natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Дело C-53/03 Syfait and Others, 31 май 2005 г., точка 31; Дело C-103/97 Köllensperger and Atzwanger, 4 февруари 1999 г., точка 20.
Disciplinary proceedings may be initiated by a motion of a disciplinary officer (Article 56(1): disciplinary officer appointed by the Supreme Court to a three-year term, and Article 54(4): disciplinary officer appointed by the Minister on a case-by-case basis).
Становище на Върховния съд от 28 април 2017 г.
Article 54(1) of the law on the Supreme Court.
Съгласно член 89, параграф 1 съдии, които са освободени и пенсионирани, имат право да получават възнаграждение в размер на заплатата, която са получавала на последната заемана от тях длъжност във Върховния съд, докато навършат 65 години.
The Minister of Justice appoints the disciplinary officers from among prosecutors presented by the State Prosecutor.
Член 89, параграф 2 от Закона за Върховния съд предвижда съдиите, освободени от Върховния съд, да запазят правото си да кандидатстват, в рамките на 14 дни от освобождаването им, за назначаване на длъжност съдия в общ, военен или административен съд, като подадат съответно заявление до министъра на правосъдието.
Case C-503/15 Margarit Panicello, 16 February 2017, paragraphs 37-38; Case C-203/14 Consorci Sanitari del Maresme, 6 October 2015, paragraph 19; Case C-222/13 TDC, 9 October 2014, paragraph 30; Joined Cases C-58/13 and C-59/13 Torresi, 17 July 2014, paragraph 22; Case C-506/04 Wilson, 19 September 2006, paragraph 51.
като взе предвид Евро-средиземноморското споразумение за асоцииране между Европейските общности и техните държави членки, от една страна, и Арабска република Египет, от друга страна [1], и по-специално член 76 от него,
Having regard to the Euro-Mediterranean Agreement establishing an Association between the European Communities and their Member States, of the one part, and the Arab Republic of Egypt, of the other part [1], and in particular Article 76 thereof,
Препоръка (ЕС) 2017/1584 на Комисията
Commission Recommendation (EU) 2017/1584
относно координирана реакция на мащабни киберинциденти и кризи
on coordinated response to large-scale cybersecurity incidents and crises
Всички сектори на икономиката използват и се осланят на информационните и комуникационните технологии като съществен компонент на дейността си, тъй като предприятията и гражданите ни са повече от всякога тясно свързани и взаимозависими отвъд сектора и териториалните граници.
The use of and dependence on information and communication technologies have become fundamental aspects in all sectors of economic activity as our companies and citizens are more interconnected and interdependent across sectors and borders than ever before.
Инцидент в сферата на киберсигурността, който засяга организации в повече от една държава членка или дори целия Съюз и предизвиква потенциални сериозни смущения във вътрешния пазар и като цяло в мрежите и информационните системи, на които разчитат икономиката на Съюза, демокрацията и цялото ни общество — това е сценарий, за който държавите членки и институциите на ЕС трябва да са добре подготвени.
A cybersecurity incident affecting organisations in more than one Member State or even the entire Union with potential serious disruptions to the internal market and more broadly to the network and information systems on which the Union economy, democracy and society rely is a scenario that Member States and EU institutions have to be well-prepared for.
Даден киберинцидент може да се счита за криза на равнището на Съюза, когато предизвиканите от него смущения са прекалено мащабни, за да може засегнатата държава членка да се справи сама с тях, или когато техническите или политическите последици за две или повече държави членки са толкова значителни, че изискват своевременна координация и реакция на политическо равнище от Съюза.
A cybersecurity incident may be considered a crisis at Union level when the disruption caused by the incident is too extensive for a concerned Member State to handle on its own or when it affects two or more Member States with such a wide-ranging impact of technical or political significance that it requires timely coordination and response at Union political level.
Киберинцидентите могат да предизвикат по-широка криза и да засегнат сектори на дейност далеч извън рамките на мрежовите и информационните системи и съобщителните мрежи; адекватната реакция на подобни инциденти трябва да се опира на дейности за смекчаване на въздействието както в кибернетичното пространство, така и извън него.
Cybersecurity incidents can trigger a broader crisis, impacting sectors of activity beyond network and information systems and communication networks; any appropriate response must rely upon both cyber and non-cyber mitigation activities.
Киберинцидентите са непредвидими, често възникват внезапно и се развиват в много кратък период от време, поради което засегнатите от тях, както и отговорните за реакцията и смекчаването на последиците от инцидента трябва да координират бързо ответните си действия.
Cybersecurity incidents are unpredictable, often occur and evolve within very short periods of time and therefore affected entities and those with responsibilities as regards responding to and mitigating the effects of the incident must coordinate their response quickly.
Освен това киберинцидентите често не се ограничават в определен географски район и могат да възникнат едновременно или да се разпространят мигновено в много държави.
Furthermore, cybersecurity incidents are often not contained with any specific geographical area and may occur simultaneously or spread instantly across many countries.
За адекватен отговор на мащабни киберинциденти и кризи на равнището на ЕС се изисква бързо и ефективно сътрудничество между всички заинтересовани, като се разчита на готовността и капацитета на отделните държави, както и на координирани съвместни действия, подпомагани от възможностите на Съюза.
An effective response to large-scale cybersecurity incidents and crises at the EU level requires swift and effective cooperation amongst all relevant stakeholders and relies on the preparedness and capabilities of individual Member States as well as coordinated joint action supported by Union capabilities.
Своевременната и ефективна реакция в случай на инциденти се основава на предварително установени и по възможност отработени процедури за сътрудничество и механизми, в които ясно са определени ролите и задълженията на всички ключови участници на национално равнище и на равнището на Съюза.
Timely and effective response to incidents relies therefore on the existence of previously established and, to the extent possible, well-rehearsed cooperation procedures and mechanisms having clearly defined the roles and responsibilities of the key actors at national and Union level.
В заключенията [1] си относно защитата на критичната инфраструктура от 27 май 2011 г.
In its conclusions [1] on Critical Information Infrastructure Protection of 27 May 2011, the Council invited the EU Member States to ‘strengthen collaboration among Member States and contribute, on the basis of national crisis management experiences and results and in cooperation with ENISA to the development of European cyber incident cooperation mechanisms to be tested in the framework of the next Cyber Europe exercise in 2012’.
Съветът прикани държавите членки „да засилят сътрудничеството между държавите членки и въз основа на националните резултати и опит при управлението на кризи, както и в сътрудничество с ENISA, да допринасят за разработването на европейски механизми за сътрудничество при кибернетични инциденти, които да бъдат изпробвани по време на следващото учение „CyberEurope“ през 2012 г.“.
The 2016 Communication ‘Strengthening Europe's Cyber Resilience System and Fostering a Competitive and Innovative Cybersecurity Industry’ [2] encouraged Member States to make the most out of the NIS Directive [3] cooperation mechanisms and to enhance cross-border cooperation related to preparedness for a large-scale cyber incident.
Съобщението от 2016 г. „Укрепване на отбранителната способност на Европа срещу кибератаки и изграждане на конкурентeн и иновативeн сектор на киберсигурността“ [2] насърчава държавите членки да се възползват в максимална степен от механизмите за сътрудничество, предвидени в Директивата за МИС [3], и да укрепват трансграничното сътрудничество, свързано с готовността за реакция на мащабни киберинциденти.
It added that a coordinated approach to crisis cooperation across the various elements of the cyber ecosystem to be set out in a ‘blueprint’ would increase preparedness and that such a blueprint should also ensure synergies and coherence with existing crisis management mechanisms.
В него се допълва, че координираният подход към сътрудничеството при кризи в различните елементи на кибернетичната екосистема ще бъде формулиран в концепция, което ще повиши готовността, и че тази концепция има за цел постигането на синергии и съгласуваност със съществуващите механизми за управление на кризи.
In the Council Conclusions [4] on the aforementioned Communication, Member States called on the Commission to submit such a blueprint for consideration by the bodies and other relevant stakeholders.
В заключенията на Съвета [4] по горепосоченото съобщение държавите членки призоваха Комисията да представи такава концепция за разглеждане от органите и другите заинтересовани страни.
However the NIS Directive does not provide for a Union cooperation framework in case of large-scale cybersecurity incidents and crises.
В Директивата за МИС обаче не се предвижда механизъм за сътрудничество на равнище ЕС в случай на мащабни киберинциденти и кризи.
The Commission, consulted with Member States in two separate consultation workshops held in Brussels on 5 April and 4 July 2017 with Member States representatives from Computer Security Incident Response Teams (CSIRTs), the Cooperation Group established by the NIS Directive and the Council Horizontal Working Party on Cyber Issues as well as representatives from the European External Action Service (EEAS), ENISA, Europol/EC3 and the General Secretariat of the Council (GSC).
За консултации с държавите членки Комисията проведе два отделни семинара в Брюксел на 5 април и 4 юли 2017 г.
The present Blueprint for coordinated response to large-scale cybersecurity incidents and crises at the Union level, annexed to this Recommendation, is the outcome of the aforementioned consultations and complements the Communication on ‘Strengthening Europe's Cyber Resilience System and Fostering a Competitive and Innovative Cybersecurity Industry’.
В тях участваха представители на държавите членки от екипите за реагиране при инциденти с компютърната сигурност (CSIRT), групата за сътрудничество, създадена съгласно Директивата за МИС, и хоризонталната работна група по въпроси, свързани с кибернетичното пространство на Съвета, както и представители на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД), ENISA, EC3 (European Cybercrime Centre) към Европол и генералния секретариат на Съвета (ГСС).
The Blueprint describes and sets out the objectives and modes of cooperation between the Member States and EU institutions, bodies, offices and agencies (hereafter referred to as ‘EU institutions’) in responding to large-scale cybersecurity incidents and crises and how existing Crisis Management mechanisms can make full use of existing cybersecurity entities at EU level.
Представената концепция за координирана реакция на мащабни киберинциденти и кризи на равнището на Съюза, приложена към настоящата препоръка, е резултат от гореспоменатите консултации и допълва съобщението „Укрепване на отбранителната способност на Европа срещу кибератаки и изграждане на конкурентeн и иновативeн сектор на киберсигурността“.
In responding to a cybersecurity crisis in the sense of recital 2, coordination of the response at political Union level in the Council will use the Integrated Political Crisis Response (IPCR) arrangements [5]; the Commission will use the ARGUS [6] high-level cross-sectoral crisis coordination process.
Концепцията описва и определя целите и начините на сътрудничество между държавите членки и институциите, органите, службите и агенциите на ЕС (по-долу за краткост „институциите на ЕС“) при реакцията на мащабни киберинциденти и кризи, както и начина, по който съществуващите механизми за управление на кризи могат да използват пълноценно съществуващите структури в областта на киберсигурността на равнището на ЕС.
If the crisis entails an important external or Common Security and Defence Policy (CSDP) dimension, the European External Action Service (EEAS) Crisis Response Mechanism (CRM) [6] Ibid.
При отговор на криза в областта на киберсигурността по смисъла на съображение 2 координирането на реакцията на ЕС на политическо равнище в Съвета ще бъде въз основа на Интегрираните договорености за реакция на политическо равнище в кризисни ситуации (IPCR) [5]; Комисията ще използва процеса ARGUS [6] за многосекторна координация на кризи на високо равнище.
will be activated.
Ако кризата засяга важно измерение на външната дейност или общата политика за сигурност и отбрана (ОПСО), ще бъде активиран Механизмът за реакция при кризи (CRM) [6] Пак там.
In certain areas, sectoral crisis management mechanisms at EU level provide for cooperation in case of cybersecurity incidents or crisis.
на Европейската служба за външна дейност (ЕСВД).
For example, in the framework of the European Global Navigation Satellite System (GNSS), Council Decision 2014/496/CFSP [7] already defines the respective roles of the Council, the High Representative, the Commission, the European GNSS Agency and the Member States within the chain of operational responsibilities set up in order to react to a threat to the Union, to the Member States or to the GNSS, including in case of cyber-attacks.
В някои секторни механизми за управление на кризи на равнището на ЕС се предвижда сътрудничество в случай на киберинциденти или кризи.
Therefore, this recommendation should be without prejudice to such mechanisms.
Например в рамките на Европейската глобална навигационна спътникова система (ГНСС) с Решение 2014/496/ОВППС на Съвета [7] вече са определени съответните роли на Съвета, върховния представител, Комисията, Европейската агенция за ГНСС и държавите членки по веригата на оперативните отговорности, създадена с цел да се реагира на заплахите към Съюза, държавите членки или ГНСС, включително в случай на кибератаки.
Member States have the primary responsibility for the response in case of large-scale cybersecurity incidents or crises affecting them.
Ето защо настоящата препоръка следва да не засяга тези механизми.
The Commission, the High Representative and other EU institutions or services have however an important role, stemming from Union law or from the fact that cybersecurity incidents and crises may impact all sections of economic activity within the single market, the security and international relations of the Union, as well as the institutions themselves.
Държавите членки носят основната отговорност за реакция при мащабни киберинциденти или кризи, които ги засягат.
At Union level, the key actors involved in response to cybersecurity crises include the newly established NIS Directive structures and mechanisms, namely the Computer Security Incident Response Teams (CSIRTs) network, as well as the relevant agencies and bodies namely the European Union Agency for Network and Information Security (ENISA), the European Cybercrime Centre at Europol (Europol/EC3), the EU Intelligence Analysis Centre (INTCEN), EU Military Staff Intelligence Directorate (EUMS INT) and Situation Room (Sitroom) working together as SIAC (the Single Intelligence Analysis Capacity), the EU Hybrid Fusion Cell (based in INTCEN), the Computer Emergency Response Team for the EU institutions (CERT-EU) and the Emergency Response Coordination Centre in the European Commission.
Комисията, Върховният представител и другите институции или служби обаче имат важна роля, произтичаща от законодателството на Съюза или от факта, че киберинцидентите и кризите могат да окажат въздействие върху всички сфери на икономическа дейност в рамките на единния пазар, върху сигурността и международните отношения на Съюза, както и върху самите институции.
Cooperation amongst Member States in responding to cybersecurity incidents at technical level is provided by the CSIRTs Network established by the NIS Directive.
На равнището на Съюза основните участници в реакцията на кризите в областта на киберсигурността са новосъздадените структури и механизми съгласно Директивата за МИС, а именно мрежата на екипите за реагиране при инциденти с компютърната сигурност (CSIRT), както и съответните агенции и органи, като Агенцията на Европейския съюз за мрежова и информационна сигурност (ENISA), Европейския център за борба с киберпрестъпността към Европол (EC3 към Европол), Центъра на ЕС за анализ на информация (INTCEN), Дирекция „Разузнаване“ към Военния секретариат на ЕС (EUMS INT) и Ситуационния център (SITROOM), които работят съвместно в рамките на единното звено за анализ на разузнавателна информация (SIAC) на ЕС, звеното на ЕС за синтез на информацията за хибридните заплахи (разположено в INTCEN), екипа за незабавно реагиране при компютърни инциденти за институциите, органите и агенциите на ЕС (CERT-EU) и Координационния център за реагиране при извънредни ситуации на Европейската комисия.
ENISA provides the secretariat for the Network and actively supports the cooperation among the CSIRTs.
Сътрудничеството между държавите членки при реагирането на киберинциденти на техническо равнище се осигурява от мрежата на CSIRT, създадена с Директивата за МИС.
The national CSIRTs and the CERT-EU cooperate and exchange information on a voluntary basis including, when necessary, in response to cybersecurity incidents that affect one or more Member States.
ENISA осигурява секретариата за мрежата и активно подпомага сътрудничеството между отделните екипи.
At the request of a representative of a Member State's CSIRT, they may discuss and, where possible, identify a coordinated response to an incident that has been identified within the jurisdiction of that same Member State.
Националните CSIRT и CERT-EU си сътрудничат и обменят информация доброволно, включително при необходимост в отговор на киберинциденти, засягащи една или повече държави членки.
Relevant procedures will be set out in CSIRTs Network's Standard Operating Procedures (SOPs) [8].
По искане на представител на CSIRT от държава членка те могат да обсъждат и при възможност да набелязват координирана реакция на инцидент, констатиран в рамките на юрисдикцията на същата държава членка.
The CSIRTs network is also tasked with discussing, exploring and identifying further forms of operational cooperation, including in relation to categories of risks and incidents, early warnings, mutual assistance, principles and modalities for coordination, when Member States respond to cross-border risks and incidents.
Съответните действия ще бъдат посочени в стандартните оперативни процедури (СОП) на мрежата на CSIRT [8].
The Cooperation Group established by Article 11 of the NIS Directive is tasked with providing strategic guidance for the activities of the CSIRTs network and discussing capabilities and preparedness of the Member States, and, on a voluntary basis, evaluating national strategies on the security of network and information systems and the effectiveness of CSIRTs, and identifying best practice.
Мрежата на CSIRT също така е натоварена със задачите за обсъждане, проучване и набелязване на допълнителни форми на оперативно сътрудничество, включително по отношение на категории рискове и инциденти, ранно предупреждение, взаимопомощ, принципи и условия за координация, когато държавите членки реагират на трансгранични рискове и инциденти.
A dedicated work stream within the Cooperation Group is preparing incident notification guidelines, pursuant to Article 14(7) of the NIS Directive, concerning the circumstances in which operators of essential services are required to notify incidents pursuant to Article 14(3) and the format and procedure for such notifications [9].
Групата за сътрудничество, създадена съгласно член 11 от Директивата за МИС, е натоварена с осигуряването на стратегически насоки за дейностите на мрежата на CSIRT и обсъждане на възможностите и подготвеността на държавите членки, а на доброволна основа — и с оценката на националните стратегии за сигурност на мрежовите и информационните системи и ефективността на CSIRT, както и с определянето на най-добри практики.
Awareness and understanding of the real-time situation, risk posture, and threats gained through reporting, assessments, research, investigation, and analysis, is vital to enable well-informed decisions This ‘situational awareness’ — by all relevant stakeholders — is essential for an effective coordinated response.
Специално работно направление в групата за сътрудничество подготвя насоки за уведомяване при инциденти, в съответствие с член 14, параграф 7 от Директивата за МИС, изясняващи обстоятелствата, при които от операторите на основни услуги се изисква да уведомяват за инциденти по член 14, параграф 3, и формата и процедурата за такова уведомяване [9].
Situational awareness includes elements about the causes as well as the impact and origin of the incident.
Жизненоважни за вземането на информирани решения са придобитите от доклади, оценки, изследователска дейност, разследвания и анализи осведоменост и разбиране за ситуацията в реално време по отношение на степента на излагане на риск и заплахите.
It is recognised that this depends on exchange and sharing of information between relevant parties in a suitable format, using a common taxonomy to describe the incident and in an appropriately secure manner.
Тази „ситуационна осведоменост“ на всички заинтересовани страни е от съществено значение за ефективната и координирана реакция.
Responding to cybersecurity incidents may take many forms, ranging from identifying technical measures which may entail two or more entities jointly investigating the technical causes of the incident (e.g. malware analysis) or identifying ways through which organisations may assess whether they have been affected (e.g. indicators of compromise), to operational decisions on applying such measures and, at the political level, deciding on the use of other instruments such as the Framework for a Joint response to malicious cyber activities [10] or the EU operational protocol for countering hybrid threats [11], depending on the incident.
Ситуационната осведоменост включва елементи, свързани с причините, както и с въздействието и източника на инцидента.
European citizens' and businesses' trust in digital services is essential for a flourishing digital single market.
Отчита се фактът, че това зависи от обмена и споделянето на информация между засегнатите страни в подходящ формат, като се използва обща таксономия за описване на инцидента и това се прави по достатъчно сигурен начин.
Therefore, crisis communication plays a particularly important role in mitigating the negative effects of cybersecurity incidents and crises.
Реакцията на киберинциденти може да има много форми — от определяне на технически мерки, предполагащи съвместно разследване на техническите причини за инцидента от две или повече организации (напр. анализ на зловреден софтуер) или определяне на начините, по които организациите да установяват дали са били засегнати (напр. показатели за компрометиране на системите), до оперативни решения за прилагането на такива мерки, а на политическо равнище — решения относно използването на други инструменти, като например механизма за съвместен отговор на злонамерени кибернетични дейности [10] или оперативния протокол на ЕС за борбата с хибридните заплахи [11], в зависимост от инцидента.
Communication may also be used in the context of the Framework for a Joint Diplomatic Response as a means to influence the behaviour of (potential) aggressors acting from third countries.
Доверието на граждани и предприятия в цифровите услуги е от съществено значение за разцвета на цифровия единен пазар.
Aligning the public communication to mitigate the negative effects of cybersecurity incidents and crises and the public communication to influence an aggressor is essential for a political response to be effective.