natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Държавите членки са свободни — във всеки един момент — да предоставят разрешение или право на престой на незаконно пребиваващи граждани на трети страни.
The above-quoted Directives contain special rules on readmission between Member States in cases of intra-EU mobility of certain categories of third-country nationals (intra-corporate transfers, holders of EU Blue Cards, long-term residents).
В този случай всички образувани процедури за връщане се прекратяват, а вече издадените решения за връщане или заповеди за извеждане трябва да се оттеглят или да се спре изпълнението им, в зависимост от естеството на разрешението.
These provisions are to be considered as leges speciales (more specific rules) which have to be followed in the first place in those cases expressly covered by the said Directives.
Същото важи и в случаите, в които държавите членки трябва да предоставят право на престой, например след подаване на молба за убежище.
Legal basis: Return Directive — Article 7(1)
Държавите членки решават кой подход (оттегляне или спиране на изпълнението на решението за връщане) следва да бъде приложен, като вземат предвид естеството и вероятната продължителност на разрешението или правото на престой, което е предоставено, както и необходимостта да се гарантират ефективни процедури за връщане.
A return decision shall provide for an appropriate period for voluntary departure of between seven and thirty days, without prejudice to the exceptions referred to in paragraphs 2 and 4.
Според решението на Съда по дело C-601/15, J.N [34] (точки 75—80) обаче, когато държава членка предостави право да остане на територията ѝ на гражданин на трета страна, който е подал молба за международна закрила и за когото вече е издадено решение за връщане преди подаването на молбата, държавите членки следва да спрат изпълнението на решението за връщане (а не да оттеглят решението) до вземането на решение по молбата за международна закрила (вж. също раздел 7).5.7.
Member States may provide in their national legislation that such a period shall be granted only following an application by the third-country national concerned.
Правно основание: Директива за връщането — член 6, параграф 5
In such a case, Member States shall inform the third-country nationals concerned of the possibility of submitting such an application.
Ако по отношение на гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на територията на държава членка, е образувана процедура за подновяване на разрешение за пребиваване или друго разрешение, предоставящо право на престой, държавата членка разглежда възможността да се въздържи от издаване на решение за връщане до приключване на процедурата, без да се засяга параграф 6.
The promotion of voluntary departure is one of the key objectives of the Return Directive.
Държавите членки са свободни да се въздържат от издаване на решение за връщане на граждани на трети страни в незаконен престой, които чакат решение относно подновяването на тяхното разрешение.
Unless there are reasons to conclude that this would undermine the purpose of return, voluntary departure in compliance with an obligation to return is preferable to removal for the threefold reason that it is a more dignified, safer and frequently more cost-effective return option.
Тази разпоредба има за цел да защити гражданите на трети страни, които са пребивавали законно в държава членка за определен период от време и които — поради забавяне в процедурата, водеща до подновяване на тяхното разрешение — временно се превръщат внезаконно пребиваващи.
During the period for voluntary departure, the third-country national concerned is under the obligation to return, although this obligation cannot be enforced until the expiry of such period, or if a risk of absconding or a risk to public policy, public security or national security emerge, or an application for legal stay is dismissed as manifestly unfounded or fraudulent (see section 6.3).
Тази разпоредба се отнася единствено до образувана процедура за подновяване на разрешение за пребиваване в държавата членка на задържане („държавата членка“).
Member States are encouraged to provide the possibility of voluntary departure to the largest possible number of returnees and to refrain from doing so in those cases in which there is a risk that this might hamper the purpose of the return procedure.
Държавите членки се насърчават да използват тази разпоредба във всички случаи, в които има вероятност заявлението за подновяване да бъде одобрено, и да осигуряват на засегнатите лица най-малко същото третиране като предлаганото на подлежащите на връщане лица в рамките на период за доброволно напускане или отложено връщане.
The last sentence of Article 7(1) allows Member States to decide to subject access to a period for voluntary departure to an application by the third-country nationals.
Тази разпоредба не включва образувани процедури за подновяване на разрешение за пребиваване в друга държава членка.
In such case, information about the possibility to apply for a period for voluntary departure must be given individually to the third-country nationals concerned.
Фактът, че по отношение на дадено лице е образувана процедура за подновяване на разрешение за пребиваване в друга държава членка, може обаче при определени обстоятелства да оправдае отлагане на връщането в съответствие с член 9, параграф 2 или прилагане на по-благоприятни мерки в съответствие с член 4, параграф 3.
General information sheets for the public (for example an announcement of the possibility of submitting such application on the website of the immigration offices or printing adds and posting them on information panels in the premises of the local immigration authorities) may be helpful but needs to be complemented with individualised information.
Правно основание: Директива 2014/66/ЕС на Европейския парламент и на Съвета [35] („Директива за вътрешнокорпоративните трансфери“) — член 23; Директива 2003/109/ЕО [36] („Директива за за дългосрочно пребиваващите граждани“) (изменена с Директива 2011/51/ЕС на Съвета [37]) — членове 12 и 22; Директива 2009/50/ЕО [38] („Директива за синята карта“) — член 18
Such information should be provided to minors in a child-sensitive and age- and context-appropriate manner, and particular attention should be paid to the situation of unaccompanied minors.
Горепосочените директиви съдържат специални правила за обратното приемане между държавите членки в случаи на мобилност в рамките на ЕС на определени категории граждани на трети страни (вътрешнокорпоративни трансфери, притежатели на сини карти на ЕС, дългосрочно пребиваващи).
Member States may also decide to grant a period for voluntary departure upon application for certain categories of illegally staying third-country nationals (for example those whose application for legal stay is rejected as manifestly unfounded or fraudulent) or for or obtaining support (for instance reintegration assistance), and to grant it without prior application in other cases.
Тези разпоредби следва да се разглеждат като leges speciales (по-специфични правила), които трябва да се следват на първо място в случаите, изрично обхванати от въпросните директиви.
The Commission recommends granting a period for voluntary departure following a request by the third-country nationals concerned, while ensuring that the necessary information for submitting an application is duly and systematically provided to the third-country nationals.
Правно основание: Директива за връщането — член 7, параграф 1
Assisted voluntary return programmes: while the Return Directive does not require Member States to establish an assisted voluntary return programme, its recital 10 affirms that ‘in order to promote voluntary return, Member States should provide for enhanced return assistance and counselling and make best use of relevant funding possibilities’.
В решението за връщане се предвижда подходящ срок за доброволно напускане с продължителност от седем до тридесет дни, без да се засягат изключенията, посочени в параграфи 2 и 4.
Member States are therefore strongly encouraged to make assisted voluntary return programmes available throughout the procedures, as part of the efforts to promote a more humane and dignified return and, in general, to increase the effectiveness of return.
Държавите членки могат да предвидят в националното си законодателство, че подобен срок се предоставя единствено след подаване на молба от засегнатия гражданин на трета страна.
To facilitate access to such schemes and to ensure that an informed decision is taken by the third-country nationals concerned, Member States should ensure adequate dissemination of information on voluntary return and assisted voluntary return programmes, also in cooperation with national authorities who may be in direct contact with third-country nationals (for example education, social and health services), non-governmental organisations and other bodies.
В този случай държавите членки уведомяват засегнатите граждани на трети страни относно възможността да подадат подобна молба.
When providing such information to minors, this should be done in a child-sensitive and age- and context- appropriate manner.
Насърчаването на доброволното напускане е една от основните цели на Директивата за връщането.
National programmes should follow the Non-binding Common Standards for Assisted Voluntary Return (and Reintegration) Programmes implemented by Member States [39] developed by the Commission in cooperation with the Member States, and endorsed by the JHA Council in its Conclusions of 9-10 June 2016 [40].
Освен ако има причини да се заключи, че това ще застраши постигането на целта на процедурата за връщане, доброволното напускане в изпълнение на задължение за връщане е за предпочитане пред извеждането в три отношения — това е по-достоен, по-безопасен и в много случаи по-разходоефективен вариант за връщане.
The Return Expert Group (REG) of the European Migration Network (EMN) aims at facilitating improved practical cooperation among States and stakeholders in the field of return, assisted voluntary return and reintegration programmes.
По време на срока за доброволно напускане съответният гражданин на трета страна има задължението за връщане, макар че това задължение не може да бъде принудително изпълнено до изтичането на този срок или ако не е налице опасност от укриване или опасност за обществения ред, обществената или националната сигурност, или ако молбата за законен престой не е отхвърлена като явно неоснователна или измамна (вж. раздел 6.3).
It should be a key tool for the gathering and sharing of information and Member States are encouraged to make active use of it.
Държавите членки се насърчават да предоставят възможност за доброволно напускане на възможно най-голям брой подлежащи на връщане лица и да се въздържат от това в случаите, в които съществува риск това да попречи на целта на процедурата за връщане.
The time frame of 7-30 days constitutes a general principle.
Последното изречение на член 7, параграф 1 дава възможност на държавите членки да решат да обвържат достъпа до срок за доброволно напускане с подаването на молба от гражданите на трети страни.
It is binding for Member States to fix a period which respects this frame, unless specific circumstances of the individual case justify an extension in accordance with Article 7(2) of the Return Directive (see section 6.1).
В такъв случай информацията относно възможността да се подаде молба за срок за доброволно напускане трябва да се предоставя индивидуално на съответните граждани на трети страни.
Granting 60 days as a general rule would be incompatible with the harmonisation and common discipline provided for by the Return Directive to have a frame of 7-30 days, therefore it cannot be justified as more favourable provision under Article 4(3).
Брошурите с обща информация за обществеността (например съобщение за възможността за подаване на такава молба на уебсайта на имиграционната служба или отпечатване на обяви и поставянето им на информационните табла в сградите на местните имиграционни органи) могат да са полезни, но винаги трябва да са допълнени със специфична информация за конкретното лице.
However, periods between 30-60 days (exceeding the range harmonised by paragraph 1) which may be granted only in the presence of specific circumstances (referred to in paragraph 2) are covered by Article 7(2) of the Return Directive.
Тази информация следва да се предоставя на ненавършилите пълнолетие лица по подходящ за тях начин, който е съобразен с тяхната възраст и съответния контекст, като следва да се обръща особено внимание на положението на непридружените ненавършили пълнолетие.
In line with the requirements deriving from the right to be heard, as recognised Article 41(2) CFR, Member States should provide the returnee with a possibility to specify individual circumstances and needs to be taken into account when determining the period to be granted, both in cases where the period for voluntary departure is determined ex officio and in cases in which the period is fixed following an application by the returnee.
Държавите членки могат също така да решат да предоставят срок за доброволно напускане въз основа на подадена молба за определени категории незаконно пребиваващи граждани на трети страни (например онези, чиято молба за законен престой е отхвърлена като явно неоснователна или измамна) или за получаването на подкрепа (например подпомагане за реинтеграция), както и да предоставят такъв срок без предварително подаване на молба в други случаи.
Although the Return Directive prohibits to forcibly return an illegally staying third-country national during the period for voluntary departure, it does not prevent Member States from launching the necessary administrative procedures during that period in view of the possible enforcement of a return decision (for example establishing contacts with the authorities of third countries for obtaining travel documents, organising the logistics for the removal operation).
Комисията препоръчва да се предоставя срок за доброволно напускане след подаване на искане от съответните граждани на трети страни, като същевременно се гарантира, че информацията, необходима за подаване на молба, надлежно и систематично се предоставя на гражданите на трети страни.
Based on an individual assessment of the situation of the third-country national, and taking particularly into account the prospect of return and the willingness of the third-country national to cooperate with the competent authorities, the Commission recommends that Member States grant the shortest period for voluntary departure that is needed to organise and carry out the return.
Програми за подпомагане на доброволното връщане: Въпреки че Директивата за връщането не изисква от държавите членки да създадат програма за подпомагане на доброволното връщане, в съображение 10 се потвърждава, че „с оглед да се насърчава доброволното връщане, държавите членки следва да предвидят предоставянето на засилена помощ и консултиране във връзка с връщането, както и да използват по най-добрия начин съответните възможности за финансиране“.
A period longer than seven days should be granted only when the third-country national actively cooperates in the return process.
Ето защо държавите членки се приканват настоятелно да осигурят достъп до програми за подпомагане на доброволното връщане в хода на процедурите — като част от усилията за насърчаване на хуманното и ненакърняващо достойнството връщане и в общ план за по-голяма ефективност при връщането.
Legal basis: Return Directive — Article 7(2)
С цел да се улесни достъпът до такива схеми и да се гарантира, че съответните граждани на трети страни вземат информирано решение, държавите членки следва да гарантират подходящо разпространяване на информация относно доброволното връщане и програмите за подпомагане на доброволното връщане, включително в сътрудничество с националните органи, които могат да са в пряк контакт с граждани на трети страни (например в сферата на образованието, социалните и здравните услуги), неправителствени организации и други органи.
Member States shall, where necessary, extend the period for voluntary departure by an appropriate period, taking into account the specific circumstances of the individual case, such as the length of stay, the existence of children attending school and the existence of other family and social links.
Предоставянето на тази информация на ненавършили пълнолетие лица следва да се извърша по подходящ за тях начин, който е съобразен с тяхната възраст и контекста.
There is no pre-fixed maximum time limit for the extension of the period for voluntary departure and each individual case should be treated on its own merits in accordance with national implementing legislation and administrative practice.
Националните програми следва да са съобразени с Необвързващите общи стандарти за прилаганите от държавите членки програми за подпомагане на доброволното връщане (и реинтеграцията) [39], разработени от Комисията в сътрудничество с държавите членки и одобрени от Съвета по правосъдие и вътрешни работи в заключенията му от 9—10 юни 2016 г.
Member States enjoy a wide margin of discretion in determining whether the extension of the period for voluntary departure would be ‘appropriate’.
[40]
Taking into account the reference in the text to children attending school, extensions of the period for voluntary departure until the end of the semester or of the school year, or for up to one school year, may be granted provided that this is in the child's best interests and that all relevant circumstances of the case are duly taken into account.
Експертната група по връщането (ЕГВ) към Европейската мрежа за миграцията (ЕММ) има за цел да улесни по-доброто практическо сътрудничество между държавите и заинтересованите страни в областта на връщането и програмите за подпомагане на доброволното връщане и на реинтеграцията.
An extension of the period beyond 30 days can be granted from the outset (the point of time when the return decision is issued), if justified by the individual assessment of the circumstances of the case.
Тя следва да бъде ключов инструмент за събирането и споделянето на информация и държавите членки се насърчават да я използват активно.
It is not necessary to first issue a 30-day period and to subsequently extend it.
Времевата рамка от 7 до 30 дни представлява общ принцип.
The term ‘where necessary’ refers to circumstances both in the sphere of the returnee and in the sphere of the returning State.
Държавите членки са длъжни да се съобразят с нея, когато определят срока, освен ако конкретните обстоятелства в отделния случай са основание за удължаване в съответствие с член 7, параграф 2 от Директивата за връщането (вж. раздел 6.1).
Member States enjoy discretion relating to the substance and the regulatory depth of their national implementing legislation on this issue.
Предоставянето на 60 дни като общо правило би било несъвместимо с хармонизирането и общата дисциплина, предвидени в Директивата за връщането, съгласно които следва да има рамка от 7—30 дни, и поради това то не може да бъде обосновано като по-благоприятна разпоредба съгласно член 4, параграф 3.
The three subcases mentioned in Article 7(2) (length of stay, children attending school, family links) should be expressly respected in national implementing legislation and administrative practice.
При все това сроковете между 30 и 60 дни (надхвърлящи границите, хармонизирани с параграф 1), които могат се предоставят само при наличие на конкретни обстоятелства (посочени в параграф 2), са обхванати от член 7, параграф 2 на Директивата за връщането.
Member States' administrative rules can be more detailed and also provide for other reasons for extension, but should not be less precise, undermining harmonisation.
В съответствие с изискванията, произтичащи от правото на изслушване, предвидено в член 41, параграф 2 от Хартата на основните права, държавите членки следва да предоставят на подлежащото на връщане лице възможност да посочи конкретните обстоятелства и нужди, които следва да се вземат под внимание при определяне на срока, който да бъде предоставен, както в случаите, когато срокът за доброволно напускане се определя служебно, така и в случаите, когато срокът се определя след подаване на молба от подлежащото на връщане лице.
Legal basis: Return Directive — Article 7(3)
Въпреки че Директивата за връщането забранява принудителното връщане на незаконно пребиваващ гражданин на трета страна, докато тече срокът за доброволно напускане, тя не възпрепятства държавите членки да започнат, докато тече той, необходимите административни процедури с оглед на евентуалното принудително изпълнение на решението за връщане (например установяване на контакти с органите на трети страни за получаването на документи за пътуване, организиране на логистиката за операцията по извеждане).
Certain obligations aimed at avoiding the risk of absconding, such as regular reporting to the authorities, deposit of an adequate financial guarantee, submission of documents or the obligation to stay at a certain place may be imposed for the duration of the period for voluntary departure.
Комисията препоръчва на държавите членки да предоставят възможно най-краткия срок за доброволно напускане, който е необходим за организиране и извършване на връщането, въз основа на индивидуална оценка на положението на гражданина на трета страна, и по-специално при отчитане на перспективата за връщане и готовността на гражданина на трета страна да сътрудничи на компетентните органи.
The obligations set out in Article 7(3) of the Return Directive can be imposed where there is a risk of absconding to avoid.
Срок, по-дълъг от седем дни, следва да се разрешава само когато гражданинът на трета страна сътрудничи активно в процеса на връщане.
If the individual assessment of the case shows that there are no particular circumstances, such obligations are not justified — see judgment of the ECJ in Case C-61/11, El Dridi, paragraph 37: ‘It follows from Article 7(3) and (4) of that directive that it is only in particular circumstances, such as where there is a risk of absconding, that Member States may, first, require the addressee of a return decision to report regularly to the authorities, deposit an adequate financial guarantee, submit documents or stay at a certain place or, second, grant a period shorter than seven days for voluntary departure or even refrain from granting such a period’.
Правно основание: Директива за връщането — член 7, параграф 2
The Commission recommends that Member States use such possibility when there is a risk of absconding to avoid during the period for voluntary departure.
При необходимост държавите членки удължават срока за доброволно напускане с достатъчен период, като вземат предвид конкретните обстоятелства във всеки отделен случай, като например продължителност на престоя, наличието на посещаващи училище деца и наличието на други семейни и социални връзки.
Attention should be paid to the fact that the possibility for Member States to impose certain obligations may be an advantage for the returnee since it may allow the grant of a period for voluntary departure in cases which would not normally otherwise qualify for such treatment.
Няма предварително определен максимален срок за удължаването на срока за доброволно напускане и всеки отделен случай трябва да се третира сам по себе си в съответствие с националното законодателство за прилагане и националната административна практика.
It is not possible to give a generally applicable figure of what amount constitutes an ‘adequate financial guarantee’.
Държавите членки разполагат с голяма свобода на преценка при определянето на това дали удължаването на срока за доброволно напускане би бил „подходящ“.
In any case the proportionality principle should be respected, that is to say the amount should take into account the individual situation of the returnee.
Предвид упоменатите в текста посещаващи училище деца, може да се предостави удължаване на срока за доброволно напускане до края на учебния срок или на учебната година или за срок до една учебна година, при условие че това е във висшия интерес на детето и че всички релевантни обстоятелства по случая са надлежно взети под внимание.
Current Member State practice foresees amounts varying from around EUR 200 to EUR 5000.