natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Джоуи Аюб на годишната среща на Global Voices, която се проведе в Себу, Филипините.
Joey Ayoub at 2015 Global Voices Citizen Media Summit in Cebu, Philippines via Jeremy Clarke
Снимка: Джереми Кларк Сътрудникът на Global Voices Джоуи Аюб седи в кафене в Себу, разглеждайки сутрешните новини на смартфона си.
Global Voices contributor Joey Ayoub is sitting at a Cebu café, browsing wantonly through the morning news on his smartphone.
Питам го дали е добър момент да разменим няколко думи относно отразяването на събития от Палестина и надеждите за региона.
I ask him if it would be a good time to exchange a few words about covering Palestine, the narratives in mainstream media and his hope for the region.
Той кимва и се изправя бавно, събирайки енергия да разкаже за темата, която описва надълго и широко през последните няколко месеца.
He nods along and stands up slowly, trying to gather enough energy to discuss a topic that he has written at length about for the past few months.
Той е видимо изморен - срещата на Global Voices в Себу, Филипините, е интересна, но интензивна.
He is visibly tired; the 2015 Global Voices Citizen Media Summit in Cebu, Philippines, has been thrilling but intense.
Много повече от среща - става дума за предизвикателството да пишеш за дадена тема и хората да се интересуват.
More so that the summit, it seems that the challenge of writing about topic and people he cares deeply about has taken a toll on him.
Джоуи е от Ливан, но в Global Voices пише за Палестина и други страни в Близкия изток и Северна Африка.
Joey is from Lebanon but he also covers Palestine and other Middle Eastern and North African countries for Global Voices.
Освен всичко, той е и създател на блога “Хумус за размисъл”.
He is also the co-creator of blog Hummus for Thought.
Последната война в Газа избухна на 8 юли 2014 година, когато Израел стартира военна операция срещу Ивицата, озаглавена “Защитно острие”.
The war in Gaza broke out on July 8, 2014, as Israel launched a military operation against the Strip called Operation Protective Edge.
Продължителното обстрелване на района доведе до 2 200 загинали, повечето жители на Ивицата Газа.
The continued shelling of the region resulted in over 2,200 deaths, most of them Gazans.
Джоуи беше един от основните автори, допринесъл за отразяването на конфликта в Global Voices - неговата тема за свидетелствата на войници от израелската армия, беше най-четеният постинг в Global Voices за 2014 година.
Joey was one of the main authors driving Global Voices' coverage of the conflict; his report on an Israeli army whistleblower was the most read post on Global Voices in 2014.
В следващите редове ще прочетете някои от мислите му относно отразяването на конфликта в Газа и въздействието върху самия него.
Here are his thoughts on writing about the conflict in Gaza and its impact on Gazans and himself.
Global Voices (GV): Ти подробно описваше насилието между Израел и Газа.
Global Voices (GV): You wrote extensively on the violence between Israel and Gaza.
Какво беше най-голямото предизвикателство за теб лично в отразяването на тази тема?
What was the most challenging aspect of covering the situation for you personally?
Джоуи Аюб (ДжА): Беше задача, която буквално те изпива емоционално.
Joey Ayoub (JA): It was an emotionally draining task.
Писах статия на всеки два дни.
I wrote an article every two days or so.
Имам много приятели в Газа и когато виждате снимките на убити, разрушени сгради и е налице възможността някой познат да е сред жертвите, да се придържаш към фактите и да не позволиш личните усещания да надделеят се превръща в предизвикателство.
I have many friends in Gaza and when you see images of deaths, buildings destroyed and someone you know possibly being among the victims, it becomes a daunting challenge to stick to the facts and not less personal feelings take over.
Повече или по-малко успях с тази задача или искам да вярвам в това.
I more or less managed to do that, I believe.
Но психологическата борба в теб, докато наблюдаваш детайлите около конфликта, е голяма, затова трябва да потърсиш помощ, за да се справиш с нея.
But the psychological struggle of observing the conflict was demanding so I had to get some help to deal with it.
GV: По време на конфликта, как успя да останеш в контакт с хората на терен?
GV: During the conflict, how did you manage to stay connected with people on the ground?
ДжА: Това е още една задача в отразяването на тази история: да останеш на върха на новините, когато връзката с хората е нарушена.
JA: That was the other challenging aspect of covering this story: staying on top of the news when connection on the ground was disrupted.
В Газа има една много активна онлайн общност, а и приятелите ми на място са добре свързани с информационни канали - така успях да увелича мрежата си от местни и чуждестранни медии, продуценти и хора в района.
But there is a very active online community in Gaza and my friends on the ground were well connected as well so I was able to grow my network with all the media producers, local and foreign, in the region.
Това ми позволи да възстановявам фактите и да предавам коректно новините.
It allowed me to recoup facts and get the story right.
GV: Сложността на конфликта е добре документирана.
GV: The complexity of the conflict has been well documented.
Какво според теб чуждите наблюдатели разбират най-трудно?
What would you say is the aspect of the conflict that outside observers have the hardest time understanding?
JA: Не е толкова трудно всъщност да се осъзнае какво представлява конфликтът в Палестина, но в същото време е предизвикателство да бъде разбран напълно.
JA: The conflict in Palestine is, in fact, not that difficult to understand but at the same time, it is a daunting challenge to fully comprehend.
Нека обясня: не е толкова трудно, тъй като фактите са ясни, безспорни.
Let me explain: It is not difficult because the fact are usually straightforward, undisputed.
Окупационните сили са известни, окупираното население също.
The occupying forces are known and the occupied population is also identified.
Противно на общоприетото мнение в света, това, на което сме свидетели днес, е сравнително нов конфликт, след Втората световна война (от 1948 г. насам), а не някаква древна война между враждуващи групи от населението.
Contrary to common belief worldwide, what we witness here is a relatively new, post-WWII conflict (1948), not some ancient war between rival populations.
Хората в западния свят често смятат, че враждебността е породена от вековни сблъсъци на цивилизацията, и подобно на Фукуяма гледат на конфликта чрез специфичен геополитическо обектив.
People in the western world often believe that the animosity is born out of centuries-old clashes of civilization, Fukuyama-style and would look at the conflict through a specific geopolitical lens.
Хората в района не разполагат с подобен лукс.
People in the region do not have this luxury.
Те са изложени на въздействието на конфликта и се опитват да се справят с него по най-добрия начин, който намират.
They face the impact of the conflict and try to deal with it the best way they can.
Хората в Газа се опитват да поставят всекидневната си борба под международия фокус и да получат солидарност с бор.
Gazans would try to get international awareness and solidarity about the struggle they face on a daily basis.
На тях не им пука за геополитическото рамкиране, с което останалата част от света се опитва да обясни причините за конфликта.
They do not really care about the geopolitical framing with which the rest of the world tries to explain the causes of the conflict.
Така че, мисля си, най-трудно за разбиране от останалата част от света е понятието за базисна самозащита, на която има право окупираното население, и повишаването на осведомеността в международната общност и на солидарността с жертвите се остават на заден план, защото се опитваме да намерим геополитическа причина за конфликта.
So I think this is the hardest part to understand for the rest of the world: the notion of basic self-defense that the occupied population is entitled to (raising awareness and solidarity for the victims) is lost because we try to find a geopolitical cause to the conflict.
GV: Можеш ли да обясниш малко повече за идеята за самозащита?
GV: Could you explain a bit more that notion of self-defense?
ДжА: Факт е, че международната общност смята израелските селища на Западния бряг за незаконни, съгласно международното право, а блокадата на Ивицата Газа от израелската армия се разглежда като акт на окупация.
JA: The fact is, the international community considers Israeli settlements in the West Bank illegal under international law and the blockade of the Gaza strip by the Israeli military as an act of occupation.
Правото за самозащита и протест е залегнало в основата на международното право за правата на човека във всяка окупирана територия, защото окупираното население е подвластно на контрола на държавата-окупаторка без никакъв достъп до политическата власт.
The right to express itself and protest (self-defense) is entrenched in international human rights law in any occupied territories because the occupied residents are subjugated to the control of the occupying power without any access to its political power.
Въпреки това, идеята, че палестинците могат да протестират и имат право на това, дори не се обсъжда в западните медии.
However, the concept that Palestinians are allowed to protest the occupation is not even discussed in western media.
Това е, което палестино-американският автор Едуард Саид обяснява с концепцията за “разрешения наратив”: настоящият наратив в медиите отрича правото на палестинците да обсъждат собствената си история. GV: Т.
This is what the Palestinian-American writer Edward Said explains in great length in the concept of “permission to narrate“: the current narrative in the media denies Palestinians the power to communicate their own history.
е. говоренето за социална справедливост липсва, когато се фокусираме около причината за конфликта, религиозна или не.
GV: So the narrative of social justice is missing when we focus on the cause of the conflict, religious or not.
ДжА: Палестинците ще ви кажат, че не е имало проблеми в съвместното съществуване на различните общности в Палестина преди 1948 година.
JA: Palestinians will tell you that there were no issues of co-existing between communities in Palestine before 1948.
Различни общности са живеели заедно без проблеми преди, но днес е повече от трудно заради ежедневната липса на справедливост.
Different communities lived together without problems before but now it is more difficult because of the daily social injustice.
Има и редица други фактори, които подхранват конфликта, но намаляването на сегашните източници на несправедливост в териториите ще доведе до по-добър резултат в редуцирането на броя бъдещи конфликти, отколкото което и да е геополитическо решение, предлагано днес.
There are many other factors that feed the conflict but reducing current sources of injustice in the territories will be more effective in reducing the number of future conflicts than any geopolitical solutions proposed to this day.
GV: Как медиите могат да се ангажират по-добре с представянето на ежедневната борба и да спомогнат за нарастване на съпричастността с жертвите на конфликта?
GV: How can the media better convey that daily struggle on the ground and help convey more empathy with victims of the conflict?
JA: Нашата основна цел винаги трябва да е да се връщаме към фактите и да ги повтаряме отново и отново във всеки постинг, така че да не остане нищо неясно за онова, което се случва на място.
JA: Our primary objective was to always go back to the facts and repeat them over and over in every post so that no ambiguity remains about what was happening on the ground.
Идеята е да не се позволи съдържанието, писано от нашите членове, да бъде извадено от контекста от различни групи от двете страни на конфликта.
The idea was to not let the content of our articles be taken out of context by partisan groups on either sides.
Осигуряване на контекст е ключов фактор в опита да се изрази съпричастност.
Providing the context is key in trying to convey empathy.
Друго предизвикателство е, че има блокада върху медиите, която пречи на израелското население да разбере какво се случва в окупираните територии.
Another challenge is that there is a media blockade that prevents the Israeli population from being aware of what is happening in the occupied territories.
Ето защо имам голямо уважение към еврейските активисти, които се опитват да повишат осведомеността относно палестинската кауза, въпреки усилията на администрацията на Нетаняху да ги заглуши.
This is why I have a great deal of respect for Jewish activists who are trying to raise awareness for the Palestinian cause despite the effort of Netanyahu administration to silence them.
Отнема много повече усилия тази несправедливост да бъде осъзната, когато контекстът не е лесно достъпен.
It takes so much more effort to understand the injustice when context is not easily accessible to you.
И още повече усилия се изискват, за да се пребори системата отвътре.
And it takes even more effort to try to fight this system from within.
От друга страна, ливанското население и други съседни страни, са добре запознати с трагедията в Газа.
On the other hand, Lebanese population and other neighboring countries are well aware of the tragedy in Gaza.
Когато видите картини от опустошението, става доста трудно да не се прави обощение на цялата израелска администрация и хората, които се предполага, че тя представя.
When you see the images of the devastation, it becomes quite difficult for them to not make general judgment on the Israeli administration and the people it is suppose to represent.
Ето защо е важно да се наблегне върху работата, която вършат еврейските активисти за палестинското население.
That is why I make it a point to emphasize the work that Jewish activists undertake for the Palestinian population.
Те са в сложна ситуация и ако искаме да предадем повече съпричастност към жертвите на конфликтите, еврейските активисти са олицетворение на това как може да се направи.
Their situation is very tenuous and if we are to convey more empathy to the victims of the conflicts, Jewish activists are the epitome of how it can be done.
Ние трябва да ги подкрепим, защото те със сигурност са доста изолирани в собствената си страна.
We should support them because they are certainly quite isolated in their own country.
GV: Ти написа статия за палестински потребители в Twitter, които подкрепиха протестите във Фъргюсън, Мисури, последвали убийството на чернокож младеж от полицай.
GV: You wrote an article on how Palestinian Twitter users were supporting the protests in Ferguson, Missouri, following the shooting death of a black teenager at the hands of a policeman.
Видяхме много снимки на палестинци, изразяващи солидарност с други каузи.
We have seen many images of Palestinians displaying empathy with other causes while being under duress themselves.
ДжА: Това беше един от най-трогателните случаи, които имах шанса да отразя.
JA: It was one of the more moving displays I had the chance to cover.
Всъщност двете хипотези не са толкова сходни.
The two situations are not quite similar though.
Във Фъргюсън чернокожите могат да кажат, че са граждани на САЩ и че изискват правото им да се отнасят с тях като с равни.
In Ferguson, the black communities can say that they are citizens of the USA and that they demand the rights to be treated equally.
В Палестина не е същото.
This is not the case in Palestine.
Но и двете общности са свързани с липсата на достъп до възможности.
But both communities can relate to the lack of opportunities that they have access to.
Подкрепата за Фъргюсън от Палестина се случи органично.
The support for Ferguson from Palestine happened organically.
Много палестински активисти са допринесли за движението за граждански права, тъй като те са работили от години по подобни въпроси.
Many Palestinian activists contributed to the civil rights movement as they navigated similar circles and worked on similar issues.
Протестите във Фъргюсън избухнаха скоро след конфликта в Газа, така че паралелът е лесно да бъде направен.
The protests in Ferguson happened shortly after the Gaza conflict so the parallel was easy to make.
Бих казал, че положението в Западния бряг е по-близко, отколкото това в Газа, защото става дума за един и същ вид потисничество.
I would say that the situation in West Bank is probably more similar than the one in Gaza because it is the same type of oppression.
Джоуи Аюб с Дафинина в Мадагаскар (с позволението на Джоуи)
Joey Ayoub with Dafinina in Madagascar with Joey's permission
GV: Последен въпрос: ти прекара няколко месеца в Мадагаскар и създаде страницата “Хора от Мадагаскар” по време на своя престой.
GV: Final question: you spent a few months in Madagascar and created the page “Humans of Madagascar” during your stay.
Каква е причината за престоя ти и какво научи от него?
What was the reason behind your stay there and what did you learned from it?
ДжА: Бях на 20, във втората ми година в Американския университет в Бейрут и работих по проект по социални и природозащитни проучвания.
JA: I was 20, in my second year at American University of Beirut working on a degree in social and conservation studies.
WWF предлагат безвъзмездна помощ за доброволчество чужбина и имах късмета да бъда приет.
The WWF offered a grant to be a volunteer abroad and I was lucky enough to be accepted.
Останах два месеца в едно малко, очарователно село в южната част на Мадагаскар, Амбохибола, и беше незабравимо.
I stayed about two months in a charming little village called Ambohibola in southern Madagascar and it was unforgettable.
Мадагаскарските хора са винаги добре настроени, независимо от ситуацията.
The thing about Malagasy people is that they are very nice regardless of the situation.
Бях там година след преврата (през 2009 година), така че нещата не бяха много стабилни, но аз се чувствах в безопасност.
I was there one year after the coup d'état (in 2009) so things were very unstable but I always felt safe in the village.
Надявам се да се върна там скоро.
I hope to be back there soon.
GV: Благодаря, Джоуи, и безопасни пътувания!
GV: Thanks, Joey! And safe travels.
“10 начина, по които мексиканците да си върнат Мексико”, от Денис Дресър
10 Ways Mexicans Can Reclaim Their Troubled Country, According to Denisse Dresser
Денис Дресър, снимка на Пабло Х.
Denisse Dresser. Photo by Pablo H.
Първоначално публикувана във Flickr под лиценза на Криейтив Комънс.
Originally published in Flickr under Creative Commons License.
По време на представянето на книгата си “Mexico, el país de uno” (“Мексико, собствена страна”), политическият коментатор и автор Денис Дресър сподели с присъстващите, така както и със зрителите през YouTube, 10-те начина, по които смята, че гражданите могат да си възвърнат Мексико - страна, която според нея е била “дадена под наем на гражданите си от твърде дълго време”.
During the presentation of her book “Mexico, el país de uno” (the country of one's own), political commentator and author Denisse Dresser shared with attendees of her talk as well as YouTube viewers 10 ways she thinks that citizens can “regain Mexico”, a country that according to the author “has been rented to its inhabitants for far too long”.
Според Дресър, Мексико от доста отдавна “принадлежи на своите религиозни лидери […] завоеватели, либерали, диктатори, партизаните от PRI (Институционална революционна партия), имперските си президенти, монополисти, политически партии и елити”.
For Dresser, Mexico has for far too long “belonged to its religious leaders […] to its conquerors, to its liberals, to its dictators, to its PRI partisans, to its imperial presidents, to its monopolists, to its political parties and to its elites”.
Дресър споменава за несгодите, които в последно време поставят Мексико пред огромни предизвикателства.
Dresser makes reference to the ills that have made Mexico's recent history full of difficult challenges.
По пътя на Мексико изобщо не липсват трудности, особено за по-бедните - като се започне от корупцията в политиката и се стигне до социалното неравенство.
From corruption in politics to social inequalities, Mexico's path has not been free of hardship, specially for the poor.
Най-актуалните проблеми са свързани с насилието, обвързано с наркотиците и войната срещу наркотрафика.
The most recent troubles are deeply connected with drug-related violence, and the war on drugs.
Те са довели до това, което Дресър вижда като един вид безразличие, над което трябва да се надделее по такъв начин, че Мексико да може да се върне отново при истинските си стопани: гражданите.
This has also resulted in what Dresser sees as a certain indifference that needs to surpassed, so Mexico can get back to its real owners: its citizens.
Думите на Дресър са насочени към общество, което изживява трудни моменти; идеите й се базират на факти, които трудно могат да бъдат игнорирани.
Dresser's words are addressed to a society in difficult times; her ideas are based on facts that very difficult to be ignored.
Обаче предизвикателствата, които изброява и трудностите, за които тя говори, могат лесно да станат предизвикателствата и трудностите и за други страни не само от региона, но и от целия свят.
However, the challenges she listed and the hardships she reflected on can easily be those of many other countries both in the region and the world:
Мексико е обсебено от провала.
Mexico is obsessed with failure.
От това какво можеше да бъде, но никога не стана…от загубеното, забравеното, сгрешеното […] Времена, изпълнени с убити и ранени, с фиктивна власт и реформи, които на практика не могат да се справят с проблемите…
With what could have been, but wasn't. With what was lost, forgotten, mistreated […] These are foggy times of the dead and the wounded, of factual powers and reforms that don't really deal with them completely…
Затова Дресър предлага 10 прости стъпки, с които гражданите да си “върнат” Мексико, а именно:
Thus, to “regain Mexico”, Dresser proposed 10 simple steps, summarized here:
Пълната реч на испански може да намерите тук:
The full speech, in Spanish, can be seen here:
По време на речта си Дресър говори за това какво означава да си гражданин в днешно време и какви са предизвикателствата пред новото поколение граждани на Мексико.
Throughout her speech, Dresser reflected on what it means to be a citizen nowadays, and what the challenges for Mexico's new generation of citizens are.
Тя даде някои примери, препоръча автори, филми, четива и онлайн вестници, които биха могли да дадат тласъка, нужен на хората, за да се промени тяхното мислене.
She mentioned examples, recommended authors, films, readings, and online newspapers that could encourage this change in people's mentalities.
Друга важна точка от речта й бе относно грешките в политическата история на страната.
Another important point of the talk were the vices that have come from Mexico's political history.
Тя съжалява за завръщането на Институционалната революционна партия (PRI на испански), политическата партия, която управлява страната в продължение на повече от 70 години и която се завърна на власт с избирането на Енрике Пеня Нието за президент:
Dresser laments the comeback of the Institutional Revolutionary Party (PRI, in Spanish), the political party that ruled the country for over 70 years and which returned to power with Enrique Peña Nieto's presidency:
Живеем между два палиатива, от “Лабиринта на самотата” до това да сме роби на ниските си очаквания.
We go from palliative to palliative, from “The Labyrinth of Solitude” to the oppression of having low expectations.
И дори сега, когато някои от практиките от миналото са погребани, PRI са пак тук, ограничавайки участието на гражданите и демократичното управление. Според Дресър мексиканците имат повече общи черти, отколкото си представят, с хобита от трилогията на Р.
And even when it's true that some of the practices of the past have been buried, numerous institutional vices associated with authoritarianism and the old PRI are still there, restricting citizen participation and democratic governability.