natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В периода 1996—2014 г. счетоводните дефицити на IRIS-H възлизат общо на около 250 милиона евро [вж. съображение 234].
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
CPAS и съответните брюкселски общини желаят и са длъжни [190] да осигурят устойчивостта на своите IRIS-H с цел да се гарантира извършването на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи и изпълнението на задължението на CPAS за предоставяне на социална помощ (вж. също раздел 2.2).
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
Това е причината те да покриват изцяло дефицитите, с което се компенсират остатъчните разходи за изпълнението на УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи (която обхваща основната болнична задача и три допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ) [191] и се гарантира устойчивостта IRIS-H [вж. съображение 91].
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
При отпусканата за тази цел компенсация не се прави разлика между различните задължения за предоставяне на УОИИ.
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
В тази връзка следва да се провери дали свръхкомпенсацията може да се изключи като цяло (например за комбинацията от различните УОИИ), както е обяснено по-долу (вж. таблици 9—13 в раздел 7.3.5).
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
Както е посочено в съображения 165—167, Комисията достигна до заключението, че допълнителните задължения на IRIS-H и основната болнични задача следва да се разглеждат заедно, или практически като елементи от една УОИИ за предоставяне на социални здравни грижи.
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
Основната болнична задача беше определена по-горе [вж. съображение 164], докато точното естество на всяко от допълнителните задължения за предоставяне на УОИИ предстои да се определи по-нататък в настоящия раздел.
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
Освен това е обяснено как тези допълнителни задължения за предоставяне на УОИИ са свързани помежду си и как те допринасят за изпълнението на УОИИ за предоставяне на социална здравна грижа.
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
I. Задължение за лечение на всички пациенти при всякакви обстоятелства, независимо от тяхната платежоспособност (универсално задължение за предоставяне на грижи)
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
Според белгийските органи IRIS-H са длъжни да лекуват всички пациенти, дори когато последните не могат да платят и/или са неосигурени, при всякакви обстоятелства, включително когато пациентите не се нуждаят от спешна медицинска помощ.
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
Жалбоподателите оспорват факта, че това задължение се отнася само за IRIS-H, и твърдят, че частните болници в Брюксел не могат да отказват да лекуват пациенти и в действителност лекуват много от т.нар „социално слаби“ пациенти.
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
В подкрепа на своите твърдения жалбоподателите изтъкват, че LCH налага една и съща болнична задача на всички болници и, както е посочено в точка 150 от съдебно решение за отмяна от 7 ноември 2012 г., те се позовават също на общия принцип на недопускане на дискриминация, който не позволява на болниците да подбират пациентите си съобразно техните идеологически, философски или религиозни убеждения или съобразно тяхното финансово положение.
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
Според тях държавните и частните болници подлежат на едно и също задължение да лекуват пациентите както в спешни ситуации, така и след оказване на спешна помощ.
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
Най-напред Комисията отбелязва, че LCH не съдържа текст, който би могъл да се тълкува като изискване болниците (публични или частни) да лекуват пациенти при всякакви обстоятелства, независимо от възможността им да плащат за грижите.
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
В белгийското право обаче се предвижда общо задължение за оказване на помощ на лице, изложено на опасност.
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
Както са подчертали белгийските органи, в съответствие с член 422б от белгийския наказателен кодекс, това задължение се отнася за извънредните ситуации, и по-специално за спешните животозастрашаващи медицински ситуации.
It shall exercise that mission with a view, firstly, to providing quality medical care at optimum cost for everyone, irrespective of their income, insurability, origins and philosophical beliefs, and, secondly, to establishing a sustainable financial equilibrium for the association’ [201].
Следователно болниците са длъжни да оказват съдействие в случай на спешна необходимост от медицинска помощ в зависимост от организацията и наличните експертни познания, с които разполагат.
Likewise, the introduction to the IRIS strategic plan 1996-2001 mentions:
Следователно няма съмнение, че държавните и частните болници в Брюксел са длъжни да лекуват пациентите в спешни ситуации, независимо от тяхната платежоспособност.
‘In order to fulfil its social task at any moment, the public hospitals of the IRIS network will offer a range of services guaranteeing to everyone the best quality care at generally acceptable financial conditions for all and will be accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological convictions’ [202].(177) That same introduction continues:
Също така Етичният кодекс на лекарите изрично им позволява да не приемат пациенти, освен в спешни ситуации [192].
‘The primary objective of the IRIS plan is to maintain a reinforced public hospital network in Brussels that is accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological and philosophical convictions’ [203].(178) In another section of this plan it is noted that the IRIS patient charter guarantees:
След това жалбоподателите се позовават на решение на първоинстанционния съд в Брюксел [193], за да обосноват твърдението си, че не съществува разлика между държавни и частни болници, що се отнася до лечението на „социално слаби“ пациенти както в спешни ситуации, така и след оказване на спешна помощ.
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
Въпросното решение засяга много специфичен случай на неотложна медицинска помощ, която CPAS трябва да предостави въз основа на член 57, параграф 2 от loi CPAS.
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Първоинстанционният съд в Брюксел е отбелязал, че неотложната медицинска помощ в действителност никога не се предоставя от самия CPAS, а по-скоро от специализирани медицински заведения, както и че в това отношение не е оправдано да се прави каквато и да било разлика между държавно и частно заведение.
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
Комисията обаче отбелязва, че задължението за предоставяне на неотложна медицинска помощ засяга CPAS, а не болниците, които осигуряват грижите.
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
В разглеждания случай мигрант без документи е приет по спешност в частна психиатрична болница в Брюксел, която е поискала CPAS да плати за тази неотложна помощ поради очевидно спешното състояние на мигранта.
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Съдът в Брюксел е заключил, че ако даден CPAS не предоставя неотложната медицинска помощ в управлявана от него болница, той трябва да заплати разходите за медицинските грижи, предоставени от частна болница, в която службите за спешна помощ са решили да отведат пациента поради спешността на ситуацията.
The hospital must therefore provide treatment at the highest possible level in order to be able to meet the needs of all.
Решението очевидно засяга изключителна ситуация, излизаща извън обичайната рамка за социално подпомагане, по силата на която CPAS разчита на собствените си (държавни) болници.
The equality principle, a constitutional right, requires that everyone be admitted without any discrimination.
В конкретния случай дерогацията е произтичала от факта, че държавните болници не предоставят психиатричната помощ, която е била необходими в тази ситуация.
From the above it is clear that patients' ability to pay and their insurance status are not considered when admitting patients to the IRIS-H so that access to healthcare is guaranteed for all including in non-emergency situations.
Освен това съдът в Брюксел е подчертал, че „помощта обикновено се предоставя в здравно заведение, подчинено на съответния CPAS или с което той е сключил договор, но понякога хоспитализацията се извършва в друго заведение по причини, свързани със спешността на ситуацията, в която се намира подлежащото на хоспитализация лице“.
Several elements in the IRIS 1996-2001 strategic plan also demonstrate the social nature of the hospital care provided by the IRIS-H (e.g. ‘to continue the dispensation of medicine devoid of any market logic’ [206]) and the strong desire to offer quality care to all layers of the Brussels population, in particular to the poorest ones [207].
Съдът е отбелязал също, че ако заинтересованият CPAS (а именно в конкретния случай този в Uccle) е бил създал своя собствена психиатрична болница или е бил сключил споразумение с такава болница, е нямало да се наложи въпросната частна болница да предоставя грижа за мигранта без документи, а е можела да поиска той да бъде прехвърлен във въпросната болница.
The IRIS strategic plan covering the period 2002-2014 repeats some of the key principles (access for all patients, increasing accessibility for the poor) among others by quoting Article 5 of the IRIS-H bylaws [208] (see also recital 175) and the primary objective of the IRIS strategic plan for the period 1996-2001 [209] (see recital 177), and by also referring to the IRIS patient charter [210] (see recital 178) and adds:
Тъй като ситуацията не е била такава, друго възможно решение не е съществувало и следователно на CPAS е било наредено да възстанови на частната болница разходите за предоставените на пациента грижи.
‘The public services are to be defined on the basis of three fundamental principles, universality, equality and continuity.
Следователно посоченото от жалбоподателите решение на съда в Брюксел позволява да се заключи, че понякога поради спешността на ситуацията частни болници също могат да предоставят неотложна медицинска помощ на мигранти без документи и CPAS трябва да възстановят разходите на тези частни болници, когато те поемат вместо тях подобно конкретно задължение за предоставяне на неотложна медицинска помощ.
On the basis of those three principles and their public hospital status, hospitals in the IRIS network:
Следователно фактът, че частните брюкселски болници могат да предоставят неотложна медицинска помощ в ограничен брой случаи [194], не може да се тълкува като общо задължение на тези болници да лекуват всички пациенти, независимо от тяхната платежоспособност.
will accept all patients, whoever they may be,
И накрая, що се отнася до принципа на недопускане на дискриминация [посочен от жалбоподателите, вж. съображение 170], очевидно е, че нито една болница в Белгия не може да дискриминира пациентите си въз основа на тяхното финансово положение (и следователно на факта, че те са богати или бедни), нито въз основа на други критерии (например етнически или религиозен произход).
will treat all patients without discrimination,
Извън спешните случаи обаче принципът на недопускане на дискриминация не може да принуди болниците да предоставят безплатни грижи, когато е лесно предвидимо, че пациентът няма да бъде в състояние да плати.
will undertake to arrange cover for patients and provide any treatment they might require’ [211].(182) On the basis of the foregoing, the Commission concludes that the IRIS-H are obliged to treat all patients, in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations), even if they cannot or foreseeably will not be able to pay for their treatment and/or are uninsured.
Ако тези условия са изпълнени при неспешни ситуации, болниците разполагат с обективно оправдание да направят разграничение, като откажат лечение на такива пациенти [195].
This obligation is laid down and entrusted to the IRIS-H in the above cited bylaws of the IRIS-H and the IRIS strategic plans which are binding on the IRIS-H and which are founded on the obligation in the Loi CPAS to provide social aid (an obligation which is delegated by the CPAS to the IRIS-H by means of these bylaws and strategic plans).
Както беше посочено по-горе [вж. съображение 171], Етичният кодекс на белгийските лекари изрично им позволява да откажат да лекуват пациенти в неспешни ситуации.
Practical impact of the universal care obligation on the IRIS-H
Изследване, проведено сред медиатори, които се занимават с проблема със задлъжнялостта [196], показва освен това, че лекарите и болниците понякога не приемат пациенти, които в миналото си са били затруднени да платят за лечение.
The Commission also notes that the above conclusion, namely that the IRIS-H are obliged to treat all patients in all circumstances (i.e. both in emergency and non-emergency situations) and regardless of patients' ability to pay, while the private hospitals are only obliged to treat all patients in emergency situations (i.e. when care is needed immediately for a life-threatening condition), is furthermore reflected in the different profiles of the patients treated by the IRIS-H and the private hospitals in the Brussels Capital Region and their respective pricing policies.
В тази връзка е интересно да се отбележи, че болниците не връщат пациентите си директно, а изискват от тях да направят авансово плащане, което може да се окаже възпиращо за хората със скромни финансови възможности.
It should first be noted that the 2002-2014 strategic plan also refers to the lower revenues [212] and higher costs [213] related to the treatment of patients who socioeconomically find themselves in a precarious situation, and who make up a significant part of patients of the IRIS-H.
Емпиричните данни показват също, че частните болници понякога препращат пациенти към болница, подчинена на CPAS [197].
In this context, it is worth pointing out that the IRIS-H have agreed with their doctors that supplements (see recital 46(c) for more background) cannot be charged to CPAS patients and to patients with low incomes (i.e. who are entitled to a higher INAMI reimbursement).
Затова през 2013 г. в Сената на Кралство Белгия е бил предложен (но не и приет) закон за забрана на отказа от предоставяне на здравни грижи на пациенти в тежко финансово положение, както и на събирането на авансови суми [198].
In addition, the percentage of admissions to single rooms (i.e. the only rooms where supplements can be charged) is well below the average for the Brussels Capital Region [214].
Следователно не може да се твърди, че принципът на недопускане на дискриминация налага задължение на всички белгийски болници (държавни и частни) да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства (тоест извън спешните ситуации) дори ако пациентите не могат да платят за лечението.
The available figures from one of the mutuelles [215] also show that when a supplement is charged by the IRIS-H, its amount is also much lower than the average for the Region (i.e. between 25 % and 67 % lower).
От изложеното по-горе Комисията заключава, че трябва да се прави разлика между спешни и неспешни случаи.
In comparison, for the period in question some private hospitals in Brussels charged their patients on average 180 % more than the prices laid down by the social security system.
При спешни случаи държавните и частните болници подлежат на едно и също общо задължение (въз основа на белгийския наказателен кодекс) за лечение на пациенти, които имат спешна нужда от медицинска помощ.
The universal care obligation has been entrusted to the IRIS-H to ensure that patients who cannot pay, have no private insurance and for whom there may not be any (or only partial) reimbursement by the social security, receive the medical care they need.
Не съществува обаче правно основание, което да възлага или налага на частни болници задължението да лекуват пациенти и в неспешни ситуации, независимо от възможността им да платят за лечението.
One significant subgroup of these patients concern the abovementioned undocumented migrants as they are not covered by the Belgian social security and usually are not able to pay themselves for care.
В действителност подобно задължение не се налага нито по силата на LCH, нито по силата на наказателния кодекс и принципът на недопускане на дискриминация също не може да се разглежда като основание за възникване на подобно задължение.
In 85 % of the cases in the Brussels Capital Region these migrants receive urgent medical aid from the IRIS-H (see recital 172) although these hospitals only operate 35 % of the hospital beds in that Region.
И накрая, задължението за предоставяне на неотложна медицинска помощ на мигранти без документи се прилага по отношение на CPAS, а не на болниците, които осигуряват грижите.
Another telling indicator is the Federal Public Service of Health's ranking [216] of all Belgian hospitals on the basis of the socioeconomic profile of their patients (see Table 1 below and recital 40 above).
Универсално задължение за предоставяне на грижи, наложено на IRIS-H
This ranking among others reflects the proportion of patients who cannot pay and are not covered by the social security and for which the CPAS [217] can reimburse the costs of treatment (see also recitals 187-188) [218].
Въпреки това, за разлика от частните болници, IRIS-H са длъжни [199] да лекуват всички пациенти, при всякакви обстоятелства, включително и в неспешни случаи, независимо от възможността на пациентите да платят и/или от тяхното здравноосигурително положение, въз основа на специфичните разпоредби, приложими само за IRIS-H, а именно техните устави и стратегическите планове на сдружение IRIS, както е посочено по-долу.
For the period 2007-2013 and for Belgium as a whole, this ranking's top three positions are occupied entirely by the IRIS-H (Institut Bordet and HUDERF being the exceptions due to their specialised nature).
Както е обяснено по-горе [вж. съображение 24], IRIS-H са били създадени от CPAS, за да дадат възможност на последните да изпълняват задачата си за предоставяне на социалната помощ на нуждаещите се.
For the same period, the Brussels private hospitals on the other hand are not even part of the top 20 positions, which indicates that the average socioeconomic profile of their patients is significantly better than that of the IRIS-H.
CPAS са длъжни да предоставят такава помощ (включително медицински и медико-социални грижи) на всяко лице и всяко семейство, които имат нужда от нея [200].
Even though the criteria used to draw up this ranking do not only concern patients who cannot pay or who are uninsured, it does further put into doubt the complainant's claim that the Brussels private hospitals have an obligation to treat all patients in all circumstances and is further evidence that instead only the IRIS-H have such an obligation.
CPAS предоставят услугите си безплатно и са създадени по-специално за да подпомагат социално слабите лица.
Indeed, if such an obligation applied to the Brussels private hospitals one could expect them to rank higher in the classification.
В тази връзка в член 5 от устава на IRIS-H се предвижда следното:
Table 1
Без да се засягат правомощията на ръководното сдружение IRIS и правомощията на търговските звена на IRIS, както и на останалите органи, които ръководното сдружение IRIS може да създаде по силата на член 135й от органичния закон от 8 юли 1976 г. за създаване на публичните центрове за социална дейност и в съответствие със законовите и нормативните разпоредби, сдружението разполага с най-широки правомощия при изпълнението на своята болнична задача.
Federal Public Service of Public Health's ranking of the hospitals based on the socioeconomic profile of their patients (*= IRIS-H, += private Brussels hospitals)
То изпълнява тази задача на първо място с цел да се гарантира предоставянето на качествена медицинска грижа на възможно най-добра цена на всяко лице, независимо от неговите доходи, здравноосигурителен статус, произход и философски убеждения, и, от друга страна, за да се постигне устойчива финансова стабилност на сдружението.“ [201]
No figures
По същия начин в уводната част към стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. се посочва следното:
Ste Anne St Remi+
„С цел във всеки един момент да изпълнява своята социална задача държавната болници от сдружение IRIS предлага набор от услуги, които гарантират на всеки грижи с оптимално качествено при финансови условия, които като цяло са приемливи за всички, и е достъпна за всеки пациент, независимо от неговите доходи, здравноосигурителния му статус, произхода и идеологическите му убеждения“ [202].(177) В уводната част е добавено следното:
The complainant's reference to a February 2004 publication of the Mutualités Chrétiennes (see recital 72), which concerns only the year 2001 and which would show that the private hospitals treat more than 60 % of ‘social patients’ in the Brussels Capital Region, has to be put into context.
„Основната цел на плана за IRIS е в Брюксел да се поддържа активна мрежа от болнични заведения на държавна издръжка, което да е достъпно за всеки, независимо от неговите доходи, здравноосигурителен статус, произход, идеологически и философски убеждения.“ [203] (178) В друг раздел от плана се отбелязва, че хартата на пациентите на IRIS гарантира
The term ‘social patients’ may create the impression that it concerns patients who cannot pay for treatment and who would therefore all be in scope of the universal care obligation.