natgillin/translations-raw huggingface dataset:
[В]ъв видеото създателят на Invisible Children казва на сина си, че Кони е лош човек и че трябва да бъде махнат, татко ще направи всичко възможно Кони да бъде хванат.
[I]n the video, the founder of Invisible Children tells his young son that Kony is a bad guy and he must go. Daddy will work on making sure he is caught.
Той заявява: „ако успеем, ние ще променим посоката на човешката история.”
He states, “if we succeed, we change the course of human history.”
Какво скромно отношение!
Such a humble undertaking!
Дълъг социо-икономически и политически конфликт, който продължава повече от 25 години, в който са замесени множество държави и участници, е редуциран до история за „добрият герой срещу лошия герой”.
Simply, a long socioeconomic and political conflict that has lasted 25+ years and engaged multiple states and actors has been reduced to a story of the good vs bad guy.
И ако тригодишно може да го разбере, също можетете и вие.
And if a three-year-old can understand it, so can you.
Не трябва да научавате нищо повече за децата, Уганда или Африка.
You don't have to learn anything about the children, Uganda, or Africa.
Просто трябва да направите няколко обаждания, да окачите флаери, да попеете песни и ще освободите горките, бедни, забравени, невидими хора.
You just have to make calls, put up flyers, sings songs, and you will liberate a poor, forgotten, and invisible people.
Угандският поет и музикант Муса Окуонга коментира (английски), че филма пропуска да спомене два основни фактора в конфликта и връзката им с възможното разрешаване - президента на Уганда Йоуери Мусевени и угандските активисти, които са работили и работят по въпроса:
Ugandan poet and musician Musa Okwonga points out that the film fails to mention two key actors in the conflict and its possible resolution-Ugandan president Yoweri Museveni and the Ugandan activists already working to address the problem:
Джоузеф Кони прави това от много, много, много дълго време.
Joseph Kony has been doing this for a very, very, very long time.
Той се появява преди четвърт век, което е по същото време, когато и настоящия президент на Уганда, Йоери Мусевени, се качва на власт.
He emerged about a quarter of a century, which is about the same time that Uganda's President Yoweri Museveni came to power.
Като резултат, смятам, че съдбата на тези двама лидери трябва да бъде разглеждана заедно.
As a result the fates of these two leaders must, I think, be viewed together.
Независимо че участието на президента Мувевини е неразделна част от всяко разрешение на този проблем, не забелязвам той да е споменат нито един път в 30 минутното видео.
Yet, though President Museveni must be integral to any solution to this problem, I didn't hear him mentioned once in the 30-minute video.
Намирам това за сериозен пропуск.
I thought that this was a crucial omission.
Invisible Children приканва зрителите да търсят съдействието на американски политици и известни личности, но - и това е най-алармиращото - по никакъв начин не ги запознава с много хора от Северна Уганда, които се занимават [с проблема] активно в собствените им среди и в държавата като цяло.
Invisible Children asked viewers to seek the engagement of American policymakers and celebrities, but - and this is a major red flag - it didn't introduce them to the many Northern Ugandans already doing fantastic work both in their local communities and in the diaspora.
Също така, видеото не приканва зрителите си да изискват димпломатически натиск над администрацията на президента Мусевини.
It didn't ask its viewers to seek diplomatic pressure on President Museveni's administration.
Джоузеф Кони, оглавяващ Божията Армия на Съпротивата.
Joseph Kony - head of the Lord's Resistance Army (LRA).
Снимка от Крис Шулц във Flickr, лиценз Creative Commons (CC BY-SA 2.0).
Photo released by Flickr user Chris Shultz under Creative Commons (CC BY-SA 2.0).
Много хора, запознати с конфликта, посочват, че филмът се занимава почти изцяло само с Уганда, независимо, че БАС не е активна в държавата от години.
Multiple people familiar with the conflict have pointed out that the film deals almost exclusively with Uganda, despite the fact that the LRA has not been active in the country for several years.
Угандският журналист Анджело Изама пише (английски):
Writes Ugandan journalist Angelo Izama:
Да наречем кампанията заблуждаваща би било подценяване.
To call the campaign a misrepresentation is an understatement.
Макар да привлича внимание, че Кони, търсен за военни престъпления от Международния Криминален Съд, е още на свобода, представянето на неговите престъпения в Северна Уганда са от отминала епоха.
While it draws attention to the fact that Kony, indicted for war crimes by the International Criminal Court in 2005, is still on the loose, it's portrayal of his alleged crimes in Northern Uganda are from a bygone era.
В кулминацията на войната, особено в периода 1999 - 2004, големи групи деца търсят убежище по улиците на Гулу, за да избягат от ужасите на отвличанията и бруталните включвания към БАС.
At the height of the war between especially 1999 and 2004, large hordes of children took refuge on the streets of Gulu town to escape the horrors of abduction and brutal conscription to the ranks of the LRA.
Днес, повечето от тези деца са почти възрастни.
Today most of these children are semi-adults.
Активистът, занимаващ се с човешки права Сиена Антис, коментира (английски):
Human rights activist and former development worker Siena Antsis points out:
Гулу - и Уганда - са преминали през някои невероятни промени.
Gulu - and Uganda - has gone through some incredible changes.
Икономиката се развива, регионът се стабилизира отново.
The economy is booming. The region is re-stabilizing.
Докато хората на Кони продължават да убиват, изнасилват и колят другаде, Гулу не е статично, неподлежащо на промяна място.
While Kony's men continue to kill, rape and slaughter elsewhere, Gulu is not a static, unchanging place.
Нито Уганда, нито континента.
Neither is Uganda, neither is the continent.
Представянето на регион като Гулу по този начин и създаването на такава представа чрез това масово съобщение, че целият континент е в такова състояние, е вредно: намалява шансовете за инвестиции, игнорира историите на успехи, иновации и предприемачество.
Portraying a region like Gulu as such, and sending the mass message that the whole continent reflects this, is damaging. It undermines possibilities of investment.
Това както и твърдението „Аз работя в Африка” [предизвиква] сливането на континента в една хомогенна маса.
It clouds story of entrepreneurship, success and innovation. This goes hand in hand with saying “I work in Africa.”
Угандският блогър Джулиян Мвине туитва:
Lumping the continent as one messy area.
@Jaymwine: Ако сме честни, #stopkony нямаше как да съществува по времето, когато #kony теоризираше #uganda, защото тогава нямаше Туитър.
Ugandan blogger Julian Mwine tweets: @Jaymwine: In all fairness #stopkony couldnt have trended when #kony was terrorising #uganda coz there was no twitter then.
Блогърът ТМС Руж е критично настроен към (английски) „набирането на средства” от страна на Invisible Children и е на мнение, че основната цел на опрганизацията не е „разпространяването на справедливост, демокрацията или възстановяването на достойнството на когото и да е”, а егоистично запазване на собственото си съществуване:
Blogger TMS Ruge questions Invisible Children's “fund-raising stunt” and argues that the organization's primary mission is not “selling justice, democracy, or restoration of anyone's dignity” but rather selfishly ensuring its own survival:
Това е една самоосъзната машина, която постоянно трябва да намира причина да съществува.
This is a self-aware machine that must continually find a reason to be relevant.
На практика, те продават себе си като основна тема, като решение на всички проблеми на един африканец без позиция.
They are, in actuality, selling themselves as the issue, as the subject, as the panacea for everything that ails me as the agency-devoid African.
Единственото, което трябва да направя, е да се появя, да говоря на развален английски и да изглеждам жалък и нуждаещ се.
All I have to do is show up in my broken English, look pathetic and wanting.
Ти, скъпи мой медийно осъзнат клик-активист, ще пролееш сълза за мен, ще изтощиш до смърт бутона „харесва ми” на Facebook, ще мобилизираш твоята група от също толкова неинформирани виртуални граждани да хвърлите пари по проблема.
You, my dear social media savvy click-activist, will shed a tear, exhaust Facebook's like button, mobilize your cadre of equally ill-uninformed netizens to throw money at the problem.
ТМС Руж създаде хаштага #StopIC в Туитър като отговор на филма.
TMS Ruge started the #StopIC hashtag on Twitter in response to the film.
Увеличаваща се група от скептици по отношение на #StopKony застават зад тага:
A growing number of #StopKony skeptics are clustering around the tag:
@tmsruge: Отново и отново мълчах относно некомпетентността, която е организацията @Invisible.
@tmsruge: Time &amp; time again I have been quiet on this capacity sucking organization that is @Invisible.
Спрете да ни отнемате достойнството!
Stop robbing us of our dignity!
#stopIC
#stopIC
@simbamaxxed: Ако още някой публикува свръхдраматичното видео на #kony2012 на стената ми… #stopIC
@simbamaxxed: If one more person pastes this overdramatic #kony2012 video on my wall…#stopIC
@andykristian: Invisible Children прави лоша услуга на #Uganda.
@andykristian: Invisible Children is doing a disservice to #Uganda.
Преди да подкрепите IC, провери фактите. http://bit.ly/Anf4Sd #StopIC #StopKony
Before you support IC, get the facts straight. http://bit.ly/Anf4Sd #StopIC #StopKony
За някои угандски блогъри, полемиката около филма също така стимулира и по-голяма дискусия относно медийното вманиачаване и международната ангажираност относно агресивните конфликти.
For some Ugandan bloggers, the controversy over the film has also sparked a broader debate about media hype and international awareness of violent conflict.
В отговор на въпрос, който пуснаx в Туитър за позицията на хора от Уганда по отношение на филма, блогъра Ернес Базанйе туитна:
In response to a call I put out on Twitter for Ugandan viewpoints on the film, blogger Ernest Bazanye tweets:
@bazanye: @Opiaiya @rebekahredux: … други световни събития?
@bazanye: @Opiaiya @rebekahredux @bazanye: …other world events?
Възможно е ние да възприемаме света също толкова неправилно, колкото и света възприема нас.
We could be reading the world just as wrongly as the world is reading us This post is part of our special coverage Kony 2012.
Балканите: дебатът за филма на Анджелина Джоли и наследството на войната
The Balkans: Debating Angelina Jolie's Film and the Legacy of War
Филмът на Анджелина Джоли In the Land of Blood and Honey (Земя на кръв и мед, английски), чието действие се развива в Сараево по време на войната в Босна (български), получи доста публичност, като оценките на Балканите бяха и положителни, и отрицателни, наливайки масло в огъня на нерешения спор около кръвопролитията (английски), които се случиха в бивша Югославия през 1990-те години.
Angelina Jolie's In the Land of Blood and Honey, a film set in Sarajevo during the Bosnian War, has received much publicity, both positive and negative, in the Balkans, adding fuel to the ongoing debate on the legacy of the bloodshed that took place in the former Yugoslavia in the 1990s.
Оказва се обаче, че доста от хората, които активно се включиха в дебатите около филма, още не са го гледали.
It appears that many of those participating in the discussion of the film haven't had a chance to actually watch it.
Живеещият в Белград блогър Виктор Маркович написа в своя сайт (английски):
Belgrade-based blogger Viktor Markovic wrote this on his Belgraded blog:
Трябва да отбележа, че, въпреки че той беше определен като “пропаганден филм”, трябва да призная, че пропагандата се провали още на първата крачка, тъй като се оказа почти невъзможно дори да гледаш филма.
For starters, I have to say that even though it was labeled as “a propaganda movie” I must say that the propaganda failed on the very first step as it was extremely difficult to even find the movie to see it in the first place.
Това е защото той е прожектиран само в шепа кина по цял свят. Някой би казал, че, заради слабия си маркетинг, лентата е позор за пропагандното кино. […]
It's like it's being shown in just a couple of cinemas in the world - one could say that because of this poor marketing, the movie is a disgrace to proper propaganda movies. […]
Анджелина Джоли беше наградена за Личност на годината от босненския вестник Dnevni Avaz, точно преди да присъства на премиерата на “In the Land of Blood and Honey” в Музея за възпоменание на Холокоста във Вашингтон, САЩ. Снимка: EUROPA NEWSWIRE, лиценз © Demotix (10/01/12).
Angelina Jolie received a Person of the Year award from the Bosnian newspaper Dnevni Avaz, prior to attending the premiere of 'In the Land of Blood and Honey' at the US Holocaust Memorial Museum in Washington, D.C. Photo by EUROPA NEWSWIRE, copyright © Demotix (10/01/12).
Живещият във Великобритания Марко Атила Хоари написа (английски) в своя блог Greater Surbiton:
UK-based Marko Attila Hoare wrote this on his Greater Surbiton blog:
Режисьорският дебют на Анджелина Джоли, In the Land of Blood and Honey, е доста труден за гледане.
Angelina Jolie's directorial debut, In the Land of Blood and Honey, is difficult to watch.
Труден в смисъл, че, тук във Великобритания, той все още не е излъчен и все още няма никаква информация за това къде или кога това ще се случи. Подобна информация със сигурност липсва на официалния сайт на филма, както и във всички ревюта, които се появиха в британската преса.
Difficult to watch in the sense that, here in the UK, it hasn't been released, and there doesn't appear to be any information about when or where it will be - certainly not on the movie's official website, nor in any of the reviews that have appeared in UK newspapers.
Прекарах първите три дни от седмицата във Вашингтон, където научих, че филма вече не се прожектира в този град и че Amazon.com няма да ми продаде платено сваляне, тъй като моята дебитна карта е регистрирана във Великобритания.
I spent the first three days of this week in Washington DC, where I found that the film was no longer playing in that city either, and that Amazon.com would not sell me the download since my debit card had a UK address.
Най-сетне успях да гледам филма: за съжаление, само в английско-езичната му версия, използвайки линк, публикуван във Facebook от един приятел.
I have now managed to see the film - unfortunately, only the English-language version - via a link posted by a friend on Facebook.
Невъзможността за гледане на In the Land of Blood and Honey е странна, особено като се има предвид публичността, която му се даде, слуховете, които заобикаляха продукцията и, не на последно място, заради известността и славата на режисьора. […]
In the Land of Blood and Honey‘s unavailability for viewing is odd, considering the widespread publicity it has received, the controversy that has surrounded it and the fame and popularity of the director. […]
Живеещия във Великобритания Алан Яксич от Балканските Анархисти, който надълго и нашироко писа (английски) за филма, сам е предпочел да не изгледа целия филм:
For UK-based Alan Jaksic of Balkan Anarchist, who has blogged at length about In the Land of Blood and Honey, not watching the film in its entirety was a conscious choice:
[…] Не съм гледал филма. Гледах само откъси от него в YouTube.
[…] I haven't seen the film myself; I've only seen clips of it on YouTube.
Не съм сигурен дали въобще бих го гледал, не защото смятам, че дълбоко ще ме засегне по някакъв начин, а по-скоро защото не искам да гледам толкова емоционално натоварен военен филм, без значение в коя част на планетата се случва действието! […]
And I'm not really sure I want to watch it - not because I'm afraid that I'll be deeply offended by it, but because I'm not that keen to see such an emotionally-charged war movie wherever it's set on the planet! […]
Така Маркович коментира образа на войната, който Джоли създава:
Markovic wrote this about Jolie's depiction of the war:
[…] Има някои доста шокиращи сцени във филма.
[…] There are some really disturbing scenes in the movie.
Това беше едно от нещата, които най-много засегнаха сръбската аудитория, защото никой в Сърбия не вярва, че техни сънародници биха могли да бъдат толкова жестоки.
This was one of the things that upset the public opinion in Serbia most, because the public opinion doesn't accept that anyone on Serbian side was that cruel.
За съжаление, аз вярвам че истинската война е била доста по-шокираща отколкото който и да е филм може да предаде. […]
Unfortunately, I believe real war was even more cruel and disturbing than any movie can describe. […]
Ето и мнението на Хоари по същата тема:
And here is Hoare's take on the same aspect of the film:
[…] Зверствата, отразени във филма, съвсем не са плод на някаква карикатурна небивалица.
[…] Nor, however, are the horrors and violence portrayed here of the comic-book, caricatured variety.
Неизбежно филмът попадна под кръстоносния огън на Велико-сръбското, отричащо геноцида, лоби по предположение, че филма е “анти-сръбски” и че в него всички “сърби” са представени като чудовища.
Inevitably, this film has come under fire from the Great Serb, genocide-denying lobby for supposedly being ‘anti-Serb', and portraying ‘the Serbs' as monsters.
Този филм е толкова анти-сръбски, колкото “Списъкът на Шиндлер” и “Пианистът” са анти-германски. […]
Well, it is ‘anti-Serb' in the same way that films like Schindler's List or The Pianist are ‘anti-German'. […]
Разположената в Австралия Ина Вукич написа това в своята публикация (английски) за филма на Джоли:
Australia-based Ina Vukic wrote this in her post about Jolie's film:
[…] За цялата си история, филмовата индустрия се е стараела да представи на публиката образи, свързани както с реалността, така и с фикцията.
[…] In all its history, movie making has been about bringing to the world portrayals of factual as well as fictional events.
Джоли е разказала една истинска история за жестокост, използвайки за целта измислени персонажи.
Jolie has brought a factual story of horror told by fictional characters.
В това няма никаква пропаганда.
There's no propaganda in that.
Но дори и да беше пропаганда, означава, че е дошло време за още от нея, защото тепърва трябва да се въздаде правосъдие за всички невинни жертви, особено на жертвите на изнасилвания в Хърватска и в Босна и Херцеговина. […]
But even if it were propaganda then it's high time for more of it because justice has not yet been served to all the innocent victims, and especially not to rape victims in Croatia and Bosnia and Herzegovina. […] Jaksic explains why Jolie's film is considered “offensive” by many in Serbia:
Яксич обяснява защо филма на Джоли е смятан за “обиден” от доста сърби: […] Мнозина от нас, сърбите, чувстваме, че този филм подсилва онова дълбоко негативно чуство, създавано от медиите спрямо нашия народ.
[…] Many of us Serbs feel that the film revamps that deeply negative, media image about our people, which Western viewers had become accustomed to during the '90s, that we are a nation of cruel, sadistic, war criminals, hell-bent on ethnic cleansing, and as such, we were as bad as the Nazis of World War Two!
Това е чувство, с което западните зрители свикнаха през 90те години - чувството че ние сърбите сме нация на жестоки, садистични военнопрестъпници, обсебени от идеята за етническо прочистване и като такива сме също толкова лоши, колкото нацистите през Втората Световна война.
Now, I don't deny the seriousness and the gravity of all those allegations of war crimes etc. against a whole host of Serb leaders, both political and military, all of which has coloured people's negative views on us as a people.
Аз не отричам сериозността и тежестта на делата за военни престъпления, насочени срещу сръбски политици и генерали, които като цяло хвърлят негативна окраска върху нас като народ.
However, it must be borne in mind that all this negative press from that time left us Serbs, both back home and in the diaspora, feeling dehumanised and demonised, but most of all, misunderstood by the world. […]
Въпреки това не бива да се забравя, че негативните публикации в пресата оставиха нас сърбите и у дома, и в диаспората, дехуманизирани и демонизирани, но най-вече: неразбрани в очите на света. […]
However, what really offends and frustrates a lot of us Serbs about Jolie's film, whether we've seen it in full or just clips of it, is how it mainly depicts the suffering of one side of the war, i.e. the Bosniak side.
Въпреки това, нещото във филма на Джоли, което най-много дразни нас, сърбите, без значение дали сме гледали целия филм или само откъси, е, че той представя страданията само на едната страна - т. е. на босненците.
This doesn't mean that we object to the production of any film that may portray the Bosniaks as the main victims; after all, they did suffer greatly during that war from 1992 to 1995, and we shouldn't deny that at all.
Това не значи, че сме против всеки филм, който би представил босненците като основна жертва; все пак те доста пострадаха по време на войната между 1992 и 1995г. и това не бива да се отрича.
However, what bothers a lot of us Serbs is how very little is known about the suffering of our own people during that conflict and others in the '90s.
Това, което дразни сърбите, е колко малко всъщност се знае за страданията на нашия народ по време на същия този конфликт и ни е неприятно, как знанието за тези страдания си остава ограничено и сега. […]
[…] Of course, we Serbs are aware of war crimes committed by our own against others, and many of us do feel ashamed of all that. But we are also concerned about the fate of our own victims from those conflicts too, and it displeases us how even now very little is known about them. […]
Маркович, на свой ред, обяснява защо не бива да третираме In the Land of Blood and Honey като “анти-сръбски филм”:
Markovic, in his turn, explains why it is wrong to treat In the Land of Blood and Honey as “an anti-Serbian movie”:
[…] Да, във филма само сръбските военни са лошите.
[…] Yes, the movie has only the Serbian military as bad guys.
Но - и това изглежда е доста сложно за осъзнаване от голяма част от сърбите - не прави филма анти-сръбски.
But, and this seems to be hard to grasp for great majority of Serbs: this fact doesn't make the movie anti-Serbian.
Това е защото - готови ли сте за това - една сръбска рота не е представителна извадка за цялата армия, още по-малко на цялото сръбско население.
This is because - are you ready for this - one Serbian military squadron does not represent even the entire Serbian army, let alone the entire Serb population.
Но това е капан, в който голяма част от сърбите попадат: защитаваме се, дори когато никой не ни атакува. Като правим това, се оказва че защитаваме истинските лоши - военнопрестъпниците. […]
But it's the trap majority of Serb population tends to fall into: we defend ourselves even if no one is really attacking us, and by doing so we end up defending the real bad guys - the war criminals. […]
Яксич също пише за “тенденцията всички балкански нации да се чувстват засегнати от съпричастието към жертвите на други нации”:
Jaksic also writes on the “tendency among all Balkan nations to feel offended by another nation's sense of victimhood”:
[…] Доста пъти докато сърфирах из нета, четейки постове из бившо-югославски форуми, коментари към YouTube видеота и дискусионни страници в Wikipedia, станах свидетел на това колко лесно могат моите сънародници сърби да се засегнат, когато хърватите ги обвиняват във военни престъпления срещу тях и - което не е изненада за никой - същото важи и в обратната ситуация.
[…] On many occasions while surfing the net, reading messages on various Ex-Yu forums, comments under YouTube videos and discussion pages of Wikipedia articles, I've seen how easily offended, for instance, my fellow Serbs can feel when they hear Croats accusing them of war crimes against them, and unsurprisingly, the same is the case the other way round!