natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Присъствието на жени във властта на дефектни системи също не би оправило проблема.
Having women in power in a flawed system will not “fix” the problem either.
Ние имахме квота за жени в парламента по времето на Мубарак, но промени ли това с нещо живота на жената?
We had a women's quota in Mubarak's parliament, did that change anything for women in reality?
Всичко остана мастило върху хартия.
It was all ink on paper.
Даже след революциите жените са използвани често за терен на политическа дейност, от приближени им политически субекти.
Even after revolution, women are consistently used for political grounds by crony political parties.
Да обясняваш защо жените са угнетени, без да се споменават историческите, политическите и икономически аспекти на арабските страни, които не са еднакви, както авторката се опитва да ги генерализира, е повече от заблуждаващо.
Explaining why women are oppressed without touching on any of the historical, political, or economical aspects of Arab countries, which are not all the same as she tends to generalize in her article, couldn't be more delusional than this piece.
Хафса Халуа от Египет подкрепя частично материала:
Hafsa Halawa in Egypt is not completely against the article:
Както не съм съгласна с нейния тон и изобщо не одобрявам използваните изображения, то има факти в изложението на Мона, които вече не можем да пренебрегваме.
@Hhafoos: Whilst I disagree w her tone &amp; I certainly don't agree w pictures used, there are facts in Mona Eltahawy's article we can't ignore anymore
Родената в Сирия палестинска журналистка Дима Хатиб също взе становище в своя блог; в публикацията, озаглавена „Любов не омраза, скъпа Мона”, четем:
Syrian-born Palestinian journalist Dima Khatib also takes issue in a post in her blog, “Love, Not Hatred, Dear Mona!”:
Ние не сме слаби, Мона, и арабските революции доказаха, че сме по-силни отколкото смятахме. Героините на Арабската пролет нямат нужда да бъдат отбелязвани.
We are not weak, Mona, and the Arab revolutions have proved to us that we are stronger than we thought, and the heroines of the Arab revolutions don't need to be pointed out.
Не мисля, че имаме нужда да бъдем спасявани от омразата и мъстта на нашите мъже, особено след като революциите доказаха, че сме повече от способни да застанем рамо до рамо с мъжете, за да предначертаем прогресивната посока на развитие на нашите общества.
I don't think we need saviors from the hatred and vengeance of our men, especially since the revolutions have proved that we are more than able to stand shoulder to shoulder with men to achieve progress for our societies.
Вашата статия обрисува такава картина на арабското общество, която се припокрива с използваните изображения: черни, мрачни, депресивни.
Your article paints a picture of the Arab society that matches the images of the article: black, bleak, depressing, a painted black body.
Вие свеждате проблемите на арабската жена до чувствата на мъжете, докато патетичните изображения перфектно представят западната представа за нея.
You have reduced the problem of the Arab woman to the feelings of men; while she was reduced to pathetic images which perfectly represent the images the West have of her.
Арабското общество не е толкова варварско колкото вие го описвате, това изкривяване подсилва стереотипа за нас, който без друго е ужасно широкоразпространен. Това само допринася за разширяване на разграничението между нашето и други общества и нараства расисткото отношение към нас.
[…] Arab society is not as barbaric as you present it in the article, which enhances the stereotype of us in the reader's mind, and it is a stereotype which is frighteningly widespread, and contributes to the widening cultural rift between our society and other societies, and the increase of racism towards us.
Ливано-американската журналистка и блогърка Рокаях Шамседин коментира в публикация, озаглавена „Те и ние: безнадеждни жени и ориенталско въображение”:
Lebanese-American journalist and blogger Roqayah Chamseddine commented in a post entitled “Us and Them: On Helpless Women and Orientalist Imagery”:
Не само Ел-Тахауй демонизира мъжете от Близкия Изток и им преписва единствената роля на душевадец, под ръкоплясканията и одобрението на западната публика, но тя не им дава право на полезен ход.
Not only has Eltahawy demonized the men of the Middle East and confined them into one role, that of eternal tormentors, as her Western audience claps and cheers, she has not provided a way forward for these men.
Тези мъже вечно проклети ли ще останат?
Are they eternally damned?
Това ли е манифеста на тяхната съдба, предначертана в момента на тяхното сътворяване?
Is this their own manifest destiny, one which has been predetermined at the point of conception?
Няма ли за тях изход от замитащото ги обвинение, което ги класифицира като първични женомразци?
Do they have no way out of the sweeping accusation which brands them as natural haters of women?
А мъжете феминисти, нима те вечно ще се борят с вродения си подтик да мразят жените?
What of male feminists, are they forever struggling against their innate urge to hate women?
Мона Ел-Тахауй предначертава на мъжете и жените една патова ситуация, обвинявайки мъжете в деспотизъм и жените в безпомощност. Като цветнокожа жена от Близкия Изток, не бих позволила моя глас да бъде така претопен.
Mona Eltahawy has penned both men and women into a non-negotiable situation, charging men with hatred and women with helplessness; and as a woman of colour, of Middle Eastern origin, I will not allow my voice to be co-opted.
Мона Ел-Тахауй може да е една от нас, но тя не е „нас” и не ни представя правдиво.
Mona Eltahawy may be one of us, but she is not “us” nor does she define us.
Активистът за човешки права Хосам Бахгат туитна следното:
Egyptian human rights activist Hossam Bahgat tweeted:
Mюсюлманите мразят жените си” не се различава от „Mюсюлманите основно са насилници”. Каква лоша услуга към нашата борба.
@hossambahgat: “Muslims hate their women” is no different from “Muslims are essentially violent”. what a great disservice to our fight
В публикация, озаглавена „Аз не мисля, че те наистина ни мразят”, асистент-професорката по журналистика Нахед Ел-Тантауй препраща към „Овластените жени на Арабската пролет”:
In a post called “I don't really think they hate us!”, assistant professor of journalism Nahed Eltantawy referred to “the empowered Arab women of the Arab Spring”:
Когато поглеждам към арабските героини, които направиха своите съграждани горди, аз не виждам омраза.
When I look at these Arab heroines, who have made their people proud, I don't see hate.
Аз виждам любов, състрадание и разбирателство между младите мъже и жени, които искат да работят заедно, за да постигнат по-добър живот, повече свобода и справедливо управление за всеки.
I see love, compassion and understanding between young men and women who are willing to work together to create better lives, more freedoms and more just governments for everyone.
Така, че на Ел-Тахауй бих казала: твоята статия не се отнася до мен, защото аз не усещам да съм мразена.
So, to Eltahawy, I say that your column does not represent me as I don't feel hated.
Аз имам своите тревоги, които може да са сходни или различни с тези на моите сестри в Египет.
I do have concerns, which might be similar or different to my sisters in Egypt.
Аз обаче съм уверена, че каквито и да е социални, културни, политически или икономически проблеми ми се изпречат, това ще са предизвикателства, които биха могли да бъдат оборени, вместо да прехвъвърляма отговорността на мизогинията [омраза към жените, бел. прев.].
But I'm confident that whatever social, cultural, political and economic problems I personally face, these are challenges that can be fought instead of simply blaming them on misogyny.
Айша Казми, която блогва под псевдонима American Paki, е разочарована от начина, по който материала на Мона „драматично разделя феминизма”:
Ayesha Kazmi, who blogs as American Paki, was disappointed at the way Eltahawy's article “spectacularly splintered feminism”:
Да твърдиш, че „истинската война към жените се случва в Близкия Изток” поставя арабската жена в обградено положение и легитимира войната срещу нея, която според мен е глобален проблем и не е характерен само за арабските жени, тази позиция забравя милиони неарабски жени, също жертви на мизогиния, сами да се грижат за себе си.
To claim that the “real war on women is in the Middle East” stakes the legitimacy of Arab women in the war against women, that I view as a global phenomenon not unique to Arab women, while leaving millions of non-Arab women, also victims of systemic misogyny, to fend for themselves.
Мона опасно изолира неарабските жени от войната срещу жените, която е глобална.
Mona has dangerously isolated non-Arab women from a war that is global.
Ако Мона иска да адресира специално лошото положение на арабската жена, то тя трябваше да го направи, без да определя тази война като нещо уникално и лично нейно.
If Mona wanted to specifically address the plight of Arab women, she should have done so without appropriating the entire war as uniquely her own.
Вземете ислямския свят като цяло, би ли могла тя честно да застане пред една пакистанска или афганска жена и, без да трепне, да прочете заглавието на този текст?
Take the greater Muslim world for example, could she honestly look an Afghani or Pakistani woman in the eyes and read the title of this piece to them without recoiling?
Базираният в САЩ интелектуалец Шади Хамид коментира:
US-based Middle East scholar Shadi Hamid commented:
Каквото и да си мислите за материала на @monaeltahwy, многозначно е, че много от тези, които тя се опитва да освободи, не са съгласни с нея.
@shadihamid: Whatever you think abt @monaeltahawy's piece, says a lot that the very ppl she's trying to “liberate” seem to mostly disagree w her.
Този постинг беше написан със съдействието на хората от екипа на Global Voices за Близкия Изток и Северна Африка.
This post was written with input from the Global Voices Middle East and North Africa team.
Eвропа: Икономическата криза засили възхода на анти-имиграционните политики
Europe: Economic Crisis Fuels Rise in Anti-Immigration Politics
Всички препратки са към текстове на френски, освен ако изрично е посочен друг език.
The French presidential election may be over, but the fact that outgoing president Nicolas Sarkozy chose immigration as a core theme of his campaign [fr] is still the subject of much debate on the Web.
Дори след края на президентските избори във Франция (бъл) фактът, че действащия президент Никола Саркози избра имиграцията за основна тема на предизборната си кампания, все още предизвиква множество дебати в мрежата.
Many netizens have wondered whether his choice to flirt with the far-right wing of his electorate helped temper his defeat or whether, on the contrary, it was one of the reasons his electorate deserted him [fr].
Много Интернет потребители се питаха дали избора на Саркози да се понрави на крайно-десните избиратели му е помогнал за смекчаване на загубата му или обратното - е бил една от причините електоратът му да го изостави.
Given the apparent waning appetite of European voters for multiculturalism, singling out immigration as the root of the global economic crisis has proven fruitful for far-right parties across the continent. African refugees by Vito Manzari on Flickr (CC BY 2.0)
Имайки предвид осезаемо понижаващият се апетит за мултикултурализъм (анг) на европейските гласоподаватели, открояването на имиграцията като основна причина за глобалната икономическа криза се оказа плодотворно за крайно-десните партии на континента.
If this rhetoric sounds familiar, it's because it has affected the old continent, when in times of crisis, in a cyclical pattern for centuries. Valérie, on her blog ‘Crêpe Georgette', recounted the chronology of perceptions on immigration in France [fr] from the first half of the 19th century until today:
Африкански бежанци, от Вито Манзари във Flickr (CC BY 2.0) Ако подобна аргументация звучи познато, това е, защото тя периодично се е появявала на Стария континент във времена на криза и се е отразявала на развитието му.
If there is but one fashionable idea, it is the belief that the old immigration waves (from Italy, Poland, Spain, Belgium…) are now fully integrated in our society, as opposed to the more recent immigration waves from Maghreb and Africa.
В блога си “Crêpe Georgette”, Валери описва хронологично начина, по който имиграцията е била възприемана във Франция от първата половина на XIX век до сега:
We often hear “the former immigration waves were related to labour, did not cause any issue, and were indeed perfectly accepted by the French.”
Нека признаем, че настоящите коментари по повод новите имиграционни вълни са чисто повторение на стари стереотипи, с които всички имигрантски общности са се сблъсквали (независимо дали са дошли от селски райони или от други страни).
Let us then recognise that current comments on the most recent immigration waves are the mere reiteration of old stereotypes which all migrant communities have faced (whether they originated from the countryside or from foreign countries).
Валери прави паралел между твърдението, че италианските и испански емигранти не са могли да се интегрират, и аргументите срещу днешната имиграция от Източна Европа и Африка:
Valérie drew a parallel between allegations that Italian and Spanish immigrants did not and could not be integrated, and those against today's immigrants from Eastern Europe and Africa:
Всички имигрантски населници - също както и бедното население като цяло - са разглеждани през вековете като мръсни, неинтегрирани, отдаващи се на похот и на екзотични обичаи.
All immigrant populations - but also the poor in general - have been deemed throughout the centuries to be dirty, non-integrated, indulging in lust and other exotic customs.
Това, което в момента се говори за “ислямизираните” квартали, “завладени” от жени с фереджета с по десет деца, е единствено повторението на разказите за всички предишни вълни от имигранти.
As you may observe, what is said today about the ‘islamicised' neighbourhoods, ‘swamped' with women wearing the burqa and their tens of children, is only repeating comments of all the previous waves of immigration.
Италианецът също е готвил “ужасна” храна, имал е твърде много деца и се е обличал в дрипи.
The Italian immigrant also cooks dreadful food, has too many children, and dresses in rags.
Полякът пък е осмян за своята особена форма на католицизъм, поради която стои прав по време на месата, докато възпитаният французин е седнал.
The Polish immigrant is ridiculed for his peculiar brand of Catholicism and his habit of standing up throughout mass whereas proper French people remain seated.
Икономическият спад не е единствената причина
Economic downturn not the only reason
Въпреки всичко, икономическият спад не може да обясни сам по себе си привлекателността на анти-имигрантските настроения.
Nevertheless, the economic downturn alone cannot explain the attractiveness of anti-immigration arguments.
В уводна статия, посветена на бъдещето на мултикултурализма във Франция, Джули Оуоно подчертава (анг):
In an editorial on the future of multiculturalism in France, Julie Owono highlighted that:
Причината за разстящото притеснение за бъдещето на Европа не е единствено свързано с кризата.
The reason for the growing worry over the future of Europe is not simply related to the crisis.
Противно на това, което някои политици скоротечно обясниха в нощта на първия кръг, всъщност изглежда, че французите, гласували за екстремизма, не са тези, които страдат най-много от имигрантския наплив.
Contrary to what some politicians were quick to explain on the evening of the first round, it seems that the French who gave their vote to extremism do not suffer that much from the immigration scourge.
Френски анализатори разкриха, че докато този наплив представлява сериозно притеснение за 62 процента от избирателите на Фронт Насионал, то населените места, от които партията е получила най-значим брой грасове, не са засегнати от особено голям процент на имиграция.
French analysts have found that, while the latter represents a major concern for 62 per cent of National Front voters, areas where the party has received a significant number of votes do not have a particularly high immigration rate.
Европейски феномен
A European phenomenon
Не-европейци в Европа, от Digital Dreams във Flickr (CC-BY)
Foreigners in Europe by Digital Dreams on FlickR License-CC-BY
Политиците, пеещи старата песен срещу имигрантите на нов глас, не са единствено във Франция.
Politicians singing this weathered old tune against immigration are not limited to France.
В Гърция, нео-нацистката партия Златна Зора се възползва (анг) от икономическите затруднения на страната по време на последните избори.
In Greece, the Neo-Nazi party known as Golden Dawn took advantage of the country's economic difficulties and broke through during the most recent general elections.
Във Великобритания, коментатор, използващ името “James”, реагира на декларацията (анг) на Камерън, Меркел и Саркози, оповестяваща смъртта на мултикултурализма в Европа:
In Great Britain, a commenter posting under the name James reacted to the fact that Cameron, Merkel, and Sarkozy declared the failure of multiculturalism in Europe:
Тя [Меркел] искаше Народите на по-богатите нации да приемат и обучат събратята им от по-бедни региони!
She [Merkel] wanted People from richer nations to embrace and train poorer region folk!
Това не проработи, струва ни милиони и става все по-скъпо с всяка изминала година!
It hasn't worked, its cost us all billions and its getting more expensive year on year!
Бихте ли предпочели да наемете фермер от румъния, преструващ се на беден и изпращащ всичките си пари вкъщи, за да си построи къща! точно това се случва в момента.
Would you rather have a farmer from romania working in britain, claiming to be poor and sending all the money home to build a mansion! thats whats happening. Valérie said she is no longer surprised by recycling of anti-immigration rhetoric.
(бел. прев. : Пунктуацията е запазена.)
She suggested in her blog some reading to open up the debate:
Валери казва, че вече не се учудва от това рециклиране на анти-имигрантската реторика. В блога си, тя препоръчва няколко четива, които да дадат основа за дебат:
To address anxieties over immigrants from Maghreb and Africa, one would gain from reading texts from the 19th and the beginning of the 20th centuries in order to understand the foundations of such fears and how the same arguments are being used throughout the centuries.
: А.
Suggested reading:
Саяд, “Имиграцията или парадокса на другостта” (« L'immigration ou les paradoxes de l'altérité »), (1. “Илюзията на ефемерността” и 2. “Незаконните деца”) - Жерар Ноариел, “Френското претопяване” (« Le creuset français ») - Лоран Дорнел (Laurent Dornel), “Враждебната Франция.
- Suggested by Melle S. [fr]: A. Sayad, Immigration or the Paradoxes of Alterity [fr] (1. The illusion of the ephemery and 2. The illegitimate children) - Gérard Noiriel, The French Melting-Pot - Laurent Dornel, Hostile France.
Histoire de la xénophobie en France au XIXe siècle »)
A History of Xenophobia in France in the 19th Century [fr]
Ливан: шум около хомофобска публикация в университетски вестник
Lebanon: Uproar Over Homophobic Article in University Newspaper
Всички препратки са към текстове на английски, освен ако изрично е посочен друг език. След скандала с Алем Дешаса, който отвори очите на много ливанци за ужасяващите условия, в които живеят работниците-имигранти, една скорошна хомофобска статия в университетски вестник разбуни друг ожесточен онлайн дебат.
Following the Alem Dechasa scandal that opened the eyes of many Lebanese to the horrible conditions in which migrant workers live, now an article about homosexuality in a university newspaper has stirred up a fierce debate online.
Мохамад Сибай, студент в Американския университет в Бейрут (American University in Beirut, AUB), написа кратък коментар, озаглавен “Харесай ме на всяка цена” в университетския вестник Outlook, подновявайки обичайните хомофобски обвинения и обиди.
Mohamad Sibai, a student at the American University of Beirut (AUB), wrote a short opinion piece entitled “Please me at any price” in the university's newspaper, Outlook, restating all the traditional homophobic accusations and insults.
Той започва така:
He began by saying:
Онзи ден видях двойка, хванали се за ръце по улица “Хамра” [най-известната улица в Бейрут].
The other day, I saw a couple holding ands along Hamra Street.
Обикновено не бих се обърнал два пъти, но нещо изглеждаше нередно.
Normally I would never look twice, but something was not right.
И двамата имаха къса коса, окосмяване по лицето и груби гласове.
They both had short hair, facial hair, and rough voices.
Гледката беше смущаваща.
The sight was disturbing.
Наречете ме сексист или както ви харесва, но не можах да изкарам този образ от главата си цял ден.
Call me sexist, call me whatever you like, I couldn't get that image out of my head for the whole day.
Не можех да повярвам на това, което видях, знам, че Ливан иска да бъде идеалната “светска” държава, но ако това е “светско”, може би не е толкова добра идея.
I couldn't believe what I saw, I know that Lebanon aims to be an ideal “secular” country, but if this is what “secular” is then maybe it's not such a good idea.
Хванати за ръце.
Holding hands.
Снимка от Гийом Помие във Flickr (CC BY 2.0).
Image by Guillaume Paumier on Flickr (CC BY 2.0).
Идеите на Мохамад не са нови или оригинални, но силната реакция към публикацията е интересна.
Mohamad's ideas were not new or original, but the strong reaction to his post was interesting.
Малко след като някой копира съдържанието на публикацията на Мохамад онлайн, ливанския LGBT Media Monitor [инициатива за наблюдение на отразеното за ЛГБТ в медиите] пусна призив във Facebook страницата си към блогъри да отговорят онлайн, обещавайки им да ги публикува.
Shortly after someone copied the content of Mohamad's article online, the Lebanese LGBT Media Monitor put out a call on its Facebook page for bloggers to post their responses online, promising that it would publish them.
Ели Уафи пише:
Elie Wafi wrote:
Видели сте гей двойка да се държи за ръце?
So you saw a gay couple holding hands?
Изведнъж светът ви е разбит, постоянните проблеми на Ливан са се превърнали в незначителни и Земята ще спре да се върти, докато не решим това.
Suddenly, you world is shattered, Lebanon's long lasting problems becoming so insignificant, and the Earth will stop spinning until we solve that matter.
Толкова ли е важно, че две момчета са се хванали за ръце?
Is it so important that two guys held hands?
Ще ви спре ли това да пресичате улицата, или да ходите на работа, или да си карате колата, или да обядвате, или да си направите нова прическа, или да си купите нов чифт дънки, или да купонясвате през нощта с приятели?
Did it stop you from crossing the road, or going to work, or driving your car, or eating your lunch, or cutting your hair, or buying a new pair of jeans, or partying hard at night with your friends?
Не мисля така.
I don't think so.
Антоан Аталлах се обръща към редакторите на вестника:
Antoine Atallah addressed the newspaper's editors:
Болезнено е да знам, че официалният вестник на Американския университет се е превърнал в трибуна за хомофобски изявления, които са публикувани свободно и разпространявани из общността на университета.
It pains me to know that AUB's official newspaper has become the tribune for homophobic statements to be freely expressed, published and spread to the entire AUB community.
Дори няма да обсъждам фалшивите факти, арогантността и изкривената логика, които Сибай изразява.
I will not even talk about the false-facts, arrogance and skewed logic that Sibai has expressed.
Всеки има правото да изразява лъжите, на които вярва, това е свободата на словото.
Anyone has the right to express all the fallacies that please them, this is what freedom of speech is about.
Въпреки това, всяка свобода свършва там, където започва свободата на другите.
However any sort of freedom stops where the freedom of the others starts.
Да обиждаш, подиграваш и заклеймяваш значителна част от населението не се нарича свобода.
To insult, ridicule, stigmatize a significant portion of a population is not called freedom.