natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Приготвянето на изпитвания химикал следва да се извърши непосредствено преди третирането, освен ако данните за стабилността показват, че е допустимо съхранение.
Preparations of the test chemical should be made just prior to treatment unless stability data demonstrate the acceptability of storage.
Разтворителят трябва да бъде избран с цел оптимизиране на разтворимостта на изпитваните химикали, без да се оказва негативно влияние върху извършването на изследването, като например промяна на клетъчния растеж, засягане на целостта на изпитвания химикал, реакция със съдовете за отглеждане, нарушаване на системата за метаболитно активиране.
The solvent should be chosen to optimize the solubility of the test chemicals without adversely impacting the conduct of the assay, e.g. changing cell growth, affecting the integrity of the test chemical, reacting with culture vessels, impairing the metabolic activation system.
Препоръчва се винаги, когато е възможно, най-напред да се разглежда възможността за използване на вода като разтворител (или среда за отглеждане).
It is recommended that, wherever possible, the use of an aqueous solvent (or culture medium) should be considered first.
Добре утвърдени разтворители са например водата или диметилсулфоксидът.
Well established solvents are for example water or dimethyl sulfoxide.
Като цяло органичните разтворители не следва да надвишават 1 % (об./об.), а водните разтворители (физиологичен разтвор или вода) не трябва да превишават 10 % (об./об.) в окончателната среда за третиране.
Generally organic solvents should not exceed 1 % (v/v) and aqueous solvents (saline or water) should not exceed 10 % (v/v) in the final treatment medium.
Ако се използват разтворители, които не са добре утвърдени (напр. етанол или ацетон), използването им следва да бъде подкрепено от данни за съвместимостта им с изпитваните химикали и системата за изпитване, както и за това, че не са генотоксични при използваната концентрация.
If not well-established solvents are used (e.g. ethanol or acetone), their use should be supported by data indicating their compatibility with the test chemicals, the test system and their lack of genetic toxicity at the concentration used.
При липса на подкрепящи данни е важно да се включат нетретирани контроли (виж допълнение 1), за да се докаже, че избраният разтворител не предизвиква никакви неблагоприятни или кластогенни ефекти.
In the absence of that supporting data, it is important to include untreated controls (see Appendix 1) to demonstrate that no deleterious or clastogenic effects are induced by the chosen solvent.
Измерване на клетъчната пролиферация и цитотоксичността и избор на концентрации на третиране
Measuring cell proliferation and cytotoxicity and choosing treatment concentrations
При определяне на най-високата концентрация на изпитвания химикал следва да се избягват концентрациите, които могат да доведат до изкуствено предизвикан положителен отклик, като например предизвикващите прекомерна цитотоксичност (вж. точка 22), утаяване в средата за отглеждане (вж. точка 32) или явни промени в pH или осмолалитета (вж. точка 5).
When determining the highest test chemical concentration, concentrations that have the capability of producing artifactual positive responses, such as those producing excessive cytotoxicity (see paragraph 22), precipitation in the culture medium (see paragraph 23), or marked changes in pH or osmolality (see paragraph 5), should be avoided.
Ако изпитваният химикал предизвиква явна промяна в pH на средата към момента на добавянето, pH може да бъде коригиран чрез буфериране на окончателната среда за третиране, за да се избегнат изкуствено предизвикани положителни резултати и да се поддържат подходящи условия за отглеждане.
If the test chemical causes a marked change in the pH of the medium at the time of addition, the pH might be adjusted by buffering the final treatment medium so as to avoid artifactual positive results and to maintain appropriate culture conditions.
Извършват се измервания на пролиферацията на клетките, за да се гарантира, че по време на изпитването достатъчно на брой третирани клетки са претърпели митоза, както и че третиранията са извършени при подходящи нива на цитотоксичност (вж. точки 18 и 22).
Measurements of cell proliferation are made to assure that a sufficient number of treated cells have reached mitosis during the test and that the treatments are conducted at appropriate levels of cytotoxicity (see paragraphs 18 and 22).
Цитотоксичността следва да се определи в главния опит със и без метаболитно активиране, като се използва подходяща индикация на клетъчната смърт и растеж.
Cytotoxicity should be determined with and without metabolic activation in the main experiment using an appropriate indication of cell death and growth.
Въпреки че оценката на цитотоксичността в първоначално изпитване може да бъде полезна за по-добро определяне на концентрациите, които ще се използват в главния опит, първоначалното изпитване не е задължително.
While the evaluation of cytotoxicity in an initial test may be useful to better define the concentrations to be used in the main experiment, an initial test is not mandatory.
Ако такова се извършва, то не следва да заменя измерването на цитотоксичността в главния опит.
If performed, it should not replace the measurement of cytotoxicity in the main experiment.
Методите „относително удвояване на популации (RPD)“ или „относителен ръст в количеството клетки (RICC)“ са подходящи за оценка на цитотоксичността в цитогенетични изследвания (13) (15) (35) (36) (55) (вж. допълнение 2 за формули).
Relative Population Doubling (RPD) or Relative Increase in Cell Count (RICC) are appropriate methods for the assessment of cytotoxicity in cytogenetic tests (13) (15) (35) (36) (55) (see Appendix 2 for formulas).
В случай на продължителни периоди на третиране и пробовземане след началото на третирането, по-дълги от 1,5 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл (т.е., за период общо над 3 клетъчни цикъла) RPD може да подцени цитотоксичността (37).
In case of long-term treatment and sampling times after the beginning of treatment longer than 1,5 normal cell cycle lengths (i.e. longer than 3 cell cycle lengths in total), RPD might underestimate cytotoxicity (37).
При тези обстоятелства RICC може да бъде по-добър измерител, но оценката на цитотоксичността след 1,5 пъти нормалната продължителност на клетъчния цикъл би представлявала полезна прогнозна оценка с използването на RPD.
Under these circumstances RICC might be a better measure or the evaluation of cytotoxicity after 1,5 normal cell cycle lengths would be a helpful estimate using RPD.
Въпреки че митотичният индекс (MI) е измерител за цитотоксичното/цитостатичното действие върху лимфоцитите в първични култури, той се влияе от това кога е измерен след третирането, от използвания митоген и от евентуални прекъсвания на клетъчния цикъл.
For lymphocytes in primary cultures, while the mitotic index (MI) is a measure of cytotoxic/cytostatic effects, it is influenced by the time after treatment it is measured, the mitogen used and possible cell cycle disruption.
Независимо от това MI е приемлив, тъй като другите измервания на цитотоксичността могат да се окажат обременителни и непрактични и е възможно да са неприложими за прицелната популация от лимфоцити, нарастваща в резултат от стимулиране с PHA.
However, the MI is acceptable because other cytotoxicity measurements may be cumbersome and impractical and may not apply to the target population of lymphocytes growing in response to PHA stimulation.
Независимо от това, че препоръчителните параметри за цитотоксичността са RICC и RPD за клетъчни линии и MI за първични култури от лимфоцити, други показатели (например клетъчната цялост, апоптозата, некрозата, клетъчният цикъл) биха могли да предоставят полезна допълнителна информация.
While RICC and RPD for cell lines and MI for primary culture of lymphocytes are the recommended cytotoxicity parameters, other indicators (e.g. cell integrity, apoptosis, necrosis, cell cycle) could provide useful additional information.
Следва да бъдат оценени най-малко три концентрации на изпитване (без да се включват контролите на разтворител и положителните контроли), които отговарят на критериите за приемливост (подходяща цитотоксичност, брой на клетки и т.н.).
At least three test concentrations (not including the solvent and positive controls) that meet the acceptability criteria (appropriate cytotoxicity, number of cells, etc) should be evaluated.
Независимо от типа на клетките (клетъчни линии или първични култури от лимфоцити), при всяка изпитвана концентрация могат да се използват третирани култури с повторения или без повторение.
Whatever the types of cells (cell lines or primary cultures of lymphocytes), either replicate or single treated cultures may be used at each concentration tested.
Макар да се препоръчва използването на култури с повторение, използването на култури без повторение също е приемливо, при условие че е преброен същият общ брой клетки при културата без повторение и при културата с повторение.
While the use of duplicate cultures is advisable, single cultures are also acceptable provided that the same total number of cells are scored for either single or duplicate cultures.
Използването на култури без повторение е от особено значение в случаите, когато се оценяват повече от 3 концентрации (виж точка 31).
The use of single cultures is particularly relevant when more than 3 concentrations are assessed (see paragraph 31).
Резултатите, получени за културите с независими повторения при дадена концентрация, могат да бъдат обединени за анализа на данните (38).
The results obtained in the independent replicate cultures at a given concentration can be pooled for the data analysis (38).
За изпитваните химикали, показващи слаба цитотоксичност, или не показващи цитотоксичност, обичайно са подходящи приблизително 2 до 3-кратни концентрационни интервали.
For test chemicals demonstrating little or no cytotoxicity, concentration intervals of approximately 2 to 3 fold will usually be appropriate.
Там, където се среща цитотоксичност, избраните изпитвани концентрации следва да са в обхват, в който се получава цитотоксичност, както е описано в точка 22, и да включват концентрации, при които има умерена, слаба и нулева цитотоксичност.
Where cytotoxicity occurs, the test concentrations selected should cover a range from that producing cytotoxicity as described in paragraph 22 and including concentrations at which there is moderate and little or no cytotoxicity.
Множество изпитвани химикали показват стръмни криви концентрация-отклик и за да се получат данни за слаба и умерена цитотоксичност, или за да се проучи подробно връзката доза-отклик, е необходимо да се използват по-близко разположени концентрации и/или над три концентрации (култури без повторение или с повторения), по-специално в ситуации, при които се изисква повтаряне на опита (вж. точка 47).
Many test chemicals exhibit steep concentration response curves and in order to obtain data at low and moderate cytotoxicity or to study the dose response relationship in detail, it will be necessary to use more closely spaced concentrations and/or more than three concentrations (single cultures or replicates), in particular in situations where a repeat experiment is required (see paragraph 47).
Ако максималната концентрация е базирана на цитотоксичност, най-високата концентрация следва да има за цел постигане на 55 ± 5 % цитотоксичност при използване на препоръчаните параметри за цитотоксичност (т.е. намаляване при RICC и RPD за клетъчни линии и намаляване при MI за първични култури от лимфоцити до 45 ± 5 % от паралелната отрицателна контрола).
If the maximum concentration is based on cytotoxicity, the highest concentration should aim to achieve 55 ± 5 % cytotoxicity using the recommended cytotoxicity parameters (i.e. reduction in RICC and RPD for cell lines and reduction in MI for primary cultures of lymphocytes to 45 ± 5 % of the concurrent negative control).
Трябва да се внимава при тълкуването на положителните резултати, които се срещат само в горния край на диапазона 55 ± 5 % цитотоксичност (13).
Care should be taken in interpreting positive results only to be found in the higher end of this 55 ± 5 % cytotoxicity range (13).
За малко разтворимите изпитвани химикали, които не са цитотоксични при концентрации, по-ниски от най-ниската неразтворима концентрация, най-високата анализирана концентрация трябва да предизвиква помътняване или утайка, видима с невъоръжено око или с помощта на инвертен микроскоп в края на третирането с изпитвания химикал.
For poorly soluble test chemicals that are not cytotoxic at concentrations lower than the lowest insoluble concentration, the highest concentration analysed should produce turbidity or a precipitate visible by eye or with the aid of an inverted microscope at the end of the treatment with the test chemical.
Дори ако цитотоксичността се наблюдава над най-ниската неразтворима концентрация, препоръчително е да се извърши изпитване само при една концентрация, която предизвиква помътняване или е с видима утайка, тъй като от утайката могат да се получат изкуствено предизвикани въздействия.
Even if cytotoxicity occurs above the lowest insoluble concentration, it is advisable to test at only one concentration producing turbidity or with a visible precipitate because artifactual effects may result from the precipitate.
При концентрацията, водеща до образуването на утайка, трябва да се вземат мерки, за да се гарантира, че утайката не пречи на провеждането на изпитването (напр. оцветяване или преброяване).
At the concentration producing a precipitate, care should be taken to assure that the precipitate does not interfere with the conduct of the test (e.g. staining or scoring).
Определянето на разтворимостта в средата за отглеждане преди началото на опита може да се окаже полезно.
The determination of solubility in the culture medium prior to the experiment may be useful.
Ако не се наблюдава утайка или ограничаваща цитотоксичност, най-високата изпитвана концентрация следва да съответства на 10 mM, 2 mg/ml или 2 μl/ml, в зависимост от това коя от стойностите е най-ниска (39) (40) (41).
If no precipitate or limiting cytotoxicity is observed, the highest test concentration should correspond to 10 mM, 2 mg/ml or 2 μl/ml, whichever is the lowest (39) (40) (41).
Когато изпитваният химикал не е с определен състав, например вещество с неизвестен или променлив състав, сложни продукти от реакции или биологичен материал (UVCB) (42), екстракт от околната среда и др., може да е необходимо стойността на най-високата концентрация да е по-голяма (напр.
When the test chemical is not of defined composition, e.g. a substance of unknown or variable composition, complex reaction products or biological material (UVCB) (42), environmental extract etc., the top concentration may need to be higher (e.g. 5 mg/ml), in the absence of sufficient cytotoxicity, to increase the concentration of each of the components.
5 mg/ml), при липсата на достатъчна цитотоксичност, за да се увеличи концентрацията на всеки от компонентите.
It should be noted however that these requirements may differ for human pharmaceuticals (43).
Следва да се отбележи обаче, че тези изисквания могат да се различават по отношение на фармацевтични продукти за хуманна употреба (43).
Controls
Контроли
Concurrent negative controls (see paragraph 15), consisting of solvent alone in the treatment medium and treated in the same way as the treatment cultures, should be included for every harvest time.
Паралелните отрицателните контроли (вж. точка 15), състоящи се само от разтворител в средата за третиране, и третирани по същия начин като културите, които се третират, следва да се включат за всяко време на събиране.
Concurrent positive controls are needed to demonstrate the ability of the laboratory to identify clastogens under the conditions of the test protocol used and the effectiveness of the exogenous metabolic activation system, when applicable.
Паралелните положителни контроли са необходими за доказване на способността на лабораторията за идентифициране на кластогени при условията на използвания протокол за изпитването и на ефективността на екзогенната система за метаболитно активиране, когато е приложимо.
Examples of positive controls are given in the table 1 below.
Примери за положителни контроли са дадени в таблица 1 по-долу.
Alternative positive control chemicals can be used, if justified.
Като положителни контроли могат да бъдат използвани алтернативни химикали, ако това е обосновано.
Because in vitro mammalian cell tests for genetic toxicity are sufficiently standardized, the use of positive controls may be confined to a clastogen requiring metabolic activation.
Тъй като изпитванията in vitro върху клетки от бозайници за генетична токсичност са достатъчно стандартизирани, използването на положителни контроли може да се ограничи до кластоген, изискващ метаболитно активиране.
Provided it is done concurrently with the non-activated test using the same treatment duration, this single positive control response will demonstrate both the activity of the metabolic activation system and the responsiveness of the test system.
При условие че това се извършва паралелно с изпитването без активиране при същата продължителност на третирането, откликът на тази единична положителна контрола ще докаже както активността на системата за метаболитно активиране, така и способността за реагиране на системата за изпитване.
Long term treatment (without S9) should however have its own positive control as the treatment duration will differ from the test using metabolic activation.
Независимо от това, дългосрочното третиране (без S9) следва да има своя собствена положителна контрола, тъй като продължителността на третирането ще се различава от тази при изпитването, при което се използва метаболитно активиране.
Each positive control should be used at one or more concentrations expected to give reproducible and detectable increases over background in order to demonstrate the sensitivity of the test system (i.e. the effects are clear but do not immediately reveal the identity of the coded slides to the reader), and the response should not be compromised by cytotoxicity exceeding the limits specified in the test method.
Всяка положителна контрола следва да бъде използвана при една или повече концентрации, които се очаква да породят възпроизводими и откриваеми увеличения спрямо фона, за да се докаже чувствителността на системата за изпитване (т.е. ефектите са ясни, но не разкриват непосредствено на четящото устройство идентичността на кодираните предметни стъкла), и откликът следва да не бъде накърнен от цитотоксичност, надхвърляща границите, посочени в метода за изпитване.
Reference chemicals recommended for assessing laboratory proficiency and for selection of positive controls
Препоръчителни референтни химикали за оценка на пригодността на лабораторията и за подбор на положителни контроли.
Category
Категория
Clastogens active without metabolic activation
Кластогени, активни без метаболитно активиране
Methyl methanesulphonate
Метилов метансулфонат
Mitomycin C
Митомицин С
itroquinoline-N-Oxide
итрохинолин-N-оксид
Cytosine arabinoside
Цитозин арабинозид
Clastogens requiring metabolic activation
Кластогени, изискващи метаболитно активиране
Benzo(a)pyrene
Бензо(a)пирен
Cyclophosphamide
Циклофосфамид
PROCEDURE
ПРОЦЕДУРА
Treatment with test chemical
Третиране с изпитвания химикал
Proliferating cells are treated with the test chemical in the presence and absence of a metabolic activation system.
Пролифериращите клетки се третират с изпитвания химикал при наличието и в отсъствието на система за метаболитно активиране.
Culture harvest time
Време за събиране на културата
For thorough evaluation, which would be needed to conclude a negative outcome, all three of the following experimental conditions should be conducted using a short term treatment with and without metabolic activation and long term treatment without metabolic activation (see paragraphs 43, 44 and 45):
За задълбочена оценка, която ще бъде необходима за заключение за отрицателни резултати следва да са спазени всичките три от следните опитни условия с използване на краткосрочно третиране със и без метаболитно активиране и дългосрочно третиране без метаболитно активиране (вж. точки 43, 44 и 45):
Cells should be exposed to the test chemical without metabolic activation for 3-6 hours, and sampled at a time equivalent to about 1,5 normal cell cycle lengths after the beginning of treatment (18),
Клетките следва да бъдат подложени на експозиция на изпитвания химикал без метаболитно активиране в продължение на 3 до 6 часа, и след време, равно на около 1,5 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл след началото на третирането (18) от тях следва да се вземе проба,
Cells should be exposed to the test chemical with metabolic activation for 3-6 hours, and sampled at a time equivalent to about 1,5 normal cell cycle lengths after the beginning of treatment (18),
Клетките следва да бъдат подложени на експозиция на изпитвания химикал с метаболитно активиране, в продължение на 3 до 6 часа, и след време, равно на около 1,5 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл след началото на третирането (18) от тях следва да се вземе проба,
Cells should be continuously exposed without metabolic activation until sampling at a time equivalent to about 1,5 normal cell cycle lengths.
Клетките следва да бъдат подложени на експозиция непрекъснато без метаболитно активиране до вземането на проба след време, равно на около 1,5 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл.
Certain chemicals (e.g. nucleoside analogues) may be more readily detected by treatment/sampling times longer than 1,5 normal cell cycle lengths (24).
Някои химикали (напр. нуклеозидни аналози) могат по-лесно да бъдат открити при третиране/периоди на пробовземане, по-дълги от 1,5 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл (24).
In the event that any of the above experimental conditions lead to a positive response, it may not be necessary to investigate any of the other treatment regimens.
клетките следва да бъдат подложени на експозиция непрекъснато без метаболитно активиране до вземането на проба след време, равно на около 1,5-2 пъти от нормалната продължителност на клетъчния цикъл.
Chromosome preparation
В случай че някое от посочените по-горе опитни условия води до положителен отклик, може да не се наложи изследване на никоя от останалите схеми на третиране.
Cell cultures are treated with colcemid or colchicine usually for one to three hours prior to harvesting.
Приготвяне на хромозомите
Each cell culture is harvested and processed separately for the preparation of chromosomes.
Клетъчните култури се третират с колцемид или колхицин обикновено в продължение на един до три часа преди събирането.
Chromosome preparation involves hypotonic treatment of the cells, fixation and staining.
Всяка клетъчна култура се събира и обработва отделно за приготвянето на хромозомите.
In monolayers, mitotic cells (identifiable as being round and detaching from the surface) may be present at the end of the 3-6 hour treatment.
Приготвянето на хромозомите включва хипотонично третиране на клетките, фиксиране и оцветяване.
Because these mitotic cells are easily detached, they can be lost when the medium containing the test chemical is removed.
При еднослойните култури е възможно към края на третирането с продължителност 3—6 часа да присъстват митотични клетки (които се идентифицират като кръгли и отделящи се от повърхността).
If there is evidence for a substantial increase in the number of mitotic cells compared with controls, indicating likely mitotic arrest, then the cells should be collected by centrifugation and added back to cultures, to avoid losing cells that are in mitosis, and at risk for chromosome aberration, at the time of harvest.
Тъй като тези митотични клетки се отделят лесно, те могат да се загубят при отстраняването на средата, съдържаща изпитвания химикал.
Analysis