natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ПРОЦЕДУРНИ ГАРАНЦИИ
Form of decisions and translation
Право на добра администрация и право на изслушване
Legal remedies
Решения, свързани с връщане
Linguistic assistance and free legal aid
Форма на решенията и превод
SAFEGUARDS PENDING RETURN
Правни средства за защита
Written confirmation
Езикова помощ и безплатна правна помощ
Situations of protracted irregularity
ГАРАНЦИИ ПРИ ВРЪЩАНЕ
DETENTION
Писмено потвърждение
Circumstances justifying detention
Ситуации на продължителна незаконност
Form and initial review of detention
ЗАДЪРЖАНЕ
Regular review of detention
Обстоятелства, които обосновават задържането
Ending of detention
Форма и първоначално преразглеждане на задържането
Absence of reasonable prospect of removal
Редовно преразглеждане на задържането
Reaching the maximum period of detention
Прекратяване на задържането
Re-detention of returnees
Липса на разумна възможност за извеждане
Application of less coercive measures after ending of detention
Достигане на максималния срок на задържане
DETENTION CONDITIONS
Повторно задържане на подлежащи на връщане лица
Initial police custody
Прилагане на по-леки принудителни мерки след края на задържането
Use of specialised facilities as a general rule
УСЛОВИЯ НА ЗАДЪРЖАНЕ
Separation from ordinary prisoners
Първоначално полицейско задържане
Material detention conditions
Използване на специализирани центрове като общо правило
DETENTION OF MINORS AND FAMILIES
Отделяне от обикновените затворници
EMERGENCY SITUATIONS
Материални условия на задържане
TRANSPOSITION, INTERPRETATION AND TRANSITIONAL ARRANGEMENTS
ЗАДЪРЖАНЕ НА МАЛОЛЕТНИ ИЛИ НЕПЪЛНОЛЕТНИ ЛИЦА И НА СЕМЕЙСТВА
SOURCES AND REFERENCE DOCUMENTS
ИЗВЪНРЕДНИ СИТУАЦИИ
ABBREVIATIONS
ТРАНСПОНИРАНЕ, ТЪЛКУВАНЕ И ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ
FOREWORD
ИЗТОЧНИЦИ И РЕФЕРЕНТНИ ДОКУМЕНТИ
This Return Handbook provides guidance to national authorities competent for carrying out return related tasks, including police, border guards, migration authorities, staff of detention facilities and monitoring bodies.
СЪКРАЩЕНИЯ
It covers standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals and is based on Union legal instruments regulating this issue, primarily Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council [1] (the ‘Return Directive’).
ПРЕДГОВОР
Return procedures are in practice often linked with other types of procedures (asylum procedures, border control procedures, procedures leading to a right to enter, stay or reside), which are regulated by other relevant Union and national legislation.
С настоящия Наръчник за връщането се предоставят насоки на националните органи, компетентни за изпълнението на задачи, свързани с връщането, в това число полиция, гранична охрана, миграционни власти, служители на центровете за задържане и контролни органи.
In those cases, Member States should ensure close cooperation between the different authorities involved in such procedures.
Той обхваща стандартите и процедурите, приложими в държавите членки за връщането на незаконно пребиваващи граждани на трети страни, и се основава на правните инструменти на Съюза, уреждащи този въпрос, най-вече на Директива 2008/115/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [1] („Директива за връщането“).
The first version of the Handbook was adopted in October 2015 [2].
Процедурите за връщане на практика често са свързвани с други видове процедури (процедури за предоставяне на убежище, процедури за граничен контрол, процедури, водещи до право на влизане, престой или пребиваване), които се уреждат от друго приложимо законодателство на Съюза и национално законодателство.
The current version, revised in 2017, builds upon the Commission Recommendation of 7 March 2017 [3] and features additional guidance to national authorities on how the rules of the Return Directive be used to improve the effectiveness of the return systems, while ensuring full observance of fundamental rights.
В тези случаи държавите членки следва да гарантират тясно сътрудничество между различните органи, имащи отношение към тези процедури.
Beyond appropriate standards and procedures, an effective return system needs to count on a streamlined and well integrated organisation of competences at national level.
Първата версия на Наръчника беше приета през октомври 2015 г.
This means being able to mobilise all the actors involved in return-related procedures (for example law enforcement and immigration authorities, but also the judiciary, child protection authorities, medical and social services, staff of detention facilities) and coordinate their actions, in accordance with their role and remit, to trigger swift and adequate multi-disciplinary responses to manage individual return case.
[2] Настоящата версия, преработена през 2017 г., се основава на Препоръката на Комисията от 7 март 2017 г.
National return systems need to count on the support of a sufficient number of trained and competent staff, who can be mobilised quickly — if needed on a 24/7 basis — particularly in case of an increasing burden in implementing returns, and who can be deployed, if necessary, at the external border of the Union to take immediate measures in response to migratory pressure.
[3] и съдържа допълнителни насоки за националните органи за това по какъв начин следва да се използват правилата на Директивата за връщането, така че да се повиши ефективността на системите за връщане, като същевременно се гарантира пълното зачитане на основните права.
For that purpose, they should ensure continuous exchange of operational information with the European Border and Coast Guard Agency and other Member States, and can rely on the technical and operational support that the Agency can provide.
Освен на подходящи стандарти и процедури, една ефективна система за връщане трябва да се основава на съгласувана и добре интегрирана организация на компетентностите на национално равнище.
In order for the return systems to be able to respond to challenges, Member States should make the best use of the flexibility provided for by the Return Directive and regularly review and adapt their structures and return capacity to respond to the actual needs to remain effective.
Това означава да е налице възможност да се мобилизират всички участници в процедурите, свързани с връщането (например правоприлагащите и имиграционните органи, но също и съдебните органи, органите за закрила на детето, медицинските и социалните служби, служителите на центровете за задържане), и да се координират техните действия в съответствие с ролята им и възложените им задачи, за да се осигурят бързи и адекватни мултидисциплинарни ответни действия за управление на отделните случаи, свързани с връщане.
This Handbook does not create any legally binding obligations upon Member States and it does not establish new rights and duties.
Националните системи за връщане трябва да разчитат на подкрепата на достатъчен брой обучени и компетентни служители, които да могат да бъдат мобилизирани бързо — при необходимост и денонощно, 7 дни в седмицата — особено в случай на нарастваща тежест при осъществяването на връщания, и които при нужда да могат да бъдат разполагани на външните граници на Съюза с цел предприемане на незабавни мерки в отговор на миграционния натиск.
It bases itself to a large extent on the work conducted by Member States and the Commission within the ‘Contact Committee Return Directive 2008/115/EC’ in the years 2009-2017 and regroups in a systematic and summarised form the discussions that have taken place within that forum, which do not necessarily reflect a consensus among Member States on the interpretation of the legal acts.
За тази цел те следва да осигурят непрекъснат обмен на оперативна информация с Европейската агенция за гранична и брегова охрана и с останалите държави членки, като могат да разчитат на оперативна и техническа помощ от страна на Агенцията.
The interpretative part of the Handbook is complemented by guidance on newly arising issues (for example new judgements of the Court of Justice of the European Union, international standards).
За да могат системите за връщане да отговарят на предизвикателствата, държавите членки следва да използват оптимално възможностите за гъвкавост, предвидени от Директивата за връщането, и редовно да преразглеждат и адаптират структурите си и капацитета си за връщане, така че да отговарят на реалните нужди и да продължат да бъдат ефективни.
Only the legal acts on which this Handbook is based on, or refers to, produce legally binding effects and can be invoked before a national jurisdiction.
С настоящия наръчник не се създават правно обвързващи задължения за държавите членки, нито се въвеждат нови права и задължения.
Legally binding interpretations of Union law can only be given by the Court of Justice of the European Union.
Той се основава до голяма степен на работата, извършена от държавите членки и от Комисията в рамките на Контактния комитет по Директива 2008/115/ЕО за връщането през периода 2009—2017 г., като в него се прегрупират в систематизиран и обобщен вид дискусиите, проведени в рамките на този форум, които не отразяват непременно консенсус между държавите членки относно тълкуването на правните актове.
Legal basis: Return Directive — Article 3(1); Schengen Borders Code [4] — Article 2(5)Any person who is not a citizen of the Union within the meaning of Article 17(1) of the Treaty and who is not a person enjoying the right of free movement under Union law, as defined in Article 2(5) of the Schengen Borders Code.
Тълкувателната част от Наръчника се допълва с насоки относно нововъзникващи въпроси (например нови решения на Съда на Европейския съюз, международни стандарти).
The following categories of person are not considered ‘third-country nationals’:
Единствено правните актове, на които Наръчникът се основава или позовава, пораждат задължителни правни последици.
Persons who are Union citizens within the meaning of Article 20(1) TFEU (previously Article 17(1) of the Treaty) = persons holding the nationality of an EU Member State [5];Persons holding the nationality of EEA/CH;
Това са и актовете, на които може да се прави позоваване пред националните съдилища.
Family members of Union citizens exercising their right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council [6];Family members of nationals of EEA/CH enjoying rights of free movement equivalent to Union citizens.
Правнообвързващи тълкувания на правото на Съюза могат да се правят единствено от Съда на Европейския съюз.
Any other person, including a stateless person [7], is to be considered ‘third-country national’.
Правно основание: Директива за връщането — член 3, точка 1; Кодекс на шенгенските граници [4] — член 2, точка 5Всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 17, параграф 1 от Договора и което не се ползва от правото на свободно движение съгласно правото на Съюза, както е определено в член 2, точка 5 от Кодекса на шенгенските граници.
Further clarification:
Следните категории лица не се считат за „граждани на трета страна“:
Members of the family of EU/EEA/CH nationals, who therefore have a right of entry and residence with the Union citizen in the host Member State irrespective of their nationality, are:
лица, които са граждани на Съюза по смисъла на член 20, параграф 1 от ДФЕС (предишен член 17, параграф 1 от Договора) = лица, които притежават гражданство на държава — членка на ЕС [5],лица, притежаващи гражданство на държави от ЕИП/Швейцария,
the spouse and, if contracted on the basis of the legislation of a Member State and recognised by the legislation of the host Member State as equivalent to marriage, the partner with whom the EU/EEA/CH citizen has contracted a registered partnership;
членове на семействата на граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение съгласно член 21 от ДФЕС или Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [6],членове на семействата на граждани на ЕИП/Швейцария, ползващи се с права на свободно движение, равностойни на тези на гражданите на Съюза.
the direct descendants under the age of 21 or dependants, including those of the spouse or registered partner;
Всяко друго лице, включително лице без гражданство [7], се счита за „гражданин на трета страна“.
the dependent direct relatives in the ascending line, including those of the spouse or registered partner.
Допълнително уточнение:
In addition to the categories referred to in points (a) to (c), other members of the family can, under certain circumstances, also enjoy the right of free movement under Union law — notably when they have been granted the right of entry and residence under national law enacting Article 3(2) of Directive 2004/38/EC.
Членове на семейството на граждани на ЕС/ЕИП/Швейцария, които поради това имат право на влизане и пребиваване с гражданина на Съюза в приемащата държава членка, независимо от своята националност, са:
Third-country nationals whose claim to be a family member of a Union citizen enjoying a Union right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC was rejected by a Member State may be considered as third-country national.
съпругът и при регистрирано партньорство, сключено въз основа на законодателството на държава членка и признато от законодателството на приемащата държава членка като равносилно на брак — партньорът, с който гражданин на ЕС/ЕИП/Швейцария е сключил това партньорство;
Such persons may therefore fall in the scope of application of the Return Directive and the minimum standards, procedures and rights foreseen therein will have to be applied.
преките наследници на възраст под 21 години или лицата на издръжка, включително на съпруга или на регистрирания партньор;
However, as regards a possible appeal against the decision rejecting being a beneficiary of Directive 2004/38/EC, the Commission considers that the person will continue — as a more favourable provision under Article 4 of the Return Directive — to be able to rely on the procedural safeguards provided for in Chapter VI of Directive 2004/38/EC (for example, as regards notification and justification of decision, the time allowed to voluntarily leave the territory, redress procedures).
преките роднини по възходяща линия на издръжка, включително на съпруга или на регистрирания партньор.
Legal basis: Return Directive — Article 3(2); Schengen Borders Code — Article 6
В допълнение към категориите, посочени в букви а)—в), други членове на семейството при определени обстоятелства също могат да се ползват с правото на свободно движение съгласно правото на Съюза — по-специално когато им е предоставено право на влизане и пребиваване съгласно националното законодателство за прилагане на член 3, параграф 2 от Директива 2004/38/ЕО.
The presence on the territory of a Member State, of a third-country national who does not fulfil, or no longer fulfils the conditions of entry as set out in Article 5 of the Schengen Borders Code or other conditions for entry, stay or residence in that Member State.
Гражданите на трета страна, чиито твърдения, че са членове на семейството на граждани на Съюза, ползващи се с правото на Съюза на свободно движение съгласно член 21 от ДФЕС или Директива 2004/38/ЕО, са отхвърлени от дадена държава членка, могат да се считат за граждани на трета страна.
This very broad definition covers any third-country national who does not enjoy a legal right to stay in a Member State.
Тези лица следователно могат да попаднат в обхвата на прилагането на Директивата за връщането, като ще трябва да се приложат минималните стандарти, процедури и права, предвидени в нея.
Any third-country national physically present on the territory of an EU Member State is either staying legally or illegally.
Що се отнася обаче до евентуално обжалване на решение, с което не се признава приложимостта на Директива 2004/38/ЕО спрямо дадено лице, Комисията счита, че — като по-благоприятна разпоредба съгласно член 4 от Директивата за връщането — за лицето продължават да се прилагат процедурните гаранции, предвидени в глава VI от Директива 2004/38/ЕО (например по отношение на уведомяването и основанията за решението, срока за доброволно напускане на територията, процедурите за обжалване).
There is no third option.
Правно основание: Директива за връщането — член 3, точка 2; Кодекс на шенгенските граници — член 6
Legal fictions under national law which consider persons physically staying in specially designated parts of Member State territory (for example transit areas or certain border areas) as not ‘staying in the territory’ are irrelevant in this context, since this would undermine the harmonious application of the EU return acquis.
Присъствието на територията на държава членка на гражданин на трета страна, който не отговаря или е престанал да отговаря на условията за влизане, изложени в член 5 от Кодекса на шенгенските граници, или на други условия за влизане, престой или пребиваване в тази държава членка.
Member States may, however, decide not to apply certain provisions of the return acquis to this category of persons (see section 2 below).
Това много широко определение включва всеки гражданин на трета страна, който не се ползва от законно право на престой в държава членка.
Following the 2016 codification of the Schengen Borders Code (SBC), reference to Article 5 SBC in Article 3(2) of the Return Directive shall be read as reference to current Article 6 SBC.
Всеки гражданин на трета страна, присъстващ физически на територията на държава — членка на ЕС, пребивава или законно, или незаконно.
The following categories of third-country nationals are, for instance, considered as illegally staying in the Member State concerned:
Няма трети вариант.
Holders of an expired residence permit or visa;
Правните фикции съгласно националното законодателство, при които лицата, пребиваващи физически в специално определени части от територията на държава членка (например транзитни зони или определени гранични зони), не се считат за лица, „пребиваващи на територията“, не са релевантни в този контекст, тъй като това би подкопало хармонизираното прилагане на достиженията на правото на ЕС относно връщането.
Holders of a withdrawn permit or visa;
Държавите членки обаче могат да решат да не прилагат определени разпоредби на достиженията на правото относно връщането спрямо тази категория лица (вж. раздел 2 по-долу).
Rejected asylum seekers;
След публикуването през 2016 г. на кодифицирания текст на Кодекса на шенгенските граници (КШГ) позоваването на член 5 от КШГ в член 3, точка 2 от Директивата за връщането следва да се чете като позоваване на действащия член 6 от КШГ.
Asylum applicants who have received a decision ending their right of stay as asylum seeker;
За следните категории граждани на трети страни се счита например, че са незаконно пребиваващи в съответната държава членка:
Persons subject to a refusal of entry at the border;
притежателите на разрешение за пребиваване или виза с изтекъл срок,
Persons intercepted in connection with irregular border crossing;
притежателите на оттеглено разрешение или виза,
Irregular migrants apprehended in Member States' territory;
лицата, търсещи убежище, чиито молби за отхвърлени,
Persons intercepted while transiting through a Member State's territory to reach another Member State without legal entitlement;
лицата, търсещи убежище, чието право на престой е прекратено със съответното решение,
Persons enjoying no right to stay in the Member State of apprehension (even though they are holding a right to stay in another Member State);
лицата, получили отказ за влизане на границата,
Persons present on Member State territory during a period for voluntary departure;
лицата, заловени във връзка с незаконно пресичане на границата,
Persons subject to postponed removal.
незаконните мигранти, задържани на територията на държава членка,
The following categories of persons are not considered as illegally staying since they enjoy a legal right to stay (which may only be of temporary nature) in the Member State concerned:
лицата, задържани, докато преминават транзитно през територията на държава членка на път за друга държава членка без законно право на това,
asylum applicants staying in the Member State in which they enjoy a right to stay pending their asylum procedure,
лицата без право на престой в държавата членка на задържането им (дори и ако тези лица разполагат с право на престой в друга държава членка),
stateless persons staying in the Member State in which, according to national law, they enjoy a right to stay during a statelessness determination procedure,
лицата, присъстващи на територията на държава членка по време на срок за доброволно напускане,
persons staying in a Member State where they enjoy a formal toleration status (provided such status is considered under national law as ‘legal stay’),
лицата, подлежащи на отложено извеждане.
holders of a fraudulently acquired permit for as long as the permit has not been revoked or withdrawn and continues to be considered as valid permit.
Следните категории лица не се считат за незаконно пребиваващи, тъй като се ползват със законно право на престой (което може да е само с временен характер) в съответната държава членка:
Persons subject to a pending application for a residence permit may be either legally or illegally staying, depending on whether they hold a valid visa or another right to stay or not.
лицата, търсещи убежище, пребиваващи в държавата членка, в която се ползват с право на престой при образувана процедура за убежище,
The situation of illegal stay does not require a minimum duration of stay or the intention of the third-country national to stay illegally on the territory of a Member State — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum [8] (paragraph 48).Applicants for renewal of an already expired permit are illegally staying, unless national law of a Member State provides otherwise (see also section 5.7).
лицата без гражданство, пребиваващи в държавата членка, в която съгласно националното законодателство се ползват с право на престой, докато тече процедура за определяне на статут на лице без гражданство,
Third-country nationals to whom the return procedure established by the Return Directive had been applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return (scenario referred to in paragraph 48 of ECJ judgement in Case C-329/11, Achughbabian [9]) are illegally staying.
лицата, пребиваващи в държава членка, в която се ползват с официален статут на толериране (при условие че съгласно националното законодателство този статут се разглежда като „законен престой“),
The special reference made by ECJ in Achughbabian relates only to the compatibility of national criminal law measures with the Return Directive.
лицата, притежаващи придобито чрез измама разрешение, когато разрешението не е било отменено или отнето и продължава да се счита за валидно разрешение.
Nothing is said in this judgement on the scope and applicability of the Return Directive, hence the general rule set by Article 2(1) remains applicable: ‘either A or B’, meaning that a person is either staying illegally and the Return Directive applies, or the persons enjoys a right to stay and the Return Directive does not apply.
Лицата с висящо заявление за разрешение за пребиваване могат да са законно или незаконно пребиваващи в зависимост от това дали притежават валидна виза или се ползват с друго право на престой, или не.
Legal basis: Return Directive — Article 3(3)
За положението на незаконен престой не е нужно да е изпълнено условие за минимална продължителност на пребиваването или намерение на гражданина на трета страна да продължи да пребивава незаконно на територията на държава членка — вж. решение на Съда на ЕС по дело C-47/15 [8], Affum (точка 48).
Means the process of a third-country national going back — whether in voluntary compliance with an obligation to return, or enforced — to:
Лицата, подали заявление за подновяване на разрешение с вече изтекъл срок на валидност пребивават незаконно, освен ако националното законодателство на съответната държава членка предвижда друго (вж. също раздел 5.7).
his or her country of origin; or