natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Макар че се съсредоточава върху защитата и мониторинга на само един тип екосистема, това законодателство има въздействие върху биологичното разнообразие като цяло, съблюдава значението на горските екосистеми като източник на услуги, използвани от други екосистеми, и близката им пространствена връзка с малки, но богати екосистеми като реки и езера, пасища и екосистеми с рядка растителност, обхванати от горите, както и храсталачни и ерикоидни, които маркират границите на горските екосистеми и в някои случаи чрез сукцесията се превръщат в гори. 
While focusing on the protection and monitoring of only one type of ecosystem, this legislation has an impact on biodiversity as a whole due to the importance of forest ecosystems as a source of services used by other ecosystems and their close spatial interrelation with small but rich ecosystems such as rivers and lakes, grasslands, and sparsely vegetated ecosystems incorporated in the forests, as well as the heathland and shrubs that mark the forest fringes and in some cases transition into forests.
Законодателство, засягащо оценката на въздействието върху околната среда и абиотичните фактори, които влияят върху биоразнообразието и екосистемите 
Legislation concerning the environmental impact assessment and abiotic factors that impact BD&ES
На границата между околната среда и антропогенната дейност, е законодателството на ЕС за оценка на въздействието върху околната среда, регламентиращо стратегическата оценка (Директива 2001/42/ЕО относно оценката на въздействието на някои планове и програми върху околната среда72 - екологична оценка) и оценката на въздействието върху околната среда (Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда, както е изменена73). 
At the interface between the environment and human interventions for commercial activities, urban and spatial planning, is the EU impact assessment legislation regulating the strategic assessment (Directive 2001/42/EC on the assessment of the effects of certain plans and programmes on the environment) and the environmental impact assessment (EIA) (Directive 2011/92/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment).
От значение за екосистемния подход в крайбрежните зони е и Директива 2014/89/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 23 юли 2014 г. за създаване на рамка за морско пространствено планиране. 
Relevant for the ecosystem-based approach in coastal zones is also Directive 2014/89/EU of the European Parliament and of the Council of 23 July 2014 establishing a framework for maritime spatial planning.
76 Въпреки че почвите също са жизненоважен абиотичен фактор за екосистемите и са уязвими от ерозия от последиците от изменението на климата, държавите-членки на ЕС все още не са постигнали съгласие относно разпоредби за законодателството за почвите в целия Съюз. 
Although soils are also a vital abiotic factor for ecosystems and vulnerable to erosion from climate change effects, the EU Member States have not yet reached agreement on the stipulations on a Union-wide soil legislation.
Правна рамка и политики в България за адаптация към климатичните промени в сектора 
Bulgarian CCA Legal Framework and Policies in the Sector
Както е споменато във въведението, в България тепърва предстои създаването на кохерентна правна връзка между адаптирането към изменението на климата и управлението на БР и ЕС. 
As mentioned in the introduction, a cohesive legal connection is yet to be created in Bulgaria between CCA and BD&ES management.
Основа за такова последователно и систематично свързване е осигурена от Националната стратегия за околната среда 2009-2018 г.,77 която установява загубата на биологично разнообразие, предизвикана от климата, като едно от предизвикателствата, които трябва да бъдат преодолени. 
A foundation for such cohesive linking is provided by the National Environment Strategy 2009-2018 that establishes the climate-induced biodiversity loss as one of the challenges to be tackled.
Основният национален правен документ, който създава такава връзка, е Законът за опазване на околната среда (ЗООС). 
The main national legal document creating such a link is the Environment Protection Act (EPA).
Този закон, обхващащ множество сектори, регламентира стратегическия процес във всички области на опазване на околната среда, мониторинг и управление. 
This sector-overarching act regulates the strategic process in all areas of environmental protection, monitoring, and management.
В него се споменават както изменението на климата, така и екосистемите, но не се разглеждат подробности като АИК или екосистемни услуги, които са регламентирани в други специални закони. 
It mentions both climate change and ecosystems but does not go into specifics such as CCA or ecosystem services that are regulated in other special law.
ЗООС посочва принципа за включване на политиките в областта на околната среда (включително политиките за климата и биоразнообразието) в други сектори. 
The EPA states the principle of mainstreaming of environmental policies (including climate and biodiversity policies) across other sectors.
Член 93 въвежда, макар и без изрично да споменава екосистемите, понятието за оценяване на абсорбционния капацитет на природната среда като част от оценката на въздействието върху околната среда. 
Article 93 introduces, albeit without mentioning ecosystems, the concept of assessing the carrying capacity of natural environment as part of the EIA.
Това представлява добра основа за въвеждане на съгласуван екосистевно-базиран подход, който да отчита а устойчивостта на екосистемите и предоставяните от тях екосистемни услуги към климатични промени за улесняване на АИК в други сектори. 
This presents a good basis for introducing a coherent, ecosystem-based approach that would consider the climate resilience of ecosystems and the ecosystem services they provide to facilitate CCA in other sectors.
Мониторингът на околната среда се дефинира като мониторинг на „елементи на околната среда“, а не като холистичен мониторинг. 
Environmental monitoring is defined as the monitoring of ‘elements of environment' rather than holistic monitoring.
Двата закона, регламентиращи адаптацията към изменението на климата и биоразнообразието са представени поотделно в разделите по-долу, като в препоръките на настоящия анализ се подчертават конкретни нужди от съгласуваност помежду им. 
The two legal acts regulating CCA and biodiversity are presented separately in the following sections, and specific needs are also noted for their alignment in recommendations from this analysis.
Законодателство по отношение на изменение на климата 
Climate change legislation
Основният законодателен акт свързан с изменението на климата, е Закон за ограничаване изменението на климата. 
The main piece of legislation related to climate change is the CCMA.
Той определя институционалните отговорности и механизмите за включване на заинтересованите страни, както е видно от фигура 10. 
It outlines the institutional responsibilities and stakeholder involvement mechanisms, (Figure 10).
Основният фокус на адаптацията към изменението на климата в България е насочен към социална адаптация спрямо екстремни явления, докато адаптацията на околната среда и потенциала й за социални проблеми са не толкова добре дефинирани и регулирани. 
The primary focus of CCA in Bulgaria tends to be on social adaptation to extreme events, whereas environmental adaptation and its potential for social issues are less well defined and regulated.
Специфични разпоредби, включващи адаптацията към изменението на климата в други сектори, по-конкретно БР и ЕС, биха били подходящи за създаване на синергии със съществуващите правни текстове относно биофизичната защита на екосистемите. 
Specific regulations mainstreaming CCA in other sectors, especially BD&ES, may be appropriate to create synergies with existing legal texts on the biophysical protection of ecosystems.
Аспект, който си заслужава да бъде добавен, е включването и правилното оценяване на използването на екосистемните услуги като средство за адаптация в други сектори. 
An aspect worth adding is the incorporation and proper valuation for the use of ecosystem services as an adaptation tool for other sectors.
Политики и законодателство по отношение биологичното разнообразие 
Biodiversity policy and legislation
Съществуващата Стратегия за биологичното разнообразие в България е създадена през 90-те години на миналия век и следва да се изготви нова. 
The existing Biodiversity Strategy for Bulgaria was created in the 1990s and a new one is to be produced.
Това обстоятелство, заедно с неравномерното приемане на политики в сферата на биоразнообразието и прилагане на екосистемния подход в други сектори на ниво ЕС, води до разпиляване на законодателството, свързаното с биологичното разнообразие, между различните сектори. 
This circumstance, along with the generally uneven adoption of biodiversity policies and the ecosystems approach by other sectors on the EU level, has led to a scattering of biodiversity-related legislation across sectors.
Екосистемният подход, който има потенциала да установи връзката с адаптацията към изменението на климата, е обвързан със седмата ПДОС и трябва да бъде добавен в тази рамка, в съответствие с цялостната насока на политиките на ЕС в областта на биологичното разнообразие. 
The ecosystems approach that has the potential to provide the link to CCA, in line with the 7th EAP, needs to be added to this framework in compliance with the overall direction of EU biodiversity policy switch.
Структура и основни участници в осъществяването на българската политика за биоразнообразието 
Structure and main actors in implementing the Bulgarian biodiversity protection policy
Той регламентира също така защитата на видовете in situ или ex situ, ограниченията в търговията и търговското използване на видовете, въвеждане на видовете и повторно въвеждане. 
It also regulates the protection of species in situ or ex situ, limitations in the trade and commercial use of species, and species introduction and reintroduction.
Законът за биологичното разнообразие урежда определянето и управлението на защитените зони, включително планове за управление и екологично оценяване/оценка на въздействието върху околната среда на планове, програми и предлагани инвестиционни проекти. 
The Biodiversity Act regulates the designation and management of protected zones and areas, including management plans and the Ecological assessment and Environmental Impact Assessment (EIA) of plans, programs, and proposed investment projects.
Законът за биологичното разнообразие също така регламентира процеса на подготовка и одобрение на Националната стратегия за биологичното разнообразие и плана за действие, както и органите, отговарящи за тяхното прилагане. 
The Biodiversity Act further stipulates the process of preparing and approval of the National Biodiversity Strategy and Action Plan and the bodies responsible for implementing these.
В Закона за биологичното разнообразие, екосистемите се определят като част от биологичното разнообразие и тяхната защита във функционален смисъл се споменава, но не се разработва; концепциите за абсорбционния капацитет на екосистемите и екосистемните услуги трябва да бъдат добавени към изискванията за оценка на предложените инвестиции. 
In the Biodiversity Act, ecosystems are defined as part of the biodiversity and their protection in the functional sense is mentioned but not elaborated upon; the concepts of ecosystems' carrying capacity and ecosystem services need to be added in the assessment requirements for proposed investments.
Както и при Закона за опазване на околната среда, разработването им би могло да бъде добър стимул за свързване със законодателството за АИК и БД. 
As with the EPA, elaborating on them could be a good stepping stone to link CCA and biodiversity legislation.
Освен това Законът за защитените територии разграничава видовете територии, които трябва да бъдат защитени, и съответните им режими за защита, и посочва защитата на биоразнообразието, екосистемите и абиотичната среда като специфична цел на защитените територии. 
In addition, the Protected Territories Act differentiates the types of territories to be protected and their respective protection regimes and states the protection of biodiversity, ecosystems, and the abiotic environment as a specific objective of protected territories.
Това е добра основа за прилагане на адаптацията към изменението на климата в защитените територии от всички видове, като се определят техните съответни регионални и местни цели за адаптиране по отношение на биоразнообразието и екосистемите, както и възможности за напасването на ЗТ към нови условия на средата в резултат на климатичните промени. 
This is a good basis for implementing CCA in the protected territories of all types, specifying their respective regional and local adaptation objectives with respect to the BD&ES.
Както и в законодателството на ЕС, в сила са и други закони, свързани с биотичните и абиотичните компоненти на екосистемите. 
As with the EU legislation, other laws related to the biotic and abiotic components of biodiversity are also in force.
Законодателството, най-тясно засягащо биотичните компоненти на екосистемите, включва Закона за лечебните растения, Закона за генетично модифицираните организми, Закона за лова и опазване на дивеча, Закона за рибарството и аквакултурите. 
The legislation most closely concerning the biotic components of biodiversity comprises the Healing Plants Act, the Genetically Modified Organisms Act, the Hunting and Game Protection Act, the Fisheries and Aquacultures Act.
Специфични екосистеми с голямо икономическо значение се регламентират от по няколко закона, като например законодателството, свързано с горското стопанство (Закон за горите, Закона за възстановяване на собствеността върху горите и земите от горския фонд), и със земеделието (Закон за земеделието, Закон за собствеността и ползването на земеделските земи, Закон за арендата в земеделието, Закон за животновъдството и Закон за защита на растенията). 
Specific ecosystems with high economic importance are regulated by several acts each, such as the legislation related to forestry (Forestry Act, Ownership Restitution over Forest and Forest Fund Land Act) and to agriculture (the Agriculture Act, the Act on Ownership and Use of Agriculture Land, the Agriculture Rents Act, the Livestock Breeding Act, and the Plant Protection Act).
Докато Законът за горите изрично изброява трите вида услуги в областта на горските екосистеми (материални, регулиращи, културни) и определя тяхното оценяване, законодателството в областта на земеделието се съсредоточава върху материалните услуги, а не върху всички услуги, в т.ч. регулиращи и културни, и концепциите за екосистемна адаптация към изменението на климата тепърва трябва да се въведат в основополагащите правни текстове. 
While the Forestry Act specifically enumerates all three types of forest ecosystem services (provisioning, regulating, and cultural) and stipulates their valuation, the agricultural legislation focuses on provisioning services, and the concept of ecosystem based CCA is yet to be introduced in its key legal texts.
За да постигне своите цели, законодателството за биологичното разнообразие се основава и на широк спектър от подзаконови нормативни актове, които описват процедурите за прилагането му и отговорните институции. 
To achieve its objectives, the biodiversity legislation also relies on extensive secondary legislation that details implementation procedures and responsible institutions.
Следователно то не използва концепцията за екосистемните услуги, разработена в по-късни документи на ЕС, която би могла систематично да свързва и фокусира анализа на защитените зони и необходимите инвестиции за устойчиви икономически дейности в тях. 
It therefore also does not employ the ecosystem service concept developed in later EU documents that could systematically link and focus the analysis of protected zones and necessary investments for sustainable economic activities in them.
Правната рамка на биоразнообразието понастоящем описва и регламентира предимно защита на видове и местообитания, като не се споменават по никакъв начин екосистемите или образуващите ландшафтни мозайки териториални екосистемни групи, където екосистемните услуги, произведени в защитените зони, биха могли да бъдат използвани за адаптация към изменението на климата извън тях. 
The biodiversity legal framework currently details and regulates mostly species and habitats protection, and no reference is made to ecosystems or territorial groups of ecosystems forming landscape mosaics where ecosystems produced in the protected areas may flow and be used for CCA outside them.
Интегрирането на екосистемния подход, който се прилага чрез редица стратегии и правни инструменти на равнище ЕС (като седмата ПДОС, стратегията за биоразнообразието до 2020 г., стратегията за зелена инфраструктура) би могло да се отрази на много други политики като тези за водите, емисиите, зелената инфраструктура, инвазивните чужди видове. 
Integrating the ecosystems approach that is being implemented through a number of strategies and legal instruments at the EU level (such as the 7th EAP, the Biodiversity Strategy to 2020, and the Green Infrastructure Strategy) would touch upon many other policies, such as water, emissions, green infrastructure, and IAS.
Това е сериозно предизвикателство, но също така би могло да доведе до допълнителни ползи, като свърже биоразнообразието и адаптирането към изменението на климата чрез намаляването на разходи при използване на екосистемни услуги, които да са от полза както за адаптация в други сектори, така и за смекчаване. 
It presents a challenge while it could also create co-benefits by linking biodiversity and CCA through the bridge of cost savings by ecosystem services that are useful for adaptation in other sectors and mitigation.
Ключова особеност на законодателството, свързано с биоразнообразието, е институционалната структура, която създава разделение, разпределяйки отговорностите между институциите, поставяйки биоразнообразието и екосистемите от една страна, и ползването на материални екосистемни услуги от друга страна, в компетентността на различни администрации. 
A key specific of biodiversity legislation and the institutional setup it creates, it creates is the division in responsibilities between institutions, placing BD&ES, on the one hand, and harvesting of provisioning ecosystem services, on the other, under different administrations.
Тази организация поражда потенциал за институционални конфликти и конфликти между заинтересованите лица на национално и регионално ниво, както и финансова насоченост към свръхексплоатация на екосистемите за събиране на техните търгуеми услуги, докато същевременно се екстернализират (прехвърлят на общностите без заплащане) екосистемните щети, като фрагментация на екосистемите, дифузно замърсяване и др. 
This organization causes a potential for institutional and stakeholder conflicts at the national and regional level, as well as a financial bias toward overexploitation of ecosystems for harvesting their tradeable services while externalizing of ecosystem disservices (such as ecosystem fragmentation, diffuse pollution, and so on).
За да се постигнат ползи от адаптацията към изменението на климата, е необходима оценка на всички екосистемни услуги, включително материални и културни. 
To achieve benefits from CCA, a valuation of all ecosystem services, including provisioning and cultural, is necessary.
Тя би създала стимули за прилагане на нови икономически инструменти в устойчивото им използване - в съответствие с приоритетите за финансиране за следващия програмен период на Структурните и инвестиционните фондове на ЕС. 
It could create incentives for employing new economic instruments in their sustainable use-in line with the funding priorities for the next programming period of the EU Structural and Investment Funds.
По този начин опасенията на заинтересованите страни по отношение на околната среда могат да бъдат приведени в съответствие с икономическите съображения в рамките на един процес на намиране на информирани компромиси и е по-вероятно да бъдат създадени финансово ефективни стимули за справяне с други натиски, особено ИЧВ и фрагментация в тази правна и институционална рамка. 
In this manner, stakeholders' environmental concerns can be aligned with economic considerations in an informed process of finding trade-offs, and effective financial incentives are more likely to be created for addressing other pressures, in particular IAS and fragmentation in this legal and institutional framework.
За да се засилят ползите от адаптацията от биологичното разнообразие, съществуващото институционално разделение между защитата на околната среда и използването на материалните екосистемни услуги може да се облекчи чрез въвеждане на балансиран екосистемен мониторинг. 
To strengthen the adaptation gains from biodiversity, the existing institutional division between protecting environment and harvesting benefits from its provisioning services can be alleviated by introducing balanced, ecosystems-based monitoring.
Системата за мониторинг на биологичното разнообразие също бе създадена преди приемането на интегрирани стратегии на равнище ЕС и политики, основаващи се на екосистемния подход. 
The biodiversity monitoring system also was set up before the adoption of integrative EU-level strategies and policies based on the ecosystems approach.
Съответно мониторингът отразява общата концепция за „елементи на екосистемата“ вместо да възприема холистичен екосистемен подход и не включва идеята за „здравето“ и устойчивостта на екосистемите, които повишават адаптивността към изменението на климата. 
It therefore mirrors the overall concept of ‘ecosystem elements' instead of a holistic ecosystem approach, leaving out a concept of ecosystem ‘health' and resilience that enhances the adaptability to climate change.
Успешната АИК обаче се нуждае от система за ранно предупреждение, там където срив на някои екосистеми внезапно и катастрофално може да лиши обществото (и по-специално неговото уязвимо население) от важни регулиращи екосистемни услуги и намали тяхната устойчивост спрямо изменението на климата. 
Successful CCA, however, needs an early-warning system where ecosystem failure could suddenly and catastrophically deprive society (and particularly its vulnerable populations) of important regulating ecosystem services and decrease their climate resilience.
Следователно актуализирането на механизмите за мониторинг би трябвало да включва измерване на пълните запаси и потоци на екосистемните услуги почти в реално време и в колкото е възможно повече пространствени подробности. 
Updating the monitoring mechanisms will, therefore, need to include measuring the full stocks and flows of ecosystem services in as nearly real time and as much spatial detail as feasible.
Такова актуализиране не е задължително да бъде прекалено скъпо. 
Such an update does not need to be prohibitively costly.
Оптимизирането на съществуващия мониторинг, така че веднъж направени измерванията да се използват повторно в по няколко механизма за докладване, би спестило необходимостта от многократно събиране на данни за прилагане на фрагментирани „политики“. 
Optimizing the existing monitoring so that measurements made once can be reused across many reporting mechanisms will save the need to collect data repeatedly for implementing fragmented ‘policies'.
Също така, все по-евтините и все по-широко разпространени нови технологии за дистанционно наблюдение позволяват да се събират безпрецедентни количества данни за пространствени наблюдения и инструментите за /изкуствен интелект вероятно скоро ще станат достъпни и за екологични цели. 
Also, the increasingly cheap and pervasive new technologies allow unprecedented amounts of spatial observation data to be collected, and machine learning/artificial intelligence tools are also likely to become available for environmental purposes soon.