natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При пациенти с леко до тежко бъбречно увреждане не се изисква корекция на първоначалната доза на Tekturna, но при пациентите с тежко бъбречно увреждане е необходимо повишено внимание.
No adjustment of the initial dosage of Tekturna is required in patients with mild to severe renal impairment, however caution should be exercised in patients with severe renal impairment.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане не се изисква корекция на първоначалната доза на Rasilez (вж. точки 4.2 и 4.4).
No adjustment of the initial dosage of Rasilez is required in patients with mild to moderate renal impairment (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане не се изисква корекция на първоначалната доза на алискирен. (вж. точки 4.2 и 4.4).
No adjustment of the initial dose of aliskiren is required in patients with mild to moderate renal impairment (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане няма нужда да се коригират дозите.
There is no need for dosage adjustment in patients with mild to moderate renal impairment.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане обаче не се препоръчва коригиране на дозата (вж. точка 5.2).
Dose adjustments are not recommended in patients with mild or moderate renal impairment (see section 5.2).
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане трябва да се приготвят намалени дози, както е указано по-долу.
In patients with mild to moderate renal impairment, reduced doses should be prepared as instructed below.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане, може да се обмисли за прилагане на натоварваща доза от 200 mg дневно, но бъдещо титриране на дозата (>200 mg дневно) трябва да се извършва с повишено внимание.
In patients with mild or moderate renal impairment a loading dose of 200 mg may be considered but further dose titration (>200 mg daily) should be performed with caution.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане, може да се обмисли за прилагане на натоварваща доза от 200 mg дневно, но бъдещо титриране на дозата (>200 mg дневно) трябва да се извършва с повишено внимание.
In patients with mild or moderate renal impairment a loading dose of 200 mg may be considered, but further dose titration (>200 mg daily) should be performed with caution.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане, може да се обмисли прилагане на натоварваща доза от 200 mg дневно, но бъдещо титриране на дозата (>200 mg дневно) трябва да се извършва с повишено внимание.
In patients with mild or moderate renal impairment a loading dose of 200 mg may be considered, but further dose titration (>200 mg daily) should be performed with caution.
При пациенти с леко до умерено бъбречно увреждане, трябва да се приготвят редуцирани дози, както е указано по-долу.
In patients with mild to moderate renal impairment, reduced doses should be prepared as instructed below.
При пациенти с леко до умерено тежко чернодробно увреждане в резултат на цироза, дозата на индинавир трябва да се намали на 600 mg на всеки 8 часа.
In patients with mild–to–moderate hepatic impairment due to cirrhosis, the dose of indinavir should be reduced to 600 mg every 8 hours.
При пациенти с леко до умерено чернодробно увреждане без холестаза, максимално препоръчваната доза на валсартан е 80 mg.
In patients with mild to moderate hepatic impairment without cholestasis, the maximum recommended dose is 80 mg valsartan.
При пациенти с леко до умерено чернодробно увреждане няма нужда да се коригират дозите.
There is no need for dose adjustment in mild to moderate hepatic impairment.
При пациенти с леко или умерено бъбречно увреждане (гломерулна филтрация 30-80 ml/min) Cmax и AUC на активния метаболит са повишени съответно до 1,5 и 1,8 пъти в сравнение с тези при здрави индивиди.
In patients with mild or moderate renal impairment (GFR 30 – 80 ml/min), Cmax and AUC of the active metabolite increased up to 1.5 and 1.8-fold, respectively, as compared to healthy subjects.
При пациенти с леко или умерено бъбречно увреждане (креатининов клирънс между 31 и 90 ml/min; вж. точка 4.4) трябва да се проследява активираното парциално тромбопластиново време (aPTT).
patients with mild or moderate renal impairment (creatinine clearance between 31 and 90 ml/min; see section 4.4) activated partial thromboplastin time (aPTT) should be monitored.
При пациенти с леко или умерено намалена чернодробна функция се препоръчва намаляване на дозата, като Imbruvica не се препоръчва при пациенти със сериозно намалена чернодробна функция.
A dose reduction is recommended in patients with mildly or moderately reduced liver function, whereas Imbruvica is not recommended in patients with severely reduced liver function.
При пациенти с леко или умерено нарушена чернодробна функция (клас А и В по Child-Pugh) не е необходима промяна на дозата.
In patients with mild or moderate hepatic impaired function (Child-Pugh A and Child-Pugh B), no dose adjustment is needed.
При пациенти с леко или умерено нарушена чернодробна функция (клас А и В по Child-Pugh) не е необходимо адаптиране на дозата.
In patients with mild or moderate hepatic impaired function (Child-Pugh A and Child-Pugh B) no dose adjustment is needed.
При пациенти с леко или умерено нарушена чернодробна функция (клас А и В по Child-Pugh) не е необходимо адаптиране на дозата.
In patients with mild or moderate hepatic impaired function (Child-Pugh A and Child-Pugh B), no dose adjustment is needed.
При пациенти с леко или умерено увредена чернодробна функция (клас А и В по Child-Pugh) не е необходимо адаптиране на дозата.
In patients with mild or moderate hepatic impaired function (Child-Pugh A and Child-Pugh B), no dose adjustment is needed.
При пациенти с леко или умерено чернодробно увреждане (клас А или В по скалата на Child Pugh) лечението трябва да се започне с минималната ефикасна доза и дозировката да се коригира въз основа на поносимостта.
Patients with mild to moderate hepatic impairment (Child-Pugh class A or B) should initiate treatment with the minimum efficacious dose and adjust posology based on tolerance.
При пациенти с леко или умерено чернодробно увреждане не се налага корекция на дозата.
For patients with mild or moderate hepatic impairment, no dose adjustment is required.
При пациенти с леко нарушена бъбречна функция (креатининов клирънс 50-80 ml/min) не се налага промяна в дозата.
In patients with mildly impaired renal function (creatinine clearance 50 – 80 ml/min) no dose adjustment is required.
При пациенти с леко увредена бъбречна функция (креатининов клирънс 50 – 80 ml/min) не се налага адаптиране на дозата.
In patients with mildly impaired renal function (creatinine clearance 50 – 80 ml/min) no dose adjustment is required.
При пациенти с леко увредена бъбречна функция (креатининов клирънс 50-80 ml/min) не се налага адаптиране на дозата.
In patients with mildly impaired renal function (creatinine clearance 50 – 80 ml/min) no dose adjustment is required.
При пациенти с леко увреждане (Child-Pugh А) стойностите на AUC и Cmax са повишени съответно 17% и 22% в сравнение със здравата контролна група.
In patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh A), the mean AUC and Cmax increased 17% and 22% respectively, compared to healthy control subjects.
При пациенти с леко увреждане (Child-Pugh А) стойностите на AUC и Cmax са повишени съответно със 17% и 22% в сравнение със здравата контролна група.
In patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh A), the mean AUC and Cmax increased by 17% and 22% respectively, compared to healthy control subjects.
При пациенти с леко увреждане (Child-Pugh А), стойностите на AUC и Cmax са повишени съответно 17% и 22%, в сравнение със здравата контролна група.
In patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh A), the mean AUC and Cmax increased 17% and 22% respectively, compared to healthy control subjects.
При пациенти с леко увреждане (Child-Pugh А), стойностите на AUC и Cmax са повишени съответно със 17% и 22%, в сравнение със здравата контролна група.
In patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh A), the mean AUC and Cmax increased by 17% and 22% respectively, compared to healthy control subjects.
При пациенти с леко чернодробно увреждане (Child-Pugh score 5-6) е необходимо внимателно проследяване, включително проследяване на плазмените нива на абакавир, ако е възможно (вж. точки 4.4 и 5.2).
In patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh score 5-6) close monitoring is required, including monitoring of abacavir plasma levels if feasible (see sections 4.4 and 5.2).
При пациенти с леко чернодробно увреждане (скор 5 до 6 по скалата на Child-Pugh; вж. точка 5.2) не се налага корекция на дозата.
No dose reduction is required in patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh score 5 to 6; see section 5.2).
При пациенти с леко чернодробно увреждане AUC и Cmax на ломитапид са съответно 47% и 4% по-високи в сравнение с тези при здравите доброволци.
In patients with mild hepatic impairment, lomitapide AUC and Cmax were 47% and 4% higher, respectively, compared with healthy volunteers.
При пациенти с леко чернодробно увреждане не е необходима корекция на дозата (вж. точка 5.2).
No dose adjustment is necessary for patients with mild hepatic impairment (see section 5.2).
При пациенти с леко чернодробно увреждане не е необходима корекция на дозата, но пациентите трябва да бъдат често мониторирани (виж точки 4.2 и 4.4).
No dosing adjustment is required in patients with mild hepatic impairment but patients should be closely monitored (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с леко, умерено или тежко бъбречно увреждане (eGFR <30 - <90 ml/min/1,73 m2) и пациенти с бъбречна недостатъчност/ крайна степен бъбречно заболяване (end stage renal disease - ESRD), AUC за емпаглифлозин се е повишила съответно с приблизително 18%, 20%, 66% и 48%, в сравнение с пациенти с нормална бъбречна функция.
In patients with mild, moderate or severe renal impairment (eGFR <30 - <90 ml/min/1.73 m2) and patients with kidney failure/end stage renal disease (ESRD), AUC of empagliflozin increased by approximately 18%, 20%, 66%, and 48%, respectively compared to subjects with normal renal function.
При пациенти с леко, умерено или тежко чернодробно увреждане не се налага корекция на дозата Victrelis.
No dose adjustment of Victrelis is required for patients with mild, moderate or severe hepatic impairment.
При пациенти с манийни епизоди или смесени епизоди при биполарни разстройства, оланзапин показва по- висока ефективност както спрямо плацебо, така и спрямо валпроат семинатрий (дивалпроекс) в намаляване на симптомите на мания за повече от 3 седмици.
In patients with a manic or mixed episode of bipolar disorder, olanzapine demonstrated superior efficacy to placebo and valproate semisodium (divalproex) in reduction of manic symptoms over 3 weeks.
При пациенти с мантелноклетъчен лимфом се препоръчва едновременното приложение на индуктори на CYP3A4/5 да се избягва поради по-високата доза темсиролимус (вж. точка 4.5).
For patients with mantle cell lymphoma, it is recommended that coadministration of CYP3A4/5 inducers should be avoided due to the higher dose of temsirolimus (see section 4.5).
При пациенти с мантелноклетъчен лимфом средната продължителност до влошаване на заболяването е 37,6 седмици при пациентите, лекувани с Revlimid, в сравнение с 22,7 седмици при пациентите на други лечения.
For patients with mantle cell lymphoma, the average time before the disease got worse was 37.6 weeks in those treated with Revlimid, compared with 22.7 weeks in those given other treatments.
При пациенти с мантелноклетъчен лимфом схемата на наблюдение трябва да бъде на всеки 2 седмици при цикли 3 и 4, а след това в началото на всеки цикъл.
In mantle cell lymphoma patients, the monitoring scheme should be every 2 weeks in Cycles 3 and 4, and then at the start of each cycle.
При пациенти с метастазирал аденокарцином на панкреаса, лекувани с ONIVYDE, е наблюдаван сепсис с неутропенична треска и последващ септичен шок с летален изход.
Sepsis with neutropenic fever and consequent septic shock with fatal outcome has been observed in patients with metastatic pancreatic adenocarcinoma treated with ONIVYDE.
При пациенти с метастатичен карцином на гърдата и пациенти с недребноклетъчен карцином на белия дроб с умерено до тежко чернодробно увреждане (общ билирубин > 1,5 до ≤ 5 x ГГН и AST ≤ 10 x ГГН) се препоръчва да се намали дозата с 20 %.
For metastatic breast cancer patients and non-small cell lung cancer patients with moderate to severe hepatic impairment (total bilirubin > 1.5 to ≤ 5 x ULN and AST ≤ 10 x ULN), a 20% reduction in dose is recommended.
При пациенти с метастатичен карцином на гърдата, след 30-минутна инфузия на Abraxane в доза 260 mg/m2, средната стойност на кумулативна екскреция в урината на непромененото активно вещество съставлява 4% от общата приложена доза с по-малко от 1% метаболитите 6-хидроксипаклитаксел и 3’-p-хидроксипаклитаксел, което показва екстензивен небъбречен клирънс.
In patients with metastatic breast cancer, after a 30-minute infusion of Abraxane at 260 mg/m2, the mean value for cumulative urinary excretion of unchanged active substance accounted for 4% of the total administered dose with less than 1% as the metabolites 6-hydroxypaclitaxel and 3’-p-hydroxypaclitaxel, indicating extensive non-renal clearance.
При пациенти с миелодиспластични синдроми и мантелноклетъчен лимфом монотерапията с леналидомид също се свързва с риск от венозна тромбоемболия (предимно дълбока венозна тромбоза и белодробна емболия), но в по-малка степен, отколкото при пациенти с мултиплен миелом – вижте точки 4.5 и 4.8.
In patients with myelodysplastic syndromes and mantle cell lymphoma, treatment with lenalidomide monotherapy was also associated with a risk of venous thromboembolism (predominantly deep vein thrombosis and pulmonary embolism), but to a lesser extent than in patients with multiple myeloma – see sections 4.5 and 4.8.
При пациенти с миелодиспластични синдроми, лекувани с леналидомид, не се наблюдава като цяло разлика по отношение на безопасността и ефикасността между пациенти над 65-годишна възраст и по-млади пациенти.
For myelodysplastic syndromes patients treated with lenalidomide, no overall difference in safety and efficacy was observed between patients aged over 65 and younger patients.
При пациенти с миокарден инфаркт с елевация на ST-сегмента или нестабилна стенокардия/миокарден инфаркт без елевация на ST-сегмента, на които предстои операция за поставяне на байпас на коронарните артерии (CABG), по възможност фондапаринукс не трябва да се прилага в продължение на 24 часа преди операцията и приложението му може да започне отново 48 часа след операцията.
In STEMI or UA/NSTEMI patients who are to undergo coronary artery bypass graft (CABG) surgery, fondaparinux where possible, should not be given during the 24 hours before surgery and may be restarted 48 hours post-operatively.
При пациенти с много нисък изходен хемоглобин (< 6 g/dl или < 3,75 mmol/l) може да са необходими по-високи поддържащи дози, отколкото при пациенти с не толкова тежка анемия в началото (> 8 g/dl или > 5 mmol/l).
Patients with very low initial haemoglobin (< 6 g/dl or < 3.75 mmol/l) may require higher maintenance doses than patients whose initial anaemia is less severe (> 8 g/dl or > 5 mmol/l).
При пациенти с мултиплен миелом комбинацията на леналидомид c дексаметазон се свързва с повишен риск от венозна тромбоемболия (предимно дълбока венозна тромбоза и белодробна емболия) и артериална тромбоемболия (предимно инфаркт на миокарда и цереброваскуларно събитие).
In patients with multiple myeloma, the combination of lenalidomide with dexamethasone is associated with an increased risk of venous thromboembolism (predominantly deep vein thrombosis and pulmonary embolism) and arterial thromboembolism (predominantly myocardial infarction and cerebrovascular event).
При пациенти с мултиплен миелом рискът от бъбречна дисфункция може да се увеличи, когато интравенозно бифосфонати се прилагат в комбинация с талидомид.
In multiple myeloma patients, the risk of renal dysfunction may be increased when intravenous bisphosphonates are used in combination with thalidomide.
При пациенти с мултиплен миелом, приемащи леналидомид и дексаметазон, стимулиращи еритропоезата средства или други вещества, които може да повишат риска от тромбоза като напр. хормонално-заместителна терапия, трябва да се прилагат с повишено внимание (вж. точки 4.4 и 4.8).
Erythropoietic agents, or other agents that may increase the risk of thrombosis, such as hormone replacement therapy, should be used with caution in multiple myeloma patients receiving lenalidomide with dexamethasone (see sections 4.4 and 4.8).
При пациенти с наблюдавано влошаване на чернодробните функционални показатели, за което се смята, че е свързано с лечението със Stivarga (т.е. ако не се открива друга вероятна причина, като постхепатална холестаза или прогресия на заболяването), трябва да се следват препоръките за корекция на дозата и проследяване в Таблица 2 (вж. точка 4.2).
For patients with observed worsening of liver function tests considered related to treatment with Stivarga (i.e. where no alternative cause is evident, such as post-hepatic cholestasis or disease progression), the dose modification and monitoring advice in Table 2 should be followed (see section 4.2).
При пациенти с надбъбречна недостатъчност и съпьтстваща ретровирусна инфекция, като например HIV, е необходимо внимателно коригиране на дозата, поради потенциални взаимодействия между антиретровирусните лекарствени продукти и повишената заради инфекцията доза хидрокортизон.
Patients with adrenal insufficiency and concomitant retroviral infection, such as HIV, need careful dose adjustment due to potential interaction with antiretroviral medicinal products and increased hydrocortisone dose due to the infection.
При пациенти с намалена бъбречна функция или на хемодиализа е необходимо коригиране на дозата (вж. точка 4.2, таблица 1).
Dose adjustment in patients with reduced renal function or undergoing haemodialysis is necessary (see section 4.2 table 1).
При пациенти с намалена бъбречна функция може да се наложи корекция на дозата Xarelto.
In patients with reduced kidney function the dose of Xarelto may need to be adjusted.
При пациенти с напреднал миелом тежестта на тромбоцитопенията е била свързана с броя на тромбоцитите преди лечението: при изходно ниво на тромбоцитите < 75 000/μl, 90% от 21 пациенти са имали брой ≤ 25 000/μl по време на проучването, включително 14% < 10 000/μl; за разлика от тези с изходно ниво > 75 000/μl, при които само 14% от 309 пациенти са имали брой
In patients with advanced myeloma the severity of thrombocytopenia was related to pre-treatment platelet count: for baseline platelet counts < 75,000/μl, 90% of 21 patients had a count ≤ 25,000/μl during the study, including 14% < 10,000/μl; in contrast, with a baseline platelet count > 75,000/μl, only 14% of
При пациенти с напреднала бъбречна недостатъчност концентрациите на зидовудин са повишени.
Zidovudine concentrations are increased in patients with advanced renal failure.
При пациенти с напреднало чернодробно заболяване или цироза не се препоръчва спиране на лечението, тъй като при някои от тях това може да доведе до влошаване на хепатита на детето Ви.
In some patients with advanced liver disease or cirrhosis, stopping treatment is not recommended as this may lead to worsening of your child’s hepatitis.
При пациенти с напреднало чернодробно заболяване или цироза прекратяването на лечението не се препоръчва, тъй като екзацербации на хепатита след прекратяване на лечението може да доведат до чернодробна декомпенсация.
In patients with advanced liver disease or cirrhosis, treatment discontinuation is not recommended since post-treatment exacerbation of hepatitis may lead to hepatic decompensation.
При пациенти с напреднало чернодробно заболяване или цироза, прекратяване на лечението не се препоръчва, тъй като обострянето на хепатита след прекратяване на лечението може да доведе до чернодробна декомпенсация.
In patients with advanced liver disease or cirrhosis, treatment discontinuation is not recommended since post-treatment exacerbation of hepatitis may lead to hepatic decompensation.
При пациенти с нарушена бъбречна функция може да се появи азотемия, свързана с тиазидните диуретици.
Thiazide diureticassociated azotaemia may occur in patients with impaired renal function.
При пациенти с нарушена бъбречна функция, плазмената експозиция на иматиниб е по-висока отколкото при пациенти с нормална бъбречна функция, вероятно поради повишени плазмени концентрации на алфа-киселия гликопротеин (AGP) (иматиниб-свързващ протеин) при тези пациенти.
In patients with impaired renal function, imatinib plasma exposure seems to be higher than that in patients with normal renal function, probably due to an elevated plasma level of alpha-acid glycoprotein (AGP), an imatinib-binding protein, in these patients.
При пациенти с нарушена бъбречна функция, плазмената експозиция на иматиниб е по-висока отколкото при пациенти с нормална бъбречна функция, вероятно поради повишени плазмени нива на алфа-киселинния гликопротеин (AGP), иматиниб-свързващ протеин при тези пациенти.
In patients with impaired renal function, imatinib plasma exposure seems to be higher than that in patients with normal renal function, probably due to an elevated plasma level of alpha-acid glycoprotein (AGP), an imatinib-binding protein, in these patients.
При пациенти с нарушена чернодробна функция Simponi трябва да се прилага с повишено внимание (вж. точка 4.2).
Simponi should be used with caution in subjects with impaired hepatic function (see section 4.2).
При пациенти с нарушена чернодробна функция, атозибан трябва да се прилага с повишено внимание (вж. точки 4.2 и 4.4).
In patients with impaired hepatic function, atosiban should be used with caution (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с нарушена чернодробна функция, атозибан трябва да се прилага с повишено внимание (вж. точки 4.2 и 5.2).
In patients with impaired hepatic function, atosiban should be used with caution (see sections 4.2 and 5.2).
При пациенти с нарушена чернодробна функция, атозибан трябва да се прилага с повишено внимание (вж. точки 4.2. и 5.2).
In patients with impaired hepatic function, atosiban should be used with caution (see sections 4.2 and 5.2).
При пациенти с нарушена чернодробна функция, атозибан трябва да се прилага с повишено внимание. (вж. точки 4.2. и 4.4).
In patients with impaired hepatic function, atosiban should be used with caution (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с нарушена чернодробна функция, атозибан трябва да се прилага с повишено внимание.(вж. точки 4.2. и 4.4).
In patients with impaired hepatic function, atosiban should be used with caution (see sections 4.2 and 4.4).
При пациенти с натриев и/или обемен дефицит, приемащи високи дози диуретици е възможно да възникне симптоматична хипотония след започване на лечението с Copalia HCT.
In sodium-depleted and/or volume-depleted patients, such as those receiving high doses of diuretics, symptomatic hypotension may occur after initiation of treatment with Copalia HCT.
При пациенти с натриев и/или обемен дефицит, приемащи високи дози диуретици е възможно да възникне симптоматична хипотония след започване на лечението с Imprida HCT.
In sodium-depleted and/or volume-depleted patients, such as those receiving high doses of diuretics, symptomatic hypotension may occur after initiation of treatment with Imprida HCT.
При пациенти с натриев и/или обемен дефицит, приемащи високи дози диуретици е възможно да възникне симптоматична хипотония след започване на лечението с Riprazo HCT.
In sodium-depleted and/or volume-depleted patients, such as those receiving high doses of diuretics, symptomatic hypotension may occur after initiation of treatment with Riprazo HCT.
При пациенти с натриев и/или обемен дефицит, приемащи високи дози диуретици е възможно да възникне симптоматична хипотония след започване на лечението с Sprimeo HCT.
In sodium-depleted and/or volume-depleted patients, such as those receiving high doses of diuretics, symptomatic hypotension may occur after initiation of treatment with Sprimeo HCT.
При пациенти с неадекватен контрол на кръвната захар при монотерапия с метформин в максимално поносимата доза
For patients inadequately controlled on maximal tolerated dose of metformin monotherapy