natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Член 20, параграф 14 от Решение 2010/413/ОВППС се заменя със следното:
Paragraphs 1 and 2 shall not apply to acts and transactions carried out with regard to entities listed in Annex II insofar as necessary for the execution, until 14 January 2016, of the obligations as referred to in Article 3c(2) provided that those acts and transactions have been authorised in advance, on a case- by-case basis, by the relevant Member State.
Параграфи 1 и 2 не се прилагат за действия и трансакции, извършени във връзка с образуванията, включени в приложение II, доколкото е необходимо за изпълнението, до 14 януари 2016 г., на задълженията, посочени в член 3в, параграф 2, ако същите действия и трансакции са били разрешени предварително, след преценка на всеки конкретен случай, от съответната държава членка.
The relevant Member State shall inform the other Member States and the Commission of its intention to grant an authorisation.’.
Председател
Council Decision 2010/413/CFSP of 26 July 2010 concerning restrictive measures against Iran and repealing Common Position 2007/140/CFSP (OJ L 195, 27.7.2010, p. 39).
Решение за изпълнение (ЕС) 2015/1338 на Комисията
Commission Implementing Decision (EU) 2015/1338
(нотифицирано под номер С(2015) 5252)
(notified under document C(2015) 5252)
като взе предвид Директива 96/23/ЕО на Съвета от 29 април 1996 г. относно мерките за наблюдение на определени вещества и остатъци от тях в живи животни и животински продукти и за отмяна на директиви 85/358/ЕИО и 86/469/ЕИО и решения 89/187/ЕИО и 91/664/ЕИО [1], и по-специално член 29, параграф 1, четвърта алинея и член 29, параграф 2 от нея,
Having regard to Council Directive 96/23/EC of 29 April 1996 on measures to monitor certain substances and residues thereof in live animals and animal products and repealing Directives 85/358/EEC and 86/469/EEC and Decisions 89/187/EEC and 91/664/EEC [1], and in particular the fourth subparagraph of Article 29(1) and Article 29(2) thereof,
В посочената директива се изисква от третите страни, от които държавите членки имат право да внасят животни и животински продукти, обхванати от същата директива, да представят план за наблюдение за откриване на остатъци, който да предвижда изискуемите гаранции.
That Directive requires that third countries from which Member States are authorised to import animals and animal products covered by that Directive submit a residue monitoring plan providing required guarantees.
С Решение 2011/163/ЕС на Комисията [2] бяха одобрени плановете, предвидени в член 29 от Директива 96/23/ЕО („плановете“), представени от някои трети страни, изброени в приложението към същото решение, за животните и животинските продукти, включени в посочения списък.
Commission Decision 2011/163/EU [2] approves the plans provided for in Article 29 of Directive 96/23/EC (‘the plans’) submitted by certain third countries listed in the Annex thereto for the animals and animal products indicated in that list.
С оглед на плановете, представени неотдавна от някои трети страни, и на получената от Комисията допълнителна информация е необходимо да бъде актуализиран списъкът на третите страни, от които държавите членки имат право да внасят определени животни и животински продукти съгласно предвиденото в Директива 96/23/ЕО и които понастоящем са изброени в приложението към Решение 2011/163/ЕС („списъкът“).
In the light of the recent plans submitted by certain third countries and additional information obtained by the Commission, it is necessary to update the list of third countries from which Member States are authorised to import certain animals and animal products, as provided for in Directive 96/23/EC and currently listed in the Annex to Decision 2011/163/EU (‘the list’).
Андора представи на Комисията план относно меда.
Andorra has submitted a plan for honey to the Commission.
Поради това в графата „Мед“ в списъка следва да бъде включено вписване относно Андора.
An entry for Andorra for honey should therefore be included in the list.
Армения, Кения и Мианмар/Бирма са представили на Комисията планове относно аквакултурите.
Armenia, Kenya and the Republic of the Union of Myanmar have submitted a plan for aquaculture to the Commission.
Тези планове предвиждат задоволителни гаранции и следва да бъда одобрени.
Those plans provide sufficient guarantees and should be approved.
Поради това в графата „Аквакултури“ в списъка следва да бъдат включени вписвания относно Армения, Кения и Мианмар/Бирма.
Entries for Armenia, Kenya and the Republic of the Union of Myanmar for aquaculture should therefore be included in the list.
Мароко представи на Комисията план относно домашните птици.
Morocco has submitted a plan for poultry to the Commission.
Поради това в графата „Домашни птици“ в списъка следва да бъде включено вписване относно Мароко.
An entry for Morocco for poultry should therefore be included in the list.
Комисията поиска от Перу да предостави информация за изпълнението на нейния план относно домашни птици и продукти от тях.
The Commission requested that Peru provide information on the implementation of its plan for poultry and poultry products.
Предвид липсата на отговор от страна на Перу не са налице задоволителни гаранции за даването на одобрение.
In the absence of a reply from Peru there are not sufficient guarantees for approval.
Поради това вписването за тази трета страна по отношение на домашните птици и продуктите от тях следва да бъде заличено от списъка.
The entry for that third country concerning poultry and poultry products should be deleted from the list.
Перу беше съответно уведомена.
Peru has been informed accordingly.
В интерес на прозрачността на пазара и в съответствие с международното публично право следва да се уточни, че териториалният обхват по отношение на одобряването на планове от страна на ЕС се ограничава до територията на Държавата Израел, като се изключват териториите, които са под израелско управление от юни 1967 г., а именно Голанските възвишения, ивицата Газа, Източен Йерусалим и останалата част от Западния бряг.
For the sake of market transparency and in accordance with public international law, it should be clarified that the territorial coverage of the EU on the approval of plans is limited to the territory of the State of Israel excluding the territories under Israeli administration since June 1967, namely the Golan Heights, the Gaza Strip, East Jerusalem and the rest of the West Bank.
Списъкът следва да бъде съответно изменен.
The list is to be amended accordingly.
Съставено в Брюксел на 30 юли 2015 година.
Done at Brussels, 30 July 2015.
Решение 2011/163/ЕС на Комисията от 16 март 2011 г. за одобряване на плановете, представени от трети страни в съответствие с член 29 от Директива 96/23/ЕО на Съвета (ОВ L 70, 17.3.2011 г., стр. 40).
Commission Decision 2011/163/EU of 16 March 2011 on the approval of plans submitted by third countries in accordance with Article 29 of Council Directive 96/23/EC (OJ L 70, 17.3.2011, p. 40).
Израел [7]
Israel [7]
Мианмар/Бирма
Republic of the Union of Myanmar
окончателната номенклатура за тази страна ще бъде договорена след приключване на провежданите понастоящем преговори на равнище ООН.
the definitive nomenclature for this country will be agreed following current negotiations at UN level.
Разбиран по-надолу като Държавата Израел, като се изключват териториите, които са под израелско управление от юни 1967 г., а именно Голанските възвишения, ивицата Газа, Източен Йерусалим и останалата част от Западния бряг.“
Hereafter understood as the State of Israel, excluding the territories under Israeli administration since June 1967, namely the Golan Heights, the Gaza Strip, East Jerusalem and the rest of the West Bank.’
Решение (ЕС) 2015/1339 на Съвета
Council Decision (EU) 2015/1339
за сключване от името на Европейския съюз на Изменението от Доха на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата и на съвместното изпълнение на задълженията, произтичащи от него
on the conclusion, on behalf of the European Union, of the Doha Amendment to the Kyoto Protocol to the United Nations Framework Convention on Climate Change and the joint fulfilment of commitments thereunder
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 във връзка с член 218, параграф 6, втора алинея, буква а) от него,
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular Article 192(1), in conjunction with point (a) of second subparagraph of Article 218(6), thereof,
На конференцията в Доха по въпросите на изменението на климата през декември 2012 г. страните по Протокола от Киото към Рамковата конвенция на ООН по изменението на климата („Протокола от Киото“) приеха Изменението от Доха, установяващо втори период на задължения по Протокола от Киото, който започва на 1 януари 2013 г. и завършва на 31 декември 2020 г. („Изменението от Доха“).
At the Doha Climate Change Conference in December 2012, parties to the Kyoto Protocol to the United Nations Framework Convention on Climate Change (‘the Kyoto Protocol’) adopted the Doha Amendment, establishing a second commitment period of the Kyoto Protocol, starting on 1 January 2013 and ending on 31 December 2020 (‘the Doha Amendment’).
С Изменението от Доха се изменя приложение Б към Протокола от Киото, като се определят допълнителни правно обвързващи задължения за смекчаване на последиците от изменението на климата за страните, изброени в посоченото приложение, за втория период на задължения, и се изменят и допълнително се определят разпоредби за изпълнение от страните на задълженията за смекчаване на последиците от изменението на климата по време на втория период на задължения.
The Doha Amendment amends Annex B to the Kyoto Protocol, setting out further legally-binding mitigation commitments for parties listed in that Annex for the second commitment period, and amending and further laying down provisions on the implementation of parties' mitigation commitments during the second commitment period.
Съюзът и неговите държави членки постигнаха съгласие за Изменението от Доха като част от пакет, чрез който страните по Рамковата конвенция на ООН по изменението на климата („Конвенцията“) се споразумяха до края на 2015 г. да приемат протокол, друг правен инструмент или съгласуван резултат, който има правна сила съгласно Конвенцията и е приложим за всички страни и който следва да поражда действие и да бъде изпълняван от 2020 година нататък.
The Union and its Member States agreed to the Doha Amendment as part of a package whereby parties to the United Nations Framework Convention on Climate Change (‘the Convention’) agreed to adopt, by the end of 2015, a protocol, another legal instrument or an agreed outcome with legal force under the Convention applicable to all parties, which should come into effect and be implemented from 2020.
Преговорите относно този правно обвързващ инструмент са в ход в рамките на работната група ad hoc за Платформата от Дърбан за засилено действие.
Negotiations on this legally-binding instrument are ongoing under the Ad Hoc Working Group on the Durban Platform for Enhanced Action.
Изменението от Доха подлежи на приемане от страните по Протокола от Киото и влиза в сила за онези от тях, които са го приели, на деветдесетия ден след датата на получаването от депозитаря по Конвенцията на документите за приемане на най-малко три четвърти от страните по Протокола от Киото.
The Doha Amendment is subject to acceptance by the parties to the Kyoto Protocol, and will enter into force for those parties having accepted it on the 90th day after the date of receipt by the Convention Depositary of an instrument of acceptance by at least three fourths of the parties to the Kyoto Protocol.
За влизането в сила на Изменението от Доха са необходими общо 144 документа за приемане.
A total of 144 instruments of acceptance are required for the entry into force of the Doha Amendment.
В заключенията си от 9 март 2012 г.
The Council agreed, in its conclusions of 9 March 2012, to propose a joint quantified emission reduction commitment of 20 % for the second commitment period of the Kyoto Protocol for the Union and its Member States.
Съветът постигна съгласие да предложи за Съюза и неговите държави членки количественото задължение за съвместно намаляване на емисиите от 20 % за втория период на задължения по Протокола от Киото.
That commitment was determined on the basis of the total greenhouse gas emissions allowed during the period 2013-2020 under the climate and energy package [2].
Това задължение беше определено въз основа на общите емисии на парникови газове, разрешени през периода 2013—2020 г. по пакета в областта на климата и енергетиката [2].
The Council further agreed, in line with this approach, that the emission reduction obligations of individual Member States are not to exceed the obligations agreed in Union legislation, and that the commitment is to be based on the sum of base year emissions of the Member States in accordance with the Kyoto Protocol.
Освен това Съветът постигна съгласие в съответствие с този подход, че задълженията за намаляване на емисиите на отделните държави членки няма да надвишават задълженията, договорени в рамките на законодателството на Съюза, и че задълженията трябва да се основават на сумата от емисиите през базовата година на държавите членки в съответствие с Протокола от Киото.
Accordingly, the Union and its Member States agreed at the Doha Climate Change Conference to a quantified emission reduction commitment that limits their average annual emissions of greenhouse gases during the second commitment period to 80 % of the sum of their base year emissions.
На конференцията в Доха по въпросите на изменението на климата Съюзът и неговите държави членки съответно договориха количествено задължение за намаляване на емисиите, с което техните средни годишни емисии на парникови газове по време на втория период на задължения се ограничават до 80 % от сумата на техните емисии през базовата година.
This is reflected in the Doha Amendment.
Това е отразено в Изменението от Доха.
In line with the Council's conclusions of 9 March 2012, the Union and its Member States have also offered to move to a 30 % reduction by 2020 compared to 1990 levels, as part of a global and comprehensive agreement for the period beyond 2012, provided that other developed countries commit themselves to comparable emission reductions, and that developing countries contribute adequately according to their responsibilities and respective capabilities.
В съответствие със заключенията на Съвета от 9 март 2012 г.
This offer is also reflected in the Doha Amendment.
Съюзът и неговите държави членки предложиха също така намаление с 30 % до 2020 г. в сравнение с равнищата от 1990 г., като част от глобално и всеобхватно споразумение за периода след 2012 г., при условие че други развити страни поемат задължение за подобни намаления на емисиите и развиващите се страни допринасят по подходящ начин съобразно своите отговорности и съответни възможности.
The targets for the Union and its Member States are listed in the Doha Amendment with a footnote stating that those targets are based on the understanding that they will be fulfilled jointly by the European Union and its Member States, in accordance with Article 4 of the Kyoto Protocol.
Това предложение също е отразено в Изменението от Доха.
The Union, its Member States, Croatia and Iceland also issued a joint declaration upon the adoption of the Doha Amendment, expressing their intention to fulfil jointly their commitments for the second commitment period.
Целите на Съюза и неговите държави членки са изброени в Изменението от Доха с бележка под линия, в която се посочва, че тези цели се основават на разбирането, че те ще се изпълняват съвместно от Европейския съюз и неговите държави членки в съответствие с член 4 от Протокола от Киото.
This declaration is reflected in the Report of the Conference and was reiterated in the Council's conclusions of 17 December 2012.
Съюзът, неговите държави членки, Хърватия и Исландия също излязоха със съвместна декларация след приемането на Изменението от Доха, изразяваща намеренията им да изпълняват съвместно своите задължения за втория период на задължения.
In deciding to fulfil their commitments jointly in accordance with Article 4 of the Kyoto Protocol, the Union and its Member States are jointly responsible, under paragraph 6 of that Article and in accordance with Article 24(2) of the Kyoto Protocol, for the fulfilment of their quantified emission reduction commitments under Article 3(1 bis) of the Kyoto Protocol.
Тази декларация е отразена в доклада от конференцията и беше повторена в заключенията на Съвета от 17 декември 2012 г.
Consequently, and in accordance with Article 4(3) of the Treaty on European Union, Member States individually and collectively have the obligation to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations resulting from action taken by the institutions of the Union, to facilitate the achievement of that commitment and to abstain from any measure that could jeopardise its attainment.
С решението си да изпълняват своите задължения съвместно, в съответствие с член 4 от Протокола от Киото, Съюзът и държавите членки са съвместно отговорни по силата на параграф 6 от посочения член и съгласно член 24, параграф 2 от Протокола от Киото за изпълнението на количествените си задължения за намаляване на емисиите съгласно член 3, параграф 1а от Протокола от Киото.
In the same declaration, the Union, its Member States, Croatia and Iceland also stated, in line with Article 4(1) of the Kyoto Protocol which allows parties to fulfil their commitments under Article 3 of the Kyoto Protocol jointly, that Article 3(7 ter) of the Kyoto Protocol will be applied to the joint assigned amount pursuant to the agreement on joint fulfilment by the Union, its Member States, Croatia and Iceland and will not be applied to any Member State, Croatia or Iceland individually.
Вследствие на това и в съответствие с член 4, параграф 3 от Договора за Европейския Съюз държавите членки поотделно и съвместно поемат ангажимент да вземат всички подходящи мерки, общи или конкретни, за гарантиране изпълнението на задълженията, произтичащи от предприетите действия на институциите на Съюза, за улесняване на изпълнението на този ангажимент и за въздържане от всякакви мерки, които биха могли да изложат на опасност изпълнението му.
The Council, at its meeting on 15 December 2009, welcomed a request by Iceland to fulfil its commitments under a second commitment period jointly with the Union and its Member States and invited the Commission to present a recommendation for the opening of the necessary negotiations on an agreement with Iceland that is in line with the principles and criteria set out in the Union's climate and energy package.
В същата декларация Съюзът, неговите държави членки, Хърватия и Исландия посочиха още, в съответствие с член 4, параграф 1 от Протокола от Киото, с който се разрешава на страните да изпълняват съвместно своите задължения по член 3 от Протокола от Киото, че член 3, параграф 7б от Протокола от Киото ще се прилага към съвместното предписано количество по споразумението за съвместно изпълнение от Съюза, неговите държави членки, Хърватия и Исландия, а няма да бъде прилаган към никоя държава членка, Хърватия и Исландия индивидуално.
The Agreement between the European Union and its Member States, of the one part, and Iceland, of the other part, concerning Iceland's participation in the joint fulfilment of the commitments of the European Union, its Member States and Iceland for the second commitment period of the Kyoto Protocol to the United Nations Framework Convention on Climate Change [3] (the ‘Agreement with Iceland’) sets out the terms of that participation.
По време на своето заседание на 15 декември 2009 г.
Article 4 of the Kyoto Protocol requires parties that agree to fulfil their commitments under Article 3 of the Kyoto Protocol jointly to set out in the relevant joint fulfilment agreement the respective emission level allocated to each of the parties.
Съветът приветства искането на Исландия да изпълни задълженията си за втория период на задължения съвместно със Съюза и неговите държави членки и прикани Комисията да представи препоръка за започване на необходимите преговори за сключване на споразумение с Исландия, което да е в съответствие с принципите и критериите, определени в пакета на Съюза в областта на климата и енергетиката.
The Kyoto Protocol requires the parties to a joint fulfilment agreement to notify the Convention Secretariat of the terms of that agreement on the date of deposit of their instruments of ratification or approval.
В Споразумението между Европейския съюз и неговите държави членки, от една страна, и Исландия, от друга страна, относно участието на Исландия в съвместното изпълнение на задълженията на Европейския съюз, неговите държави членки и Исландия за втория период на задължения по Протокола от Киото към Рамковата конвенция на ООН по изменение на климата [3] („споразумението с Исландия“) се определят условията за това участие.
Under the Convention and the Kyoto Protocol Member States are primarily responsible for their emissions.
Член 4 от Протокола от Киото изисква от страните, които са съгласни да изпълняват задълженията си по член 3 от Протокола от Киото съвместно, да определят в съответното споразумение за съвместно изпълнение на задълженията съответното равнище на емисиите, разпределено за всяка от страните.
In order to facilitate accounting and compliance under the second commitment period, they have resolved to entrust the Union with the management of part of their assigned amount units by creating an assigned amount for the Union.
Протоколът от Киото изисква от страните по споразумението за съвместно изпълнение на задълженията да уведомят секретариата на Конвенцията за условията по това споразумение на датата на депозиране на техните документи за ратификация или одобрение.
In line with existing Union legislation, the respective emission level allocated to the Union covers the emissions of greenhouse gases under the Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council [4], to the extent that those greenhouse gas emissions are covered by Annex A to the Kyoto Protocol.
Съгласно Конвенцията и Протокола от Киото държавите членки носят първостепенна отговорност за своите емисии.
The respective emission levels of the Member States and Iceland cover the greenhouse gas emissions by sources and removals by sinks on their territories where those sources and sinks are not covered by Directive 2003/87/EC but are covered by the Kyoto Protocol.
За да се улесни отчитането и спазването в рамките на втория период на задължения, те решиха да поверят на Съюза управлението на част от предписаното количество единици чрез създаването на предписано на Съюза количество.
That includes all emissions by sources and removals by sinks from human-induced land use, land-use change and forestry (LULUCF) activities covered by Article 3(3) and (4) of the Kyoto Protocol, which are accounted by the respective Member States and Iceland, as well as all nitrogen trifluoride (NF3) emissions.
В съответствие с действащото законодателство на Съюза съответното равнище на емисиите, разпределено на Съюза, обхваща емисиите на парникови газове съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [4], доколкото тези емисии са обхванати от приложение А към Протокола от Киото.
Any net emissions from LULUCF and NF3 in a Member State can be compensated by that Member State's overperformance in other sectors not covered under the Union Emission Trading Scheme or by use of the Kyoto Protocol's flexible mechanisms.
Съответните равнища на емисии на държавите членки и Исландия покриват емисиите на парникови газове по източници и по отстраняване от поглътители на техните територии, когато тези източници и поглътители не са обхванати от Директива 2003/87/ЕО, но са обхванати от Протокола от Киото.
A Member State may also use surplus emission rights carried over from the first commitment period held in its Previous Period Surplus Reserve (PPSR) to cover emissions from LULUCF and NF3, to the extent that its emissions exceed its assigned amount.