natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Процедурните гаранции, изброени в член 12 (формуляр и превод) и член 13 (ефективни средства за защита и безплатна правна помощ) от Директивата за връщането, са изрични проявления на основните права на добра администрация, на изслушване, на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, като всички те са неразделна част от правния ред на Европейския съюз.
When such reasons for detention exist, and when no less coercive measures can be applied effectively in a specific case (last resort), Member States are entitled and should use detention for the time necessary to ensure that return procedures can be successfully carried out in compliance with the provisions of Article 8 of the Return Directive.
Съответно спазването на тези права е необходимо и по отношение на решенията за задържане.
Even though the wording of the Return Directive is phrased as an indicative listing (‘in particular’), these two concrete cases cover the main scenarios encountered in practice that justify detention in view of preparing and organising return and carrying out the removal process.
В допълнение към тези общи изисквания в член 15 от Директивата за връщането се определят и някои изисквания, приложими конкретно по отношение на решенията за задържане.
The existence of a specific reason for detention — and the non-availability of effective and sufficient less coercive measures — must be individually assessed in each case.
Правно основание: Директива за връщането — член 15, параграф 1
A refusal of entry at the border, the existence of a SIS alert for refusal of entry, lack of documentation, lack of residence, absence of cooperation and other relevant indications/criteria need to be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6) that may justify the need for detention.
Освен ако в конкретния случай не могат да се приложат ефективно други достатъчни, но по-леки принудителни мерки, държавите членки могат да задържат гражданин на трета страна, по отношение на когото са образувани процедури за връщане, само за да се подготви връщането и/или да се извърши процеса на извеждане, и по-специално когато:
No detention for public order reasons: the possibility of maintaining or extending detention for public order reasons is not covered by the text of the Return Directive and Member States are not allowed to use immigration detention for the purposes of removal as a form of ‘light imprisonment’.
е налице опасност от укриване; или
The primary purpose of detention for the purposes of removal is to assure that returnees do not undermine the execution of the obligation to return by absconding.
засегнатият гражданин на трета страна избягва или възпрепятства подготовката на връщането или процеса по извеждането.
It is not the purpose of Article 15 to protect society from persons which constitute a threat to public policy or security.
Всяко едно задържане е за възможно най-кратък срок и продължава единствено по време на процедурите по извеждане и при надлежно изпълнение на тези процедури.
The legitimate aim to protect the society should be addressed by other pieces of legislation, in particular criminal law, criminal administrative law and legislation covering the ending of legal stay for public order reasons.
Налагането на задържане с цел извеждане е сериозна намеса в основното право на свобода на лицата и следователно подлежи на строги ограничения.
In this respect, the ECJ stated in its judgment on Case C-357/09, Kadzoev [74] (paragraph 70): ‘The possibility of detaining a person on grounds of public order and public safety cannot be based on Directive 2008/115/EC.
Задължение за налагане на задържане само като крайна мярка: член 8, параграф 1 от Директивата за връщането задължава държавите членки да предприемат „всички необходими мерки“, за да изпълнят принудително решението за връщане.
None of the circumstances mentioned by the referring court (aggressive conduct; no means of support; no accommodation) can therefore constitute in itself a ground for detention under the provisions of that directive’.
Възможността за налагане на задържане е една от възможните мерки, които държавите членки могат да използват като крайна мярка.
The past behaviour/conduct of a person posing a risk to public order and safety (for instance non-compliance with administrative law in other fields than migration law or infringements of criminal law) may, however, be taken into account when assessing whether there is a risk of absconding (see section 1.6).
В този контекст Съдът изрично подчерта в решението по дело C-61/11, El Dridi (точка 41), че Директивата за връщането предвижда „постъпателност в мерките, които се вземат с оглед на изпълнение на решението за връщане, от мярката, която оставя най-голяма свобода на заинтересуваното лице, а именно да му се определи срок за доброволно напускане, към мерките, които я ограничават в най-голяма степен, а именно задържането в специализиран център“.
If the past behaviour/conduct of the person concerned allows drawing the conclusion that the person will probably not act in compliance with the law and avoid return, this may justify the decision that there is a risk of absconding.
Следователно задължението държавите членки да прилагат задържане съществува само в ситуации, в които е ясно, че използването на задържането е единственият начин да се гарантира, че процесът на връщане може да се подготви и извеждането — да се проведе (необходимост на задържането).
Obligation to provide for effective alternatives to detention: Article 15(1) must be interpreted as requiring each Member State to provide in its national legislation for alternatives to detention; this is also consistent with the terms of recital 16 to the Directive (‘[…] if application of less coercive measures would not be sufficient’).
Всяко задържане се основава на индивидуална оценка и се налага за възможно най-кратък срок, като то може да продължи единствено докато процедурите по извеждане са в ход и се изпълняват надлежно (пропорционалност на задържането).
In the judgment of Case C-61/11, El Dridi (paragraph 39), the ECJ confirmed that ‘[…] it follows from recital 16 in the preamble to that directive and from the wording of Article 15(1) that the Member States must carry out the removal using the least coercive measures possible.
Основания за задържане: единствената законна цел на задържането съгласно Директивата за връщането е подготовката на връщането и/или осъществяването на извеждането, по-специално при наличие на 1) опасност от укриване; или 2) избягване или възпрепятстване на подготовката на връщането или извеждането от страна на подлежащото на връщане лице.
It is only where, in the light of an assessment of each specific situation, the enforcement of the return decision in the form of removal risks being compromised by the conduct of the person concerned that the Member States may deprive that person of his liberty and detain him’.
Когато съществуват такива причини за задържане и когато в конкретния случай не могат да се приложат ефективно по-леки мерки (крайна мярка), държавите членки имат право да използват задържането и следва да го направят за времето, необходимо, за да се гарантира, че процедурите за връщане ще могат успешно да бъдат изпълнени в съответствие с разпоредбите на член 8 от Директивата за връщането.
However, this does not mean that a pre-condition for detention is that a third-country national was already subject to a less coercive measure.
Въпреки че текстът в Директивата за връщането е формулиран като примерен списък („по-специално“), тези два конкретни случая обхващат основните сценарии, срещани в практиката, които обосновават задържането с оглед на подготовката и организирането на връщането и осъществяването на извеждането.
Article 15(1) of the Return Directive requires that less coercive measures must be ‘sufficient’ and that it should be possible to apply them ‘effectively’ to the third-country national concerned.
Наличието на конкретно основание за задържане и липсата на ефективни и ефикасни по-леки принудителни мерки трябва да се оценява поотделно за всеки конкретен случай.
This implies that, to comply with the obligation to provide for effective alternatives to detention, Member States must provide in national law for alternatives to detention that can achieve the same objectives of detention (i.e. prevent absconding, avoid that the third-country national avoids or hampers return) while using means that are less intrusive of the right to liberty of the individual.
Отказът за влизане на границата, наличието на сигнал в ШИС за отказ за влизане, липсата на документи, липсата на местопребиваване, липсата на сътрудничество и други релевантни показатели/критерии трябва бъдат взети предвид при оценката на това дали е налице опасност от укриване (вж. раздел 1.6), която може да обоснове необходимостта от задържане.
National authorities responsible for taking decisions related to detention and alternatives to detention need to assess whether such less coercive measures would be sufficient and effective in each individual case.
Не се допуска задържане от съображения, свързани с обществения ред: възможността за продължаване на задържането или за удължаване на неговия срок от съображения, свързани с обществения ред, не съществува в текста на Директивата за връщането и държавите членки не могат да използват имиграционното задържане за целите на извеждането като форма на „лишаване от свобода в по-лек режим“.
Examples of alternatives to detention include residence restrictions, open houses for families, case-worker support, regular reporting, surrender of ID/travel documents, bail and electronic monitoring.
Основната цел на задържането за целите на извеждането е да се гарантира, че подлежащите на връщане лица няма да попречат на изпълнението на задължението за връщане, като се укрият.
The UNHCR provides some practical examples of good practices [75] on alternatives to detention.Benefits and risks — alternatives to detention
Целта на член 15 не е да се защити обществото от лица, които представляват заплаха за обществения ред или сигурност.
The benefits of providing for alternatives to detention may include higher return rates (including voluntary departure), improved cooperation with returnees in obtaining necessary documentation, financial benefits (less cost for the State) and less human cost (avoidance of hardship related to detention).
Законната цел да се защити обществото следва да се уреди от други законодателни актове, по-специално от наказателното право, наказателноадминистративното право и законодателството относно прекратяването на законния престой от съображения, свързани с обществения ред.
Risks include an increased likelihood of absconding, possible creation of pull factors (alternative detention facilities such as family houses may be perceived as attractive for potential irregular immigrants) and possible social tensions in the neighbourhood of open centres.
Във връзка с това в решението си по дело C-357/09, Кадзоев [74] (точка 70), Съдът постанови: „Възможността за задържане на лице по съображения, свързани с обществения ред и сигурност, не може да се основава на Директива 2008/115/ЕО.
Recommendation: The challenge is to find intelligent solutions with an appropriate mix of rewards and deterrents.
При това положение никое от посочените от запитващата юрисдикция обстоятелства [агресивно поведение; никакви средства за издръжка, нито жилище]не може да представлява само по себе си основание за задържане съгласно разпоредбите на тази директива“.
A complete absence of deterrents may lead to insufficient removal rates.
Поведението/държанието на дадено лице в миналото, представляващо опасност за обществения ред и сигурност (напр. неспазване на административното право в други сфери, различни от миграционното право, или нарушения на наказателното право), може обаче да бъде взето предвид при оценката на това дали е налице опасност от укриване (вж. раздел 1.6).
At the same time an overly repressive system with systematic detention may also be inefficient, since the returnee has little incentive or encouragement to cooperate in the return procedure.
Ако от поведението/държанието на въпросното лице в миналото може да се направи заключението, че лицето вероятно няма да действа в съответствие със закона и ще избегне връщането, това може да обоснове решението, че е налице опасност от укриване.
Member States should develop and use a wide range of alternatives to address the situation of different categories of third-country nationals.
Задължение за предвиждане на ефективни алтернативи на задържането: член 15, параграф 1 трябва да се тълкува като изискване към всяка държава членка да предвиди в националното си законодателство алтернативи на задържането; това също така съответства на текста на съображение 16 от Директивата „[…] когато прилагането на по-леки принудителни мерки не би било достатъчно“).
Tailored individual coaching, which empowers the returnee to take in hand his/her own return, early engagement and holistic case management focused on case resolution has proven to be successful.
В решението по дело C-61/11, El Dridi (точка 39), Съдът потвърди, че „[…] от съображение 16 от споменатата директива, както и текста на член 15, параграф 1 от нея следва, че държавите членки трябва да извършат процеса на извеждане, прилагайки възможно най-леките принудителни мерки.
A systematic horizontal coaching of all potential returnees, covering advice on possibilities for legal stay/asylum as well as on voluntary/enforced return from an early stage (and not only once forced removal decisions are taken) should be aimed at.
Единствено в хипотезата, когато има опасност с оглед на преценката на всеки конкретен случай поведението на заинтересуваното лице да осуети изпълнението на решението за връщане под формата на извеждане, тези държави могат да го лишат от свобода, като го задържат“.
Being subject of return procedures: the formal requirement to be ‘subject of return procedures’ in Article 15(1) of the Return Directive is not synonymous with ‘subject of a return decision’.
Това обаче не означава, че предварително условие за задържането е това гражданинът на трета страна вече да е бил обект на по-лека принудителна мярка.
Detention may already be imposed — if all conditions of Article 15 are fulfilled — before a formal return decision is taken, for instance while the preparations of the return decision are under way and a return decision has not yet been issued.
В член 15, параграф 1 от Директивата за връщането се изисква по-леките принудителни мерки да бъдат „достатъчни“ и да бъде възможно те да се приложат „ефективно“ спрямо засегнатия гражданин на трета страна.
An illegally staying third-country national may hide (not disclose) his/her identity in order to avoid removal.
Това означава, че за да спазят задължението да предвидят ефективни алтернативи на задържането, държавите членки трябва да предвидят в националното си законодателство алтернативи на задържането, които могат да постигнат същите цели като задържането (т.е. предотвратяване на укриването, избягване на това гражданинът на трета страна да избегне или да възпрепятства връщането), но чрез използването на средства, които са с по-малка степен на намеса в правото на свобода на лицето.
Is it legitimate to maintain detention in such circumstances, in order to exercise pressure on the third-country national to cooperate and thus make removal possible?
Националните органи, отговарящи за вземането на решения, свързани със задържането и алтернативите на задържането, трябва във всеки отделен случай да преценяват дали подобни по-леки принудителни мерки биха били достатъчни и ефективни.
This kind of detention is covered by Article 15(1)(b) of the Return Directive, which expressly mentions ‘avoids or hampers […] the removal process’ as a reason for detention.
Няколко примера за алтернативи на задържането са ограничения на пребиваването, отворени домове за семействата, подкрепа от служителя, работещ по случая, редовен отчет, предаване на документите за самоличност/пътуване, плащане на гаранция и електронно наблюдение.
Article 15(6)(a) lists ‘lack of cooperation’ as one of the two cases which may justify an extension of the maximum detention period for 12 months and the overall objective and finality of this kind of detention (Beugehaft or Durchsetzungshaft) is removal, not penalisation.
ВКБООН дава някои практически примери на добри практики [75] за алтернативи на задържането.Ползи и рискове — алтернативи на задържането
Any detention for the purpose of removal must respect Article 15(4) of the Return Directive: ‘When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately’.
Ползите от предвиждането на алтернативи на задържането могат да включват по-високи равнища на връщане (включително доброволно напускане), по-добро сътрудничество с подлежащите на връщане лица за получаване на необходимите документи, финансови ползи (по-малко разходи за държавата) и по-ниска „човешка цена“ (избягване на трудностите, свързани със задържането).
This implies that in those cases in which it becomes clear that there are no more reasonable prospects of removal, detention must be ended — for instance when it becomes clear that the papers to be issued by a third country will come too late or will not be issued at all, even if the detainee would cooperate.
Рисковете включват повишена вероятност от укриване, възможно създаване на притегателни фактори (алтернативни места за задържане, като например домове за семействата, могат да се възприемат като привлекателни за потенциалните незаконни имигранти) и възможно социално напрежение в близост до отворените центрове.
Is it possible to maintain detention if a returnee submits an asylum application?
Препоръка: предизвикателството е да се намерят интелигентни решения с подходяща комбинация от насърчаващи и възпиращи механизми.
Answer provided by the judgment of the ECJ in the Case C-534/11, Arslan [76] (paragraphs 49 and 63): ‘Article 2(1) of Directive 2008/115/EC […] does not apply to a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC during the period from the making of the application to the adoption of the decision at first instance on that application or, as the case may be, until the outcome of any action brought against that decision is known. […] Directives 2003/9/EC and 2005/85/EC do not preclude a third-country national who has applied for international protection within the meaning of Directive 2005/85/EC after having been detained under Article 15 of Directive 2008/115/EC from being kept in detention on the basis of a provision of national law, where it appears, after an assessment on a case-by-case basis of all the relevant circumstances, that the application was made solely to delay or jeopardise theenforcement of the return decision and that it is objectively necessary to maintain detention to prevent the person concerned from permanently evading his return’.
Пълната липса на възпиращи механизми може да доведе до недостатъчни равнища на извеждане.
NB: the above reference to ‘national law’ relates to national rules on asylum-related detention, transposing — as the case may be — the detention-related requirements of the EU asylum acquis.
В същото време прекалено репресивна система със систематично задържане може да също да се окаже неефективна, тъй като подлежащото на връщане лице има малко стимули или слаба мотивация да сътрудничи в процедурата за връщане.
Legal basis: Return Directive — Article 15(2)
Държавите членки следва да разработят и да използват широка гама от алтернативи, за да влязат в положението на различните категории граждани на трети страни.
Detention shall be ordered by administrative or judicial authorities.
Съобразеното с индивидуалните потребности напътстване, което разкрива възможности пред подлежащото на връщане лице да поеме в свои ръце собственото си връщане, демонстрирането на ангажираност на ранен етап и управлението на случаите чрез цялостен подход са доказали своя успех.
Detention shall be ordered in writing with reasons being given in fact and in law.
Целта е систематично хоризонтално напътстване на всички потенциално подлежащи на връщане лица, което включва съвети относно възможностите за законен престой/убежище, както и за доброволно/принудително връщане на ранен етап (а не след като вече са взети решенията за принудително извеждане).
When detention has been ordered by administrative authorities, Member States shall:
Лице, по отношение на което са образувани процедури за връщане: формалното изискване за лице, по отношение на което „са образувани процедури за връщане“, в член 15, параграф 1 от Директивата за връщането не е синоним на лице, по отношение на което „е издадено решение за връщане“.
either provide for a speedy judicial review of the lawfulness of detention to be decided on as speedily as possible from the beginning of detention;
Задържането може вече да е наложено — ако са изпълнени всички условия на член 15 — преди да бъде взето официално решение за връщане, например в хода на изготвянето на решението за връщане и преди решението за връщане да бъде издадено.
or grant the third-country national concerned the right to take proceedings by means of which the lawfulness of detention shall be subject to a speedy judicial review to be decided on as speedily as possible after the launch of the relevant proceedings.
Гражданин на трета страна, който е в незаконен престой, може да скрие (да не разкрие) самоличността си, за да избегне извеждане.
In such a case Member States shall immediately inform the third-country national concerned about the possibility of taking such proceedings.
При тези обстоятелства законно ли е продължаване на задържането с цел да се упражни натиск върху гражданина на трета страна да съдейства и по този начин извеждането му да стане възможно?
The third-country national concerned shall be released immediately if the detention is not lawful.
Този вид задържане е обхванат от член 15, параграф 1, буква б) от Директивата за връщането, в която изрично се споменава „избягва или възпрепятства […] процеса по извеждането“ като причина за задържането.
Judicial authorities may consist of judges, but need not necessarily be composed of judges.
В член 15, параграф 6, буква а) се посочва „липса на съдействие“ като една от двете причини, които могат да обосноват удължаването на максималния срок на задържане с 12 месеца, а общата цел и крайният резултат на този вид задържане (Beugehaft или Durchsetzungshaft) е извеждането, а не наказването.
In line with relevant ECtHR case-law, they must have characteristics of independence, impartiality and offer judicial guarantees of an adversarial procedure.
Всяко задържане с цел извеждане трябва да спазва член 15, параграф 4 от Директивата за връщането: „Когато стане ясно, че вече не съществува разумна възможност за извеждане по правни или други съображения или че вече не съществуват посочените в параграф 1 условия, задържането престава да бъде оправдано и засегнатото лице се освобождава незабавно“.
Scope of judicial review: the review must assess all aspects expressly referred to in Article 15 of the Return Directive, taking into account both the questions of law (for example correctness of the detention procedure and of the decision on detention from the procedural/legal point of view) and questions of facts (for example the personal situation of the detainee, family links in the country, guarantees of the departure from the territory, reasonable prospect of removal).
Това означава, че в случаите, в които стане ясно, че вече не съществува разумна възможност за извеждане, задържането трябва да се прекрати, например когато стане ясно, че документите, които трябва да се издадат от трета страна, ще пристигнат твърде късно или изобщо няма да бъдат издадени, дори и задържаното лице да е готово да съдейства.
Maximum duration of ‘speedy judicial review’: the text of the Return Directive is inspired by the wording of Article 5(4) ECHR, which requires a ‘speedy judicial review by a Court’.