natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда, че „всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
In the ‘Doux Élevage’ case, the Court answered a question referred for a preliminary ruling on the interpretation of Article 107(1) of the TFEU and, more particularly, of the concept ‘State resources’ in cases involving voluntary contributions which have been made compulsory.
Ето защо, за да могат да бъдат окачествени като държавни помощи, разглежданите мерки трябва да подлежат на финансиране от страна на държавата и да са финансирани с ресурси на държавата.
The Court delivered its judgment, concluding that a national authority's decision extending, to all those working in an agricultural sector, an agreement which, like the interbranch agreement principally at issue, introduces a contribution within the framework of an interbranch organisation recognised by the national authority and thus makes that contribution compulsory with a view to enabling the implementation of measures on communication, promotion, external relations, quality assurance, research and defending the interests of the sector concerned does not constitute State aid.
Що се отнася до системата на междуотрасловите организации и характера на ЗДВ, за да бъде в състояние да определи дали вноските могат да представляват ресурси на държавата, Комисията анализира въпросната мярка, наред с другото, в светлината на решението на Съда от 30 май 2013 г. по дело C-677/11 „Doux élevages“.
In its judgment, the Court considered that the contributions in question come from private economic operators which carry out an activity on the markets concerned, which means that this mechanism does not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Решение, възприето от Съда по делото „Doux élevages“
The funds created by the payments do not pass via the State budget or via another public entity and the State does not relinquish any resources in any form whatsoever (such as taxes, charges, contributions or other), which, under national legislation, should have been paid into the State budget.
В рамките на делото „Doux élevages“ Съдът отговори на преюдициално запитване във връзка с тълкуването на член 107, параграф 1 от ДФЕС, и по-специално понятието „ресурси на държавата“ в случаите, касаещи направени задължителни доброволни вноски.
In the Court's view, the contributions at issue retain their private character throughout and the national authorities must not in fact use those resources mainly to support certain businesses.
В постановеното от него решение Съдът заключава, че решението на национален орган, с което действието на споразумение — което, както разглежданото в главното производство междубраншово споразумение, въвежда вноска в рамките на призната от националния орган междубраншова организация и по този начин прави вноската задължителна — се разпростира по отношение на всички представители на професии от определена област в селското стопанство с цел да се позволи провеждането на комуникационни, промоционални дейности, на дейности, свързани с външните отношения, с осигуряването на качество, на изследователски дейности и на дейности за защита на интересите в съответния сектор, не е елемент от фактическия състав на държавната помощ.
It is the interbranch organisations concerned which decide on the use of those resources, which are consequently entirely devoted to objectives determined by those organisations.
В решението си Съдът е приел, че вноските се правят от частни икономически оператори, които упражняват икономическа дейност на съответните пазари, което означава, че този механизъм не включва пряко или непряко прехвърляне на държавни средства.
Similarly, the resources are not constantly subject to public monitoring and are not available to the State authorities.
Фондовете, натрупани от изплащането на тези вноски, не преминават през държавния бюджет или друго публичноправно образувание и държавата не прави отказ от никакви ресурси на каквото и да било основание (данъци, такси, вноски и пр.), които би трябвало да постъпят в държавния бюджет.
As regards the possible influence which the State may exercise over the interbranch organisation's operation by deciding to extend an interbranch agreement to cover all those working in a sector, the Court is of the opinion that this does not alter the above findings.
Според Съда тези вноски запазват своя частноправен характер на всеки от етапите и националните органи не могат ефективно да използват тези ресурси в главното производство, за да оказват подкрепа на някои предприятия.
Indeed, the Court has stressed that the rules in question do not confer on the relevant authority the power to direct or influence the funds' administration.
Съответните междубраншови организации вземат решение за използването на тези ресурси, които са изцяло отредени за определените от самите тях цели.
Moreover, under the case law of the relevant national courts, the provisions of the Rural Code governing the extension of an agreement introducing contributions in the context of an interbranch organisation do not authorise the public authorities to subject those contributions to a check other than one verifying correctness and compliance with the law.
Също така посочените ресурси не са неизменно под контрола на държавата и не са на разположение на държавните органи.
The public authorities act only as an ‘instrument’ in order to make compulsory the contributions introduced by interbranch organisations in order to pursue goals which they determine themselves.
Що се отнася до евентуалното влияние на държавата членка върху функционирането на междубраншовата организация в резултат от решението за разпростиране по отношение на всички представители на професиите в определена област на действието на междубраншовото споразумение, Съдът е на мнение, че то не може да промени направените по-горе констатации.
Moreover, the Court has stressed that private funds used by interbranch organisations do not become ‘public resources’ simply because they are used together with sums which may come from the public budget.
Съдът действително подчертава, че разглежданата правна уредба не предоставя на компетентния орган правото да ръководи или оказва влияние върху управлението на фондовете.
Also, the Court has stated that neither the State's power to recognise an interbranch organisation in accordance with Article L.632.1 of the Rural Code nor that State's power to extend an interbranch agreement to cover all those working in a sector in accordance with Articles L.632-3 and L.632-4 of that Code constitutes sufficient grounds for concluding that the measures taken by the interbranch organisation are attributable to the State.
Освен това, в съответствие с практиката на компетентните национални юрисдикции разпоредбите на Кодекса за селските райони, които уреждат разпростирането на действието на споразумение, въвеждащо вноски в рамките на междубраншова организация, не позволяват на публичните власти да подлагат гореспоменатите вноски на друг контрол освен за редовност и законосъобразност.
In its initiation Decision, the Commission expressly based its assessment as to the presence of State aid, and more particularly as to the involvement of State resources and the measures' attributability to the State, on arguments which the Court refuted in the abovementioned ‘Doux Élevage’ judgment.
Публичните органи изпълняват единствено функцията на „инструмент“, който прави задължителни вноските, въведени от междубраншовите организации за преследването на целите, които те сами са си поставили.
Applying the ‘Doux Élevage’ case law to the case at issue
Наред с това, Съдът подчертава, че частните средства, използвани от междубраншовите организации, не се превръщат в „публични ресурси“ само поради това че се използват съвместно със суми, евентуално получавани от държавния бюджет.
Regarding the ‘Val'Hor’ interbranch organisation:
От друга страна, Съдът посочва, че нито правото на държавата да признае междубраншовата организация в съответствие с член L. 632-1 от Кодекса за селските райони, нито правото ѝ да разпростре по отношение на всички представители на професии от определена област действието на междубраншово споразумение в съответствие с членове L. 632-3 и L. 632-4 от този кодекс позволяват да се направи извод, че за осъществяваните от междубраншовата организация дейности отговорност може да се носи от държавата.
As with the other interbranch organisations in France, the existence, tasks and operation of ‘Val'Hor’ are subject to recognition by a State authority.
В решението за започване на процедурата Комисията изрично аргументира своята оценка за наличието на държавна помощ, и по-специално за участието на държавни ресурси и за отговорността за тези ресурси, която може да носи държавата, като се позовава на аргументацията, отхвърлена от Съда в цитираното по-горе решение по делото „Doux élevages“.
‘Val'Hor’ nevertheless remains a private-law legal entity which does not form part of the public administration, as the State's role is confined to recognising ‘Val'Hor’ and extending the agreements which it is empowered to conclude, as is apparent from the information provided by the French authorities.
Прилагане на съдебната практика по делото „Doux Elevages“ в конкретния случай
Regarding the compulsory voluntary contributions (sic) mechanism:
По отношение на междуотрасловата организация „Val'Hor“:
Under Article L. 632-6 of the Rural Code, notwithstanding the contributions' compulsory character they remain private-law receivables.
както и при останалите междуотраслови организации във Франция, нейното съществуване, задачи и функциониране са подчинени на признаването ѝ от държавен орган.
They do not pass via the State budget, nor via a public entity, nor via a fund monitored by the public authorities.
При все това тя продължава да бъде юридическо лице, субект на частното право, което не е част от държавната администрация, като ролята на държавата се ограничава с признаването ѝ и разширяването на обхвата на споразуменията, които тя има компетентност да сключва, което е видно от информацията, предоставена от френските власти
Indeed, it is apparent from the Articles of the Rural Code that the State's role is confined to extending the agreements, while the interbranch organisation, in this case ‘Val'Hor’, remains responsible for setting the level of the contributions and determining the objectives for which they are to be used.
По отношение на механизма на ЗДВ:
As regards the above-mentioned objectives which the interbranch organisations must achieve, in particular by means of the measures taken, in the ‘Doux Élevage’ Case the Court noted that Article L. 632-3 of the Rural Code states in a very general and non-exhaustive way the objectives which an interbranch agreement must promote in order to be extended by the public authority, and does not therefore make extending such an agreement subject to the pursuit of specific objectives set and defined by the State authorities.
по силата на член L. 632-6 от Кодекса за селските райони, въпреки задължителния си характер вноските продължават да се считат за частноправни вземания.
It follows from the ‘Doux Élevage’ judgment that the national authorities must not in fact use the resources stemming from the contributions in question to support certain businesses.
Те не преминават нито през държавния бюджет, нито през публичноправно образувание, нито през фонд, намиращ се под контрола на публичните власти.
The interbranch organisation concerned decides how those resources are to be used;
И действително, от разпоредбите на Кодекса за селските райони става видно, че ролята на държавата се ограничава до разпростирането на действието на споразуменията, докато междуотрасловата организация — в конкретния случай, „Val'Hor“ — продължава да носи отговорност за определянето на размера на вноските и тяхното използване за определените от самата нея цели.
all of those resources are devoted to the objectives set by the interbranch organisation itself.
По отношение на горепосочените цели, които трябва да постигнат междубраншовите организации, включително посредством осъществяваните дейности, в решението по делото „Doux élevages“ Съдът отбелязва, че в член L. 632-3 от Кодекса за селските райони са посочени по неизчерпателен начин твърде общи цели, към които междубраншовите споразумения следва да се стремят, за да бъде разпростряно действието им от държавния орган, като разпростирането на действието на подобно споразумение не е обвързано с преследването на конкретни цели, набелязани и определени от държавните власти.
By the same token, those resources are not constantly under public control and they are not at the State authorities' disposal.
От решението по делото „Doux élevages“ следва, че националните власти не могат ефективно да използват ресурсите от въпросните вноски, за да оказват подкрепа на някои предприятия.
The rules in question do not confer on the relevant authority the power to direct or influence the funds' administration.
Съответната междубраншова организация взема решение за използването на тези ресурси, които са изцяло отредени за определените от самата нея цели.
As the Court also stated, the above findings are not altered by the possible influence which the State may exercise over the interbranch organisation's operation by deciding to extend an interbranch agreement to cover all those working in a sector.
Също така тези ресурси не са неизменно под контрола на държавата и не са на разположение на държавните органи.
As the Court stressed that private funds used by interbranch organisations do not become ‘public resources’ simply because they are used together with sums which may come from the public budget, the mere fact that some of the measures concerned are also funded by means of FAM subsidies does not mean that the compulsory voluntary contributions (sic) in question may be described as State resources in the absence of evidence according to which those subsidies would have allowed the State to carry out sufficient monitoring of the funds resulting from collecting the compulsory voluntary contributions (sic).
Разглежданата правна уредба не предоставя на компетентния орган правото да ръководи или оказва влияние върху управлението на фондовете.
The Court has also stated that neither the State's power to recognise an interbranch organisation in accordance with Article L.632.1 of the Rural Code nor that State's power to extend an interbranch agreement to cover all those working in a sector in accordance with Articles L.632-3 and L.632-4 of that Code constitutes sufficient grounds for concluding that the measures taken by the interbranch organisation are attributable to the State.
В съответствие с направеното допълнително уточнение от Съда, евентуалното влияние на държавата върху функционирането на междубраншовата организация в резултат от решението за разпростиране по отношение на всички представители на професиите в определена област на действието на междубраншовото споразумение не може да промени направените по-горе констатации.
For the reasons cited in the above recitals, the Commission considers that the funding of the measures in question carried out by the ‘Val'Hor’ interbranch organisation by means of compulsory voluntary contributions (sic) does not come from State resources and nevertheless (sic) does not constitute State aid.
Предвид изтъкнатото от Съда обстоятелство, че частните средства, използвани от междубраншовите организации, не се превръщат в „публични ресурси“ само поради това че се използват съвместно със суми, евентуално получавани от държавния бюджет, самият факт, че част от въпросните дейности са били финансирани и с безвъзмездни средства от FAM, не позволява въпросните ЗДВ да бъдат квалифицирани като ресурси на държавата, в отсъствието на данни в подкрепа на това, че тези безвъзмездни средства са позволили на държавата да упражни достатъчен контрол върху събраните средства от ЗДВ.
CONCLUSION
От друга страна, Съдът направи уточнението, че нито правото на държавата да признае междубраншовата организация в съответствие с член L. 632-1 от Кодекса за селските райони, нито правото ѝ да разпростре по отношение на всички представители на професии от определена област действието на междубраншово споразумение в съответствие с членове L. 632-3 и L. 632-4 от този кодекс позволяват да се направи извод, че за осъществяваните от междубраншовата организация дейности отговорност може да се носи от държавата.
The outcome is that funding measures by means of compulsory voluntary contributions (sic) does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU,
Поради изложените в съображенията по-горе причини Комисията счита, че финансирането на въпросните дейности, осъществявани от междубраншовата организация „Val'Hor“ с постъпления от ЗДВ няма за източник държавни средства и съответно не представлява държавна помощ.
HAS ADOPTED THIS DECISION:
ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Article 1
Оттук следва, че финансирането на дейностите с постъпления от ЗДВ не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС,
The funding of measures relating to promotion, advertising, technical assistance and research and development carried out by the ‘Val'Hor’ interbranch organisation by means of compulsory voluntary contributions (sic) during the period 2005-2014 does not constitute State aid within the meaning of Article 107(1) of the TFEU, without prejudice to the question of whether or not State subsidies to an interbranch organisation constitute aid to the sector concerned or whether the subsidies allocated to those measures constitute State aid.
относно определени временни защитни мерки във връзка с болестта африканска чума по свинете в Латвия
concerning certain interim protective measures relating to African swine fever in Latvia
(нотифицирано под номер С(2014) 4536)
(notified under document C(2014) 4536)
като взе предвид Директива 89/662/ЕИО на Съвета от 11 декември 1989 г. относно ветеринарните проверки по отношение на търговията вътре в Общността с оглед доизграждането на вътрешния пазар [1], и по-специално член 9, параграф 3 от нея,
Having regard to Council Directive 89/662/EEC of 11 December 1989 concerning veterinary checks in intra-Community trade with a view to the completion of the internal market [1], and in particular Article 9(3) thereof,
като взе предвид Директива 90/425/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно ветеринарните и зоотехническите проверки, приложими при търговията в Общността с определени видове живи животни и продукти с оглед завършване изграждането на вътрешния пазар [2], и по-специално член 10, параграф 3 от нея,
Having regard to Council Directive 90/425/EEC of 26 June 1990 concerning veterinary and zootechnical checks applicable in intra-Community trade in certain live animals and products with a view to the completion of the internal market [2], and in particular Article 10(3) thereof,
Африканската чума по свинете е инфекциозна вирусна болест по домашните и дивите свине, която може да окаже сериозно въздействие върху рентабилността на свиневъдството и оттам да има отрицателни последици за търговията в рамките на Съюза и износа към трети държави.
African swine fever is an infectious viral disease affecting domestic and feral pig populations and can have a severe impact on the profitability of pig farming causing disturbance to trade within the Union and exports to third countries.
При поява на огнище на африканска чума по свинете съществува опасност болестотворният агент да се разпространи в други свиневъдни обекти и сред дивите свине.
In the event of an outbreak of African swine fever, there is a risk that the disease agent might spread to other pig holdings and to feral pigs.
С Директива 2002/60/ЕО на Съвета [3] се въвеждат минимални мерки, които да се прилагат в рамките на Съюза, за борба с африканската чума по свинете.
Council Directive 2002/60/EC [3] lays down minimum measures to be applied within the Union for the control of African swine fever.
В член 9 от Директива 2002/60/ЕО се предвижда създаването на защитни и надзорни зони при появата на огнища на тази болест, където трябва да се прилагат мерките по членове 10 и 11 от посочената директива.
Article 9 of Directive 2002/60/EC provides for the establishment of protection and surveillance zones in the event of outbreaks of that disease where the measures laid down in Articles 10 and 11 of that Directive are to apply.
Латвия информира Комисията за актуалната обстановка на нейната територия във връзка с болестта африканска чума по свинете и в съответствие с член 9 от Директива 2002/60/ЕО създаде защитни и надзорни зони, където се прилагат мерките по членове 10 и 11 от посочената директива.
Latvia has informed the Commission of the current African swine fever situation on its territory, and in accordance with Article 9 of Directive 2002/60/EC, it has established protection and surveillance zones where the measures referred to in Articles 10 and 11 of that Directive are applied.
За да се предотвратят ненужните затруднения за търговията в рамките на Съюза и да се избегне създаването на необосновани пречки пред търговията с трети държави, е необходимо, в сътрудничество със засегнатата държава членка, да се състави списък на Съюза на ограничителните зони във връзка с болестта африканска чума по свинете в Латвия, които представляват защитните и надзорните зони („ограничителните зони“).
In order to prevent any unnecessary disturbance to trade within the Union and to avoid unjustified barriers to trade by third countries, it is necessary to establish in collaboration with the Member State concerned a Union list of the restricted zones for African swine fever in Latvia which are the protection and surveillance zones (‘the restricted zones’).
Поради тази причина, до провеждането на следващото заседание на Постоянния комитет по хранителната верига и здравето на животните, в приложението към настоящото решение следва да бъдат посочени ограничителните зони в Латвия и да бъде определена продължителността на това разделяне на зони.
Accordingly, pending the next meeting of the Standing Committee on the Food Chain and Animal Health, the restricted zones in Latvia should be listed in the Annex to this Decision and the duration of that regionalisation fixed.
Латвия гарантира, че защитните и надзорните зони, създадени съгласно член 9 от Директива 2002/60/ЕО, включват най-малко зоните, посочени в приложението към настоящото решение.
Latvia shall ensure that the protection and surveillance zones established in accordance with Article 9 of Directive 2002/60/EC comprise at least the areas listed in the Annex to this Decision.
Настоящото решение се прилага до 31 юли 2014 г.
This Decision shall apply until 31 July 2014.
ОВ L 395, 30.12.1989 г., стр. 13.
OJ L 395, 30.12.1989, p. 13.
ОВ L 224, 18.8.1990 г., стр. 29.
OJ L 224, 18.8.1990, p. 29.
Директива 2002/60/ЕО на Съвета от 27 юни 2002 г. за определяне на специфични разпоредби за борба с африканската чума по свинете и за отмяна на Директива 92/119/ЕИО относно болестта на Тешен и африканската чума по свинете (ОВ L 192, 20.7.2002 г., стр. 27).
Council Directive 2002/60/EC of 27 June 2002 laying down specific provisions for the control of African swine fever and amending Directive 92/119/EEC as regards Teschen disease and African swine fever (OJ L 192, 20.7.2002, p. 27).
Зони в Латвия
Zones in Latvia
Ограничителни зони по член 1
Restricted zones as referred to in Article 1
Защитна зона
Protection zone
Надзорна зона
Surveillance zone