natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Проучванията in vitro показват, че каспофунгин не е инхибитор на цитохром Р – 450 ензимите - 1А2, 2А6, 2С9, 2С19, 2D6 или 3А4.
In vitro studies show that caspofungin is not an inhibitor of cytochrome P450 enzymes 1A2, 2A6, 2C9, 2C19, 2D6 or 3A4.
Проучванията in vitro показват, че ленватиниб е субстрат за P-gp и BCRP.
In vitro studies indicate that lenvatinib is a substrate for P-gp and BCRP.
Проучванията in vitro показват, че трифлуридин, типирацилов хидрохлорид и 5- [трифлуорометил] урацил (FTY) не инхибират активността на изоформите на човешкия цитохром P450 (CYP).
In vitro studies indicated that trifluridine, tipiracil hydrochloride and 5-[trifluoromethyl] uracil (FTY) did not inhibit the activity of human cytochrome P450 (CYP) isoforms.
Проучванията in vitro предполагат, че фаза 1 на метаболизма на стирипентол се катализира от CYP1A2, CYP2C19 и CYP3A4 и вероятно от други ензими.
In vitro studies suggested that stiripentol phase 1 metabolism is catalyzed by CYP1A2, CYP2C19 and CYP3A4 and possibly other enzymes.
Проучванията in vitro с човешка плазма са показали, че капецитабин, 5’-DFCR, 5’-DFUR и 5-FU се свързват с плазмените протеини, предимно с албумин, съответно в 54%, 10%, 62% и 10%.
In vitro human plasma studies have determined that capecitabine, 5'-DFCR, 5'-DFUR and 5-FU are 54%, 10%, 62% and 10% protein bound, mainly to albumin.
Проучванията in vitro с човешка плазма са показали, че капецитабин, 5’-DFCR, 5’DFUR и 5-FU се свързват с плазмените протеини, предимно с албумин, съответно в 54 %, 10 %, 62 % и 10 %.
In vitro human plasma studies have determined that capecitabine, 5'-DFCR, 5'-DFUR and 5-FU are 54%, 10%, 62% and 10% protein bound, mainly to albumin.
Проучванията in vitro, оценяващи процента на възстановяване на общата доставена доза с назогастрални, назойеюнални или гастростомни сонди, показват, че процентът на възстановената доза е >99% за дози > 1 ml и 70% за доза 0,5 ml.
In vitro studies evaluating the percent recovery of total dose delivered with nasogastric, nasojejunal or gastrostomy tubes demonstrated the percent of dose recovered was > 99% for doses > 1 ml and 70% for a 0.5 ml dose.
Проучванията in-vitro показват, че деламанид и метаболитите нямат ефект върху транспортерите MDR1(p-gp), BCRP, OATP1, OATP3, OCT1, OCT2, OATP1B1, OATP1B3 и BSEP в концентрации приблизително 5 до 20 пъти по-големи от Cmax в стационарно състояние.
In-vitro studies showed that delamanid and metabolites did not have any effect on the transporters MDR1(p- gp), BCRP, OATP1, OATP3, OCT1, OCT2, OATP1B1, OATP1B3 and BSEP, at concentrations of approximately 5 to 20 fold greater than the Cmax at steady state.
Проучванията NB-301, NB-302 и NB-303 са проведени при участници със затлъстяване, или свръхтегло, или затлъстяване с усложнения.
Studies NB-301, NB-302, and NB-303 were conducted in subjects who were obese, or overweight or obese with comorbidities.
Проучванията NSABP B-31 и NCCTG N9831, които включват общ анализ, са планирани за изследване на клиничната полза от комбиниране на лечение с Herceptin с паклитаксел след AC химиотерапия; проучването NCCTG N9831 допълнително изследва и добавянето на Herceptin след AC→P химиотерапия при пациенти с HER2-положителен РРМЖ след операция.
Studies NSABP B-31 and NCCTG N9831 that comprise the joint analysis were designed to investigate the clinical utility of combining Herceptin treatment with paclitaxel following AC chemotherapy, additionally the NCCTG N9831 study also investigated adding Herceptin sequentially to AC→P chemotherapy in patients with HER2 positive EBC following surgery.
Проучванията NSABP B-31 и NCCTG N9831, които включват общ анализ, са планирани за изследване на клиничната полза от комбиниране на лечение с Herceptin с паклитаксел след AC химиотерапия; проучването NCCTG N9831 допълнително изследва и добавянето на Herceptin след AC→P химиотерапия при пациенти с HER2-положителен РРМЖ след операция.
The NSABP B-31 and NCCTG N9831 studies that comprise the joint analysis were designed to investigate the clinical utility of combining Herceptin treatment with paclitaxel following AC chemotherapy, additionally the NCCTG N9831 study also investigated adding Herceptin sequentially to AC→P chemotherapy in patients with HER2 positive EBC following surgery.
Проучванията включват 213 експонирани пациенти; 150 юноши или възрастни пациенти без инхибитори от 12 годишна възраст (≥150 дни на експозиция) и 63 педиатрични пациенти без инхибитори под 12 годишна възраст (≥50 дни на експозиция).
The studies included 213 exposed patients; 150 adolescents or adult patients without inhibitors from the age of 12 years (≥150 exposure days) and 63 paediatric patients without inhibitors below 12 years of age (≥50 exposure days).
Проучванията включват котки и кучета на различна възраст, от различен пол и порода.
The studies involved cats and dogs of different age groups, genders and breeds.
Проучванията включват подрастващи и възрастни котки от различни породи, но не и малки котета.
The studies included young and adult cats of various breeds, but not young kittens.
Проучванията върху взаимодействията, показват, че пиоглитазон няма значим ефект върху фармакокинетиката или фармакодинамиката на дигоксин, варфарин, фенпрокумон и метформин.
Interaction studies have shown that pioglitazone has no relevant effect on either the pharmacokinetics or pharmacodynamics of digoxin, warfarin, phenprocoumon and metformin.
Проучванията върху експериментални животни показват потискане на лактацията, както се очаква вследствие на инхибиране на действието на окситоцина.
Animal studies have shown inhibition of lactation as expected from the inhibition of action of oxytocin.
Проучванията върху животни не дават данни за директни или индиректни вредни ефекти върху фертилитета.
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects on fertility.
Проучванията върху животни предполагат, че няма други ефекти освен тези отнесени директно или индиректно към антиестрогенната активност при високи дози на фулвестрант (вж. точка 5.3).
Animal studies suggest that no effects other than those related directly or indirectly to anti-estrogenic activity were evident with higher doses of fulvestrant (see section 5.3).
Проучванията върху животни с ваксиналните щамове H5N1 (A/Vietnam/1203/2004 и A/Indonesia/05/2005) не показват преки или непреки вредни ефекти по отношение на фертилитета, бременността, ембрионалното/феталното развитие, раждането и постнаталното развитие (вж. точка 5.3).
Animal studies with H5N1 strain vaccines (A/Vietnam/1203/2004 and A/Indonesia/05/2005) do not indicate direct or indirect harmful effects with respect to fertility, pregnancy, embryonal/fetal development, parturition or post-natal development (see section 5.3).
Проучванията върху кърмещи плъхове са показали наличието на ниски нива на ибандронова киселина в кърмата след интравенозно приложение.
Studies in lactating rats have demonstrated the presence of low levels of ibandronic acid in the milk following intravenous administration.
Проучванията върху плъхове са показали известна репродуктивна токсичност (вж точка 5.3).
Studies in rats have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
Проучванията върху токсичността при многократно дозиране показват, че нива до 200 mg/kg/ден се понасят добре от плъхове; кучетата изглеждат по- чувствителни, вероятно поради високата чувствителност на това семейство към улцерогенните ефекти на НСПВС.
Repeat-dose toxicity studies have shown that levels up to 200 mg/kg/day are well tolerated in rats; dogs appear to be more sensitive, probably due to the high sensitivity of canines to the ulcerogenic effects of NSAIDs.
Проучванията за биоеквивалентност при здрави индивиди показват, че Efficib (ситаглиптин/метформинов хидрохлорид) комбинирани таблетки са биоеквивалентни на едновременното приложение на ситаглиптин фосфат и метформинов хидрохлорид като отделни таблетки.
A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Efficib (sitagliptin/metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Проучванията за биоеквивалентност при здрави индивиди показват, че Janumet (ситаглиптин/метформинов хидрохлорид) комбинирани таблетки са биоеквивалентни на едновременното приложение на ситаглиптин фосфат и метформинов хидрохлорид като отделни таблетки.
A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Janumet (sitagliptin/metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Проучванията за биоеквивалентност при здрави индивиди показват, че Ristfor (ситаглиптин/метформинов хидрохлорид) комбинирани таблетки са биоеквивалентни на едновременното приложение на ситаглиптин фосфат и метформинов хидрохлорид като отделни таблетки.
A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Ristfor (sitagliptin/metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Проучванията за биоеквивалентност при здрави индивиди показват, че Velmetia (ситаглиптин/метформинов хидрохлорид) комбинирани таблетки са биоеквивалентни на едновременното приложение на ситаглиптин фосфат и метформинов хидрохлорид като отделни таблетки.
A bioequivalence study in healthy subjects demonstrated that the Velmetia (sitagliptin/metformin hydrochloride) combination tablets are bioequivalent to co-administration of sitagliptin phosphate and metformin hydrochloride as individual tablets.
Проучванията за биоеквивалнетност потвърждават, че Pergoveris се възприема от организма по същия начин, както когато двете активни вещества са приложени поотделно, и че се получават сходни нива на фолитропин алфа и лутропин алфа в кръвта.
The bioequivalence studies confirmed that Pergoveris was treated by the body in the same way as the two active substances given separately, producing similar blood levels of follitropin alfa and lutropin alfa
Проучванията за взаимодействия са проведени с 10 mg и/или 20 mg тадалафил, както е посочено по- долу.
Interaction studies were conducted with 10 mg and/or 20 mg tadalafil, as indicated below.
Проучванията за взаимодействията с циметидин (неспецифичен инхибитор на цитохром Р450) и рифампицин (неспецифичен цитохром Р450 индуктор) показват, че in vivo CYP ензимите участват в метаболизма на лефлуномид само в малка степен.
Interaction studies with cimetidine (non-specific cytochrome P450 inhibitor) and rifampicin (non-specific cytochrome P450 inducer), indicate that in vivo CYP enzymes are involved in the metabolism of leflunomide only to a small extent.
Проучванията за взаимодействията са провеждани само при възрастни.
Interaction studies with these agents have only been performed in adults.
Проучванията за генотоксичност и карциногенност не показват генотоксичен или карциногенен потенциал in vivo.
Genotoxicity and carcinogenicity studies have shown no genotoxic or carcinogenic potential in vivo.
Проучванията за генотоксичност не са открили някаква мутагенна или кластогенна активност.
Genotoxicity studies have not detected any mutagenic or clastogenic activity.
Проучванията за генотоксичност не са показали данни за ефект на ибандронова киселина върху генетичната активност.
Tests for genotoxicity revealed no evidence of genetic activity for ibandronic acid.
Проучванията за генотоксичност показват положителни резултати при in vitro теста с миши лимфомни клетки, нееднозначни резултати при един от щамовете, използвани в теста на Ames и слабо положителни резултати при един UDS (unscheduled DNA synthesis – синтеза на ДНК извън S-фазата) тест върху първични хепатоцити от плъх.
Genotoxicity studies revealed positive results in the in vitro mouse lymphoma assay, equivocal results in one of the strains used in the Ames test, and weakly positive results in an UDS test in primary rat hepatocytes.
Проучванията за генотоксичност показват положителни резултати при in vitro теста с миши лимфомни клетки, нееднозначни резултати при един от щамовете, използвани в теста на Еймс и слабо положителни резултати при един UDS (unscheduled DNA synthesis – синтеза на ДНК извън S-фазата) тест върху първични хепатоцити от плъх.
Genotoxicity studies revealed positive results in the in vitro mouse lymphoma assay, equivocal results in one of the strains used in the Ames test, and weakly positive results in an UDS test in primary rat hepatocytes.
Проучванията за генотоксичност са публикувани, като е използван цистеамин, съобщава се за индуциране на хромозомни аберации в култури от еукариотни клетъчни линии, специалните проучвания с цистеамин не показват мутагенни ефекти при теста на Ames или кластогенен ефект при микронуклеарен тест при мишки.
Genotoxicity studies have been published using cysteamine, induction of chromosome aberrations in cultured eukaryotic cell lines has been reported, specific studies with cysteamine did not show any mutagenic effects in the Ames test or any clastogenic effect in the mouse micronucleus test.
Проучванията за генотоксичност, покриващи съответни крайни цели за генотоксичност, не дават доказателства за кластогенна или мутагенна активност.
Genotoxicity studies covering relevant genotoxicity endpoints showed no evidence of clastogenic or mutagenic activity.
Проучванията за дирофиларии показват, че еднократно лечение от 30 дни след заразяване осигурява 100% профилактика за един щам, но са необходими три последователни месеца на лечение за останалите по-малко чувствителни щамове.
The heartworm studies showed that a single treatment 30 days after inoculation gave 100% prevention for one strain, but three consecutive monthly treatments were needed for the other less susceptible heartworm strains.
Проучванията за канцерогенност при плъхове не установяват онкогенен потенциал при плъхове, докато повишение на случаите на хепатоцелуларни тумори при мишки от мъжки пол се считат като резултат от негенотоксичен механизъм на действие, свързан с индукция на фенобарбитон-подобен чернодробен ензим, което е установен феномен, характерен при гризачите.
Carcinogenicity studies did not indicate any oncogenic potential in rats, whereas increased incidences of hepatocellular tumors in male mice are considered to result of a non-genotoxic, mode of action linked to a phenobarbitone- like liver enzyme induction, which is a known rodent specific phenomenon.
Проучванията за карциногенност (26-седмично кожно алтернативно биологично изследване при Tg.AC трансгенни мишки; двегодишно проучване на подкожна карциногенност при плъхове) с фентанил не разкриват находки, показателни за онкогенен потенциал.
Carcinogenicity studies (26-week dermal alternative bioassay in Tg.AC transgenic mice; two-year subcutaneous carcinogenicity study in rats) with fentanyl did not reveal any findings indicative of oncogenic potential.
Проучванията за карциногенност на диметилфумарат са проведени за период до 2 години при мишки и плъхове.
Carcinogenicity studies of dimethyl fumarate were conducted for up to 2 years in mice and rats.
Проучванията за карциногенност при мишки и плъхове не показват данни за карциногенност, свързана с лечението с апремиласт.
Carcinogenicity studies in mice and rats showed no evidence of carcinogenicity related to treatment with apremilast.
Проучванията за напреднало заболяване измерват продължителността на периода през деня, описан от пациентите като „off“ (когато симптомите на болестта са твърде много и препятстват нормалния живот на пациента).
The studies in advanced disease measured the length of time during the day that the patients recorded as ‘off’ (when they had too many Parkinson’s disease symptoms to be able to live normally).
Проучванията за несъвместимости са демонстрирали химична и физична стабилност на глицерол фенилбутират при използването му със следните храни и хранителни добавки: ябълково пюре, кетчуп, тиквено пюре и пет лекарствени препарата (Cyclinex-1, Cyclinex-2, UCD-1, UCD-2, поликоза, Pro Phree и цитрулин), обичайно приемани от пациенти с UCD (вж. точка 4.2)
Compatibility studies have demonstrated glycerol phenylbutyrate chemical and physical in-use stability with the following foods and nutritional supplements: apple sauce, ketchup, squash, and five medical formulas (Cyclinex-1, Cyclinex-2, UCD-1, UCD-2, Polycose, Pro Phree and Citrulline) typically consumed by UCD patients (see section 4.2).
Проучванията за остра токсичност не показват специфична токсичност на фенофибрат.
Acute toxicity studies have yielded no relevant information about specific toxicity of fenofibrate.
Проучванията за оценка на едновременното приложение на езомепразол с напроксен или рофекоксиб, не показват каквито и да е клинично значими фармакокинетични взаимодействия в рамките на краткосрочно проучване.
Studies evaluating concomitant administration of esomeprazole and either naproxen or rofecoxib did not identify any clinically relevant pharmacokinetic interactions during short-term studies.
Проучванията за поносимост, при които се използва от 3 до 5 пъти по-висока доза от препоръчваната, при два пъти по-дълъг период на лечение от препоръчвания, показват намалена способност за произвеждане на кортизол, която се възстановява напълно в рамките на 7 до 9 седмици след края на лечението.
Tolerance studies using 3 and 5 times the recommended dosage for twice the recommended duration of treatment resulted in a reduced capacity for production of cortisol that is fully reversible within 7 to 9 weeks after the end of treatment.
Проучванията за проследяване показват, че нарушения фертилитет се дължи на ефект върху женските животни.
Follow-up studies indicated that impaired fertility was due to an effect on the female.
Проучванията за репродуктивна токсичност (напр. проучвания за ембрио-фетално развитие) при бременни плъхове и зайци не показват фетотоксичност или тератогенност след прилагане на церитиниб по време на органогенезата; въпреки че плазмена експозиция при майката е била по-малка, отколкото тази, наблюдавана при препоръчителната доза от 750 mg в хода на клиничните изпитвания.
Reproductive toxicology studies (i.e. embryo-foetal development studies) in pregnant rats and rabbits indicated no foetotoxicity or teratogenicity after dosing with ceritinib during organogenesis; however, maternal plasma exposure was less than that observed at the recommended dose of 750 mg in clinical trials.
Проучванията за репродуктивна токсичност и токсичност върху развитието върху животни на ваксиналните щамове H5N1 (A/Vietnam/1203/2004 и A/Indonesia/05/2005) не показват преки или непреки ефекти по отношение на фертилитета при женските, бременността, ембрионалното/феталното развитие, раждането и постнаталното развитие (вж. точка 5.3).
Animal reproductive and developmental toxicity studies with H5N1 strain vaccines (A/Vietnam/1203/2004 and A/Indonesia/05/2005) do not indicate direct or indirect harmful effects with respect to female fertility, pregnancy, embryonal/foetal development, parturition or post-natal development (see section 5.3).
Проучванията за репродуктивна токсичност и токсичност върху развитието не показват преки или непреки вредни ефекти по отношение на фертилитета при женските, бременността, ембрионалното/феталното развитие, раждането или пре- и постнаталната токсичност.
Animal reproductive and developmental toxicology studies do not indicate harmful effects in regard to female fertility, embryo-fetal and pre- and post-natal toxicity.
Проучванията за репродуктивна токсичност и токсичност за развитието показват мощен ефект, водещ до загуба на плода, наблюдаван в най-висока степен при плъхове (180 pg/ml плазма) и мишки (30 pg/ml плазма) при експозиции 1,2 до 6 пъти клиничната експозиция (до 25 pg/ml).
Reproduction and development studies have demonstrated a potent effect on foetal loss with a high rate observed in rats and mice (180 pg/ml and 30 pg/ml plasma, respectively) at exposures 1.2 to 6 times the clinical exposure (up to 25 pg/ml).
Проучванията за репродуктивна токсичност при животни показват, че дезирудин е тератогенен с промени, включващи spina bifida при зайци и омфалоцеле при плъхове.
Reproductive toxicology studies in animals showed desirudin to be teratogenic with changes comprising spina bifida in rabbits and omphaloceles in rats.
Проучванията за репродуктивна токсичност при животни показват, че долутегравир преминава през плацентата.
In reproductive toxicity studies in animals, dolutegravir was shown to cross the placenta.
Проучванията за репродуктивна токсичност при плъхове и зайци не показват ефект върху чифтосването, фертилитета, бременността или параметрите на плода.
Reproductive toxicity studies in rats and rabbits showed no effects on mating, fertility, pregnancy or fetal parameters.
Проучванията за репродуктивна токсичност при плъхове и зайци с кобицистат не показват ефект върху чифтосването, фертилитета, бременността или параметрите на плода.
Reproductive toxicity studies in rats and rabbits with cobicistat showed no effects on mating, fertility, pregnancy or fetal parameters.
Проучванията за репродуктивна токсичност с тимолол показват забавяне на ембрионалното вкостяване при плъхове без нежелани ефекти върху постнаталното развитие (при доза от 50 mg/kg/дневно или 3 500 пъти превишаваща дневната терапевтична доза от 14 g/kg/дневно) и нарастване на ембрионалната резорбция при зайци (при доза от 90 mg/kg/дневно или 6 400 пъти превишаваща дневната терапевтична доза).
Reproduction toxicity studies with timolol showed delayed foetal ossification in rats with no adverse effects on postnatal development (at 50 mg/kg/day or 3500 times the daily clinical dose of 14 g/kg/day) and increased foetal resorptions in rabbits (at 90 mg/kg/day or 6400 times the daily clinical dose).
Проучванията за свързване показват, че агомелатин няма ефект върху захващането на моноамини и никакъв афинитет към α, β адренергични, хистаминергични, холинергични, допаминергични и бензодиазепинови рецептори.
Binding studies indicate that agomelatine has no effect on monoamine uptake and no affinity for ,  adrenergic, histaminergic, cholinergic, dopaminergic and benzodiazepine receptors.
Проучванията за свързване, които използват традиционни методи за оцветяване на препарати от нервна тъкан постмортално при мозъци на пациенти с БА, показват статистически значими (p < 0,0001) корелации между in vitro свързването на флорбетапир (18F) и отлагането на β-амилоидните агрегати.
Binding studies using traditional neuropathological staining methods in post-mortem AD brains demonstrated statistically significant (p < 0.0001) correlations between in vitro florbetapir (18F) binding and β-amyloid aggregate deposition.
Проучванията за токсичност при еднократна доза са проведени върху плъхове и мишки.
Single dose toxicity studies were carried out in rats and mice.
Проучванията за токсичност при животни (плъх, маймуна, мишка) не са показали някакъв постоянен модел на токсичност, освен увеличаване на черния дроб, свързано с хепатоцелуларна хипертрофия, която се появява при прием на високи дози стирипентол както от гризачи, така и от други животни.
Toxicity studies in animals (rat, monkey, mouse) have not revealed any consistent pattern of toxicity apart from liver enlargement associated with hepatocellular hypertrophy, which occurred when high doses of stiripentol were administered to both rodents and nonrodents.
Проучванията за токсичност при животни (плъх, маймуна, мишка) не са показали някакъв постоянен модел на токсичност, освен увеличаване на черния дроб, свързано с хепатоцелуларна хипертрофия, която се появява при прием на високи дози стирипентол, както от гризачи, така и от други животни.
Toxicity studies in animals (rat, monkey, mouse) have not revealed any consistent pattern of toxicity apart from liver enlargement associated with hepatocellular hypertrophy, which occurred when high doses of stiripentol were administered to both rodents and non-rodents.