natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Що се отнася до член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд, обаче, органите на държавите от ЕАСТ не разполагат със самостоятелност да не уведомят Надзорния орган за мерки за държавна помощ.
However, with regard to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA State authorities have no discretion not to notify state aid measures.
По принцип тези органи имат абсолютното задължение да уведомяват Надзорния орган за всички подобни мерки преди тяхното привеждане в действие.
They are, in principle, under an absolute obligation to notify all such measures prior to their implementation.
Въпреки че в някои случаи Съдът на ЕАСТ отчита обстоятелства, които оправдават отделни нарушения на законодателството на ЕИП [69], органите на държавите от ЕАСТ следва да са напълно запознати с това задължение и по правило не могат да твърдят, че не са били запознати със задължението за отлагане.
Although the EFTA Court may take the excusability of the relevant breach of EEA law into account [69], in the presence of state aid, EFTA State authorities should be fully aware of this obligation and cannot normally argue that they were not aware of the standstill obligation.
В случай че се колебаят, държавите от ЕАСТ могат винаги да уведомяват Надзорния орган за съответната мярка от съображения за правна сигурност [70].
In case of doubt, EFTA States can always notify the measure to the Authority for reasons of legal certainty [70].
Третото изискване, съгласно което нарушението на законодателството на ЕИП трябва да е причинило действителна и сигурна финансова вреда на ищеца, може да бъде изпълнено по различни начини.
The third requirement that the breach of EEA law must have caused an actual and certain financial damage to the claimant can be met in various ways.
В много случаи ищецът пледира, че в резултат на предоставената помощ му е пряко причинена загуба на печалба.
The claimant will often argue that the aid was directly responsible for a loss of profit.
Когато разглежда подобни твърдения, националният съд следва да вземе предвид следните съображения:
When confronted with such a claim, the national court should take account of the following considerations:
по силата на съдържащите се в законодателството на ЕИП изисквания за равностойност и ефективност [71], националните разпоредби не могат да изключват отговорността на държавата от ЕАСТ за пропусната печалба [72].
By virtue of the EEA law requirements of equivalence and effectiveness [71], national rules may not exclude an EFTA State’s liability for loss of profit [72].
Съгласно законодателството на ЕИП може да съществува вреда независимо дали нарушението е причина ищецът да загуби актив или пък е попречило на ищеца да подобри състоянието на активите си.
Damage under EEA law can exist regardless of whether the breach caused the claimant to lose an asset or whether it prevented the claimant from improving his asset position.
Ако националното законодателство съдържа подобно изключване на отговорност, националният съд трябва да остави тази разпоредба без прилагане по отношение на искове за обезщетение за вреди по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
Should national law contain such an exclusion, the national court would need to leave the provision unapplied as regards damages claims under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
определянето на действителния размер на пропуснатата печалба е по-лесно в случаите, когато неправомерната помощ е позволила на получателя да спечели договор или конкретна възможност за бизнес за сметка на ищеца.
Determining the actual amount of lost profit will be easier where the unlawful aid enabled the beneficiary to win over a contract or a specific business opportunity from the claimant.
В такъв случай националният съд може да изчисли приходите, които ищецът вероятно би реализирал по този договор.
The national court can then calculate the revenue which the claimant was likely to generate under this contract.
В случаите, когато договорът е вече изпълнен от получателя, националният съд следва да отчете и действително реализираната печалба.
In cases where the contract has already been fulfilled by the beneficiary, the national court would also take account of the actual profit generated.
по-сложна оценка на понесените вреди е необходима в случаите, когато в резултат на помощта е настъпила само обща загуба на пазарен дял.
More complicated damage assessments are necessary where the aid merely leads to an overall loss of market share.
Един от възможните подходи в подобни случаи може да бъде да се сравнят действителните приходи на ищеца (въз основа на отчета за приходите и разходите) с неговите предполагаеми приходи, които биха били реализирани, ако неправомерната помощ не бе предоставена.
One possible way for dealing with such cases could be to compare the claimant’s actual income situation (based on the profit and loss account) with the hypothetical income situation had the unlawful aid not been granted.
възможни са обстоятелства, при които понесените от ищеца вреди надхвърлят пропуснатите печалби.
There may be circumstances where the damage suffered by the claimant exceeds the lost profit.
Такъв е например случаят, когато в резултат на неправомерната помощ ищецът е принуден да прекрати дейността си (например поради изпадане в несъстоятелност).
This could, for example, be the case where, as a consequence of the unlawful aid, the claimant is forced out of business (e.g. through insolvency).
По принцип възможността за предявяване на иск за обезщетение за вреди е независима от евентуално паралелно разследване на Надзорния орган на същата мярка за помощ.
The possibility to claim damages is, in principle, independent of any parallel investigation by the Authority concerning the same aid measure.
Подобно текущо разследване не освобождава националния съд от задължението му да предостави защита на индивидуалните права по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд [73].
Such an ongoing investigation does not release the national court from its obligation to safeguard individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [73].
Тъй като ищецът може да е в състояние да докаже, че е понесъл загуби поради преждевременното привеждане в действие на помощта и по-конкретно в резултат на неправомерно предоставеното на получателя предимство във времето, възможността за уважаване на исковете за обезщетение за вреди не се изключва и в случаите, когато Надзорният орган вече е одобрил помощта към момента на вземането на решението на националния съд [74].
Since the claimant may be able to demonstrate that he suffered loss due to the premature implementation of the aid, and, more specifically, as a result of the beneficiary’s illegal time advantage, successful damages claims are also not ruled out where the Authority has already approved the aid by the time the national court decides [74].
Националните процедурни разпоредби в някои случаи позволяват на националния съд да използва разумна преценка за определяне на действителния размер на обезщетението за вреди, което да присъди на ищеца.
National procedural rules will sometimes allow the national court to rely on reasonable estimates for the purpose of determining the actual amount of damages to be granted to the claimant.
Когато случаят е такъв и при условие че е спазен принципът на ефективност [75], използването на разумна преценка от страна на съда е възможно и по отношение на искове за обезщетение за вреди, предявени на основание член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
Where that is the case, and provided the principle of effectiveness [75] is respected, the use of such estimates would also be possible in relation to damages claims arising from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Тази възможност може да се използва като ефективен инструмент от националните съдилища, които срещат затруднения при изчисление на размера на обезщетенията за вреди.
This can be a useful tool for national courts which face difficulties in relation to the calculation of damages.
Правните предпоставки за предявяване на искове за обезщетения за вреди по законодателството на ЕИП и въпросите на определянето на размера на обезщетенията могат да послужат също така като основа на искания за съдействие, адресирани до Надзорния орган по реда на раздел 2 от настоящата глава.
The legal prerequisites for damages claims under EEA law and issues of damages calculation can also form the basis of requests for assistance from the Authority under section 2 of this Chapter.
Искове за обезщетения за вреди срещу получателя
Damages claims against the beneficiary
Както бе посочено по-горе, потенциалните ищци имат право да предявяват искове за обезщетения за вреди срещу органа, предоставящ държавната помощ.
As described above, potential claimants are entitled to bring damages claims against the state aid granting authority.
Може обаче да има обстоятелства, при които ищецът би предпочел да насочи иска си за обезщетение за вреди директно срещу получателя на помощта.
However, there may be circumstances in which the claimant prefers to claim damages directly from the beneficiary.
Тъй като член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд не налага никакви преки задължения на получателя на държавна помощ, законодателството на ЕИП не съдържа основания за такива искове [76].
As Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement does not impose any direct obligation on the beneficiary of state aid, EEA law does not give any basis for such claims [76].
Това обаче по никакъв начин не засяга възможността за успешно предявяване на искове за обезщетения за вреди срещу получателя на основание действащото национално законодателство.
However, this does not in any way prejudice the possibility of a successful damages action against the beneficiary on the basis of substantive national law.
В този смисъл потенциалните ищци трябва да се позовават на националните разпоредби, регламентиращи извъндоговорната отговорност [77].
In this context, potential claimants must rely on national rules governing non-contractual liability [77].
Задължението на националните съдилища да наложат съответните правни последици, произтичащи от нарушения на задължението за отлагане, не се ограничава до постановяваните от тях окончателни решения.
The duty of national courts to draw the necessary legal consequences from violations of the standstill obligation is not limited to their final judgments.
В рамките на своите функции по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд националните съдилища са длъжни също да разпоредят временни мерки, когато това е необходимо за защита на правата на лицата [78] и за ефективното прилагане на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
As part of their role deriving from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts are also required to take interim measures where this is appropriate to safeguard the rights of individuals [78] and the effectiveness of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Правомощията на националните съдилища да приемат временни мерки могат да имат съществено значение за заинтересованите страни, когато е необходимо спешно предоставяне на правна защита.
The power of national courts to adopt interim measures can be of central importance to interested parties where fast relief is required.
Поради възможността си да предприемат бързи действия срещу неправомерна помощ, своята достъпност за ищците и разнообразните мерки, които могат да приемат, националните съдилища се намират в много благоприятна позиция да предприемат временни мерки в случаи, когато е изплатена или предстои да бъде изплатена неправомерна помощ.
Because of their ability to act swiftly against unlawful aid, their proximity and the variety of measures available to them, national courts are very well placed to take interim measures where unlawful aid has already been paid or is about to be paid.
Най-лесни за разрешаване са случаите, в които неправомерната помощ все още не е изплатена, но съществува риск от осъществяване на такива плащания по време на производство пред национален съд.
The most straightforward cases are those where unlawful aid has not yet been disbursed, but where there is a risk that such payments will be made during the course of national court proceedings.
В такива случаи вследствие на задължението си да предотвратява нарушения на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд [79] националният съд може да е длъжен да постанови временно разпореждане, предотвратяващо неправомерното изплащане на помощ, до разрешаването на спора по същество.
In such cases, the national court’s obligation to prevent violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [79] can require it to issue an interim order preventing the illegal disbursement until the substance of the matter is resolved.
В случаите, когато неправомерното плащане вече е извършено, вследствие на функцията си по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд националните съдилища обикновено трябва да разпоредят пълно възстановяване (включващо и лихви за неправомерност).
Where the illegal payment has already been made, the role of national courts under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement usually requires them to order full recovery (including illegality interest).
Съгласно принципа на ефективност [80] националният съд по принцип не може да отлага издаването на такова разпореждане посредством неоснователно отлагане на съдебното производство.
Because of the principle of effectiveness [80], the national court may not postpone this by unduly delaying proceedings.
Подобни отлагания не само биха засегнали индивидуалните права, поставени под защитата на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд, но също така биха увеличили пряко вредите по отношение на конкуренцията, произтичащи от неправомерния характер на помощта.
Such delays would not only affect the individual rights which Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement protects, but also directly increase the competitive harm which stems from the unlawfulness of the aid.
Въпреки това общо задължение обаче могат да възникнат обстоятелства, при които окончателното решение на националния съд е забавено.
However, in spite of this general obligation, there may nevertheless be circumstances in which the final judgment for the national court is delayed.
В такива случаи съгласно задължението за защита на индивидуалните права по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд националният съд трябва да използва всички временни мерки, с които разполага съгласно приложимата национална процедурна рамка, за да прекрати временно поне последиците от помощта, нарушаващи конкуренцията („временно възстановяване“) [81].
In such cases, the obligation to protect the individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement requires the national court to use all interim measures available to it under the applicable national procedural framework to at least terminate the anti-competitive effects of the aid on a provisional basis (“interim recovery”) [81].
Прилагането на националните процедурни правила в този случай зависи от изискванията за равностойност и ефективност [82].
The application of national procedural rules in this context is subject to the requirements of equivalence and effectiveness [82].
Когато въз основа на практиката на Съда на ЕАСТ и на съдилищата на Европейската общност и практиката на Надзорния орган националният съдия е достигнал prima facie до разумното убеждение, че съответната мярка съдържа неправомерна държавна помощ, най-целесъобразното средство за правна защита според Надзорния орган и в зависимост от националното процесуално законодателство би било да се издаде разпореждане за внасяне на неправомерната помощ и на лихвата за неправомерност в блокирана сметка до разрешаването на спора по същество.
Where, based on the case law of the EFTA Court and the European Community courts and the practice of the Authority, the national judge has reached a reasonable prima facie conviction that the measure at stake involves unlawful state aid, the most expedient remedy will, in the view of the Authority and subject to national procedural law, be to order the unlawful aid and the illegality interest to be put on a blocked account until the substance of the matter is resolved.
В окончателното си решение националният съд може да разпореди средствата в блокираната сметка да бъдат върнати на органа, предоставящ държавната помощ, ако бъде потвърдена неправомерността на помощта, или да бъдат предоставени на разположение на получателя.
In its final judgment, the national court would then either order the funds on the blocked account to be returned to the state aid granting authority, if the unlawfulness is confirmed, or order the funds to be released to the beneficiary.
Временното възстановяване може също да се използва като много ефективен инструмент в случаите, когато производството пред националния съд се провежда успоредно с разследване на Надзорния орган [83].
Interim recovery can also be a very effective instrument in cases where national court proceedings run parallel to an investigation by the Authority [83].
Фактът, че е в ход разследване на Надзорния орган, не освобождава националния съд от задължението му да предостави защита на индивидуалните права по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд [84].
An ongoing investigation by the Authority does not release the national court from its obligation to protect individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [84].
Следователно националният съд не може просто да преустанови разглежданото от него производство до вземане на решение от Надзорния орган, като остави правата на ищеца по член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд без защита.
The national court may therefore not simply suspend its own proceedings until the Authority has decided and leave the rights of the claimant under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement unprotected in the meantime.
В случай че националният съд желае да изчака резултата от извършваната от Надзорния орган оценка на съвместимостта, преди да постанови окончателно и неподлежащо на преразглеждане разпореждане за възстановяване, той следва да предприеме подходящи временни мерки.
Where the national court wishes to await the outcome of the Authority’s compatibility assessment before adopting a final and irreversible recovery order, it should therefore adopt appropriate interim measures.
И в този случай подходяща мярка за правна защита би било разпореждане за прехвърляне на средствата в блокирана сметка.
Here again, ordering the placement of the funds on a blocked account would seem an appropriate remedy.
В случаите, когато:
In cases where:
Надзорният орган обяви помощта за несъвместима, националният съд следва да разпореди връщането на средствата по блокираната сметка на органа, предоставящ държавна помощ (размерът на помощта плюс лихва за неправомерност).
the Authority declares the aid incompatible, the national court would order the funds on the blocked account to be returned to the state aid granting authority (aid plus illegality interest).
Надзорният орган обяви помощта за съвместима, това решение ще освободи националния съд от задължението му съгласно законодателството на ЕИП да разпореди пълно възстановяване [85].
the Authority declares the aid compatible, this would release the national court from its EEA law obligation to order full recovery [85].
Следователно съдът може, при спазване на изискванията на националното законодателство [86], да разпореди действителният размер на помощта да бъде предоставен на получателя.
The court may therefore, subject to national law [86], order the actual aid amount to be released to the beneficiary.
Въпреки това, както е посочено в раздел 1.2.3 от настоящата глава, националният съд остава задължен да приложи член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд, като разпореди възстановяването на лихвата за неправомерност [87].
However, as described in section 1.2.3 of this Chapter, the national court remains under the obligation to give effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement by ordering the recovery of illegality interest [87].
Тази лихва за неправомерност трябва да бъде платена на органа, предоставящ държавната помощ.
This illegality interest will therefore have to be paid to the state aid granting authority.
Функция на националните съдилища при прилагането на отрицателни решения на Надзорния орган на ЕАСТ за нареждане на възстановяване
Role of national courts in the implementation of negative decisions by the EFTA Surveillance Authority ordering recovery
Пред националните съдилища могат да бъдат отнесени за разглеждане спорове, свързани с държавна помощ, в случаите, когато Надзорният орган вече е разпоредил възстановяване.
National courts can also face state aid issues in cases where the Authority has already ordered recovery.
Макар че по-голямата част от тези случаи са производства за анулиране на национално разпореждане за възстановяване, трети страни също могат да претендират за получаване на обезщетения за вреди от националните органи заради неизпълнение на решение на Надзорния орган за възстановяване.
Although most cases will be actions for the annulment of a national recovery order, third parties can also claim damages from national authorities for failure to implement a recovery decision by the Authority.
Оспорване на валидността на национално разпореждане за възстановяване
Challenging the validity of a national recovery order
Съгласно член 14, параграф 3 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд държавите от ЕАСТ трябва да изпълняват незабавно решенията за възстановяване.
According to Article 14(3) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA States have to implement recovery decisions without delay.
Възстановяването се осъществява в съответствие с предвидените в националното законодателство процедури, ако тези процедури позволяват незабавното и ефективно изпълнение на решението за възстановяване.
Recovery takes place according to the procedures available under national law, provided they allow for immediate and effective execution of the recovery decision.
В случаите, когато национална процедурна разпоредба възпрепятства незабавното и/или ефективното възстановяване, националният съд трябва да остави тази разпоредба без прилагане [88].
Where a national procedural rule prevents immediate and/or effective recovery, the national court must leave this provision unapplied [88].
Валидността на разпорежданията за възстановяване, издадени от националните органи в изпълнение на решения на Надзорния орган за възстановяване, може да бъде оспорена пред национален съд.
The validity of recovery orders issued by national authorities to implement a recovery decision by the Authority may be challenged before a national court.
Правилата, регламентиращи подобни искове, са представени подробно в главата от Насоките за държавна помощ на Надзорния орган на ЕАСТ относно възстановяване на неправомерна и несъвместима държавна помощ [89], чиито основни принципи са обобщени по-долу.
The rules governing such actions are set out in detail in the Chapter of the EFTA Surveillance Authority State Aid Guidelines on recovery of unlawful and incompatible state aid [89], the main principles of which are summarised below.