natgillin/translations-raw huggingface dataset:
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него [1],
Having regard to the Treaty on the Functioning of the European Union, and in particular the first subparagraph of Article 108(2) thereof [1],
С писма от 7 септември 2005 г. и от 17 октомври 2005 г., регистрирани съответно на 12 септември 2005 г. и на 19 октомври 2005 г., Комисията получи жалба срещу белгийската държава във връзка с твърденията за предоставяне от 1995 г. насам на неправомерна и несъвместима помощ за 5-те държавни болници [3] (наричани по-нататък „IRIS-H“) [4] от сдружение IRIS [5] (наричано по-нататък „IRIS“) в регион Брюксел-столица.
By letters of 7 September 2005 and 17 October 2005, registered on 12 September 2005 and 19 October 2005, the Commission received a complaint against the Belgian State as regards the alleged granting since 1995 of unlawful and incompatible aid to the five public general hospitals [3] (hereinafter ‘IRIS-H’) [4] belonging to the IRIS [5] network of the Brussels Capital Region (hereinafter ‘IRIS’).
Жалбата е подадена от две сдружения [а именно Организация за координиране на социалните и здравните заведения в Брюксел (Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé —CBI) и Сдружение на частните здравни заведения в Брюксел (Association bruxelloise des institutions de soins privées — ABISP)], представляващи болници, управлявани от частноправни субекти (наричани по-нататък „частни болници“), и индивидуално от няколко от техните членове [6].
The complaint was lodged by two associations (i.e. the Coordination bruxelloise d'institutions sociales et de santé (CBI) and the Association bruxelloise des institutions de soins privées (ABISP)) representing hospitals managed by legal persons governed under private law (hereinafter ‘private hospitals’) and also individually by several hospitals that are members of these associations [6].
Жалбата е с акцент върху следните групи аргументи: i) липсата или недостатъчно ясното определение и възлагане на конкретни задачи за предоставяне на обществена услуга, наложени само на IRIS-H, но не и на частните болници в Брюксел; ii) компенсацията от публичните органи на загубите на IRIS-H; iii) свръхкомпенсацията на разходите, свързани със задачите на IRIS-H за предоставяне на обществена услуга, чрез Регионалния брюкселски фонд за рефинансиране на оборотните средства на общините („РБФРОСО“) (Fonds régional bruxellois de refinancement des trésoreries communales); iv) липсата на прозрачност при метода на публичното финансиране на IRIS-H; и v) кръстосаното субсидиране на извънболничните дейности на IRIS-H чрез публично финансиране, получено за предоставяне на болнични услуги [7].
The complaint focused on the following groups of arguments: (i) the absence or insufficiently clear definition and entrustment of the specific public service missions that are only conferred to the IRIS-H, but not to the Brussels private hospitals (ii) the compensation of losses of the IRIS-H by public authorities, (iii) the overcompensation of the costs linked to the public service missions of the IRIS-H through the Fonds Régional Bruxellois de Refinancement des Trésoreries Communales, (iv) the lack of transparency in the method of public financing of the IRIS-H, and finally (v) the presence of cross-subsidisation of the non-hospital activities of the IRIS-H through the State compensation received for the provision of their hospital missions [7].
След изпращането на допълнителна информация от белгийските органи на 10 януари 2008 г. службите на Комисията уведомиха жалбоподателите за своето предварително становище по жалбата с писмо [8] и поканиха заинтересованите страни да представят нова информация, която да им позволи да преразгледат предварителната оценка на жалбата, като, ако това не се случи, последната ще се счита за оттеглена.
Following the submission of additional information by the Belgian authorities, the Commission services informed the complainants by letter of 10 January 2008 of their preliminary views on the complaint [8] and asked the complainants to submit new information allowing them to reconsider the preliminary assessment of the complaint, failing which the complaint would be considered withdrawn.
След като получиха отговора на жалбоподателите, службите на Комисията потвърдиха своята предварителна оценка в писмото си от 10 април 2008 г.
Following the reply from the complainant, the Commission services confirmed their preliminary assessment in their letter of 10 April 2008.
Впоследствие жалбоподателите информираха Комисията, че са подали иск за отмяна пред Първоинстанционния съд на Европейските общности (станал, считано от 1 декември 2009 г., Общ съд на Европейския съюз, наричан по-нататък „Общият съд“) на писмото от 10 януари 2008 г., което те са възприели като решение на Комисията [9].
Subsequently, the complainants informed the Commission of the fact that they had introduced an application for annulment before the Court of First Instance of the European Communities (as from 1 December 2009 the General Court of the European Union, hereinafter the ‘GC’) against the letter of 10 January 2008, which they saw as a Commission decision [9].
Освен това на 20 юни 2008 г. жалбоподателите подадоха иск за отмяна на писмото на службите на Комисията от 10 април 2008 г.
Furthermore, on 20 June 2008 the complainants lodged an application for annulment of the letter of the Commission services of 10 April 2008 [10].
[10].
Both Court procedures were suspended by the GC until 31 October 2009, based on the information submitted by the Commission that it intended to adopt a decision pursuant to the Council Regulation (EC) No 659/1999 [11].
Двете производства пред Общия съд бяха временно прекратени от последния до 31 октомври 2009 г., след като Комисията информира Общия съд за намерението си да приеме решение по силата на Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета [11].
With a view of adopting such a decision, the Commission services requested additional information from the Belgian authorities as well as from the complainant.
С оглед приемането на това решение службите на Комисията поискаха допълнителни сведения както от белгийските органи, така и от жалбоподателите.
In its decision of 28 October 2009 [12] (hereinafter ‘the Commission's 2009 decision’, see also Section 4.1), the Commission decided not to raise objections to the aid for financing of the public hospitals of the IRIS network in the Brussels Capital Region as the financing at hand was deemed compatible with the common market under the conditions set out in Commission Decision 2005/842/EC [13] (hereinafter ‘2005 SGEI Decision’) and directly with Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) with respect to entrustments pre-dating the entry into force of the 2005 SGEI Decision on 19 December 2005.
В решението си от 28 октомври 2009 г.
Subsequently, the complainants launched an action for annulment of this Commission decision at the General Court.
[12] (наричано по-нататък „Решението на Комисията от 2009 г.“, вж. също раздел 4.1) Комисията взе решение да не повдига възражения относно помощта за финансиране на IRIS-H в регион Брюксел-столица, тъй като въпросното публично финансиране беше преценено като съвместимо с вътрешния пазар съгласно условията, изложени в Решение 2005/842/ЕО на Комисията [13] (наричано по-нататък „Решението за УОИИ от 2005 г.“), и пряко съгласно член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (сега член 106, параграф 2 от ДФЕС) по отношения на възлагания, предшестващи влизането в сила на Решението за УОИИ от 2005 г. на 19 декември 2005 г.
The GC annulled the Commission decision by its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10 [14] (see also Section 4.2), concluding that this decision had been adopted in violation of the procedural rights of the complainants.
Впоследствие жалбоподателите подадоха иск за отмяна на това решение на Комисията пред Общия съд.
In particular, the GC concluded that the Commission should have had doubts concerning the compatibility of the measures at hand with the internal market considering the arguments of the complainants with respect to the compatibility.
Общият съд отмени решението на Комисията с решението си от 7 ноември 2012 г. по дело T-137/10 [14] (вж. също раздел 4.2), в което заключи, че това решение е прието в нарушение на процесуалните права на жалбоподателите.
The GC therefore concluded that the Commission was required to initiate the formal investigation procedure, in order to gather any relevant information for verifying the compatibility of all the aid measures at issue with the internal market, and to allow the complainants and other interested parties to present their observations in connection with that procedure [15].
По-специално Общият съд заключи, че Комисията е трябвало да изрази съмнения относно съвместимостта на разглежданите мерки с вътрешния пазар предвид представените в този смисъл аргументи на жалбоподателите.
By letter dated 1 October 2014, the Commission informed Belgium that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the TFEU in respect of the public financing measures in favour of the Brussels public IRIS hospitals.
Поради това Общият съд заключи, че Комисията е длъжна да открие официална процедура по разследване, за да се съберат всички съответни доказателства във връзка с проверката на съвместимостта на целия набор от мерки за подкрепа с вътрешния пазар и да се даде възможност на жалбоподателите и на останалите заинтересовани страни да представят своите мнения в рамките на тази процедура [15].
The Commission's decision to initiate the procedure (hereinafter ‘the opening decision’) was published in the Official Journal of the European Union [16].
С писмо от 1 октомври 2014 г.
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measures.
Комисията информира Белгия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, във връзка с мерките за публично финансиране в полза на IRIS-H в региона Брюксел-столица.
By letter of 22 October 2014, the Belgian authorities requested an extension of the deadline to submit their comments on the opening decision, which was accepted by the Commission by letter of 23 October 2014.
Решението на Комисията да открие процедурата (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“) беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз [16].
A further extension of the deadline was requested by email of 1 December 2014, which was accepted by the Commission by letter of 2 December 2014.
Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мерките.
By letter of 16 December 2014, the Kingdom of Belgium submitted its observations on the opening decision.
С писмо от 22 октомври 2014 г. белгийските органи поискаха удължаване на срока за представяне на мнения във връзка с решението за откриване на процедурата.
The Commission received comments from interested parties (see Section 5) on 15 December 2014, 5 January 2015 and 9 January 2015.
Комисията удължи този срок с писмо от 23 октомври 2014 г.
By letters of 13 and 20 February 2015, the Commission forwarded these comments to Belgium, which was given the opportunity to react.
Ново удължаване на срока беше поискано с писмо от 1 декември 2014 г. и одобрено от Комисията с писмо от 2 декември 2014 г.
Belgium's comments were received by letter dated 13 March 2015, registered on 17 March 2015.
С писмо от 16 декември 2014 г.
On this basis the Commission has reassessed the case and interpreted certain elements differently in comparison to the assessment in the annulled Commission's 2009 decision.
Кралство Белгия представи мненията си относно решението за откриване на процедурата.
BACKGROUND
Комисията получи мненията на заинтересованите страни (вж. раздел 5 по-долу) на 15 декември 2014 г., 5 януари 2015 г. и 9 януари 2015 г.
The IRIS-H operate in a complex legislative and regulatory environment which is shaped by various public authorities.
С писма от 13 и 20 февруари 2015 г.
A comprehensive assessment of the compliance with State aid rules of the public financing from which they benefit requires at the outset a brief description of the legislative and regulatory framework as it applies to the IRIS-H.
Комисията препрати тези мнения на Белгия, която получи възможност да представи своя коментар.
This description encompasses an introduction to the Loi CPAS (on the basis of which the IRIS-H were created), a brief account of the creation of the IRIS-H, a survey of the legislative and other documents regulating the operations of the IRIS-H, a short overview of the main activities of the IRIS-H, as well as an enumeration of the various applicable financing mechanisms.
Мненията на Белгия бяха получени с писмо от 13 март 2015 г. и регистрирани на 17 март 2015 г.
The right to social aid and the Loi CPAS
Въз основа на това Комисията преразгледа делото и предложи различно тълкуване на някои елементи в сравнение с оценката, направена в отмененото решение от 2009 г.
The right to social aid is a constitutional right in Belgium.
КОНТЕКСТ
In particular, Article 23 of the Belgian Constitution provides:
Болниците IRIS работят в сложна законодателна и регулаторна среда, определена от различни публични органи.
‘Everyone has the right to lead a life in keeping with human dignity.
Извършването на обща оценка на съответствието на публичното финансиране за тези болници с правилата за държавна помощ изисква най-напред да се опише накратко приложимата за IRIS-H законодателна и регулаторна рамка.
To that end, the laws, the decree or rule referred to in Article 134 guarantee economic, social and cultural rights, taking account of the relevant obligations, and determine the conditions for their exercise.
Описанието включва представяне на „loi CPAS“ (който е правното основание за създаването на IRIS-H), кратка история на създаването на IRIS-H, преглед на законодателните и други документи, регламентиращи дейността на IRIS-H, кратко описание на основните дейности на IRIS-H, както и списък на различните приложими механизми за финансиране.
Those rights include, inter alia:
Право на социална помощ и закон „loi CPAS“
the right to social security, healthcare and social, medical and legal aid.’
В Белгия правото на социална помощ е конституционно право.
Actual access to social aid by citizens is governed primarily by the Organic Law of 8 July 1976 [17] (hereinafter ‘Loi CPAS’) which created the Centres Publics d'Action Sociale (hereinafter ‘CPAS’).
По-специално член 23 от Конституцията на Белгия предвижда следното:
The CPAS are public bodies, with legal personality, and are present in each Belgian municipality.
„Всеки има право да живее по начин, който е съвместим с човешкото достойнство.
The CPAS are governed by a board the members of which are elected by the municipal council of the respective municipality.
За тази цел законът, указът или правилникът, посочен в член 134, гарантират икономическите, социалните и културните права, при спазване на съответните задължения, и определят условията за тяхното упражняване.
According to Article 1 of the Loi CPAS:
Тези права включват по-специално:
‘Everyone has the right to social aid.
право на социална сигурност, опазване на здравето и социална, медицинска и правна помощ.“
The purpose of such aid is to enable everyone to lead a life in keeping with human dignity.
Ефективният достъп на гражданите до социална помощ се урежда основно в органичния закон от 8 юли 1976 г.
CPAS shall be set up to provide such aid in accordance with the conditions laid down in this Law.’
[17] (наричан по-нататък „loi CPAS“) за създаване на публични центрове за социална дейност (наричани по-нататък „CPAS“).
In practice, the CPAS provide social aid to persons who do not have the resources to be able to live in dignity and who are ineligible for other forms of social security (e.g. unemployment benefits).
Последните са организации на бюджетна издръжка, които притежават юридическа правосубектност и са разположени във всяка белгийска община.
In this context, Article 57(1) of the Loi CPAS specifies that the CPAS have the mission to provide individuals and families with the aid that the community is due to provide and describes this aid as follows:
CPAS се ръководят от съвет, чиито членове се избират от общинския съвет на съответната община.
‘It shall provide not only palliative and curative assistance but also preventive assistance.
По силата на член 1 от loi CPAS:
It shall encourage social participation by users.
„Всеки човек има право на социална помощ.
The assistance may be material, social, medical, medico-social or psychological.’
Тя има за цел да позволи на всеки гражданин да живее по начин, който е съвместим с човешкото достойнство.
Although each CPAS has the obligation to provide social aid to individuals and families, it does have a certain discretion as to how this aid is provided.
Създават се публични центрове за социална дейност, чиято задача е да гарантират тази помощ в съответствие с определените в настоящия закон условия.“
More specifically, a CPAS may provide such aid:
На практика CPAS предоставят социална помощ на хора, които не разполагат с необходимите средства, за да могат да живеят по съвместим с човешкото достойнство начин, и които не могат да се възползват от други форми на социална сигурност (напр. помощи за безработица).
either itself, directly, or
В тази връзка в член 57, параграф 1 от loi CPAS се уточнява, че задачата на CPAS е да предоставя на лицата и семействата дължимото обществено подпомагане.
‘where necessary and if appropriate under an existing scheme’ (see also recital 19), through institutions or services which it creates (on the basis of Articles 60(6), 79, 118 Loi CPAS), in which case the CPAS setting up such an institution or service also necessarily determines its purpose; any of its social obligations, which the CPAS delegates to the institution or service, is then exercised in accordance with that purpose, or
Тази задача е описана по следния начин:
through institutions or services with which it collaborates (Article 61 Loi CPAS), in which case the respective institutions or services will have been created:
„Те осигуряват не само подпомагане с цел облекчаване на положението или лечение, но и превантивно подпомагане.
either by the CPAS itself (see previous indent), or
Те насърчават социалното участие на ползвателите.
by a third party which will also have decided the purpose of its institution.
Това подпомагане може да бъде материално, медицинско, медико-социално или психологическо.“
In the latter two cases, the CPAS will delegate (part of) its social aid obligation solely in so far as this is consistent with the purpose of the collaborating institution.
Всеки CPAS е длъжен да предоставя социална помощ на лицата и семействата, но разполага с известна свобода на преценка по отношение на начина на предоставяне на тази помощ.
On the one hand, if the institution is set up by the CPAS, it will control this purpose.
По-специално CPAS може да предостави помощта:
In the case of an entirely third-party institution, on the other hand, the collaboration will be limited by the purpose of this institution.
лично и пряко,
The legal obligation on the CPAS to provide social aid, whether material, social, medical, medico-social or psychological, is the same no matter whether it provides the aid directly or through institutions that it creates or with which it collaborates.
или „когато това е необходимо и, ако е целесъобразно, в контекста на съществуващо планиране“ [вж. също съображение 19], чрез посредничеството на създадени от него заведения или служби (на основание на член 60, параграф 6, член 79 и член 118 от loi CPAS), като в този случай CPAS, който създава такова заведение или служба, трябва да определи нейното предназначение.
Article 57 of the Loi CPAS imposes the obligation to provide such aid on the CPAS (alone) in all cases.
Всяко социално задължение, което CPAS делегира на въпросното заведение или служба, трябва да бъде изпълнено в съответствие с това предназначение;
Any forms of delegation are arrangements for the exercise of this obligation and do not exempt the CPAS from its responsibility to ensure that its obligation is — and continues to be — fulfilled.
или чрез посредничеството на заведение или служба, с които той си сътрудничи (член 61 от loi CPAS), като в този случай заведението или службата трябва да са създадени:
The requirements that apply when a CPAS wants to create an institution or service (such as a hospital) for the performance of (part of) the CPAS mission to provide social aid are set out in Article 60(6) of the Loi CPAS:
или от самия CPAS (вж. предходното тире);
‘Where necessary and if appropriate under an existing scheme, the CPAS shall set up, develop and manage social, curative and preventive establishments and services.
или от трето лице, което е определило тяхното предназначение.
The need to create or develop an establishment or service must be based on documentation including an evaluation of the needs of the municipality and/or region and of similar establishments or services already in existence, a description of their operation, an accurate assessment of the cost price and expenditure involved and, if possible, information allowing a comparison with similar establishments or services.
В последните два случая CPAS делегира (част от) задълженията си за предоставяне на социална помощ само доколкото делегираните задължения съответстват на предназначението на партньорското заведение.
The creation or development of establishments or services that will potentially receive either investment or operating subsidies can only be decided on the basis of documentation showing that the conditions laid down in the organic law or regulations on the granting of such subsidies will be satisfied.
От една страна, ако заведението е създадено от CPAS, последният контролира неговото предназначение.
Notwithstanding the authorisation to be obtained from other public authorities, as soon as the decision to create or develop an establishment or service might entail a contribution from or addition to the municipal budget, it shall require the approval of the municipal council.’
За разлика от това при напълно самостоятелно заведение (заведение на трето лице) сътрудничеството се ограничава до предназначението на въпросното заведение.
The obligation in Article 57 of the Loi CPAS to provide individuals and families with aid (of social, medical, medico-social or psychological nature) is:
Правното задължение на CPAS за осигуряване на социална помощ, била тя материална, социална, медицинска, медико-социална или психологическа, се запазва, независимо дали CPAS предоставя тази помощ пряко или чрез посредничеството на създадено от него заведение или на такова, с което си сътрудничи.
General: aid is to be provided irrespective of the ideological, philosophical or religious beliefs of the beneficiary (Article 59 of the Loi CPAS) and the person's possible lack of means.
Член 57 от loi CPAS налага на CPAS (и единствено на него) задължението да предоставя помощта във всички случаи.
The CPAS has the specific purpose of providing aid in view of the person's state of poverty.
Делегирането е форма на изпълнение на това задължение и не освобождава CPAS от неговата отговорност да изпълнява и да продължава да изпълнява своето задължение.
On this basis, each CPAS has the obligation to provide aid to all, and if it sets up an institution or service to fulfil its task the latter will necessarily have the same obligation.
Изискванията, които се прилагат в случаите, когато CPAS желае да се създаде заведение или служба (например болница), която да изпълнява (част от) неговата задача за предоставяне на социална помощ, са определени в член 60, параграф 6 от loi CPAS:
Not subject to time limits: the aid is to be provided for as long as the social need exists.
„Публичният център за социална дейност създава, когато това е необходимо и, по целесъобразност, в контекста на съществуващо планиране, заведения или служби за социална грижа, лечение или превенция, разширява и управлява тяхната дейност.
The CPAS is therefore obliged to ensure the continuity of the aid and hence of the institution or service that provides it.