natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Финансови санкции: налагането на (пропорционална) финансова санкция за незаконен престой съгласно националното наказателно право само по себе си не е несъвместимо с целите на Директивата за връщането, тъй като не възпрепятства постановяването и прилагането на решение за връщане при пълно спазване на условията, определени в Директивата (вж. решението на Съда по дело C-430/11, Sagor).
Legal basis: Return Directive — Article 6(1)
Национална правна разпоредба, която — в случай на незаконен престой — предвижда или налагане на глоба, или извеждане, е несъвместима с Директивата за връщането, тъй като тези две мерки са взаимно изключващи се, което подкопава ефективността на Директивата (вж. решението на Съда по дело C-38/14, Zaizoune).
Member States shall issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory.
Съгласно член 5 от Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [25] („Директива за санкциите срещу работодатели“), работодателите, които наемат на работа незаконно пребиваващи граждани на трета страна без разрешение, носят отговорност за плащане на финансова санкция, която включва разходите за връщане в случаите, когато са проведени процедури по връщане.
Member States are obliged to issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory, unless an express derogation is foreseen by Union law (see list of exceptions described below).
Държавите членки могат да решат да отразят във финансовите санкции най-малко средните разходи по връщането.
Member States are not allowed to tolerate in practice the presence of illegally staying third-country nationals on their territory without either launching a return procedure or granting a right to stay.
Незабавно експулсиране съгласно националното наказателно право (в случаите, които не са изключени от приложното поле на Директивата за връщането съгласно член 2, параграф 2, буква б) — вж. раздел 2.3 по-горе): допуска се само доколкото решението, постановяващо тази санкция, е в съответствие с всички гаранции на Директивата за връщането (включително относно формата на решенията за връщане, правните гаранции и предварителното разглеждане на възможността за доброволно напускане) (вж. решението на Съда по дело C-430/11, Sagor).
This obligation on Member States to either initiate return procedures or to grant a right to stay aims at reducing ‘grey areas’, to prevent exploitation of illegally staying persons and to improve legal certainty for all involved.
Домашен арест съгласно националното наказателно право: тази санкция се допуска само ако са налице гаранции, че домашният арест не възпрепятства връщането и че той приключва в момента, в който стане възможно физическото транспортиране на засегнатото лице извън съответната държава членка (вж. решението на Съда по дело C-430/11, Sagor).
Member States must issue a return decision irrespective of whether the third-country national concerned holds a valid identity or travel document, and regardless of whether readmission to a third country is possible.
„Основателни причини за невръщане“ могат да са:
The validity of return decisions should not be limited in time.
причини извън обсега на влияние на подлежащото на връщане лице (като например забавяне при получаването на необходимата документация от трети страни поради лошо сътрудничество от страна на органите на трети страни, кризисна ситуация в държавата на връщане, която прави невъзможно безопасното връщане, решение за официално отлагане на връщането за някои категории подлежащи на връщане лица); или
Competent national authorities should be able to enforce return decisions without the need to re-launch the procedure after a certain period of time (for example one year), provided that the individual situation of the third-country national concerned has not significantly changed in fact or in law (for example change in legal status, risk of refoulement) and without prejudice to the rights to be heard and to an effective remedy.
причини, свързани с подлежащото на връщане лице, които са признати за законни или основателни от правото на Съюза или от националното право (например здравословни проблеми или семейни причини, водещи до отлагане на извеждането, текуща процедура на обжалване със суспензивно действие, решение за сътрудничество с властите в качеството на свидетел).
As a general rule, the relevant criterion for determining the Member State in charge of carrying out return procedures is the place of apprehension.
Самото субективно желание за оставане в ЕС никога не може да бъде считано за „основателна причина“.
Example: if an irregular migrant has entered the EU via Member State A (undetected), subsequently travelled through Member States B and C (undetected) and was finally apprehended in Member State D, Member State D is in charge of carrying out a return procedure.
„Неоснователни причини за невръщане“ могат да са причини, попадащи в обсега на влияние на подлежащото на връщане лице, които не са признати за законни или основателни от правото на Съюза или от националното право (например неоказване на сътрудничество за получаването на документи за пътуване, неоказване на сътрудничество за разкриване на самоличността, унищожаване на документи, укриване, възпрепятстване на усилията за извеждане).
The temporary reintroduction of internal border controls between Schengen States does not affect this principle.
Правно основание: Директива за връщането — член 6, параграф 1
Exceptions to this general rule are set out in sections 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 and 5.8 below.
Държавите членки издават решение за връщане на всеки гражданин на трета страна, който е в незаконен престой на тяхна територия.
An administrative fine under national law for illegal stay may be imposed in parallel with the adoption of a return decision.
Държавите членки са длъжни да издават решение за връщане на всеки гражданин на трета страна, който пребивава незаконно на тяхна територия, освен ако в правото на Съюза е предвидена изрична дерогация (вж. списъка с изключенията, даден по-долу).
Such administrative fine cannot, however, substitute the obligation of Member States to issue a return decision and to carry out the removal (see judgment of the ECJ in Case C-38/14, Zaizoune).
На държавите членки не се разрешава да толерират на практика присъствието на незаконно пребиваващи граждани на трети страни на тяхната територия без откриване на процедура за връщане или предоставяне на право на престой.
Return decisions shall state the obligation that the third-country national concerned must leave the territory of the issuing Member State in order to reach a third country in accordance with the definition of ‘return’ (see section 1.3) or, in other words, that the third-country national must leave the territories of the EU Member States and of the Schengen Associated countries.
Това задължение на държавите членки да стартират процедури за връщане или да предоставят право на престой е насочено към намаляване на „сивите зони“, за да се предотврати експлоатацията на незаконно пребиваващи лица и да се подобри правната сигурност за всички участници.
Lack of clarity on the obligation incumbent on the third-country national may have the unintended consequence of creating a risk of unauthorised secondary movements.
Държавите членки трябва да издават решение за връщане, независимо дали съответният гражданин на трета страна разполага с валиден документ за самоличност или за пътуване и независимо дали обратното приемане в трета страна е възможно.
Return decisions in accordance with the Return Directive must also be taken when a return procedure is carried out using a readmission agreement: the use of readmission agreements with a third country (covering the relations between EU Member States and third countries) does not affect the full and inclusive application of the Return Directive (covering the relation between removing State and returnee) in each individual case of return.
Валидността на решенията за връщане не следва да бъде ограничена във времето.
In fact the use of the readmission agreement presumes the issuance of the return decision first.
Компетентните национални органи следва да могат да прилагат решенията за връщане, без да е необходимо повторно стартиране на процедурата след определен период от време (например една година), при условие че индивидуалното положение на съответния гражданин на трета страна не се е променило съществено фактически или юридически (например промяна в правния статут, риск от нарушаване на принципа на забрана за връщане) и без да се засяга правото на изслушване и на ефективни правни средства за защита.
National legislation may foresee that a third-country national is obliged to leave the territory of the EU, if his stay is illegal.
Като общо правило релевантният критерий за определяне на държавата членка, отговорна за извършване на процедурите за връщане, е мястото на задържането.
Such abstract legal obligation does not constitute a return decision.
Например: ако незаконен мигрант е влязъл в ЕС през държава членка A (незабелязан), след което пътува през държави членки Б и В (незабелязан) и в крайна сметка е задържан в държава членка Г, то държавата членка Г е отговорна за извършване на процедурата за връщане.
It must be substantiated in each case by an individualised return decision.
Временното повторно въвеждане на вътрешен граничен контрол между държавите от Шенген не засяга този принцип.
Relevant Union IT systems, such as the Schengen Information Syststem II (‘SIS II’), Eurodac and the Visa Information System (‘VIS’), should be fully used by the competent national authorities to support the identification and the individual assessment of each case, as well as to facilitate and support cooperation between the Member States in return and readmission procedures.
Изключения от това общо правило са посочени в раздели 5.2, 5.3, 5.4, 5.5 и 5.8 по-долу.
Member States should establish efficient and proportionate measures to locate, detect and apprehend third-country nationals who are staying illegally in their territory in view of fulfilling the obligation to issue return decisions.
Административна глоба за незаконен престой, предвидена в националното законодателство, може да бъде наложена успоредно с приемането на решение за връщане.
In this respect, it is recalled that Article 13(1) SBC establishes that Member States shall apprehend and subject to return procedures third-country nationals who have crossed the external borders illegally and who have no right to stay in the EU.
Такава административна глоба обаче не може да замени задължението на държавите членки да издават решение за връщане и да извършват извеждане (вж. решението на Съда по дело C-38/14, Zaizoune).
Article 14 of the Employers Sanctions Directive further provides that Member States shall ensure that effective and adequate inspections are carried out on their territory to control employment of illegally staying third-country nationals.
В решенията за връщане следва да се посочва задължението съответният гражданин на трета страна да напусне територията на издаващата държава членка и да достигне трета страна в съответствие с определението за „връщане“ (вж. раздел 1.3), или с други думи, че гражданинът на трета страна трябва да напусне териториите на държавите — членки на ЕС, и асоциираните към Шенген държави.
Apprehension practices — respect of fundamental rights
Липсата на яснота относно задължението на гражданина на трета страна може да има като нежелано последствие създаването на риск от неразрешени вторични движения.
The obligation on Member States to issue a return decision to any third-country national staying illegally on their territory is subject to the respect of fundamental rights, including the principle of proportionality (recital 24).
Решения за връщане в съответствие с Директивата за връщането трябва да се вземат и когато процедурата за връщане се извършва по силата на споразумение за обратно приемане: използването на споразумения за обратно приемане с трета страна (обхващащи отношенията между държавите — членки на ЕС, и трети страни) не засяга пълното и цялостно прилагане на Директивата за връщането (обхващаща отношенията между държавата, извършваща извеждането, и подлежащото на връщане лице) за всеки отделен случай на връщане.
The legitimate aim of fighting illegal migration may be balanced against other legitimate State interests, such as general public health considerations, the interest of the State to fight crime, the interest to have comprehensive birth registration, respect for the best interests of the child (expressly highlighted in recital 22), the Geneva Convention (highlighted in recital 23), as well as other relevant fundamental rights recognised by the CFR.
Всъщност използването на споразумението за обратно приемане предполага първо да бъде издадено решението за връщане.
The Commission refers to the considerations set out in the 2012 Fundamental Rights Agency document ‘Apprehension of migrants in an irregular situation — fundamental rights considerations’ (Council document 13847/12) as guidance on how apprehension practices can be carried out in respect of the fundamental rights of the third-country nationals, while ensuring effective return procedures.
Националното законодателство може да предвижда, че гражданин на трета страна е длъжен да напусне територията на ЕС, ако пребиваването му е незаконно.
Member States' practices that respect this guidance can be considered as not affecting the obligation to issue return decisions to third-country nationals staying illegally under Article 6(1) of the Return Directive:
Такова абстрактно правно задължение не представлява решение за връщане.
Access to health:
При всички случаи то трябва да е подкрепено с индивидуално решение за връщане.
Migrants in an irregular situation seeking medical assistance should not be apprehended at or next to medical facilities.
Съответните ИТ системи на Съюза, като например Шенгенската информационна система от второ поколение (ШИС II), Евродак и Визовата информационна система (ВИС), следва да се използват в пълна степен от компетентните национални органи, за да се подпомогнат установяването на самоличността и оценката на всеки отделен случай, както и за да се улесни и подпомогне сътрудничеството между държавите членки по отношение на процедурите за връщане и обратно приемане.
Medical establishments should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Държавите членки следва да въведат ефективни и пропорционални мерки за установяване на местонахождението, откриване и задържане на гражданите на трети страни, незаконно пребиваващи на тяхна територия, с цел изпълнение на задължението за издаване на решения за връщане.
Access to education:
Във връзка с това се припомня, че съгласно член 13, параграф 1 от КШГ държавите членки задържат и прилагат процедури за връщане спрямо гражданите на трети страни, които незаконно са преминали външните граници и които нямат право на престой в ЕС.
Migrants in an irregular situation should not be apprehended at or next to the school which their children are attending.
Освен това в член 14 от Директивата за санкциите срещу работодатели се предвижда, че държавите членки гарантират, че на тяхна територия се извършват ефективни и подходящи проверки за контролиране на наемането на работа на незаконно пребиващи граждани на трети страни.
Schools should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Практики за задържане — спазване на основните права
Freedom of religion:
Задължението на държавите членки за издаване на решение за връщане на всеки гражданин на трета страна, незаконно пребиваващ на тяхна територия, е подчинено на спазването на основните права, включително на принципа на пропорционалност (съображение 24).
Migrants in an irregular situation should not be apprehended at or next to recognised religious establishments when practicing their religion.
Легитимната цел за борба с незаконната миграция може да бъде съобразена с други легитимни държавни интереси, като например общи съображения за общественото здраве, интересите на държавата в борбата с престъпността, интереса да е налице всеобхватна регистрация на ражданията, зачитане на висшите интереси на детето (изрично подчертано в съображение 22), Женевската конвенция (подчертано в съображение 23), както и други свързани основни права, признати от Хартата на основните права.
Birth registration:
Комисията препраща към съображенията, изложени в документа на Агенцията за основните права от 2012 г. „Apprehension of migrants in an irregular situation — fundamental rights considerations“ (Задържане на незаконни мигранти — съображения във връзка с основните права) (документ на Съвета 13847/12), като насоки за това как практиките на задържане могат да бъдат съобразени със зачитането на основните права на гражданите на трети страни, като същевременно се гарантират ефективни процедури за връщане.
Migrants in an irregular situation should be able to register the birth and should be able to obtain a birth certificate for their children without risk of apprehension.
Може да се счита, че съобразените с тези насоки практики в държавите членки не засягат задължението за издаване на решения за връщане на незаконно пребиваващите граждани на трети страни в съответствие с член 6, параграф 1 от Директивата за връщането.
Civil registries issuing birth certificates should not be required to share migrants' personal data with immigration law enforcement authorities for eventual return purposes.
Достъп до здравеопазване:
Access to justice:
Незаконните мигранти, които търсят медицинска помощ, не следва да бъдат задържани във или в близост до медицински заведения.
In the interest of fighting crime, Member States may consider introducing possibilities for victims and witnesses to report crime without fear of being apprehended.
От медицинските заведения не следва да се изисква да споделят лични данни на мигрантите с правоприлагащите имиграционни органи за целите на евентуално връщане.
To this end, the following good practices may be considered:
Достъп до образование:
introducing possibilities for anonymous, or semi-anonymous, or other effective reporting facilities,
Незаконните мигранти не следва да бъдат задържани във или в близост до училището, което техните деца посещават.
offering victims and witnesses of serious crimes the possibility to turn to the police via third parties (such as a migrants ombudsman, specially designated officials; or entities providing humanitarian and legal assistance),
От училищата не следва да се изисква да споделят лични данни на мигрантите с правоприлагащите имиграционни органи за целите на евентуално връщане.
defining conditions under which victims or witnesses of crime, including domestic violence, could be granted residence permits building upon standards included in Council Directive 2004/81/EC [26] and Directive 2009/52/EC,considering the need for delinking the immigration status of victims of violence from the main permit holder, who is at the same time the perpetrator,
Свобода на религията:
developing leaflets in cooperation with labour inspectorates or other relevant entities to systematically and objectively inform migrants apprehended at their work places of existing possibilities to lodge complaints against their employers, building upon Directive 2009/52/EC, and in this context taking steps to safeguard relevant evidence.
Незаконните мигранти не следва да бъдат задържани във или в близост до признати религиозни учреждения, когато практикуват своята религия.
Migrants in an irregular situation who seek legal aid should not be apprehended at or next to trade unions, or other entities offering such support.
Регистрация на ражданията:
In addition, the Commission recommends that third-country nationals in an irregular situation who wish to access public services premises which register international protection applications or applications for statelessness status should not be apprehended at or next to such facilities.
Незаконните мигранти следва да могат да регистрират раждането и да получат удостоверение за раждане за децата си без риск от задържане.
Special cases:
От гражданските регистри, издаващи удостоверенията за раждане, не следва да се изисква да споделят лични данни на мигрантите с правоприлагащите имиграционни органи за целите на евентуално връщане.
Legal basis: Return Directive — Article 6
Достъп до правосъдие:
A return decision may in certain circumstances also be adopted if an illegally staying third-country national is apprehended at the EU external border when leaving the EU territory, following a case-by-case analysis and taking into account the principle of proportionality.
В интерес на борбата с престъпността държавите членки могат да обмислят въвеждането на възможности за жертвите и свидетелите да съобщават за престъпления без страх, че ще бъдат задържани.
This could be justified in cases in which a significant overstay or illegal stay is detected during exit checks.
За тази цел могат да се имат предвид следните добри практики:
In such cases, Member States could launch a return procedure when acquiring knowledge about the illegal stay and continue the procedure leading to the issuing of a return decision accompanied by an entry-ban in an ‘in absentia’ procedure, respecting the procedural safeguards set out in sections 11.3 and 12 below.
да се въведат възможности за анонимни, полуанонимни или други ефективни начини за съобщаване,
Even though in such a specific situation the person is anyhow about to leave the EU, the issuing of a return decision can make sense, since it allows Member States to also issue an entry ban and thus prevent further entry and possible risk of illegal stay.
на жертвите и на свидетелите на тежки престъпления да се предлага възможността да се обърнат към полицията чрез трети страни (като например омбудсман за мигрантите, специално определени длъжностни лица или субекти, предоставящи хуманитарна и правна помощ),
The Commission calls on Member States to establish procedures for issuing return decisions and — if applicable — entry bans directly at the airport, at other external border crossing points or, for entry bans, in absentia (see section 11.3) for such specific cases.
да се определят условията, при които на жертви или свидетели на престъпления, включително домашното насилие, могат да се предоставят разрешения за пребиваване въз основа на стандартите, включени в Директива 2004/81/ЕО на Съвета [26] и Директива 2009/52/ЕО,да се разгледа необходимостта от прекъсване на връзката между имиграционния статут на жертви на насилие и основния притежател на разрешението, който същевременно е извършителят,
If a third-country national has overstayed his/her visa or permit in a first Member State and leaves the Union via a second/transit Member State, the return decision and entry ban will have to be issued by the second Member State (the ‘overstayer’ will normally also be ‘illegally staying’ within the meaning of the Return Directive in the second Member State).
в сътрудничество с инспекциите по труда или други подходящи структури да се съставят брошури, чрез които мигрантите, задържани на работните си места, систематично и обективно да се информират за съществуващите възможности да подадат жалби срещу своите работодатели въз основа на Директива 2009/52/ЕО, и във връзка с това да се предприемат мерки за съхраняване на съответните доказателства.
Legal basis: Council Directive 2001/40/EC [27]Reminder/explanation: The effect of a return decision issued by one Member State in another Member State had been subject of a separate chapter V of the 2005 Commission proposal for the Return Directive (‘Apprehension in other Member States’).
Незаконните мигранти, които търсят правна помощ, не следва да бъдат задържани във или в близост до помещенията на синдикални организации или други субекти, предлагащи такава подкрепа.
This chapter, as well as Article 20 of the Commission proposal which foresaw to delete Directive 2001/40/EC was, however, removed during negotiations and Directive 2001/40/EC remained in force.