natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Италианските органи считат, че това е добра алтернатива на задължението за програмата на киносалоните, което беше предложено първоначално, за да се гарантира, че мярката ще постигне заложените цели и за да се изключат онези участници на пазара, които поради пазарната си мощ биха могли да преминат към новата технология без помощи.
Second, and linked to this, a threshold of 60 screens is introduced in the modified implementing regulations.
На трето място, новите разпоредби за изпълнение изискват бенефициерът да направи декларация, чрез която да се избегне свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия).
Cinema exhibitors that own or manage a higher number of screens are excluded from the tax credit.
На четвърто място, изменените разпоредби разрешават натрупване на помощи до достигане на максимален интензитет на помощта от 75 % от общите разходи.
The Italian authorities consider this a sound alternative to the programming requirements initially imposed as a way of ensuring that the measure reaches its objectives and excluding those market players that, because of their market strength, should be able to make the transition without aid.
За киносалоните с един или два екрана общият максимален интензитет на помощта е 90 %.
Third, the modified implementing regulations require a declaration from the beneficiary in order to ensure that overcompensation or redirection of aid is avoided if the tax credit is combined with commercial (VPF) models.
Освен тези изменения от 2012 г. насам бенефициерите могат да отстъпват данъчния кредит за цифрово оборудване на доставчиците на оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 56).
Fourth, the modified regulations allow for the combination of aid up to a maximum aid intensity of 75 % of the total costs.
МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
For cinemas of one or two screens, the maximum cumulative aid intensity is 90 %.
В резултат от обществената консултация относно мярката за помощ, която се проведе през 2009 г., Комисията получи мненията на близо 20 заинтересовани страни.
On top of these changes, since 2012 it has been possible for beneficiaries to transfer the digital tax credit benefits to suppliers of digital equipment, banks, financial intermediaries and insurance agencies (cf. recital 56).
Мнения представиха:
COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
италианските и европейските организации в сектора, които представляват филморазпространителите и киносалоните, както и френската Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (Висша техническа комисия по образа и звука) и Европейският форум за цифрово кино;
The Commission received around 20 submissions from interested third parties in response to the public consultation on the aid measure that was held in 2009.
френските органи, както и фондовете за насърчаване на киноизкуството в Германия и Обединеното кралство и мрежата от европейски регионални фондове за аудио-визия (Cineregio); някои от получените мнения се позоваваха на публикациите по въпроса на директорите на европейските агенции за киното (EFAD) [7];известен брой дружества, специалисти от киноиндустрията и граждани на Франция, Италия, Обединеното кралство и Швейцария.
The responses were submitted by:
Освен това през октомври 2009 г. беше организиран семинар по темата в Рим.
European and Italian trade organisations representing distributors and cinemas, the French Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST), and the European Digital Cinema Forum (EDCF),
Що се отнася до необходимостта от помощта, във всички получени мнения се подчертава, че държавните помощи са необходими за прехода към цифрово кино, което е считано за неизбежно.
the French authorities, German and UK film funds, and the network of European regional film funds (Cineregio); several contributions also referred to the EFAD publications on the subject [7],a number of businesses, film sector professionals and individuals from Italy, France, Switzerland and the UK.
Както френските органи, така и националният орган на Обединеното кралство за киноиндустрията (UK Film Council) обясниха, че общите ползи от цифровото кино са придружени от несиметрично разпределение на разходите (направени от експлоатиращото киносалони дружество) и на преките финансови ползи (за филморазпространителя), свързани с прехода към цифрово кино.
Moreover, a workshop on the subject was held in Rome in October 2009.
Тази несиметричност затруднява навременното приключване на прехода към цифрово кино без външна помощ.
Regarding the necessity of the aid, all contributions underlined the need for State aid in the transition to digital cinema, which was seen as an inevitable development.
В този контекст представилите мнения трети страни подчертаха, че съществува очевиден риск много малки, независими и/или намиращи се в отдалечени райони кина в Европа да напуснат пазара, ако цените на системите за цифрово прожектиране не станат по-достъпни и по-евтини.
Both the French authorities and the UK Film Council explained that the general benefits of digital cinema were accompanied by an asymmetrical distribution of the costs associated with the transition (carried by the exhibitor) and the direct financial benefits (for the distributor).
В изявлението си от септември 2009 г.
This asymmetrical situation made it difficult to complete a timely transition without external assistance.
EFAD твърди, че 30 % от европейските кинозали рискуват да затворят врати.
In this context, the contributors identified a clear risk that many of Europe's smaller, independent and/or remote cinemas would leave the market if digital projection systems were not made more accessible and affordable.
Както френските органи, така и немският съвет за киното подчертаха, че не само прожектирането, но и разпространението на филмите би пострадало от липсата на помощи.
In its Statement of September 2009 the EFAD said that 30 % of European screens were at risk of disappearing.
При дълъг преходен период с успоредно разпространяване на аналогови и цифрови копия на филмите разходите биха могли да се окажат прекалено високи, най-вече за филморазпространителите на филми от по-малък калибър.
Both the French authorities and the German Federal Film Board emphasised that, in the absence of aid, not only the exhibition of films but also their distribution would suffer.
И накрая, липсата на помощ би имала значително отрицателно въздействие върху разпространението на европейски филми, културното различие и достъпа на европейските граждани до култура.
A long transition, with the parallel circulation of analogue and digital film copies, would prove too costly, especially for the smaller film distributors.
Във всички получени мнения се подчертава освен това, че т.нар. стандарти на DCI са широко признати като общи стандарти за цифровото кино.
Ultimately, the absence of aid would have a significant negative impact on European film circulation, cultural diversity and the access of European citizens to culture.
Популяризирането на даден стандарт в световен мащаб се приема по-скоро като положителна стъпка, отколкото като недостатък за кинозалите, тъй като позволява да се установи равенство помежду им.
All contributions also stressed that the so-called DCI standards were wide ly accepted as the common standard for digital cinema.
Що се отнася до разходите за монтаж на оборудването за цифрово прожектиране, сумата от 100000 EUR на екран като цяло не беше сметната за прекомерна.
The promotion of one global standard was seen as a positive element rather than a disadvantage for cinemas because it created a level playing field.
Напротив, в множество мнения беше подчертано, че разходите могат да са много по-високи, например когато прожекционната кабина се нуждае от значителен ремонт, какъвто може да бъде случаят в малките кинозали.
With regard to the costs of installing digital projection equipment, EUR 100000 per screen was generally not seen as an exaggerated estimate.
Все пак в някои от отговорите се признава, че има тенденция на спад в цените на оборудването за цифрово кино.
Instead, several contributors contended that costs could be much higher, for instance when substantial work on the projection booth was required, which could be the case especially for small cinemas.
В много от получените мнения се твърди, че дори и разходите за преоборудване да са по-големи от наличната държавна помощ (какъвто вероятно е случаят с италианския данъчен кредит), то фактът, че държавната помощ допълва други източници на доход, като например таксите за виртуални копия и собствения капитал на експлоатиращите кинозали дружества, би останал непроменен.
Some contributions nevertheless identified a downward trend in the pricing of digital cinema equipment.
Що се отнася до пропорционалността на помощта, някои заинтересовани страни се отнасят критично към данъчния кредит, тъй като смятат, че по всяка вероятност от него ще се възползват най-вече по-големите киносалони.
Several contributions argued that, even if the costs of conversion were much higher than the State support available (as seemed to be the case for the Italian tax credit), the State aid should be seen as complementary to other sources of revenue, for example virtual print fees and exhibitors' own funds.
Други подкрепиха възможността да се отпусне помощ за големите киносалони, евентуално обусловена от критерии за програмата им.
Regarding the proportionality of the aid, some of the interested parties criticised the tax credit as they expected larger cinemas to be most likely to benefit from the aid.
При все това в някои от мненията се повтаря изявлението на EFAD, като се подчертава, че е важно да няма различия в третирането, дължащи се например (в конкретния случай на италианския данъчен кредит) на различното равнище на платежоспособност на кината, и по-общо дължащи се на ограничаването на достъпа въз основа на програмите, размера и географското местоположение на кинозалите.
Others argued that aid for larger cinemas could be appropriate, possibly on the basis of programming obligations.
Международната федерация на сдруженията на филморазпространителите (FIAD) подчерта, че на сегашния кино пазар и в общия икономически контекст дори и най-големите експлоатиращи кинозали дружества биха не биха могли да се считат за рентабилни.
Some contributions however echoed the EFAD Statement and stressed that it was important not to introduce differences in treatment, for instance (in the specific Italian tax credit case) arising from the different level of tax liabilities of the cinemas involved, but also (more generally) arising from a restriction of access on the basis of the programming, size and location of cinemas.
Мненията леко се разминават по темата за наличността на оперативни търговски схеми за прехода и тяхната приложимост за най-малките кинозали.
The International Federation of Film Distributors' Associations (FIAD) argued that even major exhibitors might not be considered profitable in the current cinema market and general economic context.
Някои заявяват, че няма стандартни оперативни схеми за прехода към цифрово кино.
On the availability of commercial business models for the transition and their applicability to smaller cinemas, opinions diverged somewhat.
Други твърдят, че множество кина нямат достъп до споразумения за VPF, предлагани от посредници („внедрители“) (вж. също бележка 5) поради естеството и обема на тяхната програма (размерът на таксите за виртуални копия зависи от броя на филмите, които са в програмата за излъчване през първата седмица след излизането им и/или от броя на екраните, с които разполага даден киносалон).
Some argued that there was no standard business model for the digital cinema transition.
„Europa Distribution“ твърди, че оперативните търговски схеми се отнасят само за най-рентабилните кинозали и големите търговски разпространители.
Others argued that a large number of cinemas could not access the VPF deals offered by third-party integrators (cf. also footnote 5) because of the nature and volume of their programming (the volume of virtual print fees generated depended on the number of films programmed in their first week of release and/or the number of screens the cinema had).
Според изложеното в документа за обсъждане на EFAD чрез схемата за такси за виртуалните копия може да се обнови оборудването само на 10000 европейски екрана от общо 30000.
Europa Distribution argued that the commercial business models worked only for the more profitable cinemas and big, commercial distributors.
В едно от мненията се твърди, че търговската схема за такси за виртуалните копия е подходяща и за по-малките кина.
According to the EFAD background paper, only approximately 10000 European screens out of a total of 30000 could be equipped through the VPF model.
Френските органи подчертават, че във всички случаи наличните търговските схеми за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (като модернизирането на прожекционните кабини) и освен това винаги предвиждат известно финансово участие от страна на експлоатиращите киносалони дружества.
One contribution claimed that the commercial VPF models were equally suited for smaller cinemas.
Дори и в тези случаи публичната помощ би могла да има съществена допълваща роля.
In any case, the French authorities argued that the available commercial transition models did not cover all the costs of digital cinema conversion (such as the upgrade of projection booths) and moreover always required a contribution by the cinema exhibitor as well.
Що се отнася до адекватността на помощта, заинтересованите страни изтъкнаха, че като цяло държавните помощи биха помогнали на малките киносалони да устоят на силната конкуренция на големите мултиплекси и биха създали условия на равнопоставеност.
Public support could play a crucial complementary role in these cases too.
Според прогнозите монтажът на цифрово кинооборудване би предоставил по-широк избор на публиката.
Regarding the adequacy of the aid, interested parties said that, in general, State aid would help smaller cinemas to face the strong competition of large multiplex cinemas and would create a level playing field.
В мненията се подчертават предимствата на цифровото кино, като например качеството на прожекциите, гъвкавостта при съставянето на програмата и по-ниските разходи за филморазпространение.
The installation of digital cinema equipment was expected to result in a wider choice for audiences.
Френските органи твърдят, че адекватността на помощта в полза на цифровото кино не би трябвало да се оценява спрямо повишеното разнообразие на кинопрограмите, а по-скоро спрямо възможността да се избегне затварянето на кинозали.
Contributors also emphasised other advantages associated with digital cinema, such as the quality of the projection, the programming flexibility and the lower distribution costs.
Според тях точно посредством цифровизaцията на различните видове кина ще се гарантира разнообразието в предлагането на филми.
The French authorities argued that the adequacy of digital cinema support should be looked at not in terms of an increase in programming diversity, but rather in terms of preventing the closure of cinemas.
Европейският форум за цифрово кино твърди, че ако данъчният кредит може да се компенсира с ДДС, дори и по-малко рентабилните кина биха могли да се възползват от италианската мярка.
It was in their view through the digitisation of the diverse types of cinema that a diverse range of films would be offered.
В някои от мненията се посочва, че данъчният кредит е от краткосрочно естество в сравнение с дългосрочните предизвикателства, свързани с прехода към цифрово кино.
The European Digital Cinema Forum argued that, if the tax credits could be offset against VAT, even the less profitable cinemas would be able to benefit from the Italian measure.
При все това в други мнения се подчертава, че стандартите са достатъчно консолидирани, за да се гарантира тяхната валидност за поне десет години, или че жизненият цикъл на цифровото кинооборудване все още не може да бъде определен.
Some contributions did mention the short-term nature of the tax credit and contrasted this with the longer-term challenges posed by the digital cinema transition.
Немският федерален съвет за киното подчертава, че помощта за преминаването към цифровото кино би била по-необременяваща в сравнение с разходите, свързани с преустройването на кината и възстановяването на културното разнообразие след изчезването на операторите, които не са в състояние да финансират сами прехода.
However, it was also argued that the standards were sufficiently established to guarantee that they would last for at least a decade, or that the lifespan of digital cinema equipment could not yet be determined.
Германия подчерта освен това, че конкретният национален и регионален контекст на всяка държава членка налага създаването на специална и адекватна по форма мярка за помощ.
The German Federal Film Board said that support for the digital cinema transition would be less costly than the costs associated with rebuilding cinemas and cultural diversity that would be needed after the disappearance of those players that were unable to finance the transition themselves.
В изявлението си EFAD подкрепя това мнения и подчертава, че няма универсално решение.
Germany also emphasised that the specific national and regional context of each Member State would require a specifically designed aid measure and a tailored form of aid.
Италианската асоциация на кинособствениците (ANEC) предвижда, че до края на жизнения цикъл на цифровото киноборудване контекстът ще се е променил достатъчно, за да бъде подмяната му по-малко проблематична.
The EFAD Statement echoed this sentiment and emphasised that there was no one-size-fits-all solution.
Европейският форум за цифрово кино твърди освен това, че евентуалните допълнителни разходи за ползване могат да се компенсират с нови източници на доход за въпросните кинозали.
The Italian association of cinema exhibitors (ANEC) expected that the context would have changed sufficiently by the end of th e lifespan of the digital equipment to make replacement less of a challenge.
Що се отнася до икономическите, социалните и културните последици от помощта, като цяло в мненията се подчертава необходимостта от един единствен стандарт за цифрово кино и широкото възприемане на стандартите на DCI.
The European Digital Cinema Forum moreover stated that any additional running costs might be offset by new revenue streams for the cinemas concerned.
В изявлението си EFAD твърди, че помощта за цифровото кино не би трябвало да налага едно технологично решение, а да е изготвена след внимателна оценка на технологичната ситуация в сектора.
Regarding the economic, social and cultural impact of the aid, the contributions generally emphasised the need for one digital cinema standard and the wide recognition of DCI standards.
В своите коментари „Europa Distribution“ подчертава, че неспазването на стандартите в сектора би могло да доведе до затварянето на множество кинозали.
The EFAD Statement argued that support for digital cinema should not impose a technological solution but should at the same time take stock of the technological situation in the sector.
ANEC уточнява, че във всички случаи мярката предоставя на кината свободата да инвестират в стандарта, който предпочитат.
Europa Distribution's contribution warned that failure to follow the industry standard would lead to the closure of many cinemas.
В множество мнения се подчертава още, че оборудването по стандарта на DCI може да се използва и за прожектирането на програми в други цифрови стандарти (по-ниски), докато обратното (прожектирането на цифрови копия по стандарта на DCI с прожектори от вида 1,3K например) не е възможно.
In any case, ANEC confirmed that cinemas were free under the measure to invest in the standard of their choice.
В представените мнения не се посочва, че има риск от увеличаване на цените, напротив, с времето цените би трябвало да спаднат.
Several contributions argued that DCI-compliant equipment could also be used to screen alternative programmes of different (lower) digital standards, whereas the reverse (screening DCI-compliant film copies on, e.g. 1,3K equipment) was not possible.
В същата връзка в мнението на френските органи и в документа за обсъждане на EFAD се подчертава, че мерките за помощ би трябвало да са така проектирани, че да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията на пазара на цифрово оборудване.
The contributors did not identify a risk of price increases.
Поради това мерките за помощ би трябвало да се основават на оценка на разходите за цифрово оборудване и помощта да бъде ограничена съобразно тези изчисления.
Instead, prices were expected to fall over time.
Съмненията на Комисията относно възможността държавните помощи да ускорят преминаването към цифрово кино и следователно да доведат до затварянето на кина (вж. точка 16) не се потвърдиха от изказаните мнения, в които, напротив, държавните помощи се посочват като трайно решение на предизвикателствата на цифровото кино.
Both the contribution of the French authorities and the EFAD background paper emphasised in this respect that any aid measure should be designed with a view to avoiding the distortion of competition in the digital equipment market.
Италианската федерация на киносалоните за авторски филми подчертава, че кинозалите имат ограничен географски обхват, поради което мярката не би довела да сериозни нарушения на конкуренцията.
Any aid measure should therefore be based on an evaluation of digital equipment costs and the aid should be capped in line with those cost estimates.
МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ
The Commission's concern that State aid might accelerate the switch-over and with it the closure of cinemas (cf. recital 16) was not reflected in the contributions.
Необходимост от помощта
Instead, State aid was put forward as a sustainable solution to the digital cinema challenge.
Италианските органи предоставиха на Комисията информация за характеристиките на италианския кинопазар (последната актуализация е от октомври 2013 г.).
The Italian federation of arthouse cinemas drew attention to the limited geographic reach of cinemas, which it said meant that the distortive effects on competition would be small.
Изчислено е, че в Италия има общо 3936 екрана, разположени в 1872 кина, които могат да се разделят на четири категории:
COMMENTS FROM ITALY
големи киновериги [8] с повече от 60 екрана: съществуват само две подобни вериги— „UCI“ и „The Space“, с 787 екрана в 76 обекта;
Necessity of aid
малки киновериги: съществуват 15 подобни вериги, всяка от които е съставена от най-много 60 екрана.
The Italian authorities have provided the Commission with information on the characteristics of the Italian cinema market (last updated in October 2013).
Общо кината от тази категория разполагат с 513 екрана в 104 обекта;
The total number of Italian screens is estimated at 3936, located in 1872 cinema sites.
малки търговски кина: 1287 екрана, разпределени в 351 кина.
Four categories can be distinguished:
малки кина: категория, съставена почти изцяло от кина с една кинозала (90 %), заедно със сезонните кина и/или църковните кина.
big cinema networks [8] of more than 60 screens.
Става въпрос за 1340 обекта, за които е изчислено че имат 1500 екрана.
There are only two such networks, UCI and The Space.
Делът на големите киновериги (посочени в подточка а) е 40 % от националния пазар, докато пазарният дял на посочените в подточка г) кина е едва 5–10 %.
They represent 787 screens in 76 sites;
Схемата за данъчен кредит е предназначена за кината от подточки б), в) и г).
small cinema networks.
По-специално, като се има предвид господстващото положение на пазара на двете големи киновериги, италианските органи смятат, че държавната помощ е необходима за извършването на прехода към цифрово кино за посочените малки и средни експлоатиращи киносалони дружества.
There are 15 such networks, each comprising in total 60 screens or less.
Според предоставените от Министерството на културните паметници и дейности и туризма данни в периода 2010—2013 г. са подадени молби за данъчен кредит в полза на цифровото кино за 1603 екрана (данни от април 2014 г.).
In total, the cinemas in this category represent 513 screens in 104 sites;