natgillin/translations-raw huggingface dataset:
От една страна, Германия изтъква, че помощта е необходима, за да се предотврати закриването на заводи в Германия в резултат на изнасянето на производството в трети държави, които не участват в СТЕ и следователно нямат сравними разходи за емисии на CO2 (предотвратяване на прехвърлянето на емисии на CO2).
Under Article 10a(6) of the ETS Directive, Member States may grant State aid in favour of sectors or subsectors deemed to be exposed to a significant risk of carbon leakage due to costs relating to greenhouse gas emissions passed on in electricity prices (hereinafter referred to as “indirect emission costs”), in order to compensate for those costs in accordance with State aid rules.
От друга страна, тя заяви, че помощта е необходима, за да се избегне преместването на производството в трети държави, което би навредило както на промишлената структура, така и на заетостта (предотвратяване на загубата на работни места).
For the purposes of these Guidelines, “carbon leakage” describes the prospect of an increase in global greenhouse gas emissions when companies shift production outside the Union because they cannot pass on the cost increases induced by the EU ETS to their customers without significant loss of market share.
Предотвратяване на прехвърлянето на емисии на CO2
Addressing the risk of carbon leakage serves an environmental objective, since the aid aims to avoid an increase in global greenhouse gas emissions due to shifts of production outside the Union, in the absence of a binding international agreement on reduction of greenhouse gas emissions.
Цел от общ интерес
At the same time, aid for indirect emission costs may have a negative impact on the efficiency of the EU ETS.
Опазването на околната среда е признато като цел от общ интерес.
If poorly targeted, the aid would relieve the beneficiaries of the cost of their indirect emissions, thereby limiting incentives for emission reductions and innovation in the sector.
Тъй като законодателството в областта на околната среда на ЕС може да доведе до прехвърлянето на емисии на CO2 в други части на света, където те ще продължат да представляват заплаха за околната среда, предотвратяването на такова прехвърляне на CO2 може да се разглежда като част от целта за опазване на околната среда.
As a result, the costs of reducing emissions would have to be borne mainly by other sectors of the economy.
Това е определено ясно в законодателството на Съюза, по-специално в Директива 2009/29/ЕО [40], където в съображение 27 се постановява:
Furthermore, such State aid may result in significant distortions of competition in the internal market, in particular whenever undertakings in the same sector are treated differently in different Member States due to different budgetary constraints.
„Държавите членки може да преценят за необходимо да компенсират временно някои инсталации, за които е установено, че са изложени на значителен риск от „изтичане на въглерод“, свързан с прехвърлянето на разходи по емисиите на парникови газове в цените на електроенергията.
Therefore, these Guidelines need to address three specific objectives: minimising the risk of carbon leakage, preserving the EU ETS objective to achieve cost-efficient decarbonisation and minimising competition distortions in the internal market.’
Такава подкрепа следва да се предоставя единствено когато е необходима и съразмерна и следва да се гарантира, че се запазват стимулите на схемата на Общността за пестене на енергия и насърчаване на преминаването от търсене на„сива“ електроенергия към „зелена“ електроенергия.“
The prevention of carbon leakage can therefore be related to the objective of common interest of preserving the environment and in particular the climate.
Освен това предотвратяването на изтичането на емисии на CO2 е признато за екологична цел в Насоките за СТЕ [41], по-специално в точки 7 и 8:
Necessity and appropriateness
Съгласно член 10а, параграф 6 от Директива 2003/87/ЕО държавите членки могат да отпускат държавна помощ за секторите или подсекторите, за които е преценено, че са изложени на значителен риск от „изтичане на въглерод“ поради прехвърлянето на разходи за емисиите на парников газ в цените на електроенергията (наричани по-нататък непреки разходи за емисии), с цел да се компенсират тези разходи в съответствие с правилата за държавна помощ.
The aid granted must be an appropriate and necessary instrument to achieve the envisaged objective.
За целите на настоящите насоки понятието „изтичане на въглерод“ описва перспективата за увеличаване на глобалните емисии на парникови газове, когато дружествата изместват производството си извън Съюза, тъй като не могат да прехвърлят на своите клиенти нарастването на разходите, предизвикано от СТЕ на ЕС, без да понесат значителна загуба на пазарни дялове.
An instrument is appropriate and necessary if there are no other less distortive instruments to achieve the same results.
Справянето с риска от „изтичане на въглерод“ служи за постигане на екологична цел, тъй като целта на помощта е да се избегне увеличаване на глобалните емисии на парников газ поради изнасяне на производство извън рамките на Съюза при отсъствието на обвързващо международно споразумение за намаляване на емисиите на парникови газове.
In the case at hand, in order to determine whether the aid to be paid out under the notified scheme is necessary and appropriate, it must first be established that the eligible sectors (German aluminium, copper and zinc production) were, in the second half of 2009, subject to a risk of carbon leakage.
Същевременно помощта за непреки разходи за емисии може да има отрицателно въздействие върху ефективността на СТЕ на ЕС.
Germany has argued that the carbon leakage risk for 2009 had already been established, notably by Decision 2010/2/EU [42].
Ако не бъде насочена правилно, помощта би освободила получателите от разходите за техните непреки емисии, като така ограничи стимулите за намаляване на емисиите и за иновации в сектора.
The risk is said to have been present already in the second ETS trading period (2008-2012, ‘ETS-2’), with the transition to the third ETS trading period not constituting, according to Germany, a ‘qualitative leap’.
В резултат на това разходите за намаляване на емисиите ще трябва да бъдат понесени основно от другите сектори на икономиката.
In its opening decision, the Commission, inter alia, recalled that Member States had agreed to introduce the mechanisms to prevent carbon leakage in Directive 2009/29/EC [43] only as of 2013.
Освен това такава държавна помощ може да доведе до значително нарушаване на конкуренцията на вътрешния пазар, особено когато предприятия от същия сектор получават различно третиране в различни държави членки поради наличие на различни бюджетни ограничения.
This seemed justified since as of 2013 a stricter cap on CO2 emissions would apply, which was expected to lead, all other things being equal and based on the assumptions made at the time, to higher CO2 prices [44].
Ето защо настоящите насоки следва да бъдат насочени към три конкретни цели: свеждане до минимум на риска от „изтичане на въглерод“, запазване на целта на СТЕ на ЕС за постигане на икономически ефективна декарбонизация и свеждане до минимум на нарушаването на конкуренцията на вътрешния пазар.“
In addition, the Commission noted that the debate on the carbon leakage risk during the second ETS trading period (2008-2012) was not conclusive as to the extent of such a risk.
Следователно предотвратяването на прехвърлянето („изтичане“) на емисии на CO2 може да се разглежда като цел от общ интерес във връзка с опазването на околната среда, и по-специално във връзка с опазването на климата.
One more recent study suggests the possibility of existence of carbon leakage in 2009 in the aluminium sector, but not for copper and zinc production.
Целесъобразен и необходим инструмент
In any event, it seemed appropriate to establish coherent Union-wide criteria for such aid [45].
Предоставената помощ трябва да бъде целесъобразно и необходимо средство за постигане на преследваната цел.
For the third ETS trading period, such criteria can be found in the ETS Guidelines.
Едно средство е целесъобразно и необходимо тогава, когато не съществуват други, нарушаващи в по-малка степен конкуренцията средства за постигане на същите резултати.
Interested parties have made the same argument as Germany, namely that the carbon leakage risk for the non-ferrous metal industries had already been recognised both by Article 10a(6) of Directive 2009/29/EC and by Decision 2010/2/EU.
В настоящия случай, за да се определи дали предоставената помощ по мярката, предмет на уведомление, е необходима и пропорционална, първо трябва да се докаже, че в допустимите за подпомагане сектори (производството на алуминий, мед и цинк в Германия) през втората половина на 2009 г. е съществувал реален риск от прехвърляне на емисии на CO2.
They therefore questioned the need for a separate assessment as outlined by the Commission in its opening decision.
Германия заяви, че рискът от прехвърляне на емисии на CO2 за 2009 г. вече е бил признат, по-специално с Решение № 2010/2/ЕС [42].
Some of the interested parties have also insisted that the assessment should not be too strict: given that the Commission had found, in its opening decision, that the major beneficiaries had been profitable throughout the whole period covered by the scheme [46], some of these non-ferrous metal producers highlighted that the profitability of their German operations was actually relatively low, sometimes below the rate of return that was acceptable for this kind of industry, and that it would be too restrictive to say that aid would only be necessary and have an incentive effect if the beneficiary was on the verge of insolvency proceedings.
Този риск е съществувал още през втория период на търгуване по схемата за търговия с емисии (2008—2012 г., „СТЕ-2“) и не е намалял при прехода към третия период на търгуване по СТЕ.
Moreover, some of the producers, such as […], […], […] and […], stated that carbon leakage was not limited to the question of whether a plant would eventually close down and relocate outside the Union.
В решението си за откриване на процедурата Комисията припомни наред с другото, че в Директива 2009/29/ЕО [43] държавите членки са се договорили да въведат механизма за изтичането на CO2 едва от 2013 г.
Rather, the issue was whether beneficiaries would consider investing in their German operations or to abstain from any investment.
Това е изглеждало оправдано, тъй като от 2013 г. е било планирано прилагането на по-строг лимит за емисиите на CO2, който при непроменени други условия е щял да доведе до по-високи цени на СО2 [44].
They claimed that the notified scheme had the effect of encouraging such investments and that it was the prospect of receiving the aid that incentivised them to keep production going and to undertake significant investments in the plants in Germany.
Комисията също така установи, че дебатът относно риска от изтичане на емисии на СО2 през втория период на търгуване по схемата за търговия с емисии (2008—2012 г.) не е довел до убедителни резултати по отношение на степента на този риск.
These arguments however are unconvincing.
Съгласно неотдавнашно изследване през 2009 г. има вероятност за изтичане на емисии на СО2 в сектора за производство на алуминий, но не и в секторите за производство на мед и цинк.
To begin with, the claim that the carbon leakage risk for the second half of 2009 has already been established in the ETS Directive is erroneous.
Във всеки случай е изглеждало целесъобразно за тези помощи да се установят еднакви критерии в целия Съюз [45].
Article 10a(6) of Directive 2009/29/EC states that ‘Member States may also adopt financial measures in favour of sectors or subsectors determined to be exposed to a significant risk of carbon leakage due to costs relating to greenhouse gas emissions passed on in electricity prices, in order to compensate for those costs and where such financial measures are in accordance with state aid rules applicable and to be adopted in this area.’
За третия период на търгуване по СТЕ такива критерии са предвидени в Насоките за СТЕ.
Article 10a(6) therefore does not establish the carbon leakage risk, but merely states that State aid may be an option if and where such a risk has been determined.
Подобно на Германия заинтересованите страни посочиха, че рискът от изтичане на емисии на CO2 в сектора за производство на цветни метали е бил признат още с член 10а, параграф 6 от Директива 2009/29/ЕО и с Решение 2010/2/ЕС.
In any case, Directive 2009/29/EC only addresses ETS-3, i.e. the period after 2013.
Следователно те оспорват необходимостта от отделно проучване, посочена от Комисията в нейното решение за откриване на процедурата.
Similarly, Decision 2010/2/EU [47] contains a list of sectors and subsectors that are deemed to be exposed to a significant risk of carbon leakage only as of 2013 when the third phase of the ETS enters into force.
Освен това някои заинтересовани страни подчертаха изрично, че това проучване не следва да бъде прекалено строго.
In view of its underlying assumptions, it does not establish the existence of a carbon leakage risk for 2009.
В отговор на констатацията на Комисията в решението за откриване на процедурата, че по време на предоставянето на предвидената помощ основните бенефициери са продължили да реализират печалба [46], някои от тези производители на цветни метали изтъкнаха, че всъщност техните германските клонове са имали относително ниска рентабилност и отчасти не са постигнали равнище на възвращаемост, което се счита за приемливо за този вид промишленост, и поради това те смятат за твърде ограничаващ подходът, според който за една помощ се признава, че е необходима и че има стимулиращ ефект, само тогава, когато получателят на помощта е в ситуация, близка до несъстоятелност.
More importantly, the objective of Decision 2010/2/EU is to determine the list of sectors and subsectors which shall benefit from the allocation of EU-ETS allowances free of charge.
Освен това някои от производителите, като например […], […], […] и […], обясниха, че при изтичането на емисии на CO2 не става въпрос само за това дали е налице ефективно затваряне на заводи и преместване на производството в държава извън ЕС.
This allocation of free allowances is provided for in Article 10a(12) of Directive 2009/29/EC.
Въпросът е по-скоро дали бенефициерите са готови да инвестират в своите германските клонове или не.
Decision 2010/2/EU is based on Article 10a(13) of Directive 2009/29/EC which in turn clearly refers to Article 10a(12).
Според тях мярката, за която е изпратено уведомление, насърчава инвестициите и точно перспективата за помощта е стимул за запазване на производството и за значителни инвестиции в производствени мощности в Германия.
As the allocation of allowances free of charge is a remedy for tackling the direct CO2 costs incurred by the industrial sectors concerned (e.g. through their own production activity), the decision cannot be relied on to determine which sectors and subsectors might need compensation for indirect CO2 costs [48].
Тези доводи обаче не са убедителни.
The Commission takes the view, consistent with the ETS Guidelines, that an aid measure cannot be necessary and appropriate to prevent carbon leakage due to indirect CO2 emission costs unless at least three conditions are fulfilled: First, it is necessary to show that the potential beneficiaries of the aid bear, within their electricity costs, a substantial share of indirect CO2 costs passed on through electricity prices.
Първо, не е вярно твърдението, че рискът от изтичане на емисии на CO2 за втората половина на 2009 г. е бил признат още в Директива 2009/29/ЕО.
Secondly, these indirect CO2 costs must make up a substantial share of the beneficiaries' production costs.
Член 10а, параграф 6 от Директива 2009/29/ЕО гласи: „Държавите членки могат също да приемат финансови мерки в полза на отраслите или подотраслите, за които е преценено, че са изложени на значителен риск от „изтичане на въглерод“ поради прехвърлянето на разходи по емисиите на парникови газове в цените на електроенергията, с цел да се компенсират тези разходи и когато тези финансови мерки съответстват на правила за държавните помощи, които се прилагат или предстои да бъдат приети в тази област.“ Следователно член 10а, параграф 6 не е доказателство за риска от прехвърляне на емисии на CO2, а само гласи, че държавна помощ може да бъде предоставена, при условие че бъде установен такъв риск.
Thirdly, the beneficiaries must not be in the position to pass on these costs to their customers.
Освен това Директива 2009/29/ЕО засяга само СТЕ-3, т.е. периода след 2013 г.
Even if these conditions are met, it would be necessary to establish that production shifts or relocation would occur outside the EU/EEA, i.e. that production would move to countries with less stringent emission reduction requirements.
Същото се отнася за Решение № 2010/2/ЕС [47], което съдържа списък с отрасли и подотрасли, за които се приема, че са изложени на значителен риск от прехвърляне на емисии на CO2 от 2013 г. нататък с влизането в сила на третата фаза на схемата за търговия с емисии.
Indeed, shifts of production within the EU-ETS would not constitute carbon leakage.
С оглед на тази изходна точка това решение не доказва, че през 2009 г. е съществувал риск от изтичане на емисии на СО2.
As regards the first condition, Germany has argued that CO2 costs were priced in as opportunity costs by electricity suppliers and passed on to their customers already in 2009 despite the fact that most ETS allowances had been allocated for free to the electricity suppliers.
По-специално, целта на Решение № 2010/2/ЕС беше да се изготви списък с отрасли и подотрасли, за които следва да се разпределят безплатно квоти по СТЕ на ЕС.
This was because the allowances used in the generation of electricity, although granted for free, carried a ‘price’ in that they could in principle be sold.
Такова безплатно разпределяне на квоти е предвидено в член 10а, параграф 12 от Директива 2009/29/ЕО.
These opportunity costs were priced in and passed on to their customers.
Решение № 2010/2/ЕС се основава на член 10а, параграф 13 от Директива 2009/29/ЕО, който от своя страна очевидно се позовава на член 10а, параграф 12.
In its Impact Assessment Report on the ETS Guidelines, the Commission came to the same conclusion that electricity producers were able to pass on most of their CO2 costs in the second ETS trading period (2008-2012), although this pass-on was estimated to be below 100 % [49].
Тъй като безплатното разпределяне на квоти е мярка за намаляване на преките разходи за CO2, свързани със засегнатите промишлени сектори (например чрез собственото им производство), решението не може да се прилага за определянето на отраслите и подотраслите, които може да се нуждаят от обезщетение за непреки разходи за CO2 [48].
On the second condition, Germany has not provided specific information on the proportion of indirect CO2 costs within the beneficiaries' total production costs.
В съответствие с Насоките за СТЕ Комисията счита, че една мярка за помощ може да бъде необходима и пропорционална за предотвратяване на прехвърлянето на емисии на CO2, дължащо се на непреките разходи за емисии на CO2, когато са изпълнени поне три условия.
Germany has submitted general information on the proportion of electricity costs in total costs: For copper production, energy or electricity costs ranged from 13 to above 40 % of production costs.
На първо място, следва да се отбележи, че чрез своите разходи за електроенергия потенциалните получатели на помощта понасят значителен дял от непреките разходи за CO2, прехвърлени чрез цените на електроенергията.
For zinc production, they made up nearly 50 %, for aluminium, 46 %.
Второ, тези непреки разходи за CO2 трябва да съставляват съществен дял от производствените разходи на бенефициерите.
The Commission notes that the definition of total costs has not been consistent across the different beneficiaries, which means that the figures cannot be compared with each other.
Трето, бенефициерите не трябва да са в състояние да прехвърлят тези разходи върху своите клиенти.
Germany has also submitted figures on the indirect CO2 cost component of four of the beneficiaries (in EUR per MWh): they range from EUR […] per MWh (for a copper producer) to EUR […] per MWh (for a zinc producer), with aluminium production varying between EUR […] and […] per MWh.
Дори ако тези условия са изпълнени, трябва също така да се докаже, че ще бъде извършено преориентиране на производството или преместване на производството в държави извън ЕС/ЕИП, т.е. че производството ще бъде изнесено в страни с не толкова строги изисквания по отношение на намаляването на емисиите.
No information was submitted on the other beneficiaries.
Преместването на производството в рамките на СТЕ на ЕС не би представлявало прехвърляне на емисии на CO2.
From the interested parties who are also beneficiaries, […] stated that indirect CO2 costs in 2009 amounted to EUR […] per MWh, representing as much as […] % of its total production costs.
Въпреки че по-голямата част от квотите за емисии са били разпределени безплатно в полза на производителите на електроенергия, относно първото условие Германия твърди, че предприятията за доставка на електроенергия са включили разходите за CO2 в цената на електроенергията под формата на алтернативни разходи и са ги прехвърлили върху потребителите още през 2009 г.
[…] indicated that electricity costs make up approx. […] % of its turnover.
Използваните за производството на електроенергия квоти наистина са били разпределени безплатно, но въпреки това са имали „цена“, доколкото по принцип са могли да бъдат продавани.
This information — which is unspecific — does not allow the Commission to ensure that the second condition has been fulfilled.
Според Германия тези алтернативни разходи са били включени в цената и прехвърлени върху потребителите.
In addition, as already mentioned in recital 75, it appears that CO2 costs are not entirely passed on in electricity prices.
В своя доклад за оценка на въздействието към Насоките за СТЕ Комисията също така стигна до заключението, че макар според оценките през втория период на търгуване по схемата за търговия с емисии (2008—2012 г.) производителите на електроенергия да не са успели да прехвърлят изцяло своите разходи за емисии на CO2, те са успели да прехвърлят по-голямата част от тях [49].
The extent to which CO2 costs are passed on depends greatly on the type of contract and on the time the contract was concluded.
Що се отнася до второто условие, следва да се отбележи, че Германия не е предоставила конкретни данни за дела на непреките разходи за CO2 в общите производствени разходи на бенефициерите.
The information provided by […] for instance tends to demonstrate that in the period concerned (July to December 2009) the part of CO2 costs in electricity was significantly less than the 1-year-forward price of allowances for 2009.
Германия е предоставила обща информация относно дела на разходите за електроенергия в общите разходи.
In order to prove that a carbon leakage risk existed in 2009, Germany and interested parties have pointed to the data gathered by the Commission in the preparation of the ETS Guidelines.
В сектора за производство на мед делът на разходите за енергия и електричество в производствените разходи е в диапазона от 13 % до над 40 %.
But this information cannot be relied on to establish the existence of a carbon leakage risk for German industries in 2009.
В сектора за производство на цинк този дял възлиза на почти 50 %, а при производството на алуминий — на 46 %.
First, the Commission based its analysis in the Impact Assessment Report on data aggregated at European level.
Комисията отбелязва, че не е било използвано единно определение за общите разходи за отделните бенефициери, поради което данните не могат да бъдат сравнявани.
This data therefore only has limited significance when examining a potential risk of carbon leakage for industries at Member State level.