natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Лечението с лумакафтор/ивакафтор не води до значимо подобрение на ппФЕО1 по отношение на плацебо при пациентите с КФ, хомозиготи за F508del мутацията на CFTR гена (разлика в лечението 0,60 [P=0,5978]) и до значими подобрения на BMI или теглото (вж. точка 4.4).
Treatment with lumacaftor/ivacaftor resulted in no significant improvement in ppFEV1 relative to placebo in patients with CF heterozygous for the F508del mutation in the CFTR gene (treatment difference 0.60 [P=0.5978]) and no meaningful improvements in BMI or weight (see section 4.4).
Лечението с мацитентан 10 mg към Месец 6 е довело до със 74% по-висок шанс за подобрение на ФК по СЗО спрямо плацебо (коефициент на риск 1,74; 97,5% ДИ: 1,10 до 2,74; p = 0,0063).
Treatment with macitentan 10 mg at Month 6 led to a 74% higher chance of WHO FC improvement relative to placebo (risk ratio 1.74; 97.5% CI: 1.10 to 2.74; p = 0.0063).
Лечението с метилналтрексон бромид не е проучвано при възрастни пациенти с напреднало заболяване в клинични проучвания за повече от 4 месеца и следователно трябва да се използва само за ограничен период (вж. точка 5.1)
Methylnaltrexone bromide treatment has not been studied in adult patients with advanced illness in clinical trials for longer than 4 months, and should therefore only be used for a limited period (see section 5.1).
Лечението с метилналтрексон бромид не е проучвано при възрастни пациенти с напреднало заболяване в клинични проучвания за повече от 4 месеца и следователно трябва да се използва само за ограничен период (вж. точка 5.1).
Methylnaltrexone bromide treatment has not been studied in adult patients with advanced illness in clinical trials for longer than 4 months, and should therefore only be used for a limited period (see section 5.1).
Лечението с метотрексат трябва да се прекъсне при пациенти с пулмонални симптоми и трябва да се направи задълбочено изследване (включително рентгенова снимка на гръдния кош), за да се изключат инфекция и тумори.
Methotrexate should be discontinued in patients with pulmonary symptoms and a thorough investigation (including chest x-ray) should be made to exclude infection and tumours.
Лечението с метформин трябва да бъде преустановено преди или по време на изследването и да не бъде подновявано до 48 часа след това и само, след като бъбречната функция е оценена повторно и е установено, че тя е нормална.
Metformin should be discontinued prior to, or at the time of the test and not reinstituted until 48 hours afterwards, and only after renal function has been re-evaluated and found to be normal.
Лечението с множество антиепилептични лекарствени продукти е свързано с по висок риск от вродени малформации, отколкото монотерапията и затова трябва да се помисли за монотерапия.
Therapy with multiple antiepileptic medicinal products is associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy and, therefore, monotherapy should be considered.
Лечението с множество антиепилептични лекарствени продукти е свързано с по-висок риск от вродени малформации, отколкото монотерапията и затова трябва да се помисли за монотерапия.
Therapy with multiple antiepileptic medicinal products is associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy and therefore monotherapy should be considered.
Лечението с множество антиепилептични лекарствени продукти е свързано с по-висок риск от вродени малформации, отколкото монотерапията и затова трябва да се помисли за монотерапия.
Therapy with multiple antiepileptic medicinal products is associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy and, therefore, monotherapy should be considered.
Лечението с налтрексон/бупропион трябва да се съпровожда от стриктно наблюдение на пациентите и по-специално пациенти в млада възраст и такива с висок риск, особено в началото на лечението и при промяна на дозата.
Close supervision of patients and in particular young adult patients and those at high risk should accompany therapy with naltrexone / bupropion especially in early treatment and following dose changes.
Лечението с натриев еноксапарин може да се назначи за 8 дни или да се осъществява до изписване от болница, в зависимост от това кое се случи първо.
Treatment with enoxaparin sodium may be prescribed for 8 days or carried out until hospital discharge, whichever comes first.
Лечението с натриев еноксапарин може да се назначи за 8 дни или да се осъществява до изписване от болница, като се приема настъпилото по-рано от двете събития.
Treatment with enoxaparin sodium may be prescribed for 8 days or carried out until hospital discharge, whichever comes first.
Лечението с натриев еноксапарин може да се предпише с продължителност от 8 дни или да се осъществява до изписване от болница, като се приема настъпилото по-рано от двете събития.
Treatment with enoxaparin sodium may be prescribed for 8 days or carried out until hospital discharge, whichever comes first.
Лечението с невирапин два пъти дневно и лечението с ефавиренц не са се различавали значимо (p = 0,091) по отношение на ефикасност, която е измерена посредством показателяна терапевтичен неуспех. или който и да е от параметрите на терапевтичен неуспех, включително вирусологичен неуспех.
The nevirapine twice daily regimen and the efavirenz regimen were not significantly different (p= 0.091) in terms of efficacy as measured by treatment failure, or any component of treatment failure including virological failure.
Лечението с невирапин два пъти дневно и лечението с ефавиренц не се различават значимо (p= 0,091) по отношение на ефикасност, която е измерена посредством показателя терапевтичен неуспех или който и да е от параметрите на терапевтичен неуспех, включително вирусологичен неуспех.
The nevirapine twice daily regimen and the efavirenz regimen were not significantly different (p= 0.091) in terms of efficacy as measured by treatment failure, or any component of treatment failure including virological failure.
Лечението с невирапин трябва бъде трайно преустановено при пациентите със средно до голямо увеличение на стойностите (ASAT или ALAT>5 UNL).
Patients with moderate to severe elevations (ASAT or ALAT > 5 ULN) should be permanently discontinued from nevirapine.
Лечението с невирапин трябва да бъде трайно прекратено при всеки пациент, който е показал реакции на свръхчувствителност (характеризиращи се с обрив с клинични симптоми с висцерално усложнение като хепатит, еозинофилия, гранулоцитопения и бъбречна дисфункция), вж. точка 4.4.
Nevirapine must be permanently discontinued in any patient experiencing hypersensitivity reaction (characterised by rash with constitutional symptoms, plus visceral involvement, such as hepatitis, eosinophilia, granulocytopenia, and renal dysfunction) see section 4.4.
Лечението с невирапин трябва да бъде трайно прекратено при всеки пациент, развиващ тежки кожни реакции или обрив, характеризиращ се с клинични прояви (повишена температура, поява на мехури, лезии в устата, конюнктивит, едем на лицето, мускулни или ставни болки или общо неразположение), включително синдром на Stevens- Johnson или токсична епидермална некролиза.
Nevirapine must be permanently discontinued in any patient experiencing severe rash or a rash accompanied by constitutional symptoms (such as fever, blistering, oral lesions, conjunctivitis, facial oedema, muscle or joint aches, or general malaise), including Stevens-Johnson syndrome, or toxic epidermal necrolysis.
Лечението с него има предимството да е по-лесно за спазване, отколкото това с Aldara, тъй като схемата за приложение е по-опростена.
Treatment with Zyclara has the advantage of being easier to adhere to than Aldara treatment because it has a simpler dosing regimen.
Лечението с неларабин трябва да се преустанови при първите признаци на неврологично събитие от степен 2 или по-висока, според National Cancer Institute Common Terminology Criteria Adverse Event (NCI CTCAE).
Nelarabine must be discontinued at the first sign of neurological events of National Cancer Institute Common Terminology Criteria Adverse Event (NCI CTCAE) grade 2 or greater.
Лечението с ниволумаб в комбинация с ипилимумаб трябва да се прекрати при поява на животозастрашаващи или повтарящи се тежки сърдечни и белодробни нежелани реакции.
Nivolumab in combination with ipilimumab should be discontinued for life-threatening or recurrent severe cardiac and pulmonary adverse reactions.
Лечението с ниволумаб или ниволумаб в комбинация с ипилимумаб трябва да бъде трайно прекратено при появата на тежка имуносвързана нежелана реакция и животозастрашаваща имуносвързана нежелана реакция.
Nivolumab or nivolumab in combination with ipilimumab must be permanently discontinued for any severe immune-related adverse reaction that recurs and for any life-threatening immune-related adverse reaction.
Лечението с ниволумаб трябва да бъде трайно прекратено при появата на тежка имуносвързана нежелана реакция и животозастрашаваща имуносвързана нежелана реакция.
Nivolumab must be permanently discontinued for any severe immune related adverse reaction that recurs and for any life threatening immune related adverse reaction.
Лечението с ниволумаб трябва трайно да се прекрати, ако пациента развие SJS или TEN.
If the patient has developed SJS or TEN with the use of nivolumab, permanent discontinuation of nivolumab is recommended.
Лечението с нуклеозидни аналози трябва да се прекрати при установяване на бързо покачване на нивата на аминотрансферазите, прогресивна хепатомегалия или метаболититна/лактатна ацидоза с неизвестна етиология.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Лечението с нуклеозидни аналози трябва да се преустанови при бързо покачващи се стойности на аминотрансферазите, прогресираща хепатомегалия или метаболитна/лактатна ацидоза с неясна етиология.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Лечението с няколко антиепилетични лекарствени продукти може да се свързано с по-висок риск от вродени малформации в сравнение с монотерапията, затова е важно да се прилага монотерапия, когато е възможно.
therapy may be associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy, therefore it is important that monotherapy is practised whenever possible.
Лечението с няколко антиепилетични лекарствени продукти може да се свързано с по-висок риск от вродени малформации, в сравнение с монотерапията, затова е важно да се прилага монотерапия, когато е възможно.
Multiple anti-epileptic medicinal product therapy may be associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy, therefore it is important that monotherapy is practised whenever possible.
Лечението с няколко антиепилетични лекарствени продукти може да се свързано с по-висок риск от вродени малформации,в сравнение с монотерапията, затова е важно да се прилага монотерапия, когато е възможно.
Multiple antiepileptic medicinal product therapy may be associated with a higher risk of congenital malformations than monotherapy, therefore it is important that monotherapy is practised whenever possible.
Лечението с обща продължителност 16 седмици е довело до по-нисък траен вирусологичен отговор (65%) в сравнение с лечението от 24 седмици (76%) (p < 0,0001).
Overall treatment for 16 weeks resulted in lower sustained viral response (65%) than treatment for 24 weeks (76%) (p < 0.0001).
Лечението с оланзапин трябва да се прекрати при диагностициране на хепатит (включително хепатоцелуларен, холестатичен или смесено увреждане на черния дроб).
In cases where hepatitis (including hepatocellular, cholestatic or mixed liver injury) has been diagnosed, olanzapine treatment should be discontinued.
Лечението с омепразол 20 mg веднъж дневно няма влияние върху експозицията на дарунавир (прилаган заедно с ритонавир) и ампренавир (прилаган заедно с ритонавир).
Treatment with omeprazole 20 mg qd had no effect on the exposure of darunavir (with concomitant ritonavir) and amprenavir (with concomitant ritonavir).
Лечението с офатумумаб (приложено като 4 ежеседмични инфузии) е довело до 50 % обективно ниво на отговор в групата на най-високата доза (1-ва доза: 500 mg; 2-ра, 3-та и 4-та доза: 2 000 mg) и е включвало 12 частични ремисии и една нодуларна частична ремисия.
Treatment with ofatumumab (when given as 4 once-weekly infusions), led to a 50% objective response rate in the highest dose group (1st dose: 500 mg; 2nd, 3rd and 4th dose: 2,000 mg) and included 12 partial remissions and one nodular partial remission.
Лечението с пазиреотид трябва да се прекрати, ако пациентът развие жълтеница или други признаци, предполагащи клинично значима чернодробна дисфункция, в случай на трайно повишаване на АСАТ (аспартат аминотрансферазата) или АЛАТ (аланин аминотрансферазата) 5 х ГГН или повече, или ако се появи повишаване на АЛАТ или АСАТ
Therapy with pasireotide should be discontinued if the patient develops jaundice or other signs suggestive of clinically significant liver dysfunction, in the event of a sustained increase in AST (aspartate aminotransferase) or ALT of 5 x ULN or greater, or if ALT or AST elevations greater than 3 x ULN occur concurrently with bilirubin elevations greater than
Лечението с пеметрексед трябва да бъде прекратено, ако пациентът има някаква хематологична или нехематологична токсичност от степен 3 или 4 след намаление на две дози или незабавно, ако се наблюдава невротоксичност степен 3 или 4.
Treatment with pemetrexed should be discontinued if a patient experiences any haematologic or non- haematologic Grade 3 or 4 toxicity after 2 dose reductions or immediately if Grade 3 or 4 neurotoxicity is observed.
Лечението с пиоглитазон не трябва да бъде започвано при пациенти с повишени изходни нива на чернодробните ензими (ALT > 2,5 пъти спрямо границите на нормата) или в случай на каквито и да е данни за чернодробно заболяване.
Therapy with pioglitazone should not be initiated in patients with increased baseline liver enzyme levels (ALT >2.5 X upper limit of normal) or with any other evidence of liver disease.
Лечението с прасугрел обикновено не се препоръчва за пациенти на възраст ≥ 75 години.
Treatment with prasugrel is generally not recommended for patients of ≥ 75 years of age.
Лечението с прегабалин е свързано със замайване и сънливост, които могат да увеличат честотата на случайно нараняване (падане) при пациенти в старческа възраст.
Pregabalin treatment has been associated with dizziness and somnolence, which could increase the occurrence of accidental injury (fall) in the elderly population.
Лечението с прегабалин може да започне с доза от 150 mg (7,5 ml) на ден, разделена на два или три приема.
Pregabalin treatment can be started at a dose of 150 mg (7.5 ml) per day given as two or three divided doses.
Лечението с прегабалин може да започне с доза от 150 mg на ден, разделена на два или три приема.
Pregabalin treatment can be started at a dose of 150 mg per day given as two or three divided doses.
Лечението с преднизолон не може да възстанови в достатъчна степен дихателната функция във всички случаи и е възможно да се наложи във всеки отделен случай да се обмисли използването на продукти с по-бързо начало на действие.
Treatment with prednisolone may not sufficiently restore respiratory function in all cases, and in each individual case the use of medication with more rapid onset of action may need to be considered.
Лечението с рамуцирумаб трябва временно да се прекъсне, ако количеството на белтък в урината е ≥2 g/24 часа.
Ramucirumab therapy should be temporarily discontinued if the urine protein level is ≥2 g/24 hours.
Лечението с рамуцирумаб трябва да бъде окончателно прекратено при пациенти с тежки артериални тромбоемболични събития (вж. точка 4.2).
Ramucirumab should be permanently discontinued in patients who experience a severe ATE (see section 4.2).
Лечението с рамуцирумаб трябва да се прекрати окончателно при пациенти, които получат стомашно-чревна перфорация (вж. точка 4.2).
Ramucirumab should be permanently discontinued in patients who experience gastrointestinal perforations (see section 4.2).
Лечението с рамуцирумаб трябва окончателно да се прекрати, ако има клинично значима хипертония, която не може да се овладее с антихипертензивно лечение (вж. точка 4.4).
If there is medically significant hypertension that cannot be controlled safely with antihypertensive therapy, ramucirumab therapy should be permanently discontinued (see section 4.4).
Лечението с рамуцирумаб трябва окончателно да се прекъсне в случай на:
Ramucirumab therapy should be permanently discontinued in the event of:
Лечението с рибавирин в комбинация с ПЕГ-интерферон алфа-2b е свързано с понижаване на абсолютния брой на CD4+ клетките през първите 4 седмици, без понижаване на процента на CD4+ клетките.
Treatment with ribavirin in combination with peginterferon alfa-2b was associated with decreases in absolute CD4+ cell counts within the first 4 weeks without a reduction in CD4+ cell percentage.
Лечението с рибавирин е противопоказано по време на бременност.
Ribavirin therapy is contraindicated in women who are pregnant.
Лечението с рибавирин трябва да се преустанови в един от следните случаи: (1) ако пациент без значително сърдечносъдово заболяване получи потвърдено понижение на хемоглобина до < 8,5 g/dl; (2) ако пациент със стабилно сърдечносъдово заболяване поддържа стойности на хемоглобина  12 g/dl въпреки 4 седмици на лечение с намалена доза.
Ribavirin should be discontinued if either of the following applies: (1) a patient without significant cardiovascular disease experiences a fall in haemoglobin confirmed to < 8.5 g/dl; (2) a patient with stable cardiovascular disease maintains a haemoglobin value < 12 g/dl despite 4 weeks on a reduced dose.
Лечението с ривастигмин трябва да бъде започнато само, ако е наличен болногледач, който редовно да съблюдава приема на лекарството от пациента.
Therapy with rivastigmine should only be started if a caregiver is available who will regularly monitor intake of the medicinal product by the patient.
Лечението с ромиплостим трябва да се преустанови, ако броят на тромбоцитите не нараства до нива, достатъчни за избягване на клинично значимо кървене след четири седмици лечение с ромиплостим с най-високата седмична доза от 10 μg/kg.
Treatment with romiplostim should be discontinued if the platelet count does not increase to a level sufficient to avoid clinically important bleeding after four weeks of romiplostim therapy at the highest weekly dose of 10 μg/kg.
Лечението с ротиготин в съответната група води до средно подобрение на UPDRS индекса (части II + III) с 6,83 точки (изходна стойност 33,2 точки), лечението с ропинирол – подобрение с 10,78 точки (изходна стойност 32,2 точки), лечението с плацебо – подобрение с 2,33 точки (изходна стойност 31,3 точки).
The mean improvement in the UPDRS score (Parts II + III) was 6.83 points (baseline 33.2 points) in the rotigotine arm, 10.78 points in the ropinirole arm (baseline 32.2 points) and 2.33 points in the placebo arm (baseline 31.3 points).
Лечението с рофлумиласт може да доведе до по-висок риск, свързан с нарушения на съня (най- вече безсъние) при пациенти с изходно ниво на телесно тегло от <60 kg, поради по-висока обща PDE4 инхибиторна активност, открита при тези пациенти (вж. точка 4.8).
Treatment with roflumilast may lead to a higher risk of sleep disorders (mainly insomnia) in patients with a baseline body weight of <60 kg, due to a higher total PDE4 inhibitory activity found in these patients (see section 4.8).
Лечението с руфинамид трябва да се започне от лекар-специалист, педиатър или невролог, с опит в лечението на епилепсия.
Treatment with rufinamide should be initiated by a physician specialised in paediatrics or neurology with experience in the treatment of epilepsy.
Лечението с такъв вид лекарство се нарича “химиотерапия”.
This type of medicine is called “chemo-therapy”.
Лечението с талидомид може да доведе отново до активирне на вируса при пациенти, които го носят, което води до повторна поява на инфекцията.
Treatment with thalidomide may cause virus to become active again in patients who carry it, resulting in a recurrence of the infection.
Лечението с талидомид трябва да се започва и мониторира под контрола на лекари с опит в областта на терапията с имуномодулиращи или химиотерапевтични средства и пълно разбиране на рисковете, свързани с терапията с талидомид и познаване на изискванията за мониториране.
Thalidomide treatment must be initiated and monitored under the supervision of physicians with expertise in managing immunomodulatory or chemotherapeutic agents and a full understanding of the risks of thalidomide therapy and monitoring requirements (see section 4.4).
Лечението с тези инхибитори на HMG-CoA рекуктаза трябва да бъде прекъснато по времето на лечението с позаконазол, тъй като повишените нива се свързват с рабдомиолиза (вж. точка 4.3).
should be discontinued during treatment with posaconazole as increased levels have been associated with rhabdomyolysis (see section 4.3).
Лечението с тези лекарствени продукти трябва да се започва с ниски дози и повишаващо титриране да се извършва само след оценка на ЕКГ.
These medicinal products should be initiated at low dose and up-titration should be done only after ECG assessment.
Лечението с тенофовир дизопроксил 245 mg (като фумарат) е свързано и със значително по-голям дял на пациенти с HBV ДНК < 400 копия/ml в сравнение с лечението с адефовир дипивоксил 10 mg.
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was also associated with significantly greater proportions of patients with HBV DNA < 400 copies/ml, when compared to adefovir dipivoxil 10 mg treatment.
Лечението с тенофовир дизопроксил 245 mg (като фумарат) е свързано със средна промяна в серумните нива на HBV ДНК спрямо изходните от – 5,74 log10 копия/ml при пациентите, за които е имало данни през 48-та седмица (n=18).
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was associated with a mean change in serum HBV DNA from baseline, in the patients for whom there was 48-week data, of -5.74 log10 copies/ml (n = 18).
Лечението с тиазиди може да наруши глюкозния толеранс, поради това , при пациенти с диабет, лекувани с инсулин или антидиабетни лекарствени продукти и терапия с телмисартан, може да настъпи хипогликемия.
Thiazide therapy may impair glucose tolerance, whereas hypoglycaemia may occur in diabetic patients under insulin or antidiabetic therapy and telmisartan treatment.
Лечението с тиазиди може да наруши глюкозния толеранс, поради това при пациенти с диабет, лекувани с инсулин или други антидиабетни лекарствени продукти и терапия с телмисартан, може да настъпи хипогликемия.
Thiazide therapy may impair glucose tolerance, whereas hypoglycaemia may occur in diabetic patients under insulin or antidiabetic therapy and telmisartan treatment.
Лечението с тиазиди може да наруши глюкозния толеранс, поради това, при пациенти с диабет лекувани с инсулин или антидиабетни лекарствени продукти и терапия с телмисартан, може да настъпи хипогликемия.
Thiazide therapy may impair glucose tolerance, whereas hypoglycaemia may occur in diabetic patients under insulin or antidiabetic therapy and telmisartan treatment.
Лечението с този продукт трябва да продължи 7 последователни дни.
Treatment should continue for 7 consecutive days.
Лечението с толваптан няма клинично значим ефект, желан или нежелан, върху оцеляването или комбинираната крайна точка за СС смъртност или хоспитализация за СН.
Tolvaptan treatment had no statistically significant favourable or unfavourable effects on overall survival or the combined endpoint of CV mortality or HF hospitalisation, and did not provide convincing evidence for clinically relevant benefit.
Лечението с толваптан трябва да започне с доза от 15 mg веднъж дневно.
Treatment with tolvaptan should be initiated at a dose of 15 mg once daily.