natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Поради това институционалните инвеститори и управителите на активи следва да имат по-прозрачен подход към ангажираността на акционерите.
Institutional investors and asset managers should therefore be more transparent as regards their approach to shareholder engagement.
Те следва или да разработят и публично да оповестят политика за ангажираност на акционерите, или да обяснят защо са решили да не направят това.
They should either develop and publicly disclose a policy on shareholder engagement or explain why they have chosen not to do so.
Политиката за ангажираност на акционерите следва да описва начина, по който институционалните инвеститори и управителите на активи включват ангажираността на акционерите в своята инвестиционна стратегия, какви дейности по ангажираността са избрали и как възнамеряват да ги осъществят.
The policy on shareholder engagement should describe how institutional investors and asset managers integrate shareholder engagement in their investment strategy, which different engagement activities they choose to carry out and how they do so.
Политиката за ангажираност следва да включва правила за управление на действителните или възможните конфликти на интереси, особено случаите, когато институционалните инвеститори или управителите на активи, или техните свързани предприятия имат важни бизнес отношения с дружеството, обект на инвестиции.
The engagement policy should also include policies to manage actual or potential conflicts of interests, in particular situations in which the institutional investors or asset managers or their affiliated undertakings have significant business relationships with the investee company.
Политиката за ангажираност или обяснението следва да се оповестяват публично онлайн.
The engagement policy or the explanation should be publicly available online.
Институционалните инвеститори и управителите на активи следва да оповестяват публично информация за изпълнението на своята политика за ангажираността, и по-специално за това, как са упражнили правото си на глас.
Institutional investors and asset managers should publicly disclose information about the implementation of their engagement policy and in particular how they have exercised their voting rights.
Въпреки това, за да се намали евентуална административна тежест, инвеститорите следва да могат да решават да не публикуват всяко свое гласуване, ако гласуването се счита за незначително поради своя предмет или поради размера на дяловото участие в дружество.
However, with a view to reducing the possible administrative burden, investors should be able to decide not to publish every vote cast if the vote is considered to be insignificant due to the subject matter of the vote or to the size of the holding in the company.
Такива незначителни гласувания могат да включват гласувания по чисто процедурни въпроси или гласувания в дружества, в които инвеститорът има незначителен дял в сравнение с дяловите си участия в други дружества, в които е инвестирал.
Such insignificant votes may include votes cast on purely procedural matters or votes cast in companies where the investor has a very minor stake compared to the investor’s holdings in other investee companies.
Инвеститорите следва да определят свои собствени критерии за това, кога едно гласуване е незначително поради своя предмет и кога — поради размера на дяловото участие в дружеството, и да ги прилагат последователно.
Investors should set their own criteria regarding which votes are insignificant on the basis of the subject matter of the vote or the size of the holding in the company, and apply them consistently.
Средносрочният до дългосрочен подход е ключов фактор за отговорно управление на активи.
A medium to long-term approach is a key enabler of responsible stewardship of assets.
Следователно институционалните инвеститори следва ежегодно да оповестяват публично информация за това, как основните елементи на тяхната стратегия за дялови инвестиции съответстват на профила и срока на техните задължения и как тези елементи допринасят за средносрочните и дългосрочните показатели на техните активи.
The institutional investors should therefore disclose to the public, annually, information explaining how the main elements of their equity investment strategy are consistent with the profile and duration of their liabilities and how those elements contribute to the medium to long-term performance of their assets.
Когато ползват услугите на управител на активи — или чрез упълномощаването му за управление на активи по собствена преценка на индивидуална основа, или чрез обединяване на средства — институционалните инвеститори следва да оповестят публично определени ключови елементи на споразумението с управителя на активи по отношение на редица важни аспекти, по-специално как чрез него се стимулира управителят на активи да съобразява своята инвестиционна стратегия и своите решения с профила и срока на задълженията на институционалния инвеститор, по-специално дългосрочните задължения, как се оценяват резултатите, постигнати от управителя на активи, включително неговото възнаграждение, как се наблюдават разходите във връзка с обращаемостта на активите в портфейла, направени от управителя на активи, и как се стимулира управителят на активи да се ангажира с най-добрия средносрочен до дългосрочен интерес на институционалния инвеститор.
Where they make use of an asset manager, either through discretionary mandates involving the management of assets on an individual basis or through pooled funds, institutional investors should disclose to the public certain key elements of the arrangement with the asset manager, in particular how it incentivises the asset manager to align its investment strategy and decisions with the profile and duration of the liabilities of the institutional investor, in particular long-term liabilities, how it evaluates the asset manager’s performance, including its remuneration, how it monitors portfolio turnover costs incurred by the asset manager and how it incentivises the asset manager to engage in the best medium to long-term interest of the institutional investor.
Това ще допринесе за правилното съгласуване на интересите между крайните бенефициери на институционалните инвеститори, управителите на активи и дружествата, в които е инвестирано, и евентуално за разработването на дългосрочни инвестиционни стратегии и развитието на дългосрочни отношения с дружествата, в които са инвестирали, включващи ангажираност на акционерите.
This would contribute to a proper alignment of interests between the final beneficiaries of institutional investors, the asset managers and the investee companies and potentially to the development of longer-term investment strategies and longer-term relationships with investee companies involving shareholder engagement.
Управителите на активи следва да предоставят информация на институционалния инвеститор, която да е достатъчна, за да позволява на последния да прецени дали и как съответният управител действа в защита на най-добрите дългосрочни интереси на инвеститора и дали управителят на активи следва стратегия, която съдейства за ефективна ангажираност на акционерите.
Asset managers should give information to the institutional investor that is sufficient to allow the latter to assess whether and how the manager acts in the best long-term interests of the investor and whether the asset manager pursues a strategy that provides for efficient shareholder engagement.
По принцип връзката между управителя на активи и институционалния инвеститор е въпрос на двустранни договорености.
In principle, the relationship between the asset manager and the institutional investor is a matter for bilateral contractual arrangements.
При все това, въпреки че големите институционални инвеститори може да са в състояние да изискат подробен отчет от управителя на активи, особено ако активите се управляват въз основа на собствена преценка, за по-малките и не толкова опитните институционални инвеститори е от съществено значение да се определи минимален набор от законови изисквания, така че те да могат да оценяват правилно и да търсят отговорност от управителя на активи.
However, although big institutional investors may be able to request detailed reporting from the asset manager, especially if the assets are managed on the basis of a discretionary mandate, for smaller and less sophisticated institutional investors it is crucial to set a minimum set of legal requirements, so that they can properly assess, and hold to account, the asset manager.
Следователно управителите на активи следва да са задължени да оповестяват пред институционалните инвеститори как тяхната инвестиционна стратегия и нейното изпълнение допринасят за средносрочните и дългосрочните показатели на активите на институционалния инвеститор или на фонда.
Therefore, asset managers should be required to disclose to institutional investors how their investment strategy and the implementation thereof contribute to the medium to long-term performance of the assets of the institutional investor or of the fund.
Това оповестяване следва да съдържа докладване за основните съществени средносрочни до дългосрочни рискове, свързани с инвестициите в портфолиото, включително въпроси, свързани с корпоративното управление, и други средносрочни до дългосрочни рискове.
That disclosure should cover reporting on the key material medium to long-term risks associated with the portfolio investments, including corporate governance matters and other medium to long-term risks.
Тази информация е от ключово значение за институционалния инвеститор при оценката на това, дали управителят на активи извършва средносрочен до дългосрочен анализ на собствения капитал и на портфейла, което е ключов фактор за ефикасна ангажираност на акционерите.
That information is key to allowing the institutional investor to assess whether the asset manager carries out a medium to long-term analysis of the equity and the portfolio which is a key enabler of efficient shareholder engagement.
Тъй като тези средносрочни до дългосрочни рискове ще окажат въздействие върху възвръщаемостта от инвестициите, по-ефективното интегриране на тези въпроси в инвестиционните процеси може да бъде от решаващо значение за институционалните инвеститори.
As those medium to long-term risks will impact the returns of the investors, more effective integration of those matters into investment processes may be crucial for institutional investors.
Освен това управителите на активи следва да оповестяват на институционалните инвеститори състава, обращаемостта на активите и свързаните с обращаемостта на активите разходи на техните портфейли, както и своята политика за предоставяне на ценни книжа в заем.
Moreover, asset managers should disclose to institutional investors the composition, turnover and turnover costs of their portfolio as well as their policy on securities lending.
Степента на обращаемост на активите в портфейла е важен показател за това, дали процедурите на управителя на активи са в пълна степен съобразени с идентифицираната стратегия и интересите на институционалния инвеститор, и показва дали управителят на активи има дялови участия за период от време, който му позволява да се ангажира с дружеството по ефективен начин.
The level of portfolio turnover is a significant indicator of whether an asset manager’s processes are fully aligned with the identified strategy and interests of the institutional investor and indicates whether the asset manager holds equities for a period of time that enables it to engage with the company in an effective way.
Високата степен на обращаемост на активите в портфейла може да бъде показател за липса на убеденост при решенията за инвестиране и импулсивно поведение, като нито едно от двете вероятно няма да бъде в най-добрия дългосрочен интерес на институционалните инвеститори, особено ако увеличението на обращаемостта увеличава разходите за инвеститора и може да повлияе на системния риск.
High portfolio turnover may be an indicator of a lack of conviction in investment decisions and momentum-following behaviour, neither of which is likely to be in the institutional investor’s best interests in the long term, especially as an increase in turnover raises the costs faced by the investor and can influence systemic risk.
От друга страна, неочаквано ниска обращаемост може да е показател за липса на внимание по отношение на управлението на риска или поемане на посока към по-пасивен подход на инвестиране.
On the other hand, unexpectedly low turnover may signal inattention to risk management or a drift towards a more passive investment approach.
Предоставянето на ценни книжа в заем може да доведе до противоречия в ангажираността на акционерите, при което акциите на инвеститорите в крайна сметка се продават, с право на обратно изкупуване.
Securities lending can cause controversy in the area of shareholder engagement under which the investors’ shares are in effect sold, subject to a buyback right.
Продадените акции трябва да бъдат обратно изискани за целите на ангажираността, включително гласуване на общо събрание.
Sold shares have to be recalled for engagement purposes, including voting at the general meeting.
Следователно е важно управителят на активи да докладва относно своята политика в областта на предоставянето на ценни книжа в заем и как тя се прилага за постигане на дейностите по ангажираността, включително в момента на общото събрание на дружеството, в което е инвестирано.
It is therefore important that the asset manager reports on its policy on securities lending and how it is applied to fulfil its engagement activities, particularly at the time of the general meeting of the investee company.
Управителят на активи следва също така да информира институционалния инвеститор дали и ако да — как управителят на активи взема решения за инвестиране въз основата на преценки за средно- и дългосрочните резултати на дружеството, в което е инвестирано, включително неговите нефинансови резултати.
The asset manager should also inform the institutional investor whether and, if so, how the asset manager makes investment decisions on the basis of an evaluation of the medium to long-term performance of the investee company, including its non-financial performance.
Такава информация е особено полезна с оглед посочване на това, дали управителят на активи приема дългосрочно ориентиран и активен подход спрямо управлението на активи и дали отчита социални, свързани с околната среда и управлението, въпроси.
Such information is particularly useful to indicate whether the asset manager adopts a long-term oriented and active approach to asset management and takes social, environmental and governance matters into account.
Управителят на активи следва да предоставя подходяща информация на институционалния инвеститор за това, дали и ако да — какви конфликти на интереси са възникнали във връзка с дейностите по ангажираността и как ги е разрешил управителят на активи.
The asset manager should provide proper information to the institutional investor on whether and, if so, which conflicts of interests have arisen in connection with engagement activities and how the asset manager has dealt with them.
Например конфликтите на интереси могат да попречат на управителя на активи да гласува или да се ангажира въобще.
For example, conflicts of interests may prevent the asset manager from voting or from engaging at all.
Всички такива ситуации следва да бъдат разкрити пред институционалния инвеститор.
All such situations should be disclosed to the institutional investor.
Държавите членки следва да могат да приемат разпоредби, съгласно които, когато активите на институционален инвеститор не се управляват на индивидуална основа, а се събират с активите на друг инвеститор и се управляват посредством фонд, следва да се предоставя информация и на други инвеститори най-малко при поискване, за да бъде възможно и всички други инвеститори на същия фонд да получат тази информация, ако желаят това.
Member States should be allowed to provide that where the assets of an institutional investor are not managed on an individual basis but are pooled together with assets of other investors and managed via a fund, information should also be provided to other investors, at least upon request, in order to allow all the other investors of the same fund to be able to receive that information if they so wish.
Много от институционалните инвеститори и управителите на активи използват услугите на упълномощени съветници, които им предоставят проучвания, съвети и препоръки за гласуване на общите събрания на дружествата, допуснати до търговия на регулиран пазар.
Many institutional investors and asset managers use the services of proxy advisors who provide research, advice and recommendations on how to vote in general meetings of listed companies.
Въпреки че упълномощените съветници играят важна роля в корпоративното управление, като допринасят за намаляване на разходите за анализи, свързани с информацията за дружеството, те могат също така да окажат значително влияние върху поведението на инвеститорите при гласуване.
While proxy advisors play an important role in corporate governance by contributing to reducing the costs of the analysis related to company information, they may also have an important influence on the voting behaviour of investors.
В частност инвеститори със силно диверсифицирани портфейли и много чуждестранни притежатели на акции разчитат в по-голяма степен на препоръки на упълномощени съветници.
In particular, investors with highly diversified portfolios and many foreign shareholdings rely more on proxy recommendations.
С оглед на тяхната важност, упълномощените съветници следва да подлежат на изисквания за прозрачност.
In view of their importance, proxy advisors should be subject to transparency requirements.
Държавите членки следва да гарантират, че упълномощените съветници, спрямо които се прилага кодексът за поведение, ефективно докладват относно прилагането от тяхна страна на този кодекс.
Member States should ensure that proxy advisors that are subject to a code of conduct effectively report on their application of that code.
Упълномощените съветници следва също така да оповестят определена ключова информация, отнасяща се до изготвянето на техните проучвания, съвети и препоръки за гласуване, както и всеки действителен или потенциален конфликт на интереси или търговско взаимоотношение, които могат да окажат влияние при изготвянето на проучванията, съветите и препоръките за гласуване.
They should also disclose certain key information relating to the preparation of their research, advice and voting recommendations and any actual or potential conflicts of interests or business relationships that may influence the preparation of the research, advice and voting recommendations.
До тази информация следва да има публичен достъп за период от поне три години, за да бъде възможно за институционалните инвеститори да избират услугите на упълномощените съветници, като отчитат тяхната работа в миналото.
That information should remain publicly available for a period of at least three years in order to allow institutional investors to choose the services of proxy advisors taking into account their performance in the past.
Упълномощени съветници от трети държави, които нямат нито седалище, нито главно управление в Съюза, могат да предоставят анализ по отношение на дружества от Съюза.
Third-country proxy advisors which have neither their registered office nor their head office in the Union may provide analysis with respect to Union companies.
За да се гарантират равни условия за упълномощените съветници от Съюза и от трети държави, настоящата директива следва също да се прилага по отношение на упълномощени съветници от трети държави, които осъществяват своите дейности чрез основно място на стопанска дейност в Съюза, независимо от формата на това място на стопанска дейност.
In order to ensure a level playing field between Union and third-country proxy advisors, this Directive should also apply to third-country proxy advisors which carry out their activities through an establishment in the Union, regardless of the form of that establishment.
Директорите допринасят за дългосрочния успех на дружеството.
Directors contribute to the long-term success of the company.
Формата и структурата на възнаграждението на директорите са въпроси, които предимно попадат в обхвата на правомощията на дружеството, съответните неговите съвети, акционери и, когато е приложимо, представители на служители.
The form and structure of directors’ remuneration are matters primarily falling within the competence of the company, its relevant boards, shareholders and, where applicable, employee representatives.
Следователно е необходимо да се зачита разнообразието на системите на корпоративно управление в рамките на Съюза, които отразяват вижданията на държавите членки относно ролите на дружествата и органите, отговорни за определянето на политиката за възнагражденията и за възнагражденията на отделните директори.
It is therefore important to respect the diversity of corporate governance systems within the Union, which reflect different Member States’ views about the roles of companies and of bodies responsible for the determination of the remuneration policy and of the remuneration of individual directors.
Тъй като възнаграждението е едно от основните средства, с помощта на които дружествата съгласуват своите интереси с тези на директорите си, и с оглед на решаващата роля на директорите в дружествата е важно политиката на дружествата за възнагражденията да се определя по подходящ начин от компетентни органи на дружествата и акционерите да имат възможност да изразяват своите виждания по отношение на политиката за възнагражденията на дружеството.
Since remuneration is one of the key instruments for companies to align their interests and those of their directors and in view of the crucial role of directors in companies, it is important that the remuneration policy of companies is determined in an appropriate manner by competent bodies within the company and that shareholders have the possibility to express their views regarding the remuneration policy of the company.
За да се гарантира, че акционерите могат действително да влияят върху политиката за възнагражденията, те следва да получат право на задължително или консултативно гласуване относно политиката за възнагражденията въз основа на ясен, разбираем и пълен преглед на политиката за възнагражденията на дружеството.
In order to ensure that shareholders have an effective say on remuneration policy, they should be granted the right to hold a binding or advisory vote on the remuneration policy, on the basis of a clear, understandable and comprehensive overview of the company’s remuneration policy.
Политиката за възнагражденията следва да допринася за бизнес стратегията, дългосрочните интереси и устойчивостта на дружеството и не следва да се обвързва изцяло или основно с краткосрочни цели.
The remuneration policy should contribute to the business strategy, long-term interests and sustainability of the company and should not be linked entirely or mainly to short-term objectives.
Резултатите от дейността на директорите следва да се оценяват, като се използват както финансови, така и нефинансови критерии, включително по целесъобразност фактори, свързани с околната среда, социалните въпроси и управлението.
Directors’ performance should be assessed using both financial and non-financial performance criteria, including, where appropriate, environmental, social and governance factors.
Политиката за възнагражденията следва да описва различните компоненти на заплащането на директорите и обхвата на техните относителни дялове.
The remuneration policy should describe the different components of directors’ pay and the range of their relative proportions.
Политиката може да бъде оформена като рамка, в която заплащането на директорите да бъде ограничено.
It can be designed as a frame within which the pay of directors is to be held.
Политиката за възнагражденията следва незабавно да бъде публично оповестена след гласуването на акционерите на общото събрание.
The remuneration policy should be publicly disclosed, without delay, after the vote by the shareholders at the general meeting.