natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Пациентите с хронично чернодробно заболяване или с инфекция с човешкия имунодефицитен вирус (HIV), както и носителите на вируса на хепатит C, не трябва да се изключват от ваксинация срещу хепатит B. Може да се препоръча прилагане на ваксината, тъй като при тези пациенти инфекцията с вируса на хепатит В (HBV) може да протече тежко: поради тази причина ваксинирането срещу хепатит B трябва да се преценява от лекаря според съответния случай.
Patients with chronic liver disease or with HIV infection or hepatitis C carriers should not be precluded from vaccination against hepatitis B. The vaccine could be advised since HBV infection can be severe in these patients: the Hepatitis B vaccination should thus be considered on a case-by-case basis by the physician.
Пациентите с чернодробна недостатъчност в умерена или тежка степен (Child-Pugh клас B или C) са изключени от клиничните проучвания фаза III (Kodiac 4 и 5).
Patients with moderate or severe hepatic insufficiency (Child’s-Pugh Class B or C) were excluded from the Phase III studies (Kodiac 4 and 5).
Пациентите с чернодробна недостатъчност имат намален клирънс на амлодипин с последващо покачване на AUC с приблизително 40-60%.
Patients with hepatic insufficiency have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40–60% in AUC.
Пациентите с чернодробна недостатъчност са с понижен клирънс на амлодипин, което има за резултат увеличаване на AUC с приблизително 40–60% .
Patients with hepatic insufficiency have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40-60 % in AUC.
Пациентите с чернодробна недостатъчност са с понижен клирънс на амлодипин, което има за резултат увеличаване на AUC с приблизително 40–60% .
Patients with hepatic insufficiency have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40–60 % in AUC.
Пациентите с чернодробни увреждания трябва внимателно да се наблюдават за признаци на фентанилова токсичност.
Patients with hepatic impairment should be observed carefully for signs of fentanyl toxicity.
Пациентите с чернодробно нарушение трябва да бъдат строго проследявани.
Patients with hepatic impairment should be monitored closely.
Пациентите с чернодробно увреждане имат намален клирънс на амлодипин с последващо покачване на AUC с приблизително 40-60%.
Patients with hepatic impairment have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40–60 % in AUC.
Пациентите с чернодробно увреждане имат намален клирънс на амлодипин с последващо покачване на AUC с приблизително 40-60%.
Patients with hepatic impairment have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40–60% in AUC.
Пациентите с чернодробно увреждане не са системно проучени (вж. точка 5.2).
Patients with hepatic impairment have not been systematically evaluated (see section 5.2).
Пациентите с чернодробно увреждане са с понижен клирънс на амлодипин, което има за резултат увеличаване на AUC с приблизително 40 –60 % .
Patients with hepatic insufficiency have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40-60 % in AUC.
Пациентите с чернодробно увреждане са с понижен клирънс на амлодипин, което има за резултат увеличаване на AUC с приблизително 40–60 % .
Patients with hepatic insufficiency have decreased clearance of amlodipine with resulting increase of approximately 40-60 % in AUC.
Пациентите с чернодробно увреждане трябва да бъдат внимателно мониторирани за признаци на лекарствено индуцирана токсичност .
Patients with hepatic impairment should be monitored carefully for evidence of medicinal product induced toxicity.
Пациентите с чернодробно увреждане трябва да бъдат внимателно мониторирани за признаци на лекарствено индуцирана токсичност.
Patients with hepatic impairment should be monitored carefully for evidence of medicinal product induced toxicity.
Пациентите с чернодробно увреждане, несвързано с тяхното основно заболяване, които се лекуват с холева киселина, трябва да бъдат внимателно проследявани.
Patients with hepatic impairment unrelated to their primary disease who are treated with cholic acid are monitored closely.
Пациентите с чести EGFR мутации са били 89 % от проучваната популация.
Patients with common EGFR mutations accounted for 89% of the study population.
Пациентите са били включвани само след преживяването на сърдечна исхемия в покой ( 10 минути) в рамките на последните 24 часа и са имали: или промени в ST-сегмента: ST депресия > 0,5 mm за по-малко от 30 минути или трайна ST елевация > 0,5 mm, които не са налагали реперфузионна терапия или приложение на тромболитични средства, инверсия на T-вълната (> 1 mm), или повишени CK-MB.
Patients could be enrolled only if they had experienced cardiac ischemia at rest ( 10 minutes) within the previous 24 hours and had: either ST-segment changes: ST depression > 0.5 mm of less than 30 minutes or persistent ST elevation > 0.5 mm not requiring reperfusion therapy or thrombolytic agents, T-wave inversion (> 1 mm), or increased CK-MB.
Пациентите са били вкючвани в проучванията на база на изключително нисък ръст, забавен растеж, ниска серумна концентрация на IGF-1 и нормална секреция на GH.
Patients were enrolled in the studies on the basis of extreme short stature, slow growth rates, low IGF-1 serum concentrations, and normal GH secretion.
Пациентите са били или без антиретровирусна терапия с брой CD4+ клетки > 500 клетки/mm3 или са имали вирусологично потиснат HIV-1 с брой CD4+ клетки > 200 клетки/mm3.
Subjects were either not on antiretroviral therapy with a CD4+ cell count >500 cells/mm3 or had virologically suppressed HIV-1 with a CD4+ cell count >200 cells/mm3.
Пациентите са били или без предшестващо лечение (50%) или предварително лекувани с антагонист на ендотелиновите рецептори (ERA, 43%) или простациклинов аналог (инхалаторен (илопрост), перорален (берапрост) или подкожен (трепростинил), 7%) и са били диагностицирани с идиопатична или наследствена БАХ (63,4%), свързана с болест на съединителната тъкан БАХ (25,1%) и вродено сърдечно заболяване (7,9%).
Patients were either treatment-naïve (50%) or pre-treated with an endothelin receptor antagonist (ERA; 43%) or a prostacyclin analogue (inhaled (iloprost), oral (beraprost) or subcutaneous (treprostinil); 7%) and had been diagnosed with idiopathic or heritable PAH (63.4%), PAH associated with connective tissue disease (25.1%) and congenital heart disease (7.9%).
Пациентите са били инструктирани да вземат по една доза от изпитваното лекарство приблизително 30 минути преди започване на сексуална дейност.
Patients were instructed to take 1 dose of study medication approximately 30 minutes prior to initiation of sexual activity.
Пациентите са били лекувани с LEMTRADA 12 mg/ден (N=108) или 24 mg/ден (N=108), прилагани веднъж дневно в продължение на 5 дни на Месец 0 и в продължение на 3 дни на Месец 12 или със подкожен IFNB-1a 44 µg (N=107), приложен 3 пъти седмично в продължение на 3 години.
Patients were treated with LEMTRADA 12 mg/day (N=108) or 24 mg/day (N=108) administered once per day for 5 days at Month 0 and for 3 days at Month 12 or subcutaneous IFNB-1a 44 µg (N=107) administered 3 times per week for 3 years.
Пациентите са били между 18 и 70-годишна възраст и са имали активен псориатичен артрит (≥ 3 подути стави и ≥ 3 болезнени стави) в поне една от следните форми: (1) засягане на дисталните интерфалангеални (DIP) стави; (2) полиартрит (липса на ревматоидни възли и наличие на псориазис); (3) мутилиращ артрит; (4) асиметричен псориатичен артрит; или (5) спондилит-подобна анкилоза.
Patients were between 18 and 70 years of age and had active psoriatic arthritis (≥ 3 swollen joints and ≥ 3 tender joints) in at least one of the following forms: (1) distal interphalangeal (DIP) involvement; (2) polyarticular arthritis (absence of rheumatoid nodules and presence of psoriasis); (3) arthritis mutilans; (4) asymmetric psoriatic arthritis; or (5) spondylitis- like ankylosis.
Пациентите са били на възраст между 3-17 години с ЮЗА с активно полиартикуларно засягане, без значение от първоначалното проявление и наличие или не на предшестващо лечение с метотрексат или лефлуномид.
3-17 years of age with active polyarticular course JRA regardless of onset type and naive to methotrexate or leflunomide.
Пациентите са били на лечение за минимум 3 цикъла и пациенти със стабилно заболяване или повлияване след 3 цикъла, са продължили лечението за още 3 цикъла до максимум 6 цикъла.
Patients received treatment for a minimum of 3 cycles and patients with stable disease or response after 3 cycles continued treatment for a further 3 cycles for a maximum of 6 cycles.
Пациентите са били на средна възраст 42 години (интервал 19-73), 88% са били от мъжки пол, 77% са били бели и 17% са били чернокожи.
Patients had a mean age of 42 years (range 19-73), 88% were male, 77% were White, and 17% were Black.
Пациентите са били на терапия до прогресия на заболяването или неприемлива токсичност.
Patients continued therapy until disease progression or unacceptable toxicity.
Пациентите са били по двойно-сляп способ, да получават или Rebif 44 микрограма три пъти седмично, или Rebif 44 микрограма един път седмично, или плацебо.
Patients were randomised in a double-blind manner to either Rebif 44 micrograms given three times per week, Rebif 44 micrograms once weekly, or placebo.
Пациентите са били предимно мъже (70%), като процентът на представителите на не-бялата раса е бил 58%, а медианата на възрастта 33 години (от 18 до 68 год.).
Patients were primarily males (70%) and non-white (58%) with a median age of 33 years (range 18 to 68 years).
Пациентите са били рандомизирани (1:1) да получават нинтеданиб 200 mg перорално два пъти дневно в комбинация с 75 mg/m2 доцетаксел интравенозно на всеки 21 дни (n = 655) или плацебо перорално два пъти дневно в комбинация с доцетаксел 75 mg/m2 на всеки 21 дни (n = 659).
Patients were randomized (1:1) to receive nintedanib 200 mg orally twice daily in combination with 75 mg/m2 of intravenous docetaxel every 21 days (n = 655) or placebo orally twice daily in combination with 75 mg/m2 of docetaxel every 21 days (n = 659).
Пациентите са били рандомизирани да получават или рибавирин (800 mg/дневно) плюс ПЕГ- интерферон алфа-2b (1,5 μg/kg/седмично), или рибавирин (800 mg/дневно) плюс интерферон алфа-2b (3 MIU 3 пъти седмично) в продължение на 48 седмици, с период за проследяване 6 месеца.
Patients were randomized to receive either ribavirin (800 mg/day) plus peginterferon alfa-2b (1.5 µg/kg/week) or ribavirin (800 mg/day) plus interferon alfa-2b (3 MIU TIW) for 48 weeks with a follow-up period of 6 months.
Пациентите са били рандомизирани да получават или рибавирин (800 mg/дневно) плюс интерферон алфа-2b или рибавирин (800 mg/дневно) плюс пегинтерферон алфа-2b (3MIU три пъти седмично) в продължение на 48 седмици с период на проследяване до 6 месеца.
Patients were randomized to receive either ribavirin (800 mg/day) plus peginterferon alfa-2b (1.5 µg/kg/week) or ribavirin (800 mg/day) plus interferon alfa-2b (3 MIU TIW) for 48 weeks with a follow-up period of 6 months.
Пациентите са били рандомизирани да получат клопидогрел (300 mg натоварваща доза последвана от 75 mg дневно, N=6 259) или плацебо (N=6 303), и двете групи в комбинация с АСК (75–325 mg веднъж дневно), както и други стандартни терапии.
Patients were randomised to clopidogrel (300 mg loading dose followed by 75 mg/day, N=6,259) or placebo (N=6,303), both given in combination with ASA (75-325 mg once daily) and other standard therapies.
Пациентите са били със стабилен контрол по отношение на HIV (HIV РНК
Patients had stable controlled HIV (HIV RNA
Пациентите са включени в 4 групи (вж. точка 5.1).
Patients were enrolled into 4 groups (see section 5.1).
Пациентите са включени в Кохорта А (участници без предшестваща локална терапия за мозъчни метастази) или Кохорта B (участници с предшестваща локална терапия за мозъчни метастази).
Subjects were enrolled into Cohort A (subjects with no prior local therapy for brain metastasis) or Cohort B (subjects who received prior local therapy for brain metastasis).
Пациентите са включени, независимо от техния туморна PD-L1 статус.
Patients were enrolled regardless of their tumour PD-L1 status.
Пациентите са изпитвали най-малко 2 релапса през последните 2 години.
The patients had experienced at least two relapses in the previous two years.
Пациентите са имали DAS28като основно ниво при подкожното приложение и 6,6 при рамото с плацебо.
Patients had mean DAS28 at baseline of 6.7 on subcutaneous and 6.6 on placebo arms.
Пациентите са имали HCV РНК ≥ 104 IU/ml при скрининга и документирани данни за хронична HCV инфекция преди трансплантация.
Subjects had HCV RNA ≥104 IU/mL at screening and documented evidence of chronic HCV infection pre-transplantation.
Пациентите са имали IgG/IgA/лековерижен миелом в 63%/25%/8% от случаите, средна стойност на хемоглобина –105 g/l и среден брой на тромбоцитите – 221,5 х 109 /l.
Patients had IgG/IgA/Light chain myeloma in 63%/25%/8% instances, a median hemoglobin of 105 g/l, and a median platelet count of 221.5 x 109/l.
Пациентите са имали IgG/IgA/лековерижен миелом в 63%/25%/8% от случаите, средна стойност на хемоглобина –105 g/l и среден брой на тромбоцитите – 221,5 х 109/l.
Patients had IgG/IgA/Light chain myeloma in 63%/25%/8% instances, a median hemoglobin of 105 g/l, and a median platelet count of 221.5 x 109/l.
Пациентите са имали брой на еозинофилите в кръвта  150/l на изходно ниво или брой на еозинофилите в кръвта  300/l по време на 12-те месеца преди скрининга.
Patients had a blood eosinophil count of 150/L at baseline or a blood eosinophil count of 300/L in the 12 months prior to screening.
Пациентите са имали клинично типични, видими, обособени лезии на АК, без хиперкератоза и без хипертрофия, върху голия участък на скалпа или лицето, в рамките на 25 cm2 от мястото на приложение.
Patients had clinically typical, visible, discrete, nonhyperkeratotic, nonhypertrophic AK lesions on the balding scalp or face within a contiguous 25 cm2 treatment area.
Пациентите са имали медиана на брой на тромбоцитите 14 x 109/l при включване в изпитването.
Patients had a median platelet count of 14 x 109/l at study entry.
Пациентите са имали медиана на брой на тромбоцитите 19 x 109/l при включване в изпитването.
Patients had a median platelet count of 19 x 109/l at study entry.
Пациентите са имали медиана на скора по Скалата за кумулативна оценка на болестта (Cumulative Illness Rating Scale, CIRS) 8.
Subjects had a median Cumulative Illness Rating Scale (CIRS) score of 8.
Пациентите са имали оценка по EDSS от 0-3.0, най- малко 2 клинични епизода на МС през предходните 2 години и ≥1 гадолиниумконтрастни лезии при включване в проучването.
Patients had an EDSS from 0-3.0, at least 2 clinical episodes of MS in the prior 2 years, and ≥1 gadolinium-enhancing lesion at study entry.
Пациентите са имали поне един документиран с ЕКГ ПМ/ПТ епизод по време на последните 3 месеца, били са в синусов ритъм най- малко за един час и са проследявани в продължение на 12 месеца.
Patients had at least one ECG-documented AF/AFL episode during the last 3 months and were in sinus rhythm for at least one hour and were followed for 12 months.
Пациентите са имали поне един допълнителен рисков фактор за коронарна болест на сърцето, включително предшестващ миокарден инфаркт или инсулт (>6 месеца преди включване в проучването) или доказано друго атеросклеротично сърдечно- съдово заболяване (над 51,5%), захарен диабет тип 2 (36,1%), липопротеини с висока плътност - холестерол <35 mg/dl или <0,906 mmol/l (11,6%), левокамерна хипертрофия, диагностицирана чрез електрокардиограма или ехокардиографски (20,9%), настоящи пушачи (21,9%).
The patients had at least one additional coronary heart disease risk factor, including: previous myocardial infarction or stroke (>6 months prior to enrollment) or documentation of other atherosclerotic cardiovascular disease (overall 51.5%), type 2 diabetes (36.1%), high density lipoprotein - cholesterol <35 mg/dl or <0.906 mmol/l (11.6%), left ventricular hypertrophy diagnosed by electrocardiogram or echocardiography (20.9%), current cigarette smoking (21.9%).
Пациентите са имали поне един рисков фактор за коронарна болест на сърцето, включително предшестващ миокарден инфаркт или инсулт (>6 месеца преди включване в проучването) или доказано друго атеросклеротично сърдечно- съдово заболяване (над 51,5%), захарен диабет тип 2 (36,1%), липопротеини с висока плътност - холестерол <35 mg/dl или <0,906 mmol/l (11,6%), левокамерна хипертрофия, диагностицирана чрез електрокардиограма или електрокардиографски (20,9%), настоящи пушачи (21,9%).
The patients had at least one additional coronary heart disease risk factor, including: previous myocardial infarction or stroke (>6 months prior to enrollment) or documentation of other atherosclerotic cardiovascular disease (overall 51.5%), type 2 diabetes (36.1%), high density lipoprotein - cholesterol <35 mg/dl or <0.906 mmol/l (11.6%), left ventricular hypertrophy diagnosed by electrocardiogram or echocardiography (20.9%), current cigarette smoking (21.9%).
Пациентите са имали поне един рисков фактор за коронарна болест на сърцето, включително предшестващ миокарден инфаркт или инсулт (>6 месеца преди включване в проучването) или доказано друго атеросклеротично сърдечно-съдово заболяване (над 51,5%), захарен диабет тип 2 (36,1%), липопротеини с висока плътност - холестерол <35 mg/dl или <0,906 mmol/l (11,6%), левокамерна хипертрофия, диагностицирана чрез електрокардиограма или електрокардиографски (20,9%), настоящи пушачи (21,9%).
The patients had at least one additional coronary heart disease risk factor, including: previous myocardial infarction or stroke (>6 months prior to enrollment) or documentation of other atherosclerotic cardiovascular disease (overall 51.5%), type 2 diabetes (36.1%), high density lipoprotein - cholesterol <35 mg/dl or <0.906 mmol/l (11.6%), left ventricular hypertrophy diagnosed by electrocardiogram or echocardiography (20.9%), current cigarette smoking (21.9%).
Пациентите са имали прибилзително от 1 до 4 епизода дневно докато са приемали поддържаща опиоидна терапия.
The patients had an average of 1 to 4 episodes per day while taking maintenance opioid therapy.
Пациентите са имали първична белодробна хипертония (10 пациента) или белодробна артериална хипертония, свързана с вродено сърдечно заболяване (9 пациенти) и функционален клас II, според класификацията на СЗО (n = 15 пациенти, 79%) или клас III (n = 4 пациенти, 21%) на изходното ниво.
Patients had primary pulmonary hypertension (10 patients) or pulmonary arterial hypertension related to congenital heart diseases (9 patients) and were in WHO functional class II (n = 15 patients, 79%) or class III (n = 4 patients, 21%) at baseline.
Пациентите са имали първична белодробна хипертония (10 пациенти) или белодробна артериална хипертония, свързана с вродено сърдечно заболяване (9 пациенти) и функционален клас II, според класификацията на СЗО (n = 15 пациенти, 79%) или клас III (n = 4 пациенти, 21%) на изходно ниво.
Patients had primary pulmonary hypertension (10 patients) or pulmonary arterial hypertension related to congenital heart diseases (9 patients) and were in WHO functional class II (n = 15 patients, 79%) or class III (n = 4 patients, 21%) at baseline.
Пациентите са класифицирани като неизпитали значително влошаване на зрението, ако броят на буквите, които са в състояние да виждат, се е увеличил, останал е същият или е намалял с по-малко от 15.
Patients were classified as having experienced no significant worsening of vision if the number of letters that they could see increased, stayed the same, or fell by less than 15.
Пациентите са лекувани в болница до клинично стабилизиране, реваскуларизация или изписване.
Patients were treated in hospital until clinical stabilisation, revascularisation or discharge.
Пациентите са лекувани в продължение на една до три години, а основната мярка за ефективност се основава на дела на пациентите, които получават инсулт или имат запушване на кръвоносни съдове от кръвен съсирек в други части на тялото всяка година.
The patients were treated for one to three years and the main measure of effectiveness was based on the proportion of patients who had a stroke or a blood clot blocking blood vessels in other parts of the body each year.
Пациентите са лекувани в продължение на минимум 14 дни.
All patients were treated for at least 14 days.
Пациентите са лекувани в продължение на шест месеца с Remicade, друго лекарство като азатиоприн или комбинация от Remicade и азатиоприн.
The patients were treated for six months with Remicade, another medicine azathioprine, or the combination of Remicade and azathioprine.
Пациентите са лекувани до влошаване на заболяването или докато е възможно овладяване на нежеланите лекарствени реакции.
The patients were treated until their disease got worse or the side effects of treatment became unmanageable.
Пациентите са лекувани за девет или 14 седмици.
The patients were treated for nine or 14 weeks.
Пациентите са лекувани перорално с дневна доза Erivedge 150 mg.
Patients were treated with oral daily dosing of Erivedge at 150mg.
Пациентите са лекувани преди това, но лечението не е дало резултат или заболяването е рецидивирало.
The patients had previously been treated but the treatments had not worked or the disease had come back.
Пациентите са лекувани с дози на иматиниб от 260 mg/m²/ден (n = 5), 340 mg/m²/ден (n = 9), 440 mg/m²/ден (n = 7) и 570 mg/m²/ден (n = 5).
Patients were treated at doses of imatinib of 260 mg/m2/day (n = 5), 340 mg/m2/day (n = 9), 440 mg/m2/day (n = 7) and 570 mg/m2/day (n = 5).
Пациентите са лекувани с дози на иматиниб от 260 mg/m²/ден (n=5), 340 mg/m²/ден (n=9), 440 mg/m²/ден (n=7) и 570 mg/m²/ден (n=5).
Patients were treated at doses of imatinib of 260 mg/m2/day (n=5), 340 mg/ m2/day (n=9), 440 mg/ m2/day (n=7) and 570 mg/ m2/day (n=5).
Пациентите са лекувани с иматиниб 340 mg/m2/ден без прекъсване при липса на доза- лимитирана токсичност.
Patients were treated with imatinib 340 mg/m2/day, with no interruptions in the absence of dose limiting toxicity.
Пациентите са лекувани с иматиниб 340 mg/m2/ден без прекъсване при липса на дозолимитираща токсичност.
Patients were treated with imatinib 340 mg/ m2/day, with no interruptions in the absence of dose limiting toxicity.
Пациентите са лекувани след това с адалимумаб 0,8 mg/kg през седмица в продължение на още 16 седмици, като честотата на отговор, наблюдавана по време на повторното лечение е подобна на тази през предшестващия двойносляп период: PASI 75 отговор при 78,9% (15 от 19 лица) и PGA „чисто” или „минимално” при 52,6% (10 от 19 лица).
Patients were then re-treated with adalimumab 0.8 mg/kg eow for an additional 16 weeks and response rates observed during retreatment were similar to the previous double-blind period: PASI 75 response of 78.9% (15 of 19 subjects) and PGA clear or minimal of 52.6% (10 of 19 subjects).
Пациентите са лекувани след това с адалимумаб 0,8 mg/kg през седмица в продължение на още 16 седмици, като честотата на отговор, наблюдавана по време на повторното лечение, е подобна на тази през предшестващия двойно-сляп период: PASI 75 отговор при 78,9% (15 от 19 лица) и PGA „чисто” или „минимално” при 52,6% (10 от 19 лица).
Patients were then re-treated with adalimumab 0.8 mg/kg eow for an additional 16 weeks and response rates observed during retreatment were similar to the previous double-blind period: PASI 75 response of 78.9% (15 of 19 subjects) and PGA clear or minimal of 52.6% (10 of 19 subjects).
Пациентите са лекувани след това с адалимумаб 0,8 mg/kg през седмица в продължение на още 16 седмици, като честотата на отговор, наблюдавана по време на повторното лечение, е подобна на тази през предшестващия двойносляп период: PASI 75 отговор при 78,9% (15 от 19 лица) и PGA „чисто” или „минимално” при 52,6% (10 от 19 лица).
Patients were then re-treated with adalimumab 0.8 mg/kg eow for an additional 16 weeks and response rates observed during retreatment were similar to the previous double-blind period: PASI 75 response of 78.9% (15 of 19 subjects) and PGA clear or minimal of 52.6% (10 of 19 subjects).