natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Обосновката на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС и член 6седмо от Парижката конвенция е да се предотврати ситуация, в която представител в държава А на възложител, който притежава марки в държава Б, и който представител трябва да пусне на пазара стоките с тази марка и да спазва интересите на последната в държава А, използва подаването на заявка за марка в държава А като средство срещу възложителя, например, за да принуди възложителя да продължи да използва услугите на представителя и да възпрепятства неговото навлизане на пазара в държава А. Тази обосновка се прилага и при наличие на споразумение, но представителят го прекратява, за да се възползва и да подаде заявка за марка по същите причини. 
The rationale of Article 8(3) EUTMR and Article 6septies PC is to prevent a situation where a representative in country A of a principal who owns trade marks in country B, and who is meant to market the trade-marked goods and observe the interests of the latter in country A, uses the filing of a trade mark application in country A as a weapon against the principal, for example to force the principal to continue with the representative and to prevent the principal from entering the market in country A. This rationale likewise applies if an agreement exists but the representative terminates it to take advantage and file a trade mark for the same reasons.
Същевременно това не поражда абсолютни права за възложителя да получи закрила за марката в други държави. 
However, this does not create absolute rights for the principal to obtain trade mark protection in other countries.
Единствено фактът, че възложителят притежава марка в държава Б, не дава на възложителя абсолютно право да получава марки във всички останали държави; регистрираните в различни държави марки по принцип са независими една от друга и може да имат различни притежатели, в съответствие с член 6, параграф 3 от ПК. 
The mere fact that the principal holds a trade mark in country B does not give the principal an absolute right to obtain trade marks in all other countries; the trade marks registered in different countries are in principle independent from each other and may have different proprietors, in accordance with Article 6(3) PC.
Член 6седмо от ПК е изключение от този принцип и то само дотолкова, доколкото договорните или фактическите задължения на участващите страни обосновават това. 
Article 6septies PC is an exception to this principle and only to the extent that the contractual or de facto obligations of the parties involved justify this.
Само в този смисъл е обосновано последвалата марка на ЕС да „принадлежи“ на възложителя съгласно член 21 от Регламента за марките на ЕС (19/11/2007, R 73/20064, PORTER (fig.) / PORTER (fig.) et al., § 26). 
Only to that extent is it justified that the ensuing EUTM would ‘belong' to the principal under Article 21 EUTMR (19/11/2007, R 73/20064, PORTER (fig.) / PORTER (fig.) et al., § 26).
Това следва да се оценява индивидуално за всеки отделен случай, като решаващият фактор следва да бъде дали все пак е възможно заявителят да извлече търговска полза от миналите взаимоотношения с притежателя на марката, като използва ноу-хауто и контактите, които е придобил благодарение на своята позиция. 
This should be assessed on a case-by-case basis, and the decisive factor should be whether it is still possible for the applicant to take commercial advantage of its expired relationship with the trade mark proprietor by exploiting the know-how and contacts it acquired because of its position.
Заявка на името на агента 
4.2 Application in the agent's name
Съгласно член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС заявената марка не се регистрира, ако агентът или представителят подаде заявка за нейната регистрация на свое име. 
According to Article 8(3) EUTMR, the trade mark applied for will not be registered where the agent or representative applies for registration thereof in its own name.
Обикновено е лесно да се оцени дали това изискване е изпълнено чрез сравняване на името на заявителя с това на лицето, посочено в доказателствата като агент или представител на притежателя. 
It will usually be easy to assess whether this requirement has been fulfilled, by comparing the name of the applicant with that of the person appearing in the evidence as the agent or representative of the proprietor.
Същевременно е възможно да има случаи, в които агентът или представителят се опитват да заобиколят тази разпоредба, като организират подаването на заявката от трето лице, което те контролират или с което са постигнали някаква форма на разбирателство за тази цел. 
However, there may be cases where the agent or representative will try to circumvent this provision by arranging for the application to be filed by a third person, whom it either controls, or with whom it has entered into some form of understanding to that effect.
В такива случаи е обосновано възприемането на по-гъвкав подход. 
In such cases adopting a more flexible approach is justified.
Следователно, ако е ясно, че поради естеството на отношенията между подалото заявката лице и представителя ситуацията на практика е същата, както ако заявката е подадена лично от представителя, все пак е възможно да се приложи член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС, независимо от очевидното несъответствие между името на заявителя и името на представителя на притежателя. 
Therefore, if it is clear that because of the nature of the relationship between the person filing the application and the agent, the situation is effectively the same as if the application had been filed by the agent personally, it is still possible to apply Article 8(3) EUTMR, notwithstanding the apparent discrepancy between the applicant's name and the name of the proprietor's agent.
Такъв случай би настъпил, ако заявката е подадена не на името на дружеството на представителя, а на името на физическо лице, което споделя едни и същи икономически интереси с представителя, например неговия президент, вицепрезидент или законен представител. 
Such a case could arise if the application is filed not in the name of the agent's company, but in the name of a natural person that shares the same economic interests as the agent, as for example its president, vice-president or legal representative.
Като се има предвид, че в този случай агентът или представителят все пак биха извлекли полза от това подаване, следва да се счита, че физическото лице е обвързано от същите ограничения, както и дружеството. 
Given that in this case the agent or representative could still benefit from such a filing, it should be considered that the natural person is bound by the same limitations as the company.
Освен това, ако лицето, подало оспорваната заявка, също е подписало споразумение за представителство от името на дружеството, това ще трябва да се счита за силен аргумент в полза на прилагането на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС, тъй като в такъв случай заявителят не би могъл да отрече, че познава пряко съответните забрани. 
Moreover, if the person filing the contested application had also signed the agency agreement on behalf of the company, this would have to be considered a strong argument in favour of the application of Article 8(3) EUTMR, since in such a case the applicant cannot possibly deny direct knowledge of the relevant prohibitions.
По подобен начин, ако споразумение за представителство съдържа клауза, чрез която управлението на дружеството носи лична отговорност за спазването на поетите от представителя договорни задължения, това също трябва да се счита за допълнителен показател за това, че подаването на заявката е обхванато от забраната по член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС. 
Similarly, if an agency agreement contained a clause holding the management of the company personally responsible for the observance of the contractual obligations undertaken by the agent, this would also have to be considered a further indication that the filing of the application is covered by the prohibition of Article 8(3) EUTMR.
Подобен случай възниква, ако агентът или представителят и заявителят са отделни правни субекти, но доказателствата сочат, че те са контролирани, управлявани или ръководени от едно и също физическо лице. 
A similar case arises where the agent or the representative and the applicant are distinct legal entities, but the evidence shows that they are controlled, managed or run by the same natural person.
Поради горепосочените причини е подходящо да се „повдигне корпоративната завеса“ и да се приложи член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС и към тези случаи. 
For the reasons given above it is appropriate to ‘lift the corporate veil' and apply Article 8(3) EUTMR also to these cases.
Заявка без съгласието на притежателя 
4.3 Application without the proprietor's consent
Макар че липсата на съгласието на притежателя е необходимо условие за прилагане на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС, възразяващият не трябва да внася доказателства, които показват, че на представителя не е било дадено съгласие да подаде заявката за марка на ЕС. 
Even though the absence of the proprietor's consent is a necessary condition for the application of Article 8(3) EUTMR, the opponent does not have to submit evidence that shows that the agent was not permitted to file the EUTM application.
Обикновено самото твърдение, че заявката е подадена без съгласие, е достатъчно. 
A mere statement that the filing was made without its consent is generally sufficient.
Това се дължи на факта, че от възразяващия не може да се очаква да докаже „отрицателен“ факт, например липсата на съгласие. 
This is because the opponent cannot be expected to prove a ‘negative' fact, such as the absence of consent.
В тези случаи тежестта на доказване се обръща и от заявителя зависи да докаже, че подаването е станало със съгласието на притежателя, или да даде друга мотивация за своите действия. 
In these cases the burden of proof is reversed and it is up to the applicant to prove that the filing was authorised, or to give some other justification for its acts.
С оглед на необходимостта от предоставяне на ефективна защита на законния притежател от неразрешени действия на неговите представители, прилагането на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС следва да се откаже ,само ако съгласието на притежателя е достатъчно ясно, точно и безусловно (06/09/2006, T6/05, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2006:241, § 40). 
In view of the need to provide effective protection to the legitimate proprietor from unauthorised acts of its agents, the application of Article 8(3) EUTMR should be denied only where the proprietor's consent is sufficiently clear, specific and unconditional (06/09/2006, T6/05, First Defense Aerosol Pepper Projector, EU:T:2006:241, § 40).
Следователно дори и ако притежателят изрично е дал съгласие за подаването на заявката за марка на ЕС, неговото съгласие не може да се счита за достатъчно ясно, ако той не е посочил изрично също, че е съгласен заявката да бъде на името на представителя. 
Therefore, even if the proprietor has expressly authorised the filing of the EUTM application, its consent cannot be considered sufficiently clear if it has not also explicitly specified that the application may be in the name of the agent.
Подобно на това, дори и ако притежателят изрично се е съгласил с подаването на заявка за марка на ЕС, неговото съгласие не може да се счита за достатъчно конкретно за целите на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС, ако не съществува указание за конкретните знаци, за които заявителят има съгласието на притежателя да подава заявки като за марка на ЕС. 
Likewise, even if the proprietor has expressly authorised the filing of an EUTM application, its consent cannot be considered sufficiently specific for the purposes of Article 8(3) EUTMR if there is no indication of the specific signs for which the applicant has permission to file as an EUTM.
Като цяло е по-лесно да се прецени дали подаването става със съгласието на притежателя, когато условията, при които агент или представител може да подаде заявка за марка на ЕС, са съответно уредени с договор или са определени посредством други видове преки доказателства (писма, писмени изложения и др.). 
It will be generally easier to assess whether the filing was authorised by the proprietor where the conditions under which an agent or representative may apply for an EUTM application are adequately regulated by contract, or are given by other kinds of direct evidence (letters, written representations, etc.).
В повечето случаи такива доказателства са достатъчни, за да се докаже дали притежателят е дал своето изрично съгласие или дали заявителят е престъпил границите на своето упълномощаване. 
In most cases, such evidence will be sufficient to demonstrate whether the proprietor has given its express consent, or if the applicant has exceeded the limits of its authorisation.
В други случаи или не съществува договор, или той не е приложим към въпроса. 
In other cases, a contract will either not exist or it will be inadequate on the subject.
Въпреки че формулировката на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС е принципно достатъчно широка, за да включва случаи на мълчаливо или косвено съгласие, такова съгласие следва да се допусне, само ако доказателствата са достатъчно ясни по отношение на намеренията на притежателя. 
Although the wording of Article 8(3) EUTMR is in principle broad enough to include cases of tacit or implied consent, such consent should only be inferred if the evidence is sufficiently clear as to the intentions of the proprietor.
Ако доказателствата изобщо не сочат към наличието на изрично или косвено съгласие, по принцип следва да се приеме, че съгласието липсва. 
If the evidence is completely silent as to the existence of an express or implied authorisation, lack of consent should be generally presumed.
Независимо от косвените признаци и доказателства, сочещи към косвено съгласие, всяко двусмислие или съмнение следва да се тълкува в полза на възразяващия, тъй като обикновено е доста трудно да се оцени дали това съгласие е достатъчно ясно и недвусмислено. 
Notwithstanding indirect indications and evidence pointing to implied consent, any ambiguity or doubt should be interpreted in favour of the opponent, as it will usually be quite difficult to assess whether such consent is sufficiently clear and unequivocal.
Например фактът, че притежателят е допуснал подаването на заявки без своето съгласие на името на представителя в трети юрисдикции, сам по себе си не може да създаде легитимни очаквания от страна на заявителя, че притежателят няма да възрази и срещу подаването на заявка за марка на ЕС. 
For example, the mere fact that the proprietor tolerated unauthorised applications in the name of the agent in third jurisdictions cannot alone create legitimate expectations on the part of the applicant that the proprietor will not object to the filing of an EUTM application either.
Фактът, че притежателят толерира поведение, което излиза извън юридическите граници на договора (като използването на знака) не може да доведе до заключението, че подаването на заявката за марка на ЕС не е било в нарушение на установеното задължение за доверие, ако съгласието не е ясно, точно и безусловно. 
The fact that the proprietor tolerates conduct outside the boundaries of a contract (such as use of the sign) cannot lead to the conclusion that filing the EUTM did not breach the established fiduciary duty if consent is not clear, specific and unconditional.
Дори и когато съгласието на притежателя се счита за ясно, точно и безусловно, фактически въпрос е да се определи дали това съгласие се запазва при промяна на притежателя посредством продажба на активи. 
Even where consent of the proprietor has been deemed to be clear, specific and unconditional, it will be a question of fact to determine if such consent survives a change of proprietor by way of an asset sale.
Липса на обосновка от страна на заявителя 
4.4 Absence of justification on the part of the applicant
Както се посочва по-горе, тъй като не е възможно възразяващият да докаже липсата на съгласие, тежестта на доказване се обръща и от заявителя зависи да докаже, че подаването на заявката е със съгласието на притежателя. 
As mentioned above, since it is not possible for the opponent to prove the absence of consent, the burden of proof is reversed and it is up to the applicant to show that the filing of the application was authorised by the proprietor.
Въпреки че според член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС липсата на съгласие от притежателя и липсата на валидна обосновка от страна на заявителя са две отделни условия, тези изисквания в голяма степен се припокриват, така че ако заявителят докаже, че подаването на заявката е основано на споразумение или разбирателство за тази цел, то той ще е предоставил и валидна обосновка за своите действия. 
Although Article 8(3) EUTMR treats the lack of the proprietor's consent and the absence of a valid justification on the part of the applicant as two separate conditions, these requirements largely overlap to the extent that if the applicant establishes that the filing of the application was based on some agreement or understanding to this effect, then it will also have provided a valid justification for its acts.
В допълнение към това заявителят може да се позове на всякакъв друг вид обстоятелства, които показват, че е било обосновано той да подаде заявката за марка на ЕС на свое име. 
In addition, the applicant may invoke any other kind of circumstance showing that it had a justification for filing the EUTM application in its own name.
Същевременно при липсата на доказателства за пряко съгласие, за валидни обосновки се приемат само извънредни причини, с оглед на необходимостта да се избегне нарушаването на законовите интереси на притежателя, когато не са налице достатъчно признаци, че намерението му е било да позволи на представителя да подаде заявката на свое име. 
However, in the absence of evidence of direct consent, only exceptional reasons are accepted as valid justifications, in view of the need to avoid a violation of the proprietor's legitimate interests without sufficient indications that its intention was to allow the agent to file the application in its own name.
Например би било възможно да се предположи, че притежателят се е съгласил мълчаливо с подаването на заявката, ако той не реагира в рамките на разумен период, след като е бил уведомен от заявителя за намерението на последния да подаде заявка за марка на ЕС на свое име. 
For example, it could be possible to infer that the proprietor has tacitly consented to the filing of the application if it does not react within a reasonable period of time after having been informed by the applicant that it intends to apply for an EUTM in its own name.
Същевременно, дори в такъв случай не е възможно да се счете, че подаването на заявката е със съгласието на притежателя, ако представителят не е показал предварително достатъчно ясно на притежателя на чие име ще подаде заявката. 
However, even in such a case it will not be possible to assume that the application has been authorised by the proprietor if the agent had not made it sufficiently clear to the proprietor in advance in whose name it would file the application.
Друг случай на валидно обосноваване би могъл да бъде такъв, в който притежателят създаде увереността в своя представител, че се е отказал от своята марка или че няма интерес да получи или запази права на въпросната територия, например като преустанови използването на марката за сравнително дълъг период от време. 
Another case of valid justification could be if the proprietor causes its agent to believe that it has abandoned the mark, or that it is not interested in obtaining or maintaining any rights in the territory concerned, for example, by suspending the use of the mark over a relatively long period of time.
Фактът, че притежателят не желае да вложи пари за регистрирането на своята марка не дава правото на представителя да действа по собствена инициатива, тъй като е възможно притежателят все още да има интерес да използва своята марка на територията, въпреки че тя не е регистрирана. 
The fact that the proprietor does not want to spend money on registering its trade mark does not give the agent a right to act on its own initiative, as the proprietor might still have an interest in using its trade mark in the territory although it is not registered.
Такова търговско решение не може само по себе си да се възприеме като знак, че притежателят се е отказал от правата си над марката. 
Such a business decision cannot be taken in itself as a sign that the proprietor has given up the rights in its mark.
Обосновките, които са изключително свързани с икономическите интереси на заявителя, като нуждата да защитава своите инвестиции в създаването на местна мрежа за разпространение и популяризиране на марката на съответната територия, не могат да се считат за валидни за целите на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС. 
Justifications exclusively linked to an applicant's economic interests, such as the need to protect its investment in setting up a local distribution network and promoting the mark in the relevant territory, cannot be considered valid for the purposes of Article 8(3) EUTMR.
Нито пък заявителят може успешно да твърди в своя защита, че има право на финансова компенсация за своите усилия и разходи, вложени в изграждането на доброто име на марката. 
Nor can the applicant successfully argue in its defence that it is entitled to some financial remuneration for its efforts and expenditure in building up goodwill for the mark.
Дори и ако тази компенсация е действително заслужена или изрично предвидена в споразумението за представителство, заявителят не може да използва регистрацията на марката на свое име като средство за извличане на пари от възразяващия или във връзка с финансова компенсация, а следва да се опита да разреши спора с притежателя или чрез споразумение, или чрез предявяване на иск за вреди. 
Even if such remuneration were well deserved or is expressly stipulated in the agency agreement, the applicant cannot use the registration of the mark in its own name as a means of extracting money from the opponent or in lieu of financial compensation, but should try to settle its dispute with the proprietor either by way of agreement or by suing for damages.
На последно място, ако заявителят не предостави никаква обосновка за своите действия, Службата не е длъжна да прави каквито и да било предположения в това отношение (09/07/2014, T184/12, Heatstrip, EU:T:2014:621, § 73-74). 
Finally, if the applicant does not provide any justification for its actions, it is not for the Office to make any speculations in that regard (09/07/2014, T184/12, Heatstrip, EU:T:2014:621, § 73-74).
Приложимост отвъд идентични знаци - стоки и услуги 
4.5 Applicability beyond identical signs - goods and services
Член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС предвижда, че заявката за марка на ЕС не се регистрира, когато „тя е поискана от агента или представителя на притежателя на марката, от негово собствено име“. 
Article 8(3) EUTMR provides that an EUTM application will not be registered where ‘an agent or representative of the proprietor of the mark applies for registration thereof in his own name'.
Такова изрично позоваване на марката на притежателя на пръв поглед създава впечатлението, че заявената марка на ЕС трябва да е същата като по-ранната марка. 
Such an explicit reference to the principal's trade mark gives the prima facie impression that the EUTM applied for must be the same as the earlier mark.
Следователно буквалното тълкуване на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС би довело до заключението, че прилагането му е възможно, само ако агентът или представителят възнамерява да регистрира марка, идентична с тази на притежателя. 
Hence, a literal interpretation of Article 8(3) EUTMR would lead to the conclusion that its application is only possible where the agent or representative intends to register a mark identical to that of the proprietor.