natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ако обаче с данни за отрицателните контроли от предходни периоди са доказани последователно вариране между животните и честоти на клетките с микроядра по всяко време на пробовземане за изпитващата лаборатория, може да е необходимо само едно единствено пробовземане за отрицателната контрола.
The study should aim to identify the maximum tolerated dose (MTD), defined as the highest dose that will be tolerated without evidence of study-limiting toxicity, relative to the duration of the study period (for example, by inducing body weight depression or hematopoietic system cytotoxicity, but not death or evidence of pain, suffering or distress necessitating humane euthanasia (28)).
Ако се използва периферна кръв, вместо паралелна отрицателна контрола за краткосрочните проучвания е приемлива проба преди третирането, когато произтичащите данни са в съответствие с базата данни на изпитващата лаборатория за контроли за предходни периоди.
The highest dose may also be defined as a dose that produces toxicity in the bone marrow (e.g. a reduction in the proportion of immature erythrocytes among total erythrocytes in the bone marrow or peripheral blood of more than 50 %, but to not less than 20 % of the control value).
Доказано е, че по отношение на плъхове пробовземането на малки обеми (напр. под 100 μl/ден) преди третирането има минимално въздействие върху фоновата честота на микроядрата (25).
However, when analysing CD71-positive cells in peripheral blood circulation (i.e., by flow cytometry), this very young fraction of immature erythrocytes responds to toxic challenges more quickly than the larger RNA-positive cohort of immature erythrocytes.
Като цяло, откликът чрез микроядра е сходен у мъжките и женските животни и следователно повечето изследвания могат да бъдат извършени с който и да е пол (26).
Therefore, higher apparent toxicity may be evident with acute exposure designs examining the CD71-positive immature erythrocyte fraction as compared to those that identify immature erythrocytes based on RNA content.
Данни, показващи относими разлики между мъжките и женските (например разлики в общата токсичност, метаболизма, бионаличността, токсичността за костния мозък и т.н., включително например в изследване за определяне на обхвата), биха насърчили използването на двата пола.
For this reason, when experiments utilise five or fewer days of treatment, the highest dose level for test chemicals causing toxicity may be defined as the dose that causes a statistically significant reduction in the proportion of CD71-positive immature erythrocytes among total erythrocytes but not to less than 5 % of the control value (29).
Като насока за типичните максимални изисквания за животни, едно проучване за костен мозък, проведено в съответствие с параметрите, установени в точка 37, с три групи на определена доза и паралелни отрицателни и положителни контролни групи (всяка група е съставена от пет животни от един и същ пол), ще изисква между 25 и 35 животни.
Chemicals that exhibit saturation of toxicokinetic properties, or induce detoxification processes that may lead to a decrease in exposure after long-term administration may be exceptions to the dose-setting criteria and should be evaluated on a case-by-case basis.
Ако се извършва предварително изследване за определяне на обхвата, поради това че към момента няма подходящи данни, които да са налични като помощно средство при избора на доза, то следва да се извърши в същата лаборатория, като се използва същият вид, порода, пол и режим на третиране, който се използва и в главното изследване (27).
If the test chemical does not produce toxicity in a range-finding study or based on existing data, the highest dose for an administration period of 14 days or more should be 1000 mg/kg body weight/day, or for administration periods of less than 14 days, 2000 mg/kg/body weight/day.
С проучването следва да се направи опит да се установи максималната допустима доза (МДД), определена като най-високата доза, която ще се толерира без доказателства за ограничаваща изследването токсичност спрямо продължителността на периода на изследването (например чрез подтискане на телесното тегло или цитотоксичност за хемопоетичната система, но без смърт или доказателства за болка, страдание или дистрес, които изискват умъртвяване по хуманен начин (28)).
When administration occurs for 14 days or more, the limit dose is 1000 mg/kg body weight/day.
Най-високата доза може също да се дефинира като доза, която предизвиква токсичност в костния мозък (напр. намаляване на дела на незрелите еритроцити в общия брой еритроцити в костния мозък или в периферната кръв с повече от 50 %, но до минимум 20 % от контролната стойност).
For administration periods of less than 14 days, the limit dose is 2000 mg/kg/body weight/day.
При анализ на CD71-положителни клетки в периферното кръвообращение (т.е. чрез поточна цитометрия) обаче, тази много млада част от незрелите еритроцити откликва на токсични предизвикателства по-бързо, отколкото по-голямата РНК-положителна кохорта от незрели еритроцити.
Therefore, routes of exposure such as dietary, drinking water, topical subcutaneous, intravenous, oral (by gavage), inhalation, intratracheal, or implantation may be chosen as justified.
Поради това при дизайните с остра експозиция, изследващи CD71-положителната фракция незрели еритроцити, може да се прояви по-висока стойност за видимата токсичност, в сравнение с дизайните, които идентифицират незрели еритроцити въз основа на съдържанието на РНК.
If the test chemical is admixed in diet or drinking water, especially in case of single dosing, care should be taken that the delay between food and water consumption and sampling should be sufficient to allow detection of the effects (see paragraph 37).
По тази причина, когато опитите включват третиране от пет дни или по-малко, най-високото ниво на доза за изпитвани химикали, които причиняват токсичност, може да се дефинира като дозата, която предизвиква статистически значимо намаление в дела на CD71-положителни незрели еритроцити в общия брой еритроцити, но до минимум 5 % от контролната стойност (29).
Preferably, 2 or more treatments are performed, administered at 24-hour intervals, especially when integrating this test into other toxicity studies.
Химикалите, които показват насищане по отношение на токсикокинетични свойства, или предизвикват процеси на детоксикация, които могат да доведат до намаляване на експозицията след дългосрочно прилагане, могат да представляват изключения от критериите за определяне на дозата и следва да се оценяват за всеки отделен случай.
In the alternative, single treatments can be administered, if scientifically justified (e.g. test chemicals known to block cell cycle).
Ако изпитваният химикал не предизвиква токсичност в изследване за определяне на обхвата или въз основа на съществуващите данни, най-високата доза за период на прилагане от 14 дни или повече следва да бъде 1000 mg/kg телесно тегло/ден, а за периоди на прилагане от по-малко от 14 дни — 2000 mg/kg телесно тегло/ден.
Test chemicals also may be administered as a split dose, i.e., two or more treatments on the same day separated by no more than 2-3 hours, to facilitate administering a large volume.
За период на прилагане от 14 дни или повече пределната доза е 1000 mg/kg телесно тегло/ден.
The test may be performed in mice or rats in one of three ways:
За период на прилагане от по-малко от 14 дни пределната доза е 2000 mg/kg телесно тегло/ден.
Animals are treated with the test chemical once.
Поради това като обосновани могат да бъдат избрани например пътища на експозиция като хранителен режим, питейна вода, локално подкожно, орално (през сонда), вдишване, интратрахеално или имплантация.
Samples of bone marrow are taken at least twice (from independent groups of animals), starting not earlier than 24 hours after treatment, but not extending beyond 48 hours after treatment with appropriate interval(s) between samples, unless a test chemical is known to have an exceptionally long half-life.
Ако изпитваният химикал се смеси в хранителния режим или в питейната вода, по-специално в случай на еднократно дозиране, следва да се положи грижа закъснението между консумацията на храна и вода и пробовземането да е достатъчно, за да позволи откриването на ефектите (вж. точка 37).
The use of sampling times earlier than 24 hours after treatment should be justified.
За предпочитане е да се извършват 2 или повече третирания, прилагани на интервали от 24 часа, особено когато това изпитване се интегрира в други изследвания за токсичност.
Samples of peripheral blood are taken at least twice (from the same group of animals), starting not earlier than 36 hours after treatment, with appropriate interval(s) following the first sample, but not extending beyond 72 hours.
Като алтернатива могат да се извършват еднократни третирания, ако това е научно обосновано (например при изпитвани химикали, за които е известно, че блокират клетъчния цикъл).
When a positive response is detected at one sampling time, additional sampling is not required unless quantitative dose-response information is needed.
Изпитваните химикали могат също да се прилагат като разделена доза, т.е. две или повече третирания в един и същи ден, разделени от не повече от 2—3 часа, за да се улесни прилагането на голям обем.
The described harvest times are a consequence of the kinetics of appearance and disappearance of the micronuclei in these 2 tissue compartments.
Изпитването може да се извърши върху мишки или плъхове по един от следните три начина:
If 2 daily treatments are used (e.g. two treatments at 24 hour intervals), samples should be collected once between 18 and 24 hours following the final treatment for the bone marrow or once between 36 and 48 hours following the final treatment for peripheral blood (30).
а.
If three or more daily treatments are used (e.g. three or more treatments at approximately 24 hour intervals), bone marrow samples should be collected no later than 24 hours after the last treatment and peripheral blood should be collected no later than 40 hours after the last treatment (31).
Животните се третират с изпитвания химикал еднократно.
This treatment option accommodates combination of the comet assay (e.g. sampling 2-6 hours after the last treatment) with the micronucleus test, and integration of the micronucleus test with repeated-dose toxicity studies.
Проби от костен мозък се вземат най-малко два пъти (от независими групи животни), като се започне не по-рано от 24 часа след третирането, но не повече от 48 часа след третирането, с подходящ интервал (интервали) между пробите, освен ако за изпитвания химикал е известно, че има изключително дълъг период на полуразграждане.
Accumulated data suggested that micronucleus induction can be observed over these wider timeframes when 3 or more administrations have occurred (15).
Вземането на проби по-рано от 24 часа след третирането следва да бъде обосновано.
Other dosing or sampling regimens may be used when relevant and scientifically justified, and to facilitate integration with other toxicity tests.
Проби от периферна кръв се вземат най-малко два пъти (от една и съща група животни), като се започне не по-рано от 36 часа след третирането, на подходящ(и) интервал(и) след първото пробовземане, но не повече от 72 часа.
All animals should be weighed at study initiation, at least once a week during repeated dose studies, and at euthanasia.
Когато е установен положителен отклик след дадено вземане на проба, не се изисква допълнително вземане на проба, освен ако е необходима количествена информация за доза-отклик.
Animals exhibiting non-lethal indicators of excessive toxicity should be humanely euthanised prior to completion of the test period (28).
Описаните времена на събиране са следствие на кинетиката на появата и изчезването на микроядрата в тези 2 тъканни компартмента.
Under certain circumstances, animal body temperature could be monitored, since treatment-induced hyper- and hypothermia have been implicated in producing spurious results (32) (33) (34).
б.
A blood sample should be taken at appropriate time(s) in order to permit investigation of the plasma levels of the test chemicals for the purposes of demonstrating that exposure of the bone marrow occurred, where warranted and where other exposure data do not exist (see paragraph 48).
Ако се прилагат 2 третирания на ден (напр. две третирания на 24-часови интервали), следва да се вземат проби веднъж между 18-ия и 24-ия час след последното третиране за костния мозък или веднъж между 36-ия и 48-ия час след последното третиране за периферната кръв (30).
Bone marrow / blood preparation
в.
Bone marrow cells are usually obtained from the femurs or tibias of the animals immediately following humane euthanasia.
Ако се използват три или повече третирания на ден (напр. три или повече третирания на приблизително 24-часови интервали), проби от костен мозък следва да се вземат не по-късно от 24 часа след окончателното третиране, а от периферна кръв следва да бъдат събрани не по-късно от 40 часа след последното третиране (31).
Commonly, cells are removed, prepared and stained using established methods.
Този вариант на третиране съчетава комбинация от Comet изследване (например вземане на проби 2-6 часа след окончателното третиране) с изпитването за микроядра, и интегриране на изпитването за микроядра с изследванията за токсичност с повтаряща се доза.
Small volumes of peripheral blood can be obtained, according to adequate animal welfare standards, either using a method that permits survival of the test animal, such as bleeding from the tail vein or other appropriate blood vessel, or by cardiac puncture or sampling from a large vessel at animal euthanasia.
Събраните данни подсказват, че индуцирането на микроядра може да се наблюдава в тези по-широки времеви рамки при 3 или повече прилагания (15).
For both bone marrow or peripheral blood-derived erythrocytes, depending on the method of analysis, cells may be immediately stained supravitally (16) (17) (18), smear preparations are made and then stained for microscopy, or fixed and stained appropriately for flow cytometric analysis.
Могат да се използват други режими на дозиране или вземане на проби, когато това е относимо и научно обосновано, и да се улесни интегрирането с други изпитвания за токсичност.
The use of a DNA specific stain [e.g. acridine orange (35) or Hoechst 33258 plus pyronin-Y (36)] can eliminate some of the artifacts associated with using a non-DNA specific stain.
Теглото на всички животни следва да се измерва в началото на изследването, поне един път в седмицата по време на изследвания с повтаряща се доза, и при умъртвяването.
This advantage does not preclude the use of conventional stains (e.g. Giemsa for microscopic analysis).
Животните, проявяващи нелетални признаци на прекомерна токсичност, следва да се умъртвят по хуманен начин преди приключването на периода на изпитване (28).
Additional systems [e.g. cellulose columns to remove nucleated cells (37) (38)] also can be used provided that these systems have been demonstrated to be compatible with sample preparation in the laboratory.
При определени обстоятелства може да се проследява температурата на тялото на животните, тъй като предизвиканите от третирането хипер- и хипотермия допринасят за получаването на недостоверни резултати (32) (33) (34).
Where these methods are applicable, anti-kinetochore antibodies (39), FISH with pancentromeric DNA probes (40), or primed in situ labelling with pancentromere-specific primers, together with appropriate DNA counterstaining (41), can be used to identify the nature of the micronuclei (chromosome/chromosomal fragment) in order to determine whether the mechanism of micronucleus induction is due to clastogenic and/or aneugenic activity.
В подходящо време (или времена) следва да се взема кръвна проба, за да се позволи изследване на плазмените нива на изпитваните химикали с цел доказване на експозиция на костен мозък, там където е обосновано и когато не са налични други данни за експозиция (вж. точка 48).
Other methods for differentiation between clastogens and aneugens may be used if they have been shown to be effective.
Подготовка на костния мозък/кръвта
Analysis (manual and automated)
Клетките на костния мозък обичайно се вземат от бедрената кост или големия пищял на животните непосредствено след умъртвяване по хуманен начин.
All slides or samples for analysis, including those of positive and negative controls, should be independently coded before any type of analysis and should be randomised so the manual scorer is unaware of the treatment condition; such coding is not necessary when using automated scoring systems which do not rely on visual inspection and cannot be affected by operator bias.
Обичайно клетките се отстраняват, приготвят и оцветяват по установени методи.
The proportion of immature among total (immature + mature) erythrocytes is determined for each animal by counting a total of at least 500 erythrocytes for bone marrow and 2000 erythrocytes for peripheral blood (42).
Малки обеми от периферна кръв могат да бъдат получени в съответствие с подходящи стандарти за хуманно отношение към животните или чрез метод, който позволява оцеляването на изпитваното животно, като например кръвотечение от опашната вена, или от друг подходящ кръвоносен съд, или чрез сърдечна пункция или вземане на проби от голям съд при умъртвяването на животни.
At least 4000 immature erythrocytes per animal should be scored for the incidence of micronucleated immature erythrocytes (43).
За еритроцити както от костен мозък, така и от периферна кръв, в зависимост от метода за анализ, клетките могат да бъдат незабавно оцветени суправитално (16) (17) (18), препаратите за намазка се приготвят, след което се оцветяват за микроскопия, или се фиксират и оцветяват по подходящ начин за поточен цитометричен анализ.
If the historical negative control database indicates the mean background micronucleated immature erythrocyte frequency is < 0,1 % in the testing laboratory, consideration should be given to scoring additional cells.
Използването на специфичен оцветител за ДНК (напр. акридиново оранжево (35) или Хьохст 33258 плюс пиронин-Y (36)) може да елиминира някои от артефактите, свързани с използването на оцветител, който не е специфичен за ДНК.
When analysing samples, the proportion of immature erythrocytes to total erythrocytes in treated animals should not be less than 20 % of the vehicle/solvent control proportion when scoring by microscopy and not less than approximately 5 % of the vehicle/solvent control proportion when scoring CD71+ immature erythrocytes by cytometric methods (see paragraph 31) (29).
Това предимство не изключва използването на конвенционални багрила (напр.
For example, for a bone marrow assay scored by microscopy, if the control proportion of immature erythrocytes in the bone marrow is 50 %, the upper limit of toxicity would be 10 % immature erythrocytes.
Giemsa за микроскопски анализ).
Because the rat spleen sequesters and destroys micronucleated erythrocytes, to maintain high assay sensitivity when analysing rat peripheral blood, it is preferable to restrict the analysis of micronucleated immature erythrocytes to the youngest fraction.
Могат също да се използват допълнителни системи (напр. целулозни колони за отстраняване на клетки с ядра (37), при условие че е доказано, че тези системи са съвместими с лабораторното приготвяне на пробата.
When using automated analysis methods, these most immature erythrocytes can be identified based on their high RNA content, or the high level of transferrin receptors (CD71+) expressed on their surface (31).
Когато тези методи са приложими, могат да се използват анти-кинетохорни антитела (39), FISH с панцентромерни ДНК сонди (40) или in situ белязване с панцентромерно-специфични праймери, заедно с подходящо контрастно оцветяване на ДНК (41), за определяне на естеството на микроядрата (хромозома/хромозомен фрагмент) с цел определяне дали механизмът за индуциране на микроядра се дължи на кластогенна и/или анеугенна активност.
However, direct comparison of different staining methods has shown that satisfactory results can be obtained with various methods, including conventional acridine orange staining (3) (4).
Могат да бъдат използвани и други методи за разграничаване на кластогените от анеугените, ако те са се доказали като ефективни.
The number of immature erythrocytes scored, the number of micronucleated immature erythrocytes, and the proportion of immature among total erythrocytes should be listed separately for each animal analysed.
Анализ (ръчен и автоматизиран)
When mice are treated continuously for 4 weeks or more, the data on the number and proportion of micronucleated mature erythrocytes also should be given if collected.
Всички предметни стъкла или проби за анализ, включително тези на положителните и отрицателните контроли, следва да се кодират независимо едно от друго преди всякакъв вид анализ и следва да се разбъркат на случаен принцип, така че преброяващият ръчно да не е запознат с условията на третирането; такова кодиране не е необходимо при използването на автоматизирани системи за преброяване, които не разчитат на визуална проверка и не могат да бъдат засегнати от пристрастността на оператора.
The concurrent negative control data are considered acceptable for addition to the laboratory historical control database (see paragraphs 15-18).
Пропорцията на незрелите от общо (незрели + зрели) еритроцити се определя за всяко животно, като се отброяват общо най-малко 500 еритроцита за костен мозък и 2000 еритроцита за периферна кръв (42).
The concurrent positive controls or scoring controls should induce responses that are compatible with those generated in the historical positive control database and produce a statistically significant increase compared with the concurrent negative control (see paragraphs 24-25).
Най-малко 4000 незрели еритроцита на животно следва да се преброят за срещане на незрели еритроцити с микроядра (43).
The appropriate number of doses and cells has been analysed.
Ако базата данни за отрицателните контроли за предходни периоди показва, че средната фонова честота на незрели еритроцити с микроядра е < 0,1 % в лабораторията, провеждаща изпитването, трябва да се обърне внимание на преброяването на допълнителни клетки.
The criteria for the selection of highest dose are consistent with those described in paragraphs 30-33.
При анализа на проби делът на незрелите еритроцити в общия брой еритроцити в третираните животни не трябва да бъде по-малък от 20 % от дела на контролата на носител/разтворител при преброяване с микроскопия и не по-малък от приблизително 5 % от дела на контролата на носител/разтворител при преброяване на CD71+ незрели еритроцити чрез цитометрични методи (вж. точка 31) (29).
At least one of the treatment groups exhibits a statistically significant increase in the frequency of micronucleated immature erythrocytes compared with the concurrent negative control,
Например за изследване на костен мозък с преброяване чрез микроскопия, ако делът на контролата от незрели еритроцити в костния мозък е 50 %, горната граница на токсичността ще бъде 10 % незрели еритроцити.
Recommendations for the most appropriate statistical methods can be found in the literature (44) (45) (46) (47).
Поради това, че далакът на плъховете задържа и унищожава еритроцити с микроядра, при анализа на периферна кръв от плъх, с цел поддържане на висока чувствителност на изследването, за предпочитане е анализът на незрелите еритроцити с микроядра да се ограничи до най-младата фракция.
Positive results in the micronucleus test indicate that a test chemical induces micronuclei, which are the result of chromosomal damage or damage to the mitotic apparatus in the erythroblasts of the test species.
При използване на автоматизирани методи за анализ тези най-незрели еритроцити могат да бъдат идентифицирани въз основа на високото си съдържание на РНК или на високото равнище на трансферинови рецептори (CD71+), експресирани на повърхността им (31).
In the case where a test was performed to detect centromeres within micronuclei, a test chemical that produces centromere-containing micronuclei (centromeric DNA or kinetochore, indicative of whole chromosome loss) is evidence that the test chemical is an aneugen.