natgillin/translations-raw huggingface dataset:
И не става дума само за най-скорошните конфликти, дори различни интерпретации на събития от далечното минало могат да предизвикат сериозно напрежение, като например сръбската и босненската гледни точки за периода на османска власт на Балканите!
And it's not just the recent conflicts that cause heated disputes; even different interpretations of distant periods of history can rouse offense, such as the Serbian and Bosniak view of Ottoman rule in the Balkans!
И както става ясно от начина, по който се прие филма на Анджелина Джоли In the land of blood and honey, дори филми, създадени от чужденци, могат да засегнат чувствата на местните нации, а не само няколко коментара в YouTube!
And as we can see with the reception of Jolie's In the land of blood and honey, even films by outsiders can offend local nations, and not just some YouTube comments!
Вукич се надява, че “филма на Джоли ще задейства повече разследвания и преследвания срещу всички изнасилвачи от войната в Хърватска и в Босна и Херцеговина”:
Vukic hopes that “Jolie's movie will trigger more investigations and prosecution of all rapists from the war in Croatia and Bosnia and Herzegovina”:
[…] И така, аз казвам: “Браво на теб, Анджелина!
[…] So, I say: “good on you, Angelina!
Сега направи филм за хилядите и хиляди жертви на изнасилване в Хърватска, защото хърватските жени, които бяха изнасилени от сърбите по време на войната през 90те, все още очакват възмездие. […]
Now make a movie on the thousands upon thousands of rape victims in Croatia because Croatian women who were raped by the Serbs during the 1990's war still await their justice. […]
Маркович отбелязва, че филма едва ли ще послужи като заключителен аргумент по болезнения следвоенен дебат:
Markovic points out that the film isn't likely to serve as the closing argument in the painful post-war debate:
[…] Това, което ме озадачава най-много - и знам че не съм единствен - е как точно би трябвало този филм да допринесе за сдобряването?
[…] the thing that puzzles me the most, and I know I am not the only one is - how is this movie supposed to contribute to reconciliation?
Каквато е, според думите на Джоли, целта на нейния филм. […]
Which is, according to Jolie's statements, her goal with this. […]
Турция: полицията атакува кюрди, отбелязващи Неуруз
Turkey: Police Attack Kurds Celebrating Newroz
Хиляди кюрди излязоха по улиците на цяла Турция, за да отбележат Неуруз в предварително планирано събития, но бяха разпръснати с водни оръдия и сълзотворен газ.
This post is part of our special coverage Indigenous Rights. Thousands of Kurds took to the streets in celebration of Newroz, in a pre-planned event, but were dispersed with water cannons, tear gas and kettled across Turkey today.
Въпреки бруталността, с която бяха посрещнати в Диарбекир, кюрдите продължиха похода си към площада, където са тържествата за Неуруз, бележещ първият ден на пролетта.
Despite the brutality they faced in Diyar Bakir, Kurds continued to march towards the square where Newroz celebrations, which mark the first day of Spring, were to be held.
В миналото не е било разрешено да се показва кюрдската идентичност в обществото, но от 1980 година насам Неуруз се превръща в символично събитие за кюрдската култура и идентичност.
In the past, they were not allowed to exert their Kurdish identity in public, but since the 1980s, Newroz has become a symbolic event in highlighting Kurdish culture, and identity.
Неуруз обикновено се празнува между 18 и 21 март, но официалната дата е 21-ви март.
Newroz is usually celebrated between March 18 and 21, but the official date for Newroz is March 21.
По време на Неуруз кюрдите обличат традиционни дрехи и участват във фолклорни танци.
During Newroz, Kurdish people dress up in traditional dresses, and partake in folklore dance.
За съжаление, насилието на 18 март ескалира при присъствието на турските части за борба с масовите безредици, барикадирали входовете към площада.
Unfortunately today, violence was escalated by the presence of Turkish riot police, and the barricading of entrances towards the Square.
Кюрдска жена отбелязва Неуруз в турската столица Анкара.
Kurdish Women mark Newroz in the Turkish capital Ankara.
Снимка от Jiyan Azadi, Twitter
Photo credit: Jiyan Azadi posted on Twitter
Якбун Алп от Амед (Диарбекир) в Twitter:
Yekbun Alp from Amed (Diyarbakir) tweeted:
@YekbunAlp: Турската полиция затвори Амед и не позволява на никой да напусне града, за да празнува Неуруз.
@YekbunAlp: Turkish police have locked Amed and doesnt let anyone leave the city to celebrate Newroz.
В несполучлив опит да разпръсне кюрди, проправящи си път към площада, за да отбележат Неуруз, полицията използва прекомерна сила, обяснява Алп:
In a poor attempt to disperse Kurds that were making their way to the Square to celebrate Newroz, unnecessary force was used by Turkish riot police. Alp explains:
@YekbunAlp: Турската полиция използва сълзотворен газ срещу празнуващите!!!
@YekbunAlp: Turkish police is using teargas against the celebrators!!!
Насилието продължава и това води до убийството на представителя в Истанбул на кюрдската Партия на мира и демокрацията.
Violence continued, and led to the killing of one Peace and Democracy Party (BDP) executive in Istanbul.
Съпредседателят на партията Гюлтан Къшанак потвърди смъртта на Хачи Зенгин в своя профил Twitter.
BDP co-chair Gültan Kışanak confirmed the death of Haci Zengin on her Twitter account.
Ройтерс също писа за инцидента:
Reuters reports on this incident:
Турската полиция използва водно оръдие, сълзотворен газ и палки, за да прекъсне кюрдските демонстрации из страна в неделя като местен политик беше убит по време на протест, знак за повишаване на напрежението в навечерието на кюрдската Нова година следващата седмица.
Turkish police used water cannon, tear gas and baton charges to break up Kurdish demonstrations across the country on Sunday and one local politician died in the protests, a sign of rising tension ahead of the Kurdish New Year next week.
ДР Конго: видео материали подпомагат осъждането на Томас Лубанга за военни престъпления
DR of Congo: Videos Helped Convict Thomas Lubanga of War Crimes
Този текст е базиран на информация, първоначално публикувана от WITNESS.
This post is based on content originally posted on WITNESS.
На 4 март 2012 Международния криминален съд призна Томас Лубанга, бивш бунтовнически лидер от източно Конго, за виновен за използване на деца във въоръжените конфликти - военно престъпление.
On March 14, 2012, the International Criminal Court found Thomas Lubanga, a former rebel leader in the eastern Congo, guilty of using children in armed conflict - a war crime.
Това е сериозно постижение за международното правораздаване, за жертвите в Демократична Република Конго (ДРК) и за видео активизма за промяна.
This is a major milestone for international justice, for victims in the Democratic Republic of Congo (DRC) and for video for change.
В източно Конго, където гражданската война е взела повече от 4 милиона живота, често деца (повечето 6 годишни) са „набирани” от военни организации и учени да убиват.
In the eastern Democratic Republic of Congo, where civil war has taken more than four million lives, children as young as six are routinely recruited by militias and taught to kill.
Предполага се, че деца, между 8 и 16 годишна възраст, са около 60 поцента от участващите в бойните действия в региона.
It is estimated that children, most between 8 and 16 years old, make up 60% of combatants in the region.
Пет минутно видео направено от WITNESS наречено “Длъжни да пазят” беше прожектирано в началото на съдебните заседания и според съдията е играло важна роля в крайната присъда, заедно с други визуални доказателства.
A 5-minute video by WITNESS called “A Duty to Protect” was screened early on in the court proceedings, and was credited by the judge for having played a role in the outcome along with other visual evidence.
Видеото разказва историята на Мафиле и Януари, две малки момичета набрани като участници в армията.
It tells the story of Mafille and January, two young girls who were recruited into the military.
Видеото разглежда влиянието и последствията на набирането на деца на семействата и на общността като цяло.
The video looks at the effects of child recruitment on families and the broader community.
Членът на WITNESS, Букени Уарузи, който е родом от източна ДРК и активист за човешките права, присъстваше в Хага, за да чуе присъдата.
WITNESS staff member, Bukeni Waruzi, originally from the eastern DRC and a long-time human rights advocate, was in The Hague to hear the verdict.
Той се включи в серия въпроси и отговори с журналисти след присъдата на 14 март, коментиращ и важността на видеото в делото.
He appeared in a Q &amp; A with journalists following the verdict on March 14 explaining among other things the importance of video in the trial.
Във видеото качено от WITNESS в YouTube на 13 март, ден преди обявяването на присъдата, Букени говори с Маделейн, бившо дете-войник от източна ДРК, която е демобилизирал, когато тя е на 15 и впоследствие е и осиновил.
In the video below, uploaded by WITNESS to YouTube on March 13, the day before, Bukeni speaks with Madeleine, a former child soldier of the eastern DRC who he demobilized when she was 15 and then adopted.
През 2003 тя свидетелства пред ООН, за да сподели опита си като дете-войник.
In 2007, she testified at the UN to share her experiences as a child soldier.
Букени и Маделейн обсъждат техните надежди за делото срещу Лубанга и се надяват справедливост да бъде въздадена за всички деца войници по света.
Bukeni and Madeleine discuss their hopes for the outcome of the Lubanga trial and hopes justice will be served for child soldiers everywhere.
Индия: Не работете вечерно време и няма да бъдете изнасилени
India: Don't Work at Night and You Won't Be Raped
В последните дни много жени стават жертва на отвличания и изснасилвания в Гургаон, град, намиращ се на 30 километра от столицата на Индия Ню Делхи.
In recent days a number of working women have been abducted and raped in the city of Gurgaon, located within 30 kilometres of the Indian capital New Delhi.
Реакцията на публичната администратия обаче е само прехвърлянето на отговорността за осигуряването на безопасността на гражданите си, като настоява всички молове, обществени заведения и барове, да не оставят жени служители на смяна след 8 часа вечерта.
But all the administration could do in response is to shrug off its responsibility to provide safety to the citizens, by asking all malls, commercial establishments and pub owners not to have women employees working beyond 8pm at night.
Това изискване бе последвано от експлозия от възмущение от страна на индийското виртуално общество.
Indian netizens have exploded with rage and disbelief while expressing their reactions.
Някои от реакциите са саркастични, някои - отрезвяващи, а други обясняват защо този подход е абсурден.
Some reactions were sarcastic, some were eye opening, and some explaining the absurdity of this call.
Аамджаната смята, че директивата е неподходяща, защото не малко работни места изискват работене до късно:
Aamjanata thinks that this directive is unreasonable as it is a requirement for many jobs to stay late:
[…] най-малкото, предполага се, че има жени полицаи, които също работят нощни смени…
[..] there are supposed to be police women working night shifts too.
Илюстрация: Самия Синг.
Illustration by Samia Singh.
CC BY-NC-ND 2.5
CC BY-NC-ND 2.5
Сандип Рой от The First Post е критичен към опита на полицията да се измъкне от отговорността в тази ситуация:
Sandip Roy at the First Post is critic about the ploy of the police to ignore the responsibility:
Ако полицията се кани да си измие ръцете относно целия проблем, ето ви алтернативно решение, което със сигурност ще предизвика реакция в Туитър: защо да не сложим вечерен час за всички мъже в Гургаон след 8 часа вечерта?
If the police are going to wash their hands off the entire affair, here is an alternative solution that's getting some buzz on Twitter: how about a curfew on all the men in Gurgaon after 8 pm?
Животът и времената на индийската домакиня пита:
The Life and Times of an Indian Homemaker questions:
Вие като граждани, намирате ли отговорa на администрацията на Гургаон задоволителен?
Do you as a citizen find the Gurgaon Administration's response reassuring?
Нямаше ли да е по-успокоително, ако бяха подчертали, че пренебрегване на задълженията от страна на полицията, няма да бъде толерирано?
Would it not have been more reassuring if it was made clear that negligence of duty by the police would not be repeated or excused?
Блогърът също така пита:
The blogger also asks:
Сигурността, работните смени след 8 и публичните пътища в Гуаргаон привилегия само на мъжете ли са?
Are jobs, safety and roads after 8 pm, in Gurgaon, reserved for men?
Размишления в града смята, че отношението по темата е заради патриархалността на обществото:
Rambling In The City blames the mindset of the patriarch society:
Прави ми впечатление колко е лесно за обществото (администрацията просто отразява генералното социално отношение) да изисква жените да съобразяват поведението си с „проблемите”, както наскоро авиолиния поискала от хора с увреждания да слязат от самолета, защото самолета няма условия: и двете показват начин на мислене, което третира и вижда хора като проблем.
My first reaction, of course, is how easy it is for society (the authorities are reflecting a larger social attitude) to ask women to behave ‘within limits'. Just like recent incidents in which airline staff asked people with disabilities to deplane, the attitude reeks of a mindset in which women are considered weak, disadvantaged and mostly a problem.
Участници в Slutwalk Делхи, носещи плакати и викащи слогани.
Participants at the Delhi Slutwalk shout slogans and hold banners.
Снимка: Рахул Кумар.
Image by Rahul Kumar.
Авторски права Демотикс (31/7/2011).
Copyright Demotix (31/7/2011).
Туитър коментари също последваха:
Twitter users also were busy in expressing their opinions:
@anuragsharma137: 4-то поредно изнасилвание до мола Сахара в Гургаон за 45 дни. Животът продължава на следващия ден.
@anuragsharma137: 4th such rape incident near sahara mall gurgaon in 45 days. life is normal next day.
Силни хора или страхливци?
R they strong people or coward?
@Ankursays: #Gurgaon някога беше гордия символ на развитието на нашата държава.
@Ankursays: #Gurgaon was once a proud symbol 4 our country devlopment.
Сега #NCR се е превърнал в символ на нашия срам ( #rape дестинация ).
Now the whole #NCR has become a shame symbol ( #rape destination) 4 our country.
@Nadlakha: Защото няколко мъже не могат да контролират ерекцията си, жените трябва да си седят вкъщи?
@Nadlakha: Just because a couple of men can't control an erection, women have to sit at home.
Чудесна идея!
What an idea!
#gurgaon
#gurgaon
@saliltripathi: Изглежда, че в Гургаон изнасилвачите си имат официално работно време.
@saliltripathi: So it seems in Gurgaon rapists have official working hours.
@LadyAparna: RT @Harneetsin: Жените в Гургаон трябва да са се прибрали вкъщи до 8 часа вечерта, ако не искат да бъдат изнасилени.
@LadyAparna: RT @Harneetsin: So women in Gurgaon are told to be home by 8pm if they don't wanna be raped.
Изнасилвачите си имат „официален” стартов час.
Rapists in India get their own “official” Happy Hours now.
Умрете.
Die.
@NameFieldmt: Мъжете са като върколаци или нещо такова, явно.
@NameFieldmt: So men are like werewolves or something.
Те са светци до 8 часа вечерта и се превръщат във варвари и изнасилвачи след като часовника удари осем.
They are saints till 8 pm and become barbaric rapists once the clock strikes 8. #Gurgaon
#Gurgaon Докато всички обсъждат проблема и начина, по който може да бъде предотвратен, Анкита Махадван обмисля решение на проблема:
While everyone is talking about the problem and the preventive measure, Ankita Mahajan ponders about a solution:
Правителството трябва да взете решителна инициатива да изолира тези случаи.
Government should take austere initiative to blackout such cases.
Ако някой е доказан за виновен за изнасилване, то да има само едно наказание - смърт.
If a person is found as a criminal and arrested in a rape case, then there should be only one punishment for him- sentence to death.
След Kony 2012, “Африка: нещата, които обичам”
After Kony 2012, “What I Love About Africa” Reclaims Narrative
Тази публикация е част от нашето отразяване на Kony 2012.
This post is part of our special coverage Kony 2012.
Всички линкове са към английски сайтове, освен ако изрично е посочен друг език. Всеки, който е следил интернет медиите, със сигурност се е сблъскал с разгорещената дискусия относно Invisible Children виртуална кампания за залавянето на военния престъпник и бунтовнически лидер Джоузеф Кони.
Anyone following online citizen media closely this month, would inevitably have come across the heated global debate over the Invisible Children viral campaign to stop Ugandan war criminal and rebel army leader Joseph Kony.
Макар кампанията Kony 2012 да привлече наистина търсенето внимание, много угандци и африканци намират посланието й за генерализиращо спрямо контекста й, че повече е загрижена за набиране на дарения за собственото си спасяване, отколкото да подпомогне засегнатите от конфликта хора.
While the Kony 2012 campaign certainly received the attention it sought, many Ugandans and Africans felt its message lacked the nuance required by context, and was more focused on raising funds for the organisation's own survival rather than empowering the people affected by the conflict.
Освен това, много африканци смятат, че широко разпространената история е центрирана около нещо негативно и игнорира положителните промени и развитие на континента.
Furthermore, many African citizens felt that once again, the narrative of a highly publicized story about Africa centered on a negative story and neglected the upwards trends the continent has been witnessing.
Като противовес, много хора започват да публикуват коментари в Туитър относно “нещата, които обичат относно Африка” с хаштаг #WhatILoveAboutAfrica.
As a counter measure, many people started posting stories on Twitter about “what they love about Africa” with the hash tag #WhatILoveAboutAfrica.
Африка, нещата, които обичам - международно от Семхар Арайя - @Semhar
what I love About Africa trending worlwide by Semhar Araia - @Semhar
Когато на публична прожекция видеото на организацията Invisible Children е показано на група хора от Северна Уганда, основните жертви на престъпленията на Кони, видяното не им прави особено добро впечатление.
The initiative, spearheaded by Semhar Araia, a blogger at the Diaspora African Women Network (DAWNS), started to trend worldwide on Twitter on March 13, 2012. The other side of the story
Коментарите им може да видите отразени във видеото на Ал Джазира. “Ако хората в тези държави ги е грижа за нас, те не биха носили тениски със снимки на Джоузеф Кони, по каквито и да е причини” казва един от интервюираните.
When a group of North Ugandans, the main victims of Kony's crimes, were showed the Invisible Children's video in a public screening, they were not particularly pleased with the content of the video as is seen in an Al Jazeera English video below.
“Защото по този начин те само биха възхвалили страданието ни.”
“That would celebrate our suffering.”
На друга публична прожекция, угандец коментира: “Някакви хора от някаква неправителствена организация се опитват да събират пари чрез зверствата, които са извършени в Северна Уганда.”
A Ugandan man at another screening says, “There is some kind of people, some NGO, who are trying to mobilize funds using the atrocities committed in Northern Uganda.”
Кампанията да се заговори за позитивните страни на Африка събира доста внимание и в социалните среди.
The campaign to show the positive sides of Africa has garnered quite a bit of clout as well in the social media scene.
Американската студентка и афрофилка Карен Килберг събира на едно място нейните любими публикации относно мемето и също така цитира африканската блогърка Татенда Муранда в Туитър защо е написала публикацията:
American student and Afrophile Karen Kilberg collected a few of her favorite posts about the meme, and also quotes African blogger Tatenda Muranda on Twitter as to why she wrote the post:
@IamQueenNzinga: Крайно време е да започнем ера на афро-оптимизъм чрез думи и действия.
@IamQueenNzinga: It's about time we ushered in the era of afro-optimism through words and action
Кенийският журналист Паула Рого представя в Storify “най-добрите и най-лошите” попълнения в дискусията “WhatIloveAboutAfrica”.
Kenyan journalist Paula Rogo curated on Storify of the “best and the worst” of the “WhatIloveAboutAfrica” conversation.
Ето няколко примера от нещата, които е подбрала:
Here are a few posts from her selection:
@mwanabibi: #WhatILoveAboutAfrica Младоста!
@mwanabibi: #WhatILoveAboutAfrica The youth!
Надеждата, оптимизма и изобретателността.
Hopeful, optimistic and innovative
@Sarenka222: #WhatILoveAboutAfrica Устойчиви, възприемчиви, смели, независима преса, дори в лицето на заплахата (cc: @dailymonitor :)
@Sarenka222: #WhatILoveAboutAfrica resilient, perceptive, courageous, independent press, even in the face of intimidation (cc: @dailymonitor :)
@RiseAfrica: RT @texasinafrica: Иновации като мобилните пари, борбата с проблеми използвайки crowd sourcing карти.
@RiseAfrica: RT @texasinafrica: Innovations like mobile money, crowdsourced crisis mapping.
#WhatILoveAboutAfrica
#WhatILoveAboutAfrica
Карта на Африка, тагната от участници на Баркамп Африка през октомври 2008, Манено Flickr
Map of Africa tagged by participants of Barcamp Africa in October 2008, from the Maneno Flickr photostream
Старата битка за обсъждането на Африка
The old struggle for the African narrative
Да се промени отношениети към дискусиите на африканския континент през социалните теми не е ново начинание.
Reclaiming the narrative about the African Continent through social media is not a new endeavor.
През 2007, подобна кампания се разпростира в африканската социална медия, когато няколко популярни блогъри канят други блогъри да се включат в “Защо блогвам за Африка”.
In 2007, a similar campaign brewed throughout the African social media when several prominent bloggers invited fellow bloggers to weigh in on “Why I blog about Africa”.
Котдивоарският блогър Теофил Коуамоу пита през 2008 (френски):
Ivorian blogger Théophile Kouamouo asked in 2008 [fr]:
Блогваме ли за диаспората и света като цяло, откъснати от реалността на кoнтинента?
Do we blog for the diaspora and for the world at large, cut off from our contemporaries on the continent?
По един и същи начин ли пишем за Африка, както за Европа или Азия?
Is blogging about Africa done in the same way as blogging about Europe or Asia?
Има ли нещо конкретно, което може да предложи на света адриканско-ориентирата блогосфера на сетворната версия 2.0?
Does the African-oriented blogosphere have something specific to offer to the world version 2.0?
Мемето е невероятно защото не просто успява да стимулира множество реакции от западноафриканския регион, но също така се разпространява през континента до африканската англофонска блогосфера.
The meme was remarkable in that it not only managed to spurt plenty of reactions in the West African region but also spread across the continent to the African Anglophone blogosphere.
Като коментар на мемето, Ромбо, от “What an African Woman Thinks” пише вдъхновяващ отговор относно какво обича тя относно Африка:
As a commentary to the meme back then, Rombo of “What an African Woman Thinks” provided an inspiring response to What she loves about Africa:
Африка е дълбоко под кожата ми.
Africa is under my skin.
Африка е гласовете в главата ми.
Africa is the voices in my head.
Африка е сърбящото местенце на гърба, до което не успявам съвсем да достигна.
Africa is the itch on my back that I can't quite reach.
[…] Тя е красива и силна и има това много да сподели, да даде, тя ме вдъхновява и аз я обичам истински, безумно и дълбоко.
[…] She's beautiful and she's strong and she's got so much to give, she inspires me and I love her truly madly deeply.
Тя е бита и синя и понякога пречупена, и аз я обичам дори още повече.
She's battered and bruised and sometimes broken and I love her even more.
Тя винаги е била в съзнанието и сърцето ми.
She's always on my mind and in my heart.