natgillin/translations-raw huggingface dataset:
лицето извършва неразрешени вторични движения към друга държава членка.
These persons are already under an ‘abstract’ obligation to return under the Return Directive and may receive a return decision as well as an entry ban once the authorities obtain knowledge of their illegal stay (at the latest upon exit check — see sections 5.1 and 11.3).
Комисията препоръчва в националното законодателство да се предвидят такива оборими презумпции.
The Return Directive therefore covers only scenarios 2 and 3 below:
Правно основание: Директива за връщането — член 3, точка 8
2 + 3 = ‘Return’ (within the meaning of Article 3(3) Return Directive)
Изпълнение на задължението за връщане в срока, определен за тази цел в решението за връщане.
REMOVAL: enforced compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Доброволно напускане в контекста на достиженията на правото на ЕС в областта на връщането означава доброволното спазване на задължение за връщане в трета страна.
VOLUNTARY DEPARTURE: voluntary compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Понятието „доброволно напускане“ не обхваща случаите, в които законно пребиваващи граждани на трети страни решават да се върнат в държавата си на произход по свое собствено решение.
VOLUNTARY RETURN: voluntary return of legally staying third-country nationals
Това „истински“ доброволно връщане (сценарий 1 в схемата по-долу) не попада в обхвата на Директивата за връщането, тъй като се отнася до законно пребиваващи граждани на трети страни.
Going from the national territory of one Member State to the territory of another Member State in accordance with Article 6(2) (see below section 5.4) cannot be considered as voluntary departure.
Напускането на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, които още не са били разкрити или задържани (например лица, които са надхвърлили разрешения срок за престой), може да се разглежда като включено в определението за „доброволно напускане“.
The definition of voluntary departure always requires departure to a third country.
Тези лица вече имат „абстрактно“ задължение за връщане съгласно Директивата за връщането и за тях може да се постанови решение за връщане, както и забрана за влизане, след като властите научат за незаконния им престой (най-късно при проверка при излизане — вж. раздели 5.1 и 11.3).
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
Следователно Директивата за връщането обхваща само сценарии 2 и 3 по-долу:
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
ДОБРОВОЛНО ВРЪЩАНЕ: доброволното връщане на законно пребиваващи граждани на трети страни
Minors, unaccompanied minors, disabled people, elderly people, pregnant women, single parents with minor children and persons who have been subjected to torture, rape or other serious forms of psychological, physical or sexual violence.
ДОБРОВОЛНО НАПУСКАНЕ: доброволното изпълнение на задължение за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни
Contrary to the definition of vulnerable persons used in the asylum acquis (see for instance Article 21 of Directive 2013/33/EU of the European Parliament and of the Council [14] (the ‘Reception Conditions Directive’) or Article 20(3) of Directive 2011/95/EU of the European Parliament and of the Council [15] (the ‘Qualification Directive’), the definition in the Return Directive is drafted as an exhaustive list.
ИЗВЕЖДАНЕ: принудително изпълнение на задължение за връщане на незаконно пребиваващи граждани на трети страни
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
2 + 3 = „Връщане“ (по смисъла на член 3, точка 3 от Директивата за връщането)
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Отиването от националната територия на една държава членка на територията на друга държава членка в съответствие с член 6, параграф 2 (вж. по-долу раздел 5.4) не може да се счита за доброволно напускане.
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
Определението за доброволно напускане винаги изисква отпътуване към трета страна.
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
Специфични правила за транзитно преминаване по суша през територията на други държави членки в контекста на доброволното напускане са посочени в раздел 6.4. по-долу.
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
Правно основание: Директива за връщането — член 3, точка 9
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
Малолетни или непълнолетни лица, непридружени малолетни или непълнолетни лица, лица с увреждания, възрастни хора, бременни жени, самотни родители с малолетни или непълнолетни деца и лица, които са били подложени на мъчения, изнасилване или други сериозни форми на психическо, физическо или сексуално насилие.
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
За разлика от определението за уязвими лица, използвано в достиженията на правото на Съюза в областта на убежището (вж. например член 21 от Директива 2013/33/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [14] („Директива относно условията на приемане“) или член 20, параграф 3 от Директива 2011/95/ЕС [15] („Директива за признаването“), определението в Директивата за връщането е съставено като изчерпателен списък.
all EU Member States, except UK and Ireland,
Необходимостта да се обърне специално внимание на положението на уязвимите лица и на техните специфични нужди в контекста на връщането обаче не се ограничава до категориите уязвими лица, изрично изброени в член 3, точка 9.
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Комисията препоръчва на държавите членки да обърнат внимание и на други специални ситуации на уязвимост, като например тези, посочени в достиженията на правото в областта на убежището — жертви на трафик на хора, жени, подложени на генитално осакатяване, лица с тежко заболяване или с психично разстройство.
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
Необходимостта да се обърне специално внимание на положението на уязвимите лица не следва да се ограничава до случаите, изрично посочени в Директивата за връщането (по време на периода за доброволно напускане, по време на отложено връщане и по време на задържане).
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
Във връзка с това Комисията препоръчва на държавите членки да обръщат внимание на нуждите на уязвимите лица на всички етапи на процедурата за връщане в рамките на оценката на конкретните обстоятелства във всеки отделен случай.
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
Правно основание: Директива за връщането — член 2 и член 4, параграф 4
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
Приложното поле на Директивата за връщането е широко и обхваща всички граждани на трети страни, които пребивават незаконно на територията на държава членка.
There are no specific formal requirements for making known such decision.
Понастоящем следните държави членки са обвързани от Директивата за връщането:
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
всички държави — членки на ЕС, с изключение на Обединеното кралство и Ирландия,
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
Швейцария, Норвегия, Исландия и Лихтенщайн.
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
Държавите членки могат да решат да не прилагат Директивата спрямо определени категории граждани на трети страни:
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
„гранични случаи“ в съответствие с член 2, параграф 2, буква а) от Директивата за връщането (вж. раздел 2.1), и
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
„случаи с наказателноправни санкции“ в съответствие с член 2, параграф 2, буква б) от Директивата за връщането (вж. раздел 2.2).
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
Решението на държава членка да се възползва от дерогацията и да не прилага Директивата спрямо „гранични случаи“ или „случаи с наказателноправни санкции“ трябва да е пояснено предварително в националното законодателство за прилагане [16], в противен случай то не може да породи правно действие.
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
Няма конкретни формални изисквания за съобщаване на такова решение.
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Важно е обаче в националното законодателство да се посочва ясно — изрично или по подразбиране — дали и до каква степен дадена държава членка се възползва от дерогацията.
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
Ако дадена държава членка не е обявила предварително решението си да се възползва от дерогациите по член 2, параграф 2, буква а) или б) от Директивата за връщането, тези разпоредби не могат да бъдат използвани като основание за неприлагане впоследствие на Директивата за връщането в отделни случаи.
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
Нищо не възпрепятства държавите членки да ограничат използването на дерогацията по член 2, параграф 2, буква а) или б) до определени категории лица (например само при откази за влизане на въздушна или морска граница), при условие че това е пояснено в националното законодателство за прилагане.
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
Държавите членки могат да решат да се възползват от дерогацията на по-късен етап след първоначалното транспониране на Директивата за връщането в националното законодателство.
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
Това обаче не трябва да има неблагоприятни последици спрямо лицата, за които Директивата за връщането вече е имала действие (вж. решението на Съда по дело C-297/12, Filev и Osmani [17]: „[…] доколкото държава членка още не е използвала тази възможност […], тя не би могла да се позовава на правото да ограничава обхвата на тази директива на основание член 2, параграф 2, буква б) от нея спрямо лицата, за които тази директива вече е имала действие“).
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
Често пъти по отношение на лица, на които е отказано влизане и които се намират в транзитна или гранична зона на държава членка, се прилагат специални правила в държавите членки: по силата на „правна фикция“ в някои случаи за тези лица не се счита, че са „в престой на територията на държавата членка“, и се прилагат различни правила.
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
Директивата за връщането не следва този подход и в нея всеки гражданин на трета страна, който физически пребивава на територията на държава членка, се счита за обхванат от нейното приложно поле.
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
Държавите членки обаче са свободни да решат да не прилагат Директивата за „гранични случаи“, определяни като случаи с граждани на трети страни:
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
по отношение на които има отказ за влизане в съответствие с член 13 от Кодекса на шенгенските граници [18], или
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
които са задържани или засечени от компетентните органи във връзка с незаконно прекосяване по суша, море или въздух на външната граница на държава членка и които впоследствие не са получили разрешение или право на престой в тази държава членка.
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
Тази дерогация може да е полезна например в случай че разположени на първа линия държави членки изпитват значителен миграционен натиск, когато тя може да доведе до по-ефективни процедури.
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
В такива случаи Комисията препоръчва използването на дерогацията.
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
Националните процедури за „граничните случаи“ следва да спазват общите принципи на международното право и основните права на съответните граждани на трети страни, както и гаранциите, определени в член 4, параграф 4 от Директивата за връщането (вж. раздел 2.2).
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
Член 2, параграф 2, буква а) предполага пряка времева и пространствена връзка с прекосяването на външната граница.
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
Следователно тази разпоредба се отнася до гражданите на трети страни, които са били задържани или засечени от компетентните органи в самия момент на незаконното прекосяване на външната граница или в близост до тази външна граница, след като е била пресечена (вж. решението на Съда по дело C-47/15, Affum, точка 72).
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
Следните категории лица например са обхванати от формулировката „задържани или засечени от компетентните органи във връзка с незаконно прекосяване […] на външната граница“, тъй като все още е налице ПРЯКА връзка с акта на неправомерно преминаване на границата:
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
лица, пристигащи незаконно с плавателен съд, които са задържани при или непосредствено след пристигането си,
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).
лица, задържани от полицията, след като са се покатерили по граничната ограда,
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
незаконно влизащи лица, които напускат влака/автобуса, довел ги директно на територията на държава членка (без предишно спиране на територията на държава членка).
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
Следните категории лица не са обхванати от формулировката „задържани или засечени от компетентните органи във връзка с незаконно прекосяване […] на външната граница“, тъй като вече не е налице ПРЯКА връзка с акта на незаконно преминаване на границата:
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,
незаконно влизащи лица, задържани на територията на държава членка в рамките на определен период от време след незаконното влизане,
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
незаконни мигранти, задържани в граничен район, освен ако все още е налице пряка връзка с акта на незаконно прекосяване на границата,
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
незаконен мигрант, слизащ от автобус, който идва от трета страна, ако автобусът вече е имал няколко спирания на територията на ЕС,
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
незаконни мигранти, които, след като са били експулсирани по-рано, нарушават все още валидна забрана за влизане (освен ако са задържани в пряка връзка с незаконно прекосяване на границата),
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
незаконни мигранти, прекосяващи вътрешна граница (вж. решението на Съда по дело C-47/15, Affum (точка 69), член 2, параграф 2 от Директивата, отнасящ се до външните граници, и член 14 от КШГ, който се прилага на външните граници,
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
незаконно пребиваващи граждани на трети страни, които напускат територията на държавите членки и на асоциираните към Шенген държави (вж. решението на Съда по дело C-47/15, Affum, точка 71).
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
Практически пример за случаите, обхванати от клаузата „и които впоследствие не са получили разрешение или право на престой в тази държава членка“, за които дерогацията не се прилага:
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
незаконно влизащи лица, задържани на външната граница и впоследствие получили право на престой като лица, търсещи убежище.
This situation therefore does not affect the scope of application of the Return Directive.
Дори и ако — след окончателното отхвърляне на молбата за убежище — отново станат „незаконно пребиваващи“, те не трябва да бъдат изключени от приложното поле на Директивата като „гранични случаи“,
‘Border’ and ‘border-like’ cases which may be excluded from the scope of the Directive in accordance with Article 2(2)(a) of the Directive are not the same as the cases mentioned in Article 12(3) of the same Directive (simplified procedure in case of illegal entry): illegal entry (the term used in Article 12(3)) is not synonymous with the ‘border’ and ‘border-like’ cases described in Article 2(2)(a) of the Return Directive.
гражданин на трета страна, по отношение на когото има отказ за влизане и който пребивава в транзитната зона на летището (и следователно може да бъде изключен от приложното поле на Директивата), е прехвърлен в болница по медицински причини и му е дадено краткосрочно национално разрешение (а не само отлагане на извеждането съгласно член 9, параграф 2, буква а) за периода на хоспитализация).
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
Формата и съдържанието на решенията, издадени за граждани на трети страни, изключени от приложното поле на Директивата за връщането съгласно член 2, параграф 2, буква а), както и съответните правни средства за защита срещу тези решения са обхванати от националното законодателство.
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
Отказите за влизане в съответствие с член 14 от КШГ обхващат всички лица, които не изпълняват условията за влизане в съответствие с член 6, параграф 1 от КШГ.
limitations on use of coercive measures,
Лицата, на които е отказано влизане в транзитна зона на летище или на гранично-пропускателен пункт, разположен на територията на държава членка, попадат в обхвата на Директивата за връщането (тъй като те вече физически присъстват на територията).
postponement of removal,