natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Сравняването на експозицията при различни животински видове показва, че експозицията, която не е предизвикала нежелани реакции при 6- и 9-месечни проучвания за токсичност съответно при плъхове и кучета, е подобна или леко надвишава експозицията при хора след многократно прилагане на 500 mg.
The exposure camparison across species indicates that exposures that did not elicit adverse effects in the 6- and 9-month toxicity studies in rats and dogs, respectively, were similar to or slightly exceeding the exposure in humans after multiple dosing of 500 mg.
Сравняването на честотите с различни методи не е уместно, тъй като методът ECL е разработен така, че да бъде по-чувствителен и толерантен към лекарството от предишния метод ELISA.
Comparison of incidence rates across different assays is not appropriate, as the ECL assay was developed to be more sensitive and drug tolerant than the previous ELISA assay.
Сраствания
Adhesions
Сраствания на стъкловидното тяло
Vitreous adhesions
Сред 1226-те рандомизирани пациенти, 89,4% и 90,2% от пациентите, лекувани съответно със схемите плацебо/FOLFIRI и ZALTRAP/FOLFIRI, са получавали преди това комбинирана химиотерапия, базирана на оксалиплатин при метастазирало/авансирало заболяване.
Among the 1226 randomised patients, 89.4% and 90.2% of patients treated with the placebo/FOLFIRI and ZALTRAP/FOLFIRI regimens, respectively, received prior oxaliplatin-based combination chemotherapy in the metastatic/advanced setting.
Сред 47-те пациенти с цитогенетичната аномалия изолирана делеция 5q, лекувани с леналидомид 10 mg, 27 пациенти (57,4 %) постигат независимост от трансфузия на червени кръвни клетки.
Amongst the 47 patients with an isolated Del (5q) cytogenetic abnormality and treated with lenalidomide 10 mg, 27 patients (57.4%) achieved red blood cell transfusion independence.
Сред 69 пациенти с хипофосфатазия, включени в клиничните изпитвания и за които има данни след изходното ниво, 56 (81,2%) имат положителен резултат от тестовете за анти-лекарствени антитела в някакъв момент след получаване на лечение със Strensiq.
Among 69 hypophosphatasia patients enrolled in the clinical trials and who have post baseline data, 56 (81.2%) tested positive for anti-drug antibodies at some time point after receiving Strensiq treatment.
Сред 7 пациенти с предварително съществуваща цироза и/или портална хипертония, които получават лумакафтор/ивакафтор в плацебо-контролираните проучвания фаза 3, влошаваща се чернодробна функция с повишени ALT, AST, билирубин и чернодробна енцефалопатия се наблюдава при един пациент.
Among 7 patients with preexisting cirrhosis and/or portal hypertension who received lumacaftor/ivacaftor in the placebo-controlled, Phase 3 studies, worsening liver function with increased ALT, AST, bilirubin, and hepatic encephalopathy was observed in one patient.
Сред HBeAg позитивните участници, рандомизирани да получават тенофовир дизопроксил фумарат, при 16 от 65 участници (25 %) е постигнато негативиране на HBeAg и 8 от 65 участници (12 %) са получили анти-HBe сероконверсия до седмица 240.
Among the HBeAg positive subjects randomised to tenofovir disoproxil fumarate, 16 of 65 subjects (25%) experienced HBeAg loss, and 8 of 65 subjects (12%) experienced anti-HBe seroconversion through week 240.
Сред HBeAg-позитивните пациенти, терапевтичният отговор (63% спрямо 48%; p < 0,0001) и ключовите вторични крайни точки (средно log10 HBV ДНК редуциране: -5,74 спрямо -4,42; p < 0,0001, неоткриваема HBV ДНК: 56% спрямо 39%; p < 0,0001 и нормализиране на AЛАT със 70% спрямо 62%) показват разширяване на разликата на 104-та седмица съответно между телбивудин и ламивудин.
Among HBeAg-positive patients, therapeutic response (63% vs 48%; p < 0.0001) and key secondary endpoints (mean log10 HBV DNA reduction: -5.74 vs -4.42; p < 0.0001, HBV DNA undetectability: 56% vs 39%; p < 0.0001 and ALT normalisation of 70% vs 62%) demonstrated a widening difference at week 104 between telbivudine and lamivudine, respectively.
Сред вариантите 91% от V36M, 98% от T54A, 71% от T54S, 78% от V55A, 76% от R155K, 92% от A156S, 96% от I/V170A, 77% от
Among the variants, 91% of V36M, 98% of T54A, 71% of T54S, 78% of V55A, 76% of R155K, 92% of A156S, 96% of I/V170A, 77% of R155K+T54S and
Сред всички пациенти, включени за оценка на безопасността (n = 92), 83% от пациентите съобщават най-малко едно нежелано събитие в хода на проучванията.
Among all subjects included for safety evaluation (n=92), 83% of the subjects reported at least one adverse event during the course of the studies.
Сред всички рандомизирани и лекувани пациенти средната промяна на НІV-1 РНК спрямо началото при последното измерване до седмица 48 е - 0,64 log10 копия/ml при пациенти, получаващи APTIVUS заедно с ритонавир спрямо -0,22 log10 копия/ml в контролното РІ/ритонавир рамо.
Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in HIV-1 RNA at the last measurement up to Week 48 was -0.64 log10 copies/ml in patients receiving tipranavir with ritonavir versus -0.22 log10 copies/ml in the comparator PI/ritonavir arm.
Сред всички рандомизирани и лекувани пациенти средната промяна спрямо изходния брой на CD4+ клетките при последното измерване до седмица 48 е +23 клетки/mm3 при пациентите, получаващи типранавир заедно с ритонавир (N=740) спрямо +4 клетки/mm3 в контролната РІ/ритонавир група (N=727).
Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in CD4+ cell count at the last measurement up to Week 48 was +23 cells/mm3 in patients receiving tipranavir with ritonavir (N=740) versus +4 cells/mm3 in the comparator PI/ritonavir (N=727) arm.
Сред децата с положителен резултат за антитела срещу голимумаб, 39% (25/69) имат неутрализиращи антитела.
Among the children who tested positive for antibodies to golimumab, 39% (25/69) had neutralising antibodies.
Сред другите нарушения
6-month follow-up period.
Сред коинфектираните пациенти в проучване 006, повишения на AST 5 пъти по-високи от ГГН са настъпили при 13 % от лекуваните с ефавиренц пациенти и при 7 % от контролите, и повишения на ALT 5 пъти по-високи от ГГН са настъпили съответно при 20 % и 7 %.
Among co-infected patients in study 006, elevations in AST to greater than five times ULN developed in 13% of efavirenz-treated patients and in 7% of control, and elevations in ALT to greater than five times ULN developed in 20% and 7%, respectively.
Сред ламивудин-рефрактерни пациенти с изходна HBV ДНК <107 log10 копия/ml, 64% (9/14) постигат HBV ДНК < 300 копия/ml през Седмица 48.
Among lamivudine-refractory patients with baseline HBV DNA < 107 log10 copies/ml, 64% (9/14) achieved HBV DNA < 300 copies/ml at Week 48.
Сред леките и като цяло краткотрайни нежелани лекарствени реакции при Pexion са полифагия (прекомерно приемане на храна), свръхактивност, полиурия (повишен обем на урината), полидипсия (прекомерно приемане на вода), сомноленция (сънливост), хиперсаливация (прекомерно слюноотделяне), емезис (повръщане), атаксия (неспособност да се координират движенията на мускулите), летаргия (липса на интерес към заобикалящата среда), диария, пролапс на третия клепач (приплъзване на третия клепач върху окото), намалено зрение и чувствителност към звук.
Mild and generally short-lived side effects with Pexion were polyphagia (excessive eating), hyperactivity, polyuria (increased volume of urine), polydipsia (excessive water intake), somnolence (sleepiness), hypersalivation, emesis (vomiting), ataxia (inability to coordinate muscle movements), apathy (lack of interest in surroundings), diarrhoea, prolapsed nictitating membrane (protrusion across the eye of the ‘third eyelid’), decreased sight and sensitivity to sound.
Сред лекуваната популация повишена честота на малформации е установена в случаите на лечение с повече от един лекарствен продукт (политерапия), но не е установено доколко това седължи на самото лечение и/или на заболяването.
In the treated population, an increase in malformations has been noted with polytherapy, however, the extent to which the treatment and/or the illness is responsible has not been elucidated.
Сред лекуваните пациенти, медианата на възрастта е 39 години (граници: 18 до 79 години, включително 25 пациенти ≥ 65-годишна възраст), 64 от 189 (33,9%) са претърпели HSCT преди получаване на BLINCYTO, а 32 от 189 (16,9%) са получили повече от 2 предшестващи животоспасяващи терапии.
Among treated patients, the median age was 39 years (range: 18 to 79 years, including 25 patients ≥ 65 years of age), 64 of 189 (33.9%) had undergone HSCT prior to receiving BLINCYTO and 32 of 189 (16.9%) had received more than 2 prior salvage therapies.
Сред лекуваните с ентекавир пациенти, по време на лечението, повишаването на ALT настъпва средно за 4-5 седмици, обикновено преминава в хода на продължителното лечение и в по- голяма част от случаите е свързано с ≥ 2 log10/ml редукция на вирусния товар, предшестваща или съпътстваща повишението на ALT.
Among entecavir-treated patients, on-treatment ALT elevations had a median time to onset of 4-5 weeks, generally resolved with continued treatment, and, in a majority of cases, were associated with a ≥ 2 log10/ml reduction in viral load that preceded or coincided with the ALT elevation.
Сред лекуваните с плацебо жени честотата на кистичната промяна е била 1,9% за периода от 3 години, докато сред лекуваните с FABLYN жени честотата е била 20,4%.
Placebo-treated women had a 1.9% incidence in cystic change over 3 years, whereas the FABLYN- treated women had a 20.4% incidence.
Сред лицата, лекувани с теразозин, е наблюдавана по- често хипотония, когато варденафил и теразозин са прилагани едновременно, в сравнение със случаите, когато дозирането е разделено от 6-часов интервал от време.
Among subjects treated with terazosin, hypotension was observed more frequently when vardenafil and terazosin were given simultaneously than when the dosing was separated by a time interval of 6 hours.
Сред най-сериозните и/или чести нежелани реакции, съобщавани при употребата на Herceptin (лекарствена форма за интравенозно приложение и за подкожно приложение) досега, са сърдечна дисфункция, реакции, свързани с инфузията, хематотоксичност (особено неутропения), инфекции и белодробни нежелани реакции.
Amongst the most serious and/or common adverse reactions reported in Herceptin usage (intravenous and subcutaneous formulations) to date are cardiac dysfunction, administration-related reactions, haematotoxicity (in particular neutropenia), infections and pulmonary adverse reactions.
Сред най-честите нежелани реакции (при най-малко 2% от пациентите) в клинични проучвания при пациенти с чернодробен трансплант, получаващи Envarsus, са били тремор, главоболие, умора, хиперкалиемия, хипертония, бъбречна недостатъчност, повишен креатинин в кръвта, замаяност, хепатит C, мускулни спазми, дерматофитоза, левкопения, синуит и инфекция на горните дихателни пътища, като за всички е известно, че възникват при съответната пациентска популация на лечение с имуносупресори.
Among the most frequent adverse reactions (at least in 2% of patients) in clinical studies in liver transplant patients receiving Envarsus were tremor, headache, fatigue, hyperkalaemia, hypertension, renal failure, blood creatinine increased, dizziness, hepatitis C, muscle spasms, tinea infection, leukopenia, sinusitis , and URTI, all of which are known to occur in the respective patient population under immunosuppressive treatment.
Сред най-често съобщаваните в клинични проучвания (и също така през постмаркетинговия период) нежелани реакции са главоболие, болка в корема, диария и гадене.
Headache, abdominal pain, diarrhoea and nausea are among those adverse reactions that have been most commonly reported in clinical trials (and also from post-marketing use).
Сред най-често съобщаваните нежелани лекарствени реакции за Aptivus са гастроинтестинални проблеми, като диария и гадене, както и хиперлипидемия.
Amongst the most common adverse reactions reported for Aptivus were gastrointestinal complaints such as diarrhoea and nausea as well as hyperlipidaemia.
Сред но
Mean
Сред общо 795 рандомизирани пациенти, мнозинството са били мъже (84 %), бели (73 %), настоящи или бивши пушачи (95 %) с изходен функционален статус ECOG 1 (67 %) и ECOG 0 (33 %).
Among 795 patients randomized, the majority were males (84%), white (73%), current or former smokers (95%) with baseline performance status ECOG 1 (67%) and ECOG 0 (33%).
Сред онези, на които повторно е приложо лекарството, 95 (97%) не са получили следващо събитие или не са прекратили босутиниб поради следващ епизод на диария.
Of those who were rechallenged, 95 (97%) did not have a subsequent event or did not discontinue bosutinib due to a subsequent event of diarrhoea.
Сред пациентите в групата на варфарин INR стойностите са в границите на терапевтичния диапазон (2,0 до 3,0) средно 55 % от времето (медиана 58%, интерквартилен диапазон 43 до 71).
Among patients in the warfarin group, INR values were within the therapeutic range (2.0 to 3.0) a mean of 55% of the time (median, 58%; interquartile range, 43 to 71).
Сред пациентите в рамото на SBR, които запазват изходния си режим за 24 седмици и след това се превключват на FTC/RPV/TDF, 92% (140/152) от пациентите имат HIV-1 РНК < 50 копия/ml след 24 седмици на FTC/RPV/TDF, което е съвместимо с резултатите от седмица 24 за пациенти, които се превключват изходно на FTC/RPV/TDF.
Among patients in the SBR arm who maintained their baseline regimen for 24 weeks and then switched to FTC/RPV/TDF, 92% (140/152) of patients had HIV-1 RNA < 50 copies/mL after 24 weeks of FTC/RPV/TDF, consistent with the Week 24 results for patients who switched to FTC/RPV/TDF at baseline.
Сред пациентите претърпели ИМ или с ПАБ, без анамнеза за инсулт или ПИА, Zontivity очевидно намалява честотата на определената тромбоза в стента (HR 0,71 (0,51-0,99) за утвърдената като “определена”) в сравнение с плацебо при пациенти с поставен стент преди или по време на проучването.
Among post-MI or PAD patients without a history of stroke or TIA, Zontivity appeared to reduce the rate of definite stent thrombosis (HR 0.71 (0.51-0.99 for adjudicated “definite”) vs. placebo in subjects receiving any stent before or during the study.
Сред пациентите с диария медианата на времето до първото събитие е била 2 дни (диапазон от 1 до 594 дни) и медианата на продължителността на диарията от всички степени е била 2 дни (диапазон от 1 до 910 дни).
Among patients with diarrhoea, the median time to first event was 2 days (range, 1 to 594 days) and the median duration of any grade of diarrhoea was 2 days (range, 1 to 910 days).
Сред пациентите с лимфом, 60% от приемащите Mozobil постигат целевия брой стволови клетки в рамките на дните за събиране (89 от 150), в сравнение с 20% от пациентите, приемащи плацебо (29 от 148).
Among the patients with lymphoma, 60% of those receiving Mozobil achieved the target number of stems cells within four collection days (89 out of 150), compared with 20% of the patients receiving placebo (29 out of 148).
Сред пациентите с мултиплен миелом 72% от приемащите Mozobil постигат целевия брой стволови клетки (106 от 148), в сравнение с 34% от пациентите, получаващи плацебо (53 от 154).
Among the patients with multiple myeloma, 72% of those receiving Mozobil achieved the target number of stem cells (106 out of 148), compared with 34% of the patients receiving placebo (53 out of 154).
Сред пациентите с неуспешна предшестваща анти-TNF терапия ремисия в Седмица 52 е достигната от 3% от пациентите на плацебо и 10% от тези на адалимумаб.
Among patients who had failed prior anti-TNF treatment, Week 52 remission was achieved by 3% on placebo and 10% on adalimumab.
Сред пациентите с периферно артериално заболяване при 10,9% (177 от 1 622 пациенти), приемащи Zontivity, настъпва атеротромботично събитие в сравнение с 12,5% (206 от 1 651 пациенти) от пациентите, приемащи плацебо.
Among patients with peripheral arterial disease, 10.9% (177 out of 1,622 patients) taking Zontivity had an atherothrombotic event compared with 12.5% (206 out of 1,651 patients) of patients taking placebo.
Сред пациентите, които нямат отговор в Седмица 4, 43% от пациентите на поддържащо лечение с Humira отговорят до Седмица 12, в сравнение с 30% от пациентите на поддържаща терапия с плацебо.
Among patients who were not in response at Week 4, 43% of Humira maintenance patients responded by Week 12 compared to 30% of placebo maintenance patients.
Сред пациентите, които са имали поне частично повлияване в седмица 12 и които са получавали непрекъсната седмична терапия с Humira, процентът на HiSCR на седмица 48 е 64,3%.
Among patients who were at least partial responders at Week 12, and who received continuous weekly Humira therapy, the HiSCR rate at Week 48 was 64.3%.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, броят пациенти с ASAS 20 и ASAS 40 отговор е подобен от седмица 24 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of ACR 20/50/70 response was observed from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, отговорите по DAS28 са били подобни от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, DAS28 and HAQ DI responses were similar from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, подобeн брой пациенти не са показали прогресия от изходните стойности от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, radiographic effects were similar from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, подобрението в телесните функции и качеството на живот, свързано със здравословното състояние, са били подобни от седмица 24 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, DAS28 and HAQ DI responses were similar from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, подобрението в телесните функции на SF-36 е било подобно от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated Simponi, improvement of the SF-36 physical component was similar from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, рентгенографските ефекти са били подобни от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of change from baseline in BASDAI were observed from week 24 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, са наблюдавани подобни честоти на ACR 20/50/70 отговор от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of ACR 20/50/70 response was observed from week 104 through week 256.
Сред пациентите, които са продължили участието си в проучването и са лекувани със Simponi, са наблюдавани подобни честоти на ACR 20/50/70 отговор от седмица 104 до седмица 256.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of patients showed no progression from baseline from week 104 through week 256.
Сред пациентите, останали на лечение със Simponi, за което са били рандомизирани в началото на проучването, отговорите по DAS28 са се задържали до седмица 104.
Among patients who remained on the Simponi treatment to which they were randomised at study start, DAS28 and HAQ DI responses were maintained through week 104.
Сред пациентите, преживяли възвръщане на вирусната РНК по време на монотерапията с индинавир 800 mg на 8 часа, е наблюдавано заместване на само три от тези места при повечето пациенти: V82 (до A или F), M46 (до I или L), и L10 (от I или R).
Among patients experiencing viral RNA rebound during indinavir monotherapy at 800 mg q8h, substitutions at only three of these sites were observed in the majority of patients: V82 (to A or F), M46 (to I or L), and L10 (to I or R).
Сред пациентите, чието заболяване се е влошавало, рецидивирало или които не са се повлияли от поне едно друго лечение, около 70% се повлияват от лечението с комбинацията Velcade и дексаметазон.
Among patients with worsening disease that had come back or failed to respond to at least one other treatment, around 70% responded to treatment with the Velcade-dexamethasone combination.
Сред пациентите, чието лечение с Humira е било прекратено в 12-а седмица на проучванията HS-I и HS-II, процентът на HiSCR 12 седмици след повторно започване на лечение с Humira 40 mg веднъж седмично, се връща до нива, сходни с наблюдаваните преди прекратяването му (56,0%).
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Сред пациентите, чието лечение с Humira е било прекратено в 12-а седмица на проучванията ГХ-I и ГХ-II, процентът на HiSCR 12 седмици след повторно започване на лечение с Humira 40 mg веднъж седмично се връща до нива, сходни с наблюдаваните преди прекратяването му (56,0%).
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Сред пациентите, чието лечение с Humira е било прекратено в 12-а седмица на проучванията ГХ-I и ГХ-II, процентът на HiSCR 12 седмици след повторно започване на лечение с Humira 40 mg веднъж седмично, се връща до нива, сходни с наблюдаваните преди прекратяването му (56,0%).
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Сред по- значителните биотрансформации при кучетата са хидроксилиране, свързване с глюкоронова киселина и N-метилация в черния дроб.
Major biotransformations in the dog include hydroxylation, glucuronic acid conjugation and N- methylation in the liver.
Сред по-значителните биотрансформации при кучетата са хидроксилиране, свързване с глюкоронова киселина и N-метилация в черния дроб.
Major biotransformations in the dog include hydroxylation, glucuronic acid conjugation and N- methylation in the liver.
Сред получилите Bexsero лица, 5 849 са кърмачета и малки деца (на възраст по-малко от 2 години), 250 са деца (на възраст от 2 до 10 години) и 2677 са юноши и възрастни.
Among Bexsero recipients, 5849 were infants and children (less than 2 years of age), 250 were children (2 to 10 years of age) and 2677 were adolescents and adults.
Сред приемалите Tarceva пациенти средната преживяемост е 8,6 месеца при пациентите с EGFR-IHC положителни тумори (по повърхността им има EGFR) и 5,0 месеца при пациентите с EGFR-IHC отрицателни тумори.
Among the patients who took Tarceva, the average survival was 8.6 months in those whose tumours were ‘EGFR IHC-positive’ (had EGFRs on their surface), and 5.0 months in those whose tumours were EGFR IHC-negative.
Сред пробите от устна лигавица, само 1 проба е имала откриваема ДНК на талимоген лахерпарепвек по време на проучването, но пробата не е имала положителен тест за наличие на инфекциозен вирус.
Among samples of oral mucosa, only 1 sample had detectable talimogene laherparepvec DNA during the study, but the sample did not test positive for presence of infective virus.
Сред разреждане
After dilution
Сред тези 10 HIV-1 изолата, възникващите мутации са били M184V/I (n = 9) и K65R (n = 2) в ОТ и T66T/A/I/V (n = 2), E92Q (n = 4), Q148Q/R (n = 1) и N155H (n = 2) в интегразата.
Among these 10 HIV-1 isolates, the mutations that emerged were M184V/I (n = 9) and K65R/N (n = 2) in RT and T66T/A/I/V (n = 2), E92Q (n = 4), Q148Q/R (n = 1), and N155H (n = 2) in integrase.
Сред тези заболявания са нефропатия, свързана с BK вирус, и прогресивна мултифокална левкоенцефалопатия (ПМЛ), свързана с JC вирус.
Among these conditions are BK virus-associated nephropathy and JC virus-associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).