natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„достъп за всички пациенти, без разграничение, основано на произход, доходи, философски и идеологически убеждения, здравноосигурителен статус.“ [204](179) В допълнение стратегическият план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г. съдържа подраздел 2.5.4, озаглавен „Прием и лечение на всяко лице, постъпило в болница от сдружение IRIS“, в който са включени следните предписания:
This is however not the case for the following reasons:
„Основната цел на държавните болници [т.е.
First and foremost, the publication's definition of ‘social patients’ [219] only concerns persons who are insured by the Belgian social security [220] and hence does not include those patients who cannot pay and are not covered by the social security.
IRIS-H] е да предоставят социална медицинска грижа; тя изисква от тях да отговарят на изискванията за изпълнение на социални задачи, въпреки че тази задача не е призната в законодателния и регулаторния пакет, уреждащ болничния сектор.
It is however the latter group that benefits most from the universal care obligation and that represents the largest financial burden for the IRIS-H (see also recitals 187-188).
Предназначението на държавните болници е да приемат всички пациенти и да им предоставят грижи, независимо от техния произход, състояние, култура, убеждения и заболявания.
Based on the broad definition used in the publication, almost 20 % (respectively about 26 %) of the admissions in private (respectively public) hospitals in Brussels would have concerned ‘social patients’, and private hospitals would have treated almost 66 % of the total number of these patients in 2001.
От това следва, че тъй като са държавни, нашите болници трябва да спазват принципите на универсалност, равно третиране, приемственост и промяна.
Second, even the ‘precarious patients’ [221], which the publication defines as a subgroup of the ‘social patients’, are covered by the social security and there is no reason to assume that they cannot pay their own contribution.
Принципът на универсалност налага да се приемат всички пациенти, независимо какви са те.
However, it could be argued that such ‘precarious patients’ may have a higher likelihood of not being able to pay the own contribution to the hospital.
Това означава, че болницата трябва да предлага медицинска грижа на възможно най-високо равнище, за да може да задоволи потребностите на всички.
The publication shows that public hospitals treat about 48 % of ‘precarious patients’, compared to 52 % being treated by private Brussels hospitals.
Принципът на равно третиране, който е конституционно гарантирано право, изисква да се приемат всички лица без никаква дискриминация.
However, proportionally, the public hospitals treat many more of such patients than would be expected based on their market share (in terms of beds and number of admissions).
От изложеното по-горе става ясно, че платежоспособността на пациентите и техният здравноосигурителен статус не се вземат под внимание при приемането им в IRIS-H, като така се гарантира достъп до здравни грижи за всички, включително в неспешни ситуации.
Indeed, ‘precarious patients’ would make up 9,5 % of the admissions in public hospitals compared to only 4,1 % in private hospitals.
Няколко елемента от стратегическия план за периода 1996—2001 г. също илюстрират социалния характер на предоставяната от IRIS-H болнична помощ (например „за да бъдат в състояние да продължат да предоставят медицинска грижа без каквито и да било търговски съображения“ [206]) и силната воля за предоставяне на качествени грижи за всички слоеве от населението в Брюксел, и по-специално на най-бедните [207].
Third, in any case, the observation that in 2001 Brussels private hospitals would have treated 52 % (respectively 66 %) of ‘precarious’ (respectively ‘social’) patients cannot change the conclusion that only the IRIS-H have a universal care obligation.
Стратегическият план на сдружение IRIS за периода 2002—2014 г. повтаря някои от най-важните принципи (достъп за всички пациенти, разширяване на достъпа към социално слабите пациенти), по-специално като в него се съдържа позоваване на член 5 от уставите на IRIS-H [208] [вж. също съображение 175] и на основната цел на стратегическия план на сдружение IRIS за периода 1996—2001 г.
Indeed, in the absence of any legal obligation for private hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay and their insurance status, any possible decision of private hospitals to provide care to ‘precarious’ or ‘social’ patients in non-emergency situations would be purely voluntary and could thus be reversed at any moment.
[209] [вж. съображение 177], както и като се цитира Хартата на пациента на IRIS [210] [вж. съображение 178], и добавя следното:
Furthermore, the most vulnerable group of patients, i.e. those who are not covered by the social security or any other insurance, are not included in the publication's statistics.
„Публичните услуги се определят въз основа на три основни принципа, а именно универсалност, равно третиране и приемственост.
This also explains the apparent divergence between the publication's figures for 2001 and the Federal Public Service for Public Health's ranking (see recital 185) for the period 2007-2013.
В съответствие с тези три принципа и тъй като са държавни, болниците от сдружение IRIS
While this Public Service's ranking takes into account the proportion of patients who are not covered by the social security, the publication's statistics only include patients with social security cover.
приемат всички пациенти, каквито и да се те,
For all of the above reasons, the Commission considers that the publication of the Mutualités Chrétiennes with statistics for the year 2001 cannot be taken as evidence that the IRIS-H would not have a universal care obligation or that the Brussels private hospitals would have a comparable obligation.
лекуват всички пациенти без каквато и да било дискриминация,
The universal care obligation that is entrusted to the IRIS-H ensures that patients facing extreme financial hardship, political refugees, illegal immigrants, etc. receive treatment in all circumstances.
са длъжни да организират грижата за пациентите и да осигурят всички възможности за лечение, от които те се нуждаят.“ [211].(182) Въз основа на изложеното по-горе Комисията заключава, че IRIS-H са длъжни да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства (както в спешни, така и в неспешни случаи), дори ако те не могат или най-вероятно няма да могат да платят за своето лечение и/или са неосигурени.
If these patients cannot pay for their treatment and have no insurance cover (neither via the social security nor through private health insurance) the CPAS will only cover these patients' costs provided that certain conditions are met.
Това задължение на IRIS-H се предвижда и налага в горепосочените устави и стратегически планове на сдружение IRIS, които са обвързващи за IRIS-H и се основават на задължението за предоставяне на социална помощ по силата на loi CPAS (задължение, което е делегирано от CPAS на IRIS-H посредством уставите и стратегическите планове).
To lay down the rules that apply for such reimbursement, the IRIS-H and 17 of the 19 CPAS in the Brussels Capital Region have concluded so-called multilateral ‘domicile de secours’ conventions.
Практически последици от универсалното задължение за предоставяне на грижи, наложено на IRIS-H
For non-urgent care, the CPAS refer persons to the IRIS-H and provide a written commitment (a so-called réquisitoire) that the CPAS will cover the cost of treatment.
Комисията отбелязва също така, че направеният по-горе извод, а именно, че IRIS-H са задължени да лекуват всички пациенти, при всякакви обстоятелства (т.е. както в спешни, така и в неспешни случаи) и независимо от платежоспособността на пациентите, докато частните болници са длъжни да лекуват всички пациенти само в спешни случаи (т.е. когато съществува незабавна необходимост от грижи в животозастрашаваща ситуация), се потвърждава и от различните профили на лекуваните в IRIS-H и частните болници в регион Брюксел-столица пациенти, както и от съответните политики на ценообразуване в тези болници.
If patients show this document (réquisitoire) the IRIS-H send the invoice directly to the CPAS.
На първо място трябва да се отбележи, че в стратегическия план за периода 2002—2014 г. става дума също така за по-ниски приходи [212] и по-високи разходи [213] за лечението на пациенти, които са уязвими в социално-икономическо отношение, каквито са голяма част от пациентите на IRIS-H.
For urgent care this procedure can of course not be followed.
В този контекст е интересно да се отбележи, че IRIS-H са договорили със своите лекари да не начисляват надбавки [за повече информация вж. съображение 46, буква в)] на пациентите на CPAS, както и на пациентите с ниски доходи (тоест на такива, които имат право на по-голям размер на възстановяване от INAMI).
Instead, the reimbursement by the CPAS is conditional on (i) a medical certificate confirming the need for urgent admission or immediate treatment of the person; and (ii) the person's state of poverty as confirmed by the CPAS using the information collected by the hospital to complete a social inquiry.
В допълнение делът на пациентите, настанени в индивидуални стаи (т.е. единствените стаи, за които могат да се начисляват надбавки), е доста под средния за регион Брюксел-столица [214].
Collecting the required information is an important task for the social services departments of the IRIS-H (see also recitals 210-211) [222].
Наличните данни, предоставени от един от взаимните фондове [215], показват освен това, че когато IRIS-H начисляват допълнителна такса, сумата е много по-ниска от средното за региона (между 25 % и 67 % по-малко).
Provided that the abovementioned conditions are met (i.e. a réquisitoire for non-urgent care and a medical certificate and social inquiry for urgent care), the CPAS reimburses the IRIS-H for the treatment costs of patients who cannot pay for their treatment and have no insurance cover.
За сравнение надбавките, които някои частни болници в Брюксел начисляват на своите пациенти през разглеждания период, надвишават фиксираните от системата за социално осигуряване тарифи средно със 180 %.
However, this does not relieve the IRIS-H from the entire burden of the universal care obligation.
Универсалното задължение за предоставяне на грижи е било поверено на IRIS-H, за да се гарантира, че пациентите, които не могат да платят, не разполагат с частна застраховка и чиито разходи няма да бъдат възстановени (макар и частично ) по линия на социалното осигуряване, ползват медицинската помощ, от която се нуждаят.
Indeed, in order to obtain reimbursement by the CPAS, the IRIS-H need to collect information for the social inquiry (which they did for 25749 cases in 2012).
Важна подгрупа от тези пациенти включва мигрантите без документи, за които стана дума по-горе, защото те не са обхванати от белгийското социално осигуряване и като цяло не са в състояние да платят за здравни грижи.
This is one of the reasons why the IRIS-H employ more than twice as many social workers as e.g. university hospitals (see recital 213).
В 85 % от случаите в регион Брюксел-столица тези мигранти получават неотложна медицинска помощ в IRIS-H [вж. съображение 172], въпреки че болниците работят с едва 35 % от болничните легла в региона.
The CPAS however do not reimburse the IRIS-H for the cost of collecting the information for the social inquiries [223].
Друг важен показател е класацията [216] на Федералната публична служба за обществено здраве, която подрежда всички белгийски болници въз основа на социално-икономическия профил на техните пациенти [вж. таблица 1 и съображение 40].
Furthermore, the CPAS have longer payment delays (sometimes exceeding one year) than the mutuelles and insurance companies (both paying within one to two months after receipt of the invoice).
Класацията отразява, наред с другото, дела на пациентите, които не могат да платят и които не са обхванати от социалното осигуряване, чиито разходи за лечение могат да се възстановяват от CPAS [217] [вж. още съображения 187 до 188] [218].
As a result, the IRIS-H have to pre-finance these costs for a longer period than for ‘regular’ patients.
В периода 2007—2013 г. и за цяла Белгия първите три места в класацията се заемат от болниците от сдружение IRIS (като Institut Bordet и HUDERF представляват изключения поради своя специализиран характер).
On 31 December 2010, the Brussels CPAS owed the IRIS-H almost EUR 35 million (of which about 71 % concerned invoices for 2010, 12 % for 2009 and approx.
За разлика от това за същия период на първите 20 места няма класирани частни брюкселски болници, което показва, че средният социално-икономическия профил на техните пациенти е значително по-добър от този на пациентите на IRIS-H.
13 % for earlier years).
Въпреки че критериите, които са използвани за изготвянето на класацията, не засягат само пациенти, които не могат да платят или които са неосигурени, тя опровергава твърдението на жалбоподателите, че частните болници в Брюксел са задължени да лекуват всички пациенти при всякакви обстоятелства, и потвърждава, че подобно задължение е възложено единствено на IRIS-H.
Using a nominal annual interest rate of 2 %, the IRIS-H estimated that the cost of the longer payment delays amounted to almost EUR 700000 at that time [224].
В действителност, ако частните болници в Брюксел са имали такова задължение, би могло да се очаква те да заемат по-челно място в класацията.
Finally, not all persons who may experience difficulties to pay their bill are eligible for CPAS cover [225].
Таблица 1
On the basis of their universal care obligation, the IRIS-H nevertheless treat patients for which they do not have the commitment that the CPAS will pay the costs.
Класация на болниците в зависимост от социално-икономическия профил на техните пациенти, изготвена от Федералната публична служба за обществено здраве (*= IRIS-H, += частни болници в Брюксел)
In such a situation, the IRIS-H send an invoice to patients who in some cases will not be able to pay.
Няма данни
The result is that the IRIS-H have to deal with a level of irrecoverable debt which is much higher than that of other public hospitals and of private hospitals in Belgium [226].
Ste Anne St Rémi+
The IRIS-H estimated that in 2010 their amount of debt written off exceeded the average applicable for public hospitals in Belgium by approx.
Публикацията на Mutualités Chrétiennes от февруари 2004 г., посочена от жалбоподателите [вж. съображение 7)], която се отнася само за 2001 г. и която показва, че частните болници лекуват над 60 % от „социално слабите пациенти“ в регион Брюксел-столица, трябва да бъде разглеждана в нейния контекст.
EUR […] million.
Може да се създаде впечатлението, че понятието „социално слаби пациенти“ обхваща пациенти, които не могат да си позволят лечение и които поради това попадат в обхвата на универсалното задължение за предоставяне на грижи.
Finally, it is important to put into context the funding provided under Section B8 of the BMF which is awarded to hospitals with a weak socioeconomic patient profile.
Това обаче не е така по следните причини:
This limited Federal financing is meant to compensate some of the costs related to ‘social patients’ (e.g. due to the fact that on average such patients stay longer in the hospital than other patients) but is not compensation for a universal care obligation.
Първо, определението за „социално слаби пациенти“ [219] в публикацията се отнася само за хора, които са осигурени от белгийското социално осигуряване [220], и следователно не включва пациентите, които не могат да платят и не са обхванати от социалното осигуряване.
The Section B8 financing does not compensate the actual costs incurred by hospitals for the treatment of social patients (e.g. the non-paid invoices by social patients, the need to have additional social workers).
Именно втората група обаче се ползва в най-голяма степен от универсалното задължение за предоставяне на грижи и представлява най-голямата финансова тежест за IRIS-H [вж. съображения 187—188].
Instead, a fixed budget (i.e. approx.
Според използваното в публикацията широко определение почти 20 % от пациентите, приети в частните болници (срещу около 26 % в държавните болници) в Брюксел са „социално слаби“, и през 2001 г. частните болници са лекували близо 66 % от тези пациенти.
EUR 25 million per year for Belgium as a whole) is allocated on the basis of the ranking of the hospitals' socioeconomic patient profile (see recital 185).
Второ, дори „уязвимите пациенти“ [221], които публикацията определя като подгрупа на „социално слабите пациенти“, са обхванати от социалното осигуряване и няма никаква причина да се смята, че те не могат да платят оставащата за тяхна сметка сума.
Since the top three positions in this ranking are occupied by the IRIS-H these hospitals also receive a larger proportion of the Section B8 financing in comparison to lower-ranked hospitals (such as the Brussels private hospitals).
Би могло да се твърди обаче, че вероятността „уязвимите пациенти“ да не бъдат в състояние да платят оставащата за тяхна сметка сумата е по-голяма.
The reason why both public and private hospitals are in principle eligible for this financing is that even in the absence of a universal care obligation like the one entrusted to the IRIS-H, hospitals can freely choose to treat social patients.
Публикацията показва, че държавните болници лекуват около 48 % от уязвимите пациенти, срещу 52 % за частните болници в Брюксел.
They may do so because not all social patients are unable to pay or are uninsured.
Следователно броят на лекуваните в държавните болници пациенти значително надхвърля този, който би могъл да се предполага въз основа на пазарния им дял (като функция на броя на леглата и броя на приемите).
In fact, for social patients that are covered by the social security often lower tariffs apply and the INAMI pays a larger share which reduces the financial risk for the hospital.
В действителност „уязвимите пациентите“ представляват 9,5 % от приема в държавните болници, срещу едва 4,1 % в частните болници.
It is also the case that not every CPAS in Belgium has chosen to establish their own hospital.
Трето, във всички случаи, констатацията, че през 2001 г. частните болници в Брюксел са лекували 52 % от „уязвимите“ пациенти (срещу 66 % „социално слаби“ пациенти), не променя извода, че единствено IRIS-H имат универсално задължение за предоставяне на грижи.
Therefore, in order to fulfil their social aid obligation, the CPAS can rely on private hospitals.
В действителност при липса на каквото и да било правно задължение, налагащо на частните болници да лекуват всички пациенти, независимо от тяхната платежоспособност и от здравноосигурителния им статус, частните болници са свободни да решават дали да предоставят грижи на „уязвими“ или на „социално слаби“ пациенти в неспешни случаи и следователно могат по всяко време да преразгледат това свое решение.
In such situations, a private hospital would naturally treat a number of social patients and could also be eligible for the Section B8 financing foreseen by the BMF.
В допълнение групата на най-уязвимите пациенти, а именно тези, които не са обхванати от социалното осигуряване или друг вид застраховка, не е включена в представените в публикацията статистически данни.
However, in the Brussels Capital Region the CPAS can rely on the public IRIS-H which explains why the ranking in recital 185 shows that the average socioeconomic profile of the Brussels private hospitals' patients is significantly better than that of the IRIS-H.
С това се обяснява и очевидното разминаване между публикуваните през 2001 г. данни и класацията на Федералната публична служба за обществено здраве [вж. съображение 185] за периода 2007—2013 г.
For all these reasons, the Section B8 BMF funding cannot be interpreted as an indication of the existence of a universal care obligation for all Belgian hospitals.
Докато класацията на Федералната публична служба за обществено здраве взема предвид дела на пациентите, които не са обхванати от социалното осигуряване, статистическите данни в публикация се отнасят само до осигурените пациенти.
Conclusion on the universal care obligation of the IRIS-H
Поради всички тези причини Комисията счита, че публикацията на Mutualités Chrétiennes, в която се представят статистически данни за 2001 г., не доказва, че IRIS-H нямат универсално задължение за предоставяне на грижи, нито че частните болници в Брюксел имат подобно задължение.
Based on the above, the Commission concludes that the universal care obligation only applies to the IRIS-H, is clearly entrusted and defined by the IRIS-H bylaws and the IRIS strategic plans in line with the requirements of the Loi CPAS (see recitals 29-30), and is also reflected in the ranking of the hospitals' socioeconomic patient profile (see recital 185).
Универсалното задължение на IRIS-H за предоставяне на грижи гарантира, че пациентите, които са изправени пред финансови затруднения, политическите бежанци, нелегалните имигранти и т.н. получават лечение при всякакви обстоятелства.
This obligation ensures that poor people in the Brussels Capital Region receive adequate medical treatment even if they cannot pay including in non-emergency situations.
Ако тези пациенти не могат да платят за лечението си и нямат здравна застраховка (т.е. нито социално осигуряване, нито частна здравна застраховка), CPAS ще покрият разходите на тези пациенти само ако са изпълнени определени условия.
In this way, the IRIS-H provide social healthcare fulfilling the needs of the local population.
С цел определяне на приложимите при подобно възстановяване правила IRIS-H и 17 от 19-те CPAS в регион Брюксел-столица са сключили многостранни споразумения, така наречените „договори за поемане на помощни дейности“.
As explained in the previous recital, only part of the burden of this obligation is covered directly (e.g. via reimbursement of treatment costs by the CPAS).
За неспешните грижи CPAS насочват засегнатите лица към IRIS-H и писмено се ангажират (с т.нар. „социално направление“) да покрият разходите за тяхното лечение.
The remaining burden is therefore covered via the deficit compensation at issue in this decision.
Ако пациентите представят това социално направление, IRIS-H изпращат фактурата директно на CPAS.
Obligation to offer a full range of basic hospital services at multiple sites
Разбира се, за спешните грижи тази процедура не може да бъде следвана.
The Belgian authorities consider that the IRIS-H also have the specific obligation to offer a full range of basic hospital services at multiple sites in the Brussels Capital Region.
В този случай възстановяването на разходите от CPAS зависи от i) представянето на медицинско свидетелство, което потвърждава необходимостта от спешен прием или незабавно лечение на лицето, и ii) финансовото положение на лицето, потвърдено от CPAS, въз основа на събраната от болницата информация за извършването на социално проучване.
According to the complainants it is however not clear what the obligation to offer complete ‘multi-site’ basic hospital care activities comprises, nor to what extent this obligation imposes additional burdens on the IRIS-H.
Събирането на необходимата информация е важна задача, която се изпълнява от отделите за социални услуги на IRIS-H [вж. съображения 210—211] [222].
The complainants however do not claim that the Brussels private hospitals have such an obligation.
Ако посочените по-горе условия са изпълнени (т.е. представяне на социално направление за неспешни грижи и медицинско удостоверение и социално проучване за спешната помощ), CPAS възстановява на IRIS-H разходите за лечение на пациенти, които не могат да платят за лечението си и които не са здравно застраховани.
The Commission notes that the LCH does not require hospitals (public or private) to operate on multiple sites.
Това обаче не освобождава IRIS-H от цялата тежест, произтичаща от универсалното задължение за предоставяне на грижи.
Instead, the hospital programming mechanism determines the maximum number of hospital beds that can be offered in each Region of Belgium.