natgillin/translations-raw huggingface dataset:
При проучвания in vitro е установено, че алоглиптин не е нито субстрат, нито инхибитор на ключовите транспортери, свързани с разпределението на лекарства в бъбреците: транспортер на органични аниони -1, транспортер на органични аниони -3 или транспортер на органични катиони -2 (ОСТ2).
In studies in vitro, alogliptin was found to be neither a substrate nor an inhibitor of key transporters associated with drug disposition in the kidney: organic anion transporter-1, organic anion transporter-3 or organic cationic transporter-2 (OCT2).
При проучвания in vitro е установено, че алоглиптин не е нито субстрат, нито инхибитор на ключовите транспортери, свързани с разпределението на лекарства в бъбреците: транспортер на органични аниони-1, транспортер на органични аниони-3 или транспортер на органични катиони-2 (ОСТ2).
In studies in vitro, alogliptin was found to be neither a substrate nor an inhibitor of key transporters associated with drug disposition in the kidney: organic anion transporter-1, organic anion transporter-3 or organic cationic transporter-2 (OCT2).
При проучвания in vitro кетоконазол инхибира BCRP (Breast Cancer Resistance Protein – протеина на резистентност на рак на гърдата).
Ketoconazole inhibits BCRP (Breast Cancer Resistance Protein) in in vitro studies.
При проучвания in vitro ларопипрант не потиска реакциите, медиирани от CYP1A2, CYP2B6, CYP2C19, CYP2D6 или CYP2E1.
In in vitro studies, laropiprant did not inhibit CYP1A2, CYP2B6, CYP2C19, CYP2D6, or CYP2E1-mediated reactions.
При проучвания in vitro на човешки микрозоми и хепатоцити в резултат на хидролизата на амидната група на С-крайната аминокиселина фенилаланин се е получил деамидиран метаболит и образуването на този метаболит не зависи от НАДФ.
in vitro human microsomal and hepatocyte studies, hydrolysis of the amide group of the C-terminus amino acid, phenylalanine results in a deamidated metabolite and the formation of this metabolite is not NADPH dependent.
При проучвания in vitro саксаглиптин и главният му метаболит нито инхибират CYP1A2, 2A6, 2B6, 2С8, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 или 3A4, нито индуцират CYP1A2, 2B6, 2C9 или 3A4.
In in vitro studies, saxagliptin and its major metabolite neither inhibited CYP1A2, 2A6, 2B6, 2C8, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1, or 3A4, nor induced CYP1A2, 2B6, 2C9, or 3A4.
При проучвания Фаза III с долутегравир, пациентите с коинфекция с хепатит В и/или С са допуснати до включване, при положение че изходните стойности на чернодробните биохимични показатели не надвишават 5 пъти горната граница на нормата.
In dolutegravir Phase III studies patients with hepatitis B and/or C co-infection were permitted to enrol provided that baseline liver chemistry tests did not exceed 5 times the upper limit of normal (ULN).
При проучвания Фаза III, пациентите с коинфекция с хепатит В и/или С са допуснати до включване, при положение че изходните стойности на чернодробните биохимични показатели не надвишават 5 пъти горната граница на нормата.
In Phase III studies patients with hepatitis B and/or C co-infection were permitted to enrol provided that baseline liver chemistry tests did not exceed 5 times the upper limit of normal (ULN).
При проучвания Фаза III, провеждали лечение пациентите (N = 114/699 или 16 %; HBV = 6 %, HСV = 9 %, HBV + HCV = 1 %) и нелекувани пациенти (N = 34/563 или 6 %; HBV = 4 %, HСV = 2 %, HBV + HCV = 0,2 %) с хроничен (но не остър) активен хепатит В и/или хепатит С съпровождаща инфекция са допуснати до включване, при положение че резултатите от изходните изследвания на чернодробната функция не надвишават 5 пъти горната граница на нормата.
In Phase III studies, treatment-experienced patients (N = 114/699 or 16%; HBV=6 %, HCV=9 %, HBV+HCV=1 %) and treatment-naïve patients (N = 34/563 or 6 %; HBV=4%, HCV=2%, HBV+HCV=0.2 %) with chronic (but not acute) active hepatitis B and/or hepatitis C co-infection were permitted to enrol provided that baseline liver function tests did not exceed 5 times the upper limit of normal.
При проучвания Фаза І с многократно прилагане, няма свързани с дозата клинични нежелани лекарствени реакции, наблюдавани при ситаглиптин с дози до 600 mg дневно за периоди до 10 дни и 400 mg дневно за периоди до 28 дни.
In Phase I multiple-dose studies, there were no dose-related clinical adverse reactions observed with sitagliptin with doses of up to 600 mg per day for periods of up to 10 days and 400 mg per day for periods of up to 28 days.
При проучвания Фаза І с многократно прилагане, няма свързани с дозата клинични нежелани лекарствени реакции, наблюдавани при ситаглиптин с дози до 600 mg дневно за периоди до10 дни и 400 mg дневно за периоди до 28 дни.
In Phase I multiple-dose studies, there were no dose-related clinical adverse reactions observed with sitagliptin with doses of up to 600 mg per day for periods of up to 10 days and 400 mg per day for periods of up to 28 days.
При проучвания без използване на напояване с антибактериално средство за пирексия или хипертермия се съобщава при 35,6% от пациентите на лечение с NexoBrid в сравнение с 18,6% при контролите.
In studies without antibacterial soaking, pyrexia or hyperthermia was reported in 35.6% of NexoBrid- treated patients compared with 18.6% in control patients.
При проучвания върху животни е наблюдавано ограничаване развитието на плода при приложение на пиоглитазон.
Foetal growth restriction was apparent in animal studies with pioglitazone.
При проучвания върху животни са установени данни за майчина и ембрионална токсичност (вж. точка 5.3).
Maternal and embryo toxic effects were found in animal studies (see section 5.3).
При проучвания върху кучета след перорално и интравенозно приложение са установени ефекти върху сърдечно-съдовата система (лека елевация на S-T сегмента на ЕКГ [перорално приложение] и синусов арест при едно куче [интравенозно]).
In dog studies following oral and intravenous administration, effects on the cardiovascular system (slight elevations of the S-T segment of the ECG [oral], and sinus arrest in one dog [intravenous]) were seen.
При проучвания върху монотерапия със ситаглиптин 100 mg веднъж дневно самостоятелно в сравнение с плацебо съобщените нежелани реакции са главоболие, хипогликемия, запек и замайване.
In monotherapy studies of sitagliptin 100 mg once daily alone compared to placebo, adverse reactions reported were headache, hypoglycaemia, constipation, and dizziness.
При проучвания върху плъхове INCIVO не повлиява фертилитета или плодовитостта.
INCIVO had no effects on fertility or fecundity when evaluated in rats.
При проучвания върху пре/пост наталната токсичност при плъхове, дулоксетин води до нежелани ефекти в поведението на потомството при нива на системна експозиция по-ниски от тези в клиничната практика (AUC).
In prenatal/postnatal toxicity studies in the rat, duloxetine induced adverse behavioural effects in the offspring at exposures below maximum clinical exposure (AUC).
При проучвания върху пре/постнаталната токсичност при плъхове, дулоксетин води до нежелани ефекти в поведението на потомството при нива на системна експозиция по- ниски от тези в клиничната практика (AUC).
In pre/postnatal toxicity study in the rat, duloxetine induced adverse behavioural effects in the offspring at systemic exposure levels below maximum clinical exposure (AUC).
При проучвания за взаимодействие с други лекарствени продукти при здрави доброволци, Renagel не влияе на бионаличността на дигоксин, варфарин, еналаприл или метопролол.
In interaction studies in healthy volunteers, Renagel had no effect on the bioavailability of digoxin, warfarin, enalapril or metoprolol.
При проучвания за взаимодействия при здрави доброволци севеламеров хидрохлорид, който съдържа същия активен радикал като Renvela, намалява бионаличността на ципрофлоксацин с около 50%, когато се прилага едновременно със севеламеров хидрохлорид при проучване с прием на еднократна доза.
In interaction studies in healthy volunteers, sevelamer hydrochloride, which contains the same active moiety as Renvela, decreased the bioavailability of ciprofloxacin by approximately 50% when co-administered with sevelamer hydrochloride in a single dose study.
При проучвания за взаимодействия при здрави доброволци севеламеров хидрохлорид, който съдържа същия активен радикал като Sevelamer carbonate Zentiva , намалява бионаличността на ципрофлоксацин с около 50%, когато се прилага едновременно със севеламеров хидрохлорид при проучване с прием на еднократна доза.
In interaction studies in healthy volunteers, sevelamer hydrochloride, which contains the same active moiety as Sevelamer carbonate Zentiva, decreased the bioavailability of ciprofloxacin by approximately 50% when co-administered with sevelamer hydrochloride in a single dose study.
При проучвания за взаимодействия при здрави доброволци севеламеров хидрохлорид, който съдържа същия активен радикал като Sevelamer carbonate Zentiva, намалява бионаличността на ципрофлоксацин с около 50%, когато се прилага едновременно със севеламеров хидрохлорид при проучване с прием на еднократна доза.
In interaction studies in healthy volunteers, sevelamer hydrochloride, which contains the same active moiety as Sevelamer carbonate Zentiva, decreased the bioavailability of ciprofloxacin by approximately 50% when co-administered with sevelamer hydrochloride in a single dose study.
При проучвания за взаимодействията, извършени при ограничен брой здрави доброволци, тези ефекти не са съобщени при алфузосин или тамсулозин.
In interaction studies performed in a limited number of healthy volunteers, these effects were not reported with alfuzosin or tamsulosin.
При проучвания за карциногенност при мишки е установено повишаване честотата на лимфомите и туморите на млечната жлеза.
In carcinogenicity studies in mice, an increase in lymphomas and mammary tumours were noted.
При проучвания за определяне на дозировката, включващи 523 пациенти с рецидивиращ карцином на яйчника и 631 пациенти с рецидивиращ дребноклетъчен белодробен карцином, е установено, че при монотерапия с топотекан лимитираща дозата токсичност е хематологичната.
In dose-finding trials involving 523 patients with relapsed ovarian cancer and 631 patients with relapsed small cell lung cancer, the dose limiting toxicity of topotecan monotherapy was found to be haematological.
При проучвания за остра токсичност, продължили един месец и дванадесет месеца, не са установени значими данни за токсичност.
Acute, one month and twelve month toxicology studies produced no significant toxicity findings.
При проучвания за очна токсичност при маймуни, приложението на травопрост в доза 0,45 микрограма два пъти дневно показва увеличение на клепачната цепка.
In ocular toxicity studies in monkeys, administration of travoprost at a dose of 0.45 microgram, twice a day, was shown to induce increased palpebral fissure.
При проучвания за пре- и постнатална токсичност при плъхове са наблюдавани намалено наддаване на тегло на поколението при експозиция на майката, приблизително 4 пъти по- високи от максималната клинична експозиция на емпаглифлозин.
In pre- and postnatal toxicity studies in rats, reduced weight gain of offspring was observed at maternal exposures approximately 4-times the maximal clinical exposure to empagliflozin.
При проучвания за токсичност при многократно прилагане при плъхове и кучета обаче не са наблюдавани хистопатологични находки в репродуктивните органи (вж. точка 5.3).
However, in repeat-dose toxicity studies in rats and dogs, no histopathological findings were noted on reproductive organs (see section 5.3).
При проучвания за токсичност при многократно прилагане при плъхове се установяват данни за нефротоксичност, каквито не се наблюдават при мишки или кучета, която се състои в обостряне на спонтанна хронична прогресираща нефропатия при този биологичен вид.
Evidence of nephrotoxicity was observed in repeated dose-toxicity studies in the rat, but was not seen in studies in mice or dogs, and is consistent with an exacerbation of spontaneous chronic progressive nephropathy in this species.
При проучвания за токсичност при многократно прилагане, проведени при мишки, плъхове и кучета, находките, свързани с атазанавир ефекти се ограничават предимно до черния дроб и включват най-общо минимално до леко повишение на серумния билирубин и чернодробни ензими, хепатоцелуларна вакуолизация и хипертрофия, като само при женските мишки е наблюдавана некроза на единични клетки в черния дроб.
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
При проучвания за токсичност при многократно прилагане, проведени при мишки, плъхове и кучета, находките, свързани с атазанавир се ограничават предимно до черния дроб и включват най-общо минимално до леко повишение на серумния билирубин и чернодробни ензими, хепатоцелуларна вакуолизация и хипертрофия, като само при женските мишки е наблюдавана некроза на единични клетки в черния дроб.
In repeat-dose toxicity studies, conducted in mice, rats, and dogs, atazanavir-related findings were generally confined to the liver and included generally minimal to mild increases in serum bilirubin and liver enzymes, hepatocellular vacuolation and hypertrophy, and, in female mice only, hepatic single- cell necrosis.
При проучвания за токсичност с повтарящи се дози са наблюдавани променливи изменения в очите при гризачи и кучета, но не и при маймуни.
Ocular changes were inconsistently observed in repeat dose toxicity studies in rodents and dogs, but not in monkeys.
При проучвания за токсичност са наблюдавани променливи изменения в очите при повтарящи се дози при гризачи и кучета, но не и при маймуни.
Ocular changes were inconsistently observed in repeat dose toxicity studies in rodents and dogs, butnot in monkeys.
При проучвания на денозумаб (60 mg, n = 55 и 120 mg, n = 32) при пациенти без напреднал рак, но с различна степен на бъбречна функция, включително и пациенти на диализа, степента на бъбречно увреждане не повлиява фармакокинетиката на денозумаб; така че не се изисква коригиране на дозата при бъбречно увреждане.
In a studies of denosumab (60 mg, n = 55 and 120 mg, n = 32) in patients without advanced cancer but with varying degrees of renal function, including patients on dialysis, the degree of renal impairment had no effect on the pharmacokinetics of denosumab; thus dose adjustment for renal impairment is not required.
При проучвания на ембриофеталната токсичност и токсичността за развитието (плъхове и зайци) на декстрометорфанов хидробромид/хинидинов сулфат са наблюдавани аномалии при средни и високи дози с намалена осификация спрямо най-ниската доза при плъхове, която е съответно приблизително 1 и 50 пъти по-висока от дозата при хората в размер на 30/18 mg/ден на база mg/m2.
In embryo-fetal and developmental toxicity studies (rats and rabbits) with dextromethorphan hydrobromide/quinidine sulfate, abnormalities were observed at mid and high dose with reduced ossification from the lowest dose in rats which is approximately 1 and 50 times the human dose of 30/18 mg/day on a mg/m2 basis, respectively.
При проучвания на животни е демонстрирано, че Opsumit има нежелан ефект върху развитието на ембрионите.
In animal studies, Opsumit was shown to have an adverse effect on the development of embryos.
При проучвания на животни инсулин лиспро не предизвиква нарушения във фертилитета, ембриотоксичност или тератогенност.
Insulin lispro did not induce fertility impairment, embryotoxicity or teratogenicity in animal studies.
При проучвания на животни инсулин лиспро не предизвиква нарушения във фертилността, ембриотоксичност или тератогенност.
Insulin lispro did not induce fertility impairment, embryotoxicity or teratogenicity in animal studies.
При проучвания на животни инсулин лиспро не предизвиква нарушения на фертилността, ембриотоксичност или тератогенност.
Insulin lispro did not induce fertility impairment, embryotoxicity or teratogenicity in animal studies.
При проучвания на пациенти с болеста на Crohn е наблюдавана по-висока честота на злокачествени заболявания и нежелани реакции свързани със сериозна инфекция, при комбинацията на Humira и aзaтиoприн/6-меркаптопурин, в сравнение със самостоятелно прилагане на Humira.
In adult Crohn’s disease studies, higher incidences of malignant and serious infection-related adverse events were seen with the combination of Humira and azathioprine/6-mercaptopurine compared with Humira alone.
При проучвания на пациенти с болестта на Crohn е наблюдавана по-висока честота на злокачествени заболявания и нежелани реакции свързани със сериозна инфекция, при комбинацията на Humira и aзaтиoприн/6-меркаптопурин, в сравнение със самостоятелно прилагане на Humira.
In adult Crohn’s disease studies, higher incidences of malignant and serious infection-related adverse events were seen with the combination of Humira and azathioprine/6-mercaptopurine compared with Humira alone.
При проучвания на пациенти с болестта на Crohn е наблюдавана по-висока честота на злокачествени заболявания и нежелани реакции, свързани със сериозна инфекция, при комбинацията на Humira и aзaтиoприн/6-меркаптопурин, в сравнение със самостоятелно прилагане на Humira.
In adult Crohn’s disease studies, higher incidences of malignant and serious infection-related adverse events were seen with the combination of Humira and azathioprine/6-mercaptopurine compared with Humira alone.
При проучвания на фертилитета при мъжки и женски плъхове , не са наблюдавани ефекти върху броя, подвижността и жизнеспособността на сперматозоидите или върху способността за чифтосване или фертилитет, при експозиции, надвишаващи съответно 21 и 43 пъти очакваното терапевтично ниво при хора, нито е имало и нежелани ефекти върху развитието на предимплантационния ембрион или имплантацията.
In fertility studies in male and female rats, no effects on sperm count, motility and viability, or on mating performance or fertility were observed at exposures that were 21 and 43 times the expected therapeutic level in humans, respectively; nor was there any adverse effect on the development of the pre-implantation embryo or on implantation.
При проучвания на фертилитета при мъжки и женски плъхове , не са наблюдавани ефекти върху броя, подвижността и жизнеспособността на сперматозоидите или върху способността за чифтосване или фертилитета, при експозиции, надвишаващи съответно 21 и 43 пъти очакваното терапевтично ниво при хора, нито е имало и нежелани ефекти върху развитието на предимплантационния ембрион или имплантацията.
In fertility studies in male and female rats, no effects on sperm count, motility and viability, or on mating performance or fertility were observed at exposures that were 21 and 43 times the expected therapeutic level in humans, respectively; nor was there any adverse effect on the development of the pre-implantation embryo or on implantation.
При проучвания на фертилитета при мъжки и женски плъхове , не са наблюдавани ефекти върху броя, подвижността и жизнеспособността на сперматозоидите, при експозиции, надвишаващи съответно 21 и 43 пъти очакваното терапевтично ниво при хора, нито върху способността за чифтосване или фертилитет , не е имало и нежелани ефекти върху развитието на предимплантационния ембрион или имплантацията.
In fertility studies in male and female rats, no effects on sperm count, motility and viability, or on mating performance or fertility were observed at exposures that were 21 and 43 times the expected therapeutic level in humans, respectively; nor was there any adverse effect on the development of the pre-implantation embryo or on implantation.
При проучвания на фертилитета при плъхове, дексмедетомидин не е имал ефект върху фертилитета на мъжки или женски животни .
In the rat fertility study, dexmedetomidine had no effect on male or female fertility.
При проучвания от фаза 3 средно 12% от пациентите имат по-висок титър на антитела.
On average in the phase 3 studies, 12 % of the patients had higher titre antibodies.
При проучвания при животни е наблюдавано ограничаване развитието на плода при приложение на пиоглитазон.
Foetal growth restriction was apparent in animal studies with pioglitazone.
При проучвания при животни е установено и влияние на прекомерното количество пренатални кортикостероиди върху повишения риск от забавяне на вътрематочния растеж, сърдечно- съдово заболяване при възрастните и постоянни промени в плътността на глюкокортикоидните рецептори, невротрансмитерния обмен и поведение при експозиции под тератогенния дозов диапазон.
Animal studies have also identified an involvement of excess prenatal glucocorticoids in increased risks for intrauterine growth retardation, adult cardiovascular disease and permanent changes in glucocorticoid receptor density, neurotransmitter turnover and behaviour at exposures below the teratogenic dose range.
При проучвания при животни фертилитетът при мъжките и женските е бил нарушени при седативни дози (вж. точка 5.3).
In animal studies, male and female fertility was impaired at sedative doses (see section 5.3).
При проучвания при животни, добавянето на панитумумаб към лъчетерапията, химиотерапията или други таргетни терапевтични агенти води до увеличени антитуморни ефекти в сравнение само с лъчетерапия, химиотерапия или терапевтични агенти за таргетна терапия.
The addition of panitumumab to radiation, chemotherapy or other targeted therapeutic agents, in animal studies resulted in an increase in anti- tumour effects compared to radiation, chemotherapy or targeted therapeutic agents alone.
При проучвания при зайци базедоксифен, приложен самостоятелно, показва репродуктивна токсичност (вж. точка 5.3).
In studies conducted in rabbits, bazedoxifene alone has shown reproductive toxicity (see section 5.3).
При проучвания при млади говеда и прасета е прилаган gamithromycin чрез инжектиране на 6, 18 и 30 mg/kg (доза 1, 3 и 5 пъти по-висока от препоръчителната) и това е повторено три пъти съответно на 0, 5 и 10 ден (период, три пъти по-дълъг от препоръчителния).
In young adult cattle and pig studies, gamithromycin was administered by injection at 6, 18, and 30 mg/kg (1, 3, and 5 times the recommended dose) and repeated three times at 0, 5 and 10 days (three times the recommended duration of use).
При проучвания при плъхове по отношение на фертилитета и ранното ембрионално развитие е наблюдаван ефект върху мъжките индивиди при високи дози (300 микрограма/kg/дневно подкожно), който е в съответствие със седативния ефект на фентанил при животински видове.
In a fertility and early embryonic development study in rats, a male-mediated effect was observed at high doses (300 µg/kg/day, s.c.) and is consistent with the sedative effects of fentanyl in animal studies.
При проучвания с 7- до 14-дневна непрекъсната интравенозна инфузия при маймуни cynomolgus, таргетните органи са били имунната система (≥0,3 mg/kg дневно), костният мозък, кожата, лигавиците, нервната система и тестисите (≥0,6 mg/kg дневно) и бъбреците (≥1 mg/kg дневно).
In 7- to 14-day continuous intravenous infusion studies in cynomolgus monkeys, the target organs were the immune system ( 0.3 mg/kg/day), bone marrow, skin, mucous membranes, nervous system and testes ( 0.6 mg/kg/day) and kidneys ( 1 mg/kg/day).
При проучвания с есликарбазепин върху свежи човешки хепатоцити се наблюдава слаба индукция на UGT1A1 медиираното глюкурониране.
In studies with eslicarbazepine in fresh human hepatocytes a mild induction of UGT1A1 mediated glucuronidation was observed.
При проучвания с еугликемичен кламп при здрави индивиди или пациенти с диабет тип 1, началото на действие на подкожно приложен инсулин гларжин е по-бавно, отколкото това на човешки NPH инсулин, профилът му на действие е равномерен и без пикове, а продължителността на действие е удължена.
In euglycaemic clamp studies in healthy subjects or in patients with type 1 diabetes, the onset of action of subcutaneous insulin glargine was slower than with human NPH insulin, its effect profile was smooth and peakless, and the duration of its effect was prolonged.