natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Според постоянната съдебна практика на съдилищата на ЕИП предприятията се определят като субекти, извършващи стопанска дейност, независимо от правния им статут и начина им на финансиране [5].
First, the status of the entity under national law is not decisive.
Следователно определянето на даден субект като предприятие зависи изцяло от естеството на дейностите му.
For example, an entity that is classified as an association or a sports club under national law may nevertheless have to be regarded as an undertaking within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Този общ принцип води до три важни заключения.
The same applies to an entity that is formally part of the public administration.
Първо, статутът на субекта съгласно националното право няма решаващо значение.
The only relevant criterion is whether it carries out an economic activity.
Например субект, определен като асоциация или спортен клуб съгласно националното право, може въпреки това да се смята за предприятие по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.
Second, the application of the State aid rules does not depend on whether the entity is set up to generate profits.
Същото важи и за субект, който официално е част от публичната администрация.
Non-profit entities can also offer goods and services on a market [6].
Единственият релевантен критерий е дали субектът извършва стопанска дейност.
Where this is not the case, non-profit entities remain outside the scope of State aid control.
Второ, прилагането на правилата за държавната помощ не зависи от това дали субектът е създаден, за да реализира печалби.
Third, the classification of an entity as an undertaking is always relative to a specific activity.
Субектите с нестопанска цел също могат да предлагат стоки и услуги на пазара [6].
An entity that carries out both economic and non-economic activities is to be regarded as an undertaking only with regard to the former [7].
Когато това не е така, субектите с нестопанска цел остават извън приложното поле на контрола върху държавната помощ.
Several separate legal entities may be considered to form one economic unit for the purposes of the application of State aid rules.
Трето, определянето на даден субект като предприятие винаги е свързано с конкретна дейност.
That economic unit is then considered to be the relevant undertaking.
Субект, който извършва както стопански, така и нестопански дейности, трябва да се разглежда като предприятие само във връзка със стопанските дейности [7].
In this respect, the Court of Justice considers the existence of a controlling share and other functional, economic and organic links to be relevant [8].
За целите на прилагането на правилата за държавната помощ може да се счита, че няколко отделни правни субекта образуват една стопанска единица.
To clarify the distinction between economic and non-economic activities, the EEA Courts have consistently held that any activity consisting in offering goods and services on a market is an economic activity [9].
В такъв случай се приема, че тази стопанска единица е съответното предприятие.
The question whether a market exists for certain services may depend on the way those services are organised in the EEA State concerned [10] and may thus vary from one EEA State to another.
Във връзка с това Съдът счита, че от значение е наличието на контролен дял и на други функционални, стопански и органични връзки [8].
Moreover, due to political choice or economic developments, the classification of a given activity can change over time.
С цел да бъде изяснена разликата между стопански и нестопански дейности, в постоянната си съдебна практика на съдилищата на ЕИП винаги са поддържали, че всяка дейност, която се състои от предлагане на стоки или услуги на пазара, е стопанска дейност [9].
What is not an economic activity today may become one in the future, and vice versa.
Въпросът дали съществува пазар за определени услуги, може да зависи от начина, по който тези услуги са организирани във въпросната държава от ЕИП [10], и следователно може да се различава в отделните държави от ЕИП.
The decision of a public authority not to allow third parties to provide a certain service (for example, because it wishes to provide the service in-house) does not rule out the existence of an economic activity.
Освен това поради политически избор или икономически промени класифицирането на дадена дейност може да се промени с времето.
In spite of such market closure, an economic activity can exist where other operators would be willing and able to provide the service in the market concerned.
Това, което днес не е стопанска дейност, може да стане такава в бъдеще и обратно.
More generally, the fact that a particular service is provided in-house has no relevance for the economic nature of the activity [11].
Решението на публичен орган да не позволява на трети страни да предоставят дадена услуга (напр. защото самият той иска да предостави услугата) не изключва наличието на стопанска дейност.
Since the distinction between economic and non-economic activities depends to some extent on political choices and economic developments in a given EEA State, it is not possible to draw up an exhaustive list of activities that a priori would never be economic.
Дори при наличието на такова недопускане до пазара стопанска дейност може да съществува в случаите, при които други оператори биха желали и биха могли да предоставят услугата на съответния пазар.
Such a list would not provide genuine legal certainty and would thus be of little use.
Като цяло фактът, че дадена услуга се предлага от самия публичен орган не е от значение за стопанското естество на дейността [11].
Paragraphs 17 to 37 instead seek to clarify the distinction with respect to a number of important areas.
Тъй като разграничението между стопански и нестопански дейности в известна степен зависи от политическите избори и икономическите развития в съответната държава от ЕИП, не е възможно да се състави изчерпателен списък на дейностите, които a priori никога няма да бъдат стопански.
The simple fact that an entity holds shares, even a majority shareholding, in an undertaking providing goods or services on a market does not mean that that entity should automatically be considered an undertaking for the purposes of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Такъв списък не би осигурил истинска правна сигурност и затова не би бил полезен.
Where that shareholding only gives rise to the exercise of rights attached to the status of shareholder as well as, if appropriate, the receipt of dividends, which are merely the fruits of the ownership of an asset, that entity will not be considered an undertaking if it does not itself provide goods or services on a market [12].
Вместо това целта на точки 17 — 37 е да се изясни разграничението по отношение на редица важни области.
Article 61(1) of the EEA Agreement does not apply where the State acts ‘by exercising public power’ [13] or where public entities act ‘in their capacity as public authorities’ [14].
Самият факт, че даден субект притежава дялове — дори мажоритарно дялово участие — в предприятие, което предоставя стоки или услуги на определен пазар, не означава, че въпросният субект следва автоматично да се счита за предприятие по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.
An entity may be deemed to act by exercising public power where the activity in question forms part of the essential functions of the State or is connected with those functions by its nature, its aim and the rules to which it is subject [15].
Когато въпросното дялово участие води единствено до упражняване на правата, свързани със статута на акционер, както и — ако има основания за това — до получаване на дивиденти, които са просто плодовете от притежаването на даден актив, въпросният субект няма да се счита за предприятие, ако самият той не предоставя стоки или услуги на определен пазар [12].
Generally speaking, unless the EEA State concerned has decided to introduce market mechanisms, activities that intrinsically form part of the prerogatives of official authority and are performed by the State do not constitute economic activities.
Член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП не се прилага, когато държавата действа „при упражняване на публични правомощия“ [13] или когато публичноправни субекти действат „в качеството си на публични органи“ [14].
Examples of such activities are the following:
Може да се смята, че даден субект действа при упражняване на публични правомощия, когато дейността е част от основните функции на държавата или е свързана с тези функции по естеството си, целта си и правилата, които се прилагат спрямо нея [15].
the army or the police [16];
Като цяло, освен ако съответната държава от ЕИП е решила да въведе пазарни механизми, дейностите, които по същество са част от прерогативите на официалната власт и се извършват от държавата, не представляват стопански дейности.
air navigation safety and control [17];
Примери за такива дейности са:
maritime traffic control and safety [18];
армията или полицията [16];
anti-pollution surveillance [19];
безопасността и контролът на въздухоплаването [17];
the organisation, financing and enforcement of prison sentences [20];
контролът и безопасността на морското корабоплаване [18];
the development and revitalization of public land by public authorities [21]; and
наблюдението за борба със замърсяването [19];
the collection of data to be used for public purposes on the basis of a statutory obligation imposed on the undertakings concerned to disclose such data [22].
организирането, финансирането и изпълнението на присъдите за лишаване от свобода [20];
In so far as a public entity exercises an economic activity which can be separated from the exercise of public powers that entity acts as an undertaking in relation to that activity.
развитието и ревитализацията на държавна земя от публични органи [21]; както и
In contrast, if that economic activity cannot be separated from the exercise of public powers, the activities exercised by that entity as a whole remain connected with the exercise of those public powers and therefore fall outside the notion of undertaking [23].
събирането на данни, които да се използват за публични цели въз основа на законово задължение за разкриване на въпросните данни, което е наложено на съответните предприятия [22].
Whether schemes in the area of social security are to be classified as involving an economic activity depends on the way they are set up and structured.
Доколкото един публичен субект упражнява стопанска дейност, която може да бъде отделена от упражняването на публични правомощия, въпросният субект действа като предприятие по отношение на посочената дейност.
In essence, the case-law distinguishes between schemes based on the principle of solidarity and economic schemes.
Обратно, ако тази стопанска дейност не може да бъде отделена от упражняването на публични правомощия, извършваните от въпросния субект дейности като цяло остават свързани с упражняването на тези публични правомощия и следователно не попадат в понятието „предприятие“ [23].
Solidarity-based social security schemes that do not involve an economic activity typically have the following characteristics:
Дали схемите в областта на социалната сигурност трябва да се определят като включващи стопанска дейност, зависи от начина, по който са създадени и структурирани.
affiliation with the scheme is compulsory [24];
По същество в съдебната практика се прави разграничение между схемите, основани на принципа на солидарността, и стопанските схеми.
the scheme pursues an exclusively social purpose [25];
Схемите за социална сигурност въз основа на солидарност, които не включват стопанска дейност, обикновено имат следните характеристики:
the scheme is non-profit [26];
членството в схемата е задължително [24];
the benefits are independent of the contributions made [27];
схемата преследва изключително социална цел [25];
the benefits paid are not necessarily proportionate to the earnings of the person insured [28]; and
схемата е с нестопанска цел [26];
the scheme is supervised by the State [29].
обезщетенията от схемата не зависят от направените вноски [27];
Such solidarity-based schemes must be distinguished from schemes that involve an economic activity [30].
изплатените обезщетения не са непременно пропорционални на доходите на осигуреното лице [28]; както и
The latter are regularly characterised by:
схемата се контролира от държавата [29].
optional membership [31];
Такива схеми въз основа на солидарност трябва да бъдат разграничавани от схемите, включващи стопанска дейност [30].
the principle of capitalisation (dependency of entitlements on the contributions paid and the financial results of the scheme) [32];
Последните обикновено се характеризират със:
their profit-making nature [33]; and
членство по избор [31];
the provision of entitlements which are supplementary to those under a basic scheme [34].
принципа на капитализация (правото на обезщетение зависи от платените вноски и от финансовите резултати на схемата) [32];
Some schemes combine features of both categories.
стопанската им същност [33]; както и
In such cases, the classification of the scheme depends on an analysis of different elements and their respective importance [35].
предоставянето на права на обезщетение, които допълват права по основна схема [34].
In the EEA, health care systems differ significantly between EEA States.
Някои схеми съчетават характеристики и на двете категории.
Whether and to what degree different health care providers compete with each other depends on these national specificities.
В тези случаи класификацията на схемата зависи от анализа на различните елементи и съответното им значение [35].
In some EEA States, public hospitals are an integral part of a national health service and are almost entirely based on the principle of solidarity [36].
В ЕИП системите на здравеопазване се различават значително в отделните държави.
Such hospitals are directly funded from social security contributions and other State resources and provide their services free of charge on the basis of universal coverage [37].
Дали и до каква степен различните доставчици на здравни грижи се конкурират помежду си, зависи от тези национални особености.
The EEA Courts have confirmed that, where such a structure exists, the relevant organisations do not act as undertakings [38].
В някои държави от ЕИП обществените болници са неразделна част от националното здравно обслужване и са почти изцяло основани на принципа на солидарността [36].
Where that structure exists, even activities that in themselves could be of an economic nature, but are carried out merely for the purpose of providing another non-economic service, are not of an economic nature.
Тези болници са финансирани пряко от вноските за социална сигурност и други държавни средства и предоставят услугите си безплатно въз основа на всеобщо осигуряване [37].
An organisation that purchases goods – even in large quantities – for the purpose of offering a non-economic service does not act as an undertaking simply because it is a purchaser in a given market [39].
Съдилищата на ЕИП са потвърдили, че когато съществува такава структура, съответните организации не действат като предприятия [38].
In many other EEA States, hospitals and other health care providers offer their services for remuneration, be it directly from patients or from their insurance [40].
Когато съществува такава структура, дори дейности, които сами по себе си биха могли да бъдат от стопанско естество, но се извършват само за целите на предоставянето на друга нестопанска услуга, не са от стопанско естество.
In such systems, there is a certain degree of competition between hospitals concerning the provision of health care services.
Организация, която закупува стоки, дори в голямо количество, за целите на предоставянето на нестопанска услуга, не действа като предприятие просто защото е купувач на даден пазар [39].
Where this is the case, the fact that a health service is provided by a public hospital is not sufficient for the activity to be classified as non-economic.
В много други държави от ЕИП болниците и другите доставчици на здравни грижи предоставят услугите си срещу заплащане, било то пряко от пациентите или чрез осигуровките им [40].
The EEA Courts have also clarified that health care services which independent doctors and other private practitioners provide for remuneration at their own risk are to be regarded as an economic activity [41].
В тези системи е налице известна конкуренция между болниците относно предоставянето на здравни услуги.
The same principles apply to pharmacies.
Когато това е така, фактът, че здравна услуга се предоставя от обществена болница, не е достатъчен, за да се определи дейността като нестопанска.
Public education organised within the national educational system funded and supervised by the State may be considered as a non-economic activity.
Съдилищата на ЕИП поясниха също, че здравните услуги, предоставени срещу заплащане от независими лекари и други частно практикуващи лица на собствен риск, трябва да се считат за стопанска дейност [41].
The Court of Justice held that the State: ‘by establishing and maintaining such a system of public education and financed entirely or mainly by public funds and not by pupils or their parents […] does not intend to become involved in activities for remuneration, but carries out its task towards its population in the social, cultural and educational areas’ [42].
Същите принципи се прилагат и за аптеките.
The non-economic nature of public education is in principle not affected by the fact that pupils or their parents sometimes have to pay tuition or enrolment fees which contribute to the operating expenses of the system.
Общественото образование, организирано в рамките на националната образователна система и контролирано от държавата, може да се счита за нестопанска дейност.
Such financial contributions often only cover a fraction of the true costs of the service and can thus not be considered as remuneration for the service provided.
Във връзка с това Съдът е приел, че държавата: „създавайки и поддържайки такава система на публично образование, която се финансира поначало от държавния бюджет, а не от учениците или от техните родители, […] не цели да се ангажира с платени дейности, а изпълнява своята мисия по отношение на населението в социалната, културната и образователната сфера“ [42].
They therefore do not alter the non-economic nature of a general education service predominantly funded by the public purse [43].
Нестопанският характер на общественото образование по принцип не се засяга от факта, че учениците или техните родители понякога трябва да заплатят такси за обучение или записване, които подпомагат покриването на оперативните разходи на системата.
These principles can cover public educational services such as vocational training [44], private and public primary schools [45] and kindergartens [46], secondary teaching activities in universities [47] and the provision of education in universities [48].
Този финансов принос често обхваща само малка част от реалните разходи за услугата и затова не може да се смята за възнаграждение за предоставената услуга.
Such public education services must be distinguished from services financed predominantly by parents or pupils or commercial revenues.
Следователно той не променя нестопанския характер на общообразователната услуга, която се финансира предимно с публични средства [43].
For example, higher education financed entirely by students clearly fall within the latter category.
Тези принципи могат да обхващат обществените образователни услуги като професионалното обучение [44], частните и обществените начални училища [45] и детски градини [46], допълнителните преподавателски дейности в университетите [47], както и предоставянето на образование в университетите [48].
In certain EEA States public entities can also offer educational services which, due to their nature, financing structure and the existence of competing private organisations, are to be regarded as economic.
Тези обществени образователни услуги трябва да се разграничават от услугите, финансирани предимно от родители или учители или от търговски приходи.
In the light of the principles set out in paragraphs 28, 29 and 30, the Authority considers that certain activities of universities and research organisations fall outside the scope of the State aid rules.
Например висшето образование, финансирано изцяло от студентите, попада изцяло във втората категория.
This concerns their primary activities, namely:
В някои държави от ЕИП и публичноправните субекти могат да предлагат образователни услуги, които поради естеството си, структурата си на финансиране и наличието на конкуриращи се частни организации, трябва да се смятат за стопански.
education for more and better skilled human resources;
С оглед на принципите, изложени в точки 28, 29 и 30, Органът счита, че някои дейности на университети и научноизследователски организации не попадат в приложното поле на правилата за държавната помощ.
the conduct of independent research and development for more knowledge and better understanding, including collaborative research and development;
Това се отнася до основните им дейности, а именно:
the dissemination of research results.
образование за повече и по-добре квалифицирани човешки ресурси;
The Authority considers that knowledge transfer activities (licensing, creation of spin-off, or other forms of management of knowledge created by the research organisation or infrastructure) are non-economic where they are conducted either by the research organisation or research infrastructure (including their departments or subsidiaries) or jointly with, or on behalf of other such entities, and all income from those activities is reinvested in the primary activities of the research organisations or infrastructures concerned [49].
провеждането на независими научни изследвания и развойна дейност за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни научни изследвания и развойна дейност;
Culture is a vehicle of identities, values and meanings that mirror and shape the EEA's societies.
разпространението на резултатите от научноизследователската дейност.
The area of culture and heritage conservation covers a vast array of purposes and activities, inter alia, museums, archives, libraries, artistic and cultural centres or spaces, theatres, opera houses, concert halls, archaeological sites, monuments, historical sites and buildings, traditional customs and crafts, festivals and exhibitions, as well as cultural and artistic education activities.
Органът счита, че дейностите по трансфер на знания (лицензиране, създаване на нови организации чрез юридическото им отделяне или други форми на управление на знания, създадени от научноизследователската организация или инфраструктура), са нестопански, когато те се извършват било от научноизследователската организация или инфраструктура (включително от нейните отдели или дъщерни структури), било съвместно с научноизследователска инфраструктура или от името на други такива субекти и когато всички печалби от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация или инфраструктура [49].
Europe's rich natural heritage, including conservation of biodiversity, habitats and species further provides valuable benefits for societies in the EEA.
Културата е носител на идентичности, ценности и съдържание, които отразяват и формират обществата в ЕИП.
Taking into account their particular nature, certain activities related to culture, heritage and nature conservation may be organised in a non-commercial way and thus be non-economic in nature.
Областта на културата и опазването на наследството обхваща широк кръг от цели и дейности, сред които музеи, архиви, библиотеки, артистични и културни центрове или средища, театри, опери, концертни зали, археологически обекти, паметници, исторически обекти и сгради, обичаи и занаяти, фестивали и изложби, както и културни и артистични образователни дейности.
Public funding thereof may therefore not constitute State aid.