natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Тези санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи и не трябва да възпрепятстват постигането на целта на Директива 2008/115/ЕО.
PROCEDURAL SAFEGUARDS AND REMEDIES
ПРОЦЕДУРНИ ГАРАНЦИИ И СРЕДСТВА ЗА ЗАЩИТА
Member States should:
Държавите членки следва:
merge in one procedural step, to the extent possible, administrative hearings conducted by the competent authorities for different purposes, such as for the granting of a residence permit, for return or for detention.
да слеят, в рамките на възможното, в една процедурна стъпка административните изслушвания, провеждани от компетентните органи за различни цели, като например за издаване на разрешително за пребиваване, за връщане или за задържане.
New ways of holding such hearings of third-country nationals, such as the use of video-conferencing, should also be developed;
Освен това следва да се разработят нови начини за провеждането на тези изслушвания на граждани на трети страни, например чрез използването на видеоконферентна връзка;
provide for the shortest possible deadline for lodging appeals against return decisions established by national law in comparable situations, to avoid misuse of rights and procedures, in particular appeals lodged shortly before the scheduled date of removal;
да предвиждат най-краткия възможен краен срок за обжалване на решения за връщане въз основа на националното право в сравними ситуации, за да се избегнат злоупотреби с права и процедури, по-специално подаването на жалби малко преди предвидената дата за извеждане;
ensure that the automatic suspensive effect of appeals against return decisions is granted only when this is necessary to comply with Articles 19(2) and 47 of the Charter;
да гарантират, че се предвижда автоматичен суспензивен ефект на жалбите срещу решения за връщане само когато това е необходимо за съблюдаване на член 19, параграф 2 и член 47 от Хартата;
avoid repetitive assessments of the risk of breach of the principle of non-refoulement, if the respect of that principle has already been assessed in other procedures, the assessment is final and there is no change in the individual situation of the third-country nationals concerned.
да избягват многократните оценки на риска от нарушаване на принципа на забрана за връщане, ако спазването на този принцип вече е било оценено при други процедури, оценката е окончателна и няма промяна в личното положение на съответните граждани на трети страни.
FAMILY AND CHILDREN
СЕМЕЙСТВО И ДЕЦА
To ensure respect of the rights of the child, and taking fully into account the best interests of the child and family life under Article 5 of Directive 2008/115/EC, Member States should:
За да се гарантира спазването на правата на детето и като се отчитат в пълна степен висшият интерес на детето и семейният живот в съответствие с член 5 от Директива 2008/115/ЕО, държавите членки следва:
establish clear rules on the legal status of unaccompanied minors allowing either to issue return decisions and carry out returns or to grant them a right to stay;
да въведат ясни правила за правния статут на непридружените малолетни или непълнолетни лица, така че да е възможно да се издават решения за връщане и да се извършват връщания или да им се предоставя право на престой;
ensure that decisions on the legal status of unaccompanied minors are always based on an individual assessment of their best interests.
да гарантират, че решенията за правния статут на непридружени малолетни или непълнолетни лица винаги се основават на индивидуална оценка на висшите интереси на лицето.
This assessment should systematically take into consideration whether return of an unaccompanied minor to the country of origin and reunification with the family is in their best interests;
Тази оценка следва систематично да отчита дали връщането на непридруженото малолетно или непълнолетно лице в държавата на произход и събирането му със семейството отговаря на неговия висш интерес;
put in place targeted reintegration policies for unaccompanied minors;
да въведат целеви политики за реинтеграция на непридружените малолетни или непълнолетни лица;
ensure that the assessment of the best interests of the child is systematically carried out by the competent authorities on the basis of a multi-disciplinary approach, that the unaccompanied minor is heard and that a guardian is duly involved.
да гарантират систематично извършване на оценка на висшите интереси на детето от страна на компетентните органи въз основа на мултидисциплинарен подход, изслушване на непридруженото малолетно или непълнолетно лице и надлежно участие на настойника.
In respect of the fundamental rights and of the conditions set by Directive 2008/115/EC, Member States should not preclude in their national legislation the possibility to place minors in detention, where this is strictly necessary to ensure the execution of a final return decision insofar as Member States are not able to ensure less coercive measures than detention that can be applied effectively in view of ensuring effective return.
Като се съблюдават основните права и условията, установени с Директива 2008/115/ЕО, в своето национално законодателство държавите членки не следва да изключват възможността за задържане на малолетни или непълнолетни лица, когато това е строго необходимо, за да се гарантира изпълнението на окончателно решение за връщане, доколкото държавите членки не са в състояние да гарантират по-леки мерки в сравнение със задържането, които да могат да бъдат ефективно прилагани с цел да се гарантира ефективно връщане.
RISK OF ABSCONDING
ОПАСНОСТ ОТ УКРИВАНЕ
Each of the following objective circumstances should constitute a rebuttable presumption that there is a risk of absconding:
Всяко от следните обективни обстоятелства следва да представлява оборима презумпция, че е налице опасност от укриване:
refusing to cooperate in the identification process, using false or forged identity documents, destroying or otherwise disposing of existing documents, refusing to provide fingerprints;
лицето отказва да сътрудничи в процедурата за установяване на самоличността, използва фалшиви или подправени документи за самоличност, унищожава или по друг начин премахва съществуващи документи, отказва да предостави дактилоскопични отпечатъци;
opposing violently or fraudulently the operation of return;
лицето се противопоставя със сила или чрез измама на операцията за връщане;
not complying with a measure aimed at preventing absconding imposed in application of Article 7(3) of Directive 2008/115/EC, such as failure to report to the competent authorities or to stay at a certain place;
лицето не спазва мярка, целяща да се предотврати укриването му и наложена в приложение на член 7, параграф 3 от Директива 2008/115/ЕО, като например не се представя пред компетентните органи или не остава на определено място;
not complying with an existing entry ban;
лицето не спазва съществуваща забрана за влизане;
unauthorised secondary movements to another Member State.
лицето извършва неразрешени вторични движения към друга държава членка.
Member States should provide that the following criteria are taken into due account as an indication that an illegally staying third-country nationals poses a risk of absconding:
Държавите членки следва да предвидят надлежно отчитане на следните критерии като показател за опасността незаконно пребиваващият гражданин на трета страна да се укрие:
explicit expression of the intention of non-compliance with a return decision;
изрично изразено намерение да не се спази решение за връщане;
non-compliance with a period for voluntary departure;
неспазване на срок за доброволно напускане;
an existing conviction for a serious criminal offence in the Member States.
постановена присъда за тежко престъпление в държавите членки.
VOLUNTARY DEPARTURE
ДОБРОВОЛНО НАПУСКАНЕ
Member States should only grant voluntary departure following a request by the third-country national concerned, while ensuring that the third-country national is well informed of the possibility of submitting such an application.
Държавите членки следва да предоставят възможност за доброволно напускане единствено след искане от страна на съответния гражданин на трета страна, като същевременно гарантират, че гражданите на трети страни са информирани за възможността да подадат подобно заявление.
Member States should provide in the return decision for the shortest possible period for voluntary departure needed to organise and proceed with the return, taking into account the individual circumstances of the case.
В решението за връщане държавите членки следва да предвиждат най-краткия възможен срок за доброволно напускане, необходим за организиране и осъществяване на връщането, като се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая.
In determining the duration of the period for voluntary departure, Member States should assess the individual circumstances of the case, in particular the prospects of return and the willingness of the illegally staying third-country national to cooperate with competent authorities in view of return.
При определянето на продължителността на срока за доброволно напускане държавите членки следва да оценят конкретните обстоятелства по случая, и по-специално перспективата за връщане и готовността на незаконно пребиваващия гражданин на трета страна да сътрудничи с компетентните органи с оглед на връщането.
A period longer than seven days should only be granted when the illegally staying third-country national actively cooperate in view of return.
Срок, по-дълъг от седем дни, следва да се разрешава само когато незаконно пребиваващият гражданин на трета страна сътрудничи активно с оглед на връщането.
No period for voluntary departure should be granted in the cases provided for in Article 7(4) of Directive 2008/115/EC, notably when the illegally staying third-country poses a risk of absconding as provided for in points 15 and 16 of this Recommendation and in cases of previous convictions for serious criminal offences in other Member States.
Не следва да се предоставя срок за доброволно напускане в случаите, предвидени в член 7, параграф 4 от Директива 2008/115/ЕО, по-специално когато е налице опасност лицето да се укрие, според предвиденото в точки 15 и 16 от настоящата препоръка, и в случай на предишни присъди за тежки престъпления в други държави членки.
ASSISTED VOLUNTARY RETURN PROGRAMMES
ПРОГРАМИ ЗА ПОДПОМАГАНЕ НА ДОБРОВОЛНОТО ВРЪЩАНЕ
Member States should have operational assisted voluntary return programmes by 1 June 2017, which should be in line with the common standards on Assisted Voluntary Return and Reintegration Programmes developed by the Commission in cooperation with Member States and endorsed by the Council [14].
До 1 юни 2017 г. държавите членки следва да разполагат с оперативни програми за подпомагане на доброволното връщане, които да са в съответствие с общите стандарти за програми за подпомагане на доброволното връщане и на реинтеграцията, разработени от Комисията в сътрудничество с държавите членки и одобрени от Съвета [14].
Member States should take action to improve their process of disseminating information on voluntary return and assisted voluntary return programmes to illegally staying third-country nationals, in cooperation with national education, social and health services.
Държавите членки следва да предприемат действия, за да подобрят процеса на разпространение на информация относно доброволното връщане и програмите за подпомагане на доброволното връщане сред незаконно пребиваващите граждани на трети страни, в сътрудничество с националните образователни, социални и здравни услуги.
ENTRY BANS
ЗАБРАНИ ЗА ВЛИЗАНЕ
For the purpose of making full use of the entry bans, Member States should:
За пълноценно използване на забраните за влизане държавите членки следва:
ensure that entry bans start being valid on the day in which the third-country nationals leave the EU so that their effective duration is not unduly shortened; this should be ensured in cases where the date of departure is known to the national authorities, notably in cases of removal and of departure in conjunction with an assisted voluntary return programme;
да гарантират, че забраните за влизане са валидни от деня, в който гражданите на трети страни напуснат ЕС, така че действителната им продължителност не е неправомерно съкратена; това следва да се гарантира в случаите, когато датата на заминаване е известна на националните органи, а именно в случаите на извеждане и на напускане във връзка с програма за подпомагане на доброволното връщане;
put in place means to verify if a third country national illegally staying in the European Union has left within the period for voluntary departure, and to ensure an effective follow-up in the case this person has not left, including by issuing an entry ban;
да въведат начини за проверка дали гражданин на трета страна, който пребивава незаконно в Европейския съюз, е заминал в рамките на срока за доброволно напускане, и да осигурят ефективно проследяване, в случай че лицето не е заминало, включително чрез издаването на забрана за влизане;
systematically enter an alert on entry ban in the second generation Schengen Information System, in application of Article 24(3) of Regulation (EC) No 1987/2006; and
систематично да въвеждат в Шенгенската информационна система от второ поколение сигнал за забрана за влизане в приложение на член 24, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1987/2006; както и
put in place a system for issuing a return decision in cases where illegal stay is discovered during an exit check.
да въведат система за издаване на решение за връщане в случаите, когато незаконното пребиваване е установено в момента на проверка при излизане.
Where justified, following an individual assessment and in application of the principle of proportionality, an entry ban should be issued in order to prevent future risks of illegal stay.
Когато е обосновано, след извършването на индивидуална оценка и при прилагане на принципа на пропорционалността, следва да се издава забрана за влизане с цел да се предотвратят бъдещи рискове от незаконен престой.
Done at Brussels, 7 March 2017.
Съставено в Брюксел на 7 март 2017 година.
For the Commission
Член на Комисията
Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 2008 on common standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals (OJ L 348, 24.12.2008, p. 98).
Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2008 г. относно общите стандарти и процедури, приложими в държавите членки за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни (ОВ L 348, 24.12.2008 г., стр. 98).
Council Regulation (EU) No 1053/2013 of 7 October 2013 establishing an evaluation and monitoring mechanism to verify the application of the Schengen acquis and repealing the Decision of the Executive Committee of 16 September 1998 setting up a Standing Committee on the evaluation and implementation of Schengen (OJ L 295, 6.11.2013, p. 27).
Регламент (ЕС) № 1053/2013 на Съвета от 7 октомври 2013 г. за създаването на механизъм за оценка и наблюдение с цел проверка на прилагането на достиженията на правото от Шенген и за отмяна на решението на изпълнителния комитет от 16 септември 1998 г. за създаване на Постоянен комитет за оценка и прилагане на Споразумението от Шенген (ОВ L 295, 6.11.2013 г., стр. 27).
Council Decision 2008/381/EC of 14 May 2008 establishing a European Migration Network (OJ L 131, 21.5.2008, p. 7).
Решение 2008/381/ЕО на Съвета от 14 май 2008 г. за създаване на Европейска мрежа за миграцията (ОВ L 131, 21.5.2008 г., стр. 7).
European Council conclusions of 20-21 October 2016, EUCO 31/16.
Заключения на Европейския съвет от 20 — 21 октомври 2016 г.
European Council press release 43/17 of 3 February 2017.
(EUCO 31/16).
Regulation (EU) 2016/399 of the European Parliament and of the Council of 9 March 2016 on a Union Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) (OJ L 77, 23.3.2016, p. 1).
Съобщение за печата на Европейския съвет 43/17 от 3 февруари 2017 г.
Council Directive 2001/40/EC of 28 May 2001 on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third country nationals (OJ L 149, 2.6.2001, p. 34).
Регламент (ЕС) 2016/399 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 г. относно Кодекс на Съюза за режима на движение на лица през границите (Кодекс на шенгенските граници) (ОВ L 77, 23.3.2016 г., стр. 1).
Council Decision 2004/191/EC of 23 February 2004 setting out the criteria and practical arrangements for the compensation of the financial imbalances resulting from the application of Directive 2001/40/EC on the mutual recognition of decisions on the expulsion of third-country nationals (OJ L 60, 27.2.2004, p. 55).
Директива 2001/40/ЕО на Съвета от 28 май 2001 г. относно взаимното признаване на решения за експулсиране на граждани на трети страни (ОВ L 149, 2.6.2001 г., стр. 34).
Judgment of the Court of Justice of the European Union, case C-562/13 of 18 December 2014.
Решение 2004/191/ЕО на Съвета от 23 февруари 2004 г. за определяне на критериите и практическите договорености за компенсирането на финансовите дисбаланси, получени в резултат на прилагането на Директива 2001/40/ЕО относно взаимното признаване на решенията относно експулсирането на граждани на трети страни (ОВ L 60, 27.2.2004 г., стр. 55).
Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council of 20 December 2006 on the establishment, operation and use of the second generation Schengen Information System (SIS II) (OJ L 381, 28.12.2006, p. 4).
Решение на Съда на Европейския съюз по дело C-562/13 от 18 декември 2014 г., ECLI:EU:C:2014:2453.
Directive 2013/32/EU of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on common procedures for granting and withdrawing international protection (OJ L 180, 29.6.2013, p. 60).
Регламент (ЕО) № 1987/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 20 декември 2006 г. за създаването, функционирането и използването на Шенгенска информационна система от второ поколение (ШИС II) (ОВ L 381, 28.12.2006 г., стр. 4).
Regulation (EU) 2016/1953 of the European Parliament and of the Council of 26 October 2016 on the establishment of a European travel document for the return of illegally staying third-country nationals, and repealing the Council Recommendation of 30 November 1994 (OJ L 311, 17.11.2016, p. 13).
Директива 2013/32/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно общите процедури за предоставяне и отнемане на международна закрила (ОВ L 180, 29.6.2013 г., стр. 60).
Council Conclusions of 9-10 June 2016.
Препоръка (ЕС) 2017/761 на Комисията
Commission Recommendation (EU) 2017/761
от 26 април 2017 година
of 26 April 2017
относно европейския стълб на социалните права
on the European Pillar of Social Rights
Съгласно член 3 от Договора за Европейския съюз целите на Съюза са, наред с другото, да насърчава благоденствието на своите народи и да работи за устойчивото развитие на Европа, основаващо се на силно конкурентна социална пазарна икономика, която има за цел пълна заетост и социален прогрес.
Pursuant to Article 3 of the Treaty on European Union, the aims of the Union are, inter alia, to promote the well-being of its peoples and to work for the sustainable development of Europe based on a highly competitive social market economy, aiming at full employment and social progress.
Съгласно член 9 от Договора за функционирането на Европейския съюз при определянето и осъществяването на своите политики и дейности Съюзът взема предвид изискванията, свързани с насърчаването на висока степен на заетост, с осигуряването на адекватна социална закрила, с борбата срещу социалното изключване, както и с постигането на високо равнище на образование, обучение и опазване на човешкото здраве.
Pursuant to Article 9 of the Treaty on the Functioning of the European Union, the Union, in defining and implementing its policies and activities, shall take into account requirements linked to the promotion of a high level of employment, the guarantee of adequate social protection, the fight against social exclusion and a high level of education, training and protection of human health.
Член 151 от Договора за функционирането на Европейския съюз постановява, че Съюзът и държавите членки, като осъзнават основните социални права, като онези, залегнали в Европейската социална харта, подписана в Торино на 18 октомври 1961 г., и в Хартата на Общността за основните социални права на работниците от 1989 г., си поставят за цел насърчаване на заетостта, подобряване на условията на живот и труд, така че да се постигне тяхното хармонизиране, докато се осъществява подобряването, осигуряване на подходяща социална закрила, социален диалог, развитие на човешките ресурси с оглед високо и устойчиво равнище на заетост и борба с изключването от социалния живот.
Article 151 of the Treaty on the Functioning of the European Union provides that the Union and the Member States, having in mind fundamental social rights such as those set out in the European Social Charter signed at Turin on 18 October 1961 and in the 1989 Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, shall have as their objectives the promotion of employment, improved living and working conditions, so as to make possible their harmonisation while the improvement is being maintained, proper social protection, dialogue between management and labour, the development of human resources with a view to lasting high employment and the combating of exclusion.
Хартата на основните права на Европейския съюз, прокламирана за първи път на Европейския съвет в Ница на 7 декември 2000 г., защитава и насърчава редица основни принципи, които са от съществено значение за европейския социален модел.
The Charter of Fundamental Rights of the European Union, first proclaimed at the Nice European Council on 7 December 2000, safeguards and promotes a number of fundamental principles that are essential for the European social model.
Договорът за функционирането на Европейския съюз съдържа разпоредби за определяне на компетенциите на Съюза, отнасящи се, наред с другото, до свободата на движение на работници (членове 45—48), правото на установяване (членове 49—55), социалната политика (членове 151—161), насърчаването на диалога между ръководството и работната сила (член 154), включително споразуменията, сключени и изпълнявани на равнището на Съюза (член 155), равното заплащане на мъжете и жените за равен труд (член 157), приноса за развитието на качествено образование и професионално обучение (членове 165 и 166), действията на Съюза, които допълват националните политики и засилват сътрудничеството в областта на здравето (член 168), икономическото, социалното и териториалното сближаване (членове 174—178), формулирането и наблюдението на прилагането на общите насоки на икономическите политики (член 121), формулирането и прегледа на прилагането на насоките за заетостта (член 148) и в по-общ план сближаването на законодателствата (членове 114—117).
The Treaty on the Functioning of the European Union contains provisions laying down the powers of the Union relating, inter alia, to the freedom of movement of workers (Articles 45 to 48), the right of establishment (Articles 49 to 55), social policy (Articles 151 to 161), the promotion of dialogue between management and labour (Article 154), including agreements concluded and implemented at Union level (Article 155), equal pay for men and women for equal work (Article 157), the contribution to the development of quality education and vocational training (Articles 165 and 166), Union action complementing national policies and fostering cooperation in the field of health (Article 168), economic, social and territorial cohesion (Articles 174 to 178), the formulation, and the surveillance of the implementation, of the broad guidelines of the economic policies (Article 121), the formulation, and the examination of the implementation of the employment guidelines (Article 148) and more generally, the approximation of legislation (Articles 114 to 117).