natgillin/translations-raw huggingface dataset:
След това Органът трябва да прецени дали специалните данъчни правила, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, изпълняват целите, присъщи на самата данъчна система, или преследват други цели. Властите на Лихтенщайн твърдят, че тази данъчна отстъпка е въведена, за да установи и развие сектора на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка като нова сфера на стопанска дейност в Лихтенщайн.
The Authority must thereafter consider whether the special tax rules applicable to captive insurance companies meet the objectives inherent in the tax system itself, or whether it pursues other objectives.The Liechtenstein authorities have stated that this tax concession was introduced in order to establish and develop the captive insurance sector as a new field of economic activity in Liechtenstein.
По мнението на Органа това представлява очевидно икономическа и политическа цел, която не е присъща на данъка върху приходите и която следователно не попада в логиката на данъчната система [49].Освен това властите на Лихтенщайн твърдят, заедно с определени трети страни, че различното третиране на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, в сравнение с другите застрахователни дружества се признава от законодателството на ЕИП чрез вторично законодателство, засягащо застрахователните дружества, а именно — Директивата относно презастраховането 2005/68/ЕО и новата Директива относно платежоспособност II 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [50].
In the view of the Authority, this is clearly an economic and political purpose not inherent to a revenue tax which, therefore, does not fall within the logic of a tax system [49].The Liechtenstein authorities have further argued, in line with certain third parties, that differential treatment of captives in comparison to other insurance companies is recognised by EEA law through secondary legislation concerning insurance companies, in particular, the Reinsurance Directive 2005/68/EC and the new Solvency II Directive 2009/138/EC of the European Parliament and of the Council [50].
Твърди се, че Директивата относно презастраховането на ЕС и Директивата относно платежоспособност II разграничават „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, от традиционния или търговския застрахователен бизнес и се посочва, че това съответства на диференцираното данъчно третиране според законодателството на Лихтенщайн. Органът признава, че може да са налице основателни причини за това да се направи разграничение между „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, и другите застрахователни дружества, доколкото се отнася до регулаторните изисквания на вътрешния пазар, които гарантират запазването, например, на определено ниво на капитала.
It is said that the EU Reinsurance Directive and the Solvency II Directive distinguish captive insurance companies from traditional or commercial insurance businesses, and contend that this is consistent with the differential tax treatment under Liechtenstein law.The Authority acknowledges that there may be valid reasons to differentiate between captive and other insurance companies in so far as internal market regulatory requirements ensuring retention, for example, of a certain level of capital, are concerned.
При все това не става ясно как такива изисквания биха могли да обосноват разлика в данъчното облагане на данъка върху доходите и приходите, реализирани от стопанската дейност за предоставяне на застрахователна услуга.
However, it fails to see how such requirements could justify a difference in taxation of the capital gains and income generated by the economic activity of providing an insurance service.
По мнение на Органа тези съображения, без значение доколко те са основателни, не са свързани с логиката на данъчната система за облагане на доходи и капитал и следователно не могат да се считат като обосновка за пълно или частично освобождаване от данъчно облагане, приложимо само за „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка.
In the Authority’s view, these considerations, no matter how valid they are, do not relate to the logic of the income and capital tax system and cannot therefore be considered as a justification for the total or partial exemption from taxation applicable only to captive insurance companies.
Логиката на данъчната система за облагане на доходи и капитал е да се получи приход от капитал и доходи, реализирани от стопанска дейност.
The logic of income and capital tax systems is to gain revenue from capital and income generated by an economic activity.
Дали тази дейност е предмет на повече или по-малко строги регулаторни изисквания, не е от значение в този контекст.
Whether this activity is subject to more or less strict regulatory requirements is irrelevant in this context.
По тези причини Органът счита, че освобождаванията от данъци, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, не са обосновани от характера и общата схема на данъчната система на Лихтенщайн.
For these reasons, the Authority considers that the tax exemptions applicable to captive insurance companies in Liechtenstein are not justified by the nature and general scheme of the Liechtenstein tax system.
За да бъде включена в член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, мярката трябва да нарушава или да заплашва да наруши конкуренцията и да засяга търговията между договарящите се страни.
In order to fall under Article 61(1) of the EEA Agreement, the measure must distort or threaten to distort competition and affect trade between the Contracting Parties.
За да бъде сметнато, че една мярка нарушава конкуренцията, е достатъчно получателят на помощта да се конкурира с други предприятия на пазари, открити за конкуренция, както и въпросната мярка да засяга търговията в рамките на Общността [51]. Както е посочено по-горе, Органът счита, че „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, извършват стопанска дейност, която се състои в предлагане на застрахователни услуги като алтернатива на търговските застраховки.
For a measure to distort competition it is sufficient that the recipient of the aid competes with other undertakings on markets open to competition, and that the measure concerned affects intra-Community trade by financially strengthening the position of an undertaking compared with other undertakings competing in intra-Community trade [51].
Застрахователният пазар е отворен за конкуренция и затова всяко предимство, предлагано на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, има нарушаващ конкуренцията ефект.
As stated above, the Authority considers that captive insurance companies carry out an economic activity consisting in offering insurance services as an alternative to commercial insurance.
За определени групи предприятия създаването на собствени застрахователни дружества за застраховане на рискове, които иначе са били застраховани на отворения пазар, представлява стимул.
The insurance market is open to competition and therefore any advantage offered to captive insurance companies has a distortive effect.
Тъй като застрахователните услуги, извършвани от избираемите дружества, са дейности, които представляват предмет на търговия между договарящите се страни, се счита, че се засяга и търговията в рамките на ЕИП [52].
It constitutes an incentive for certain groups of undertakings to establish their own insurance companies to insure risks which had otherwise been insured in the open market.Since the insurance services which the eligible companies carry out are activities which are the subject of trade between the Contracting Parties, intra-EEA trade is equally deemed to be affected [52].
Освен това се счита, че е засегната търговията, тъй като мярката може да донесе полза също на групите, към които принадлежат вътрешните застрахователи, и които може да са активни на пазари, отворени за трансгранична конкуренция.1.4.
In addition, trade is deemed to be affected as the measure could also benefit the groups to which the captive insurers belong, and which may be active in markets open to cross-border competition.1.4.
Органът стига до заключението, че специалните данъчни правила, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, представляват държавна помощ по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.
The Authority concludes that the special tax rules applicable to captive insurance companies in Liechtenstein constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Съгласно член 1, параграф 3 от част I на Протокол 3 „Надзорният орган на ЕАСТ трябва да бъде уведомен в разумен срок, който да му даде възможност да представи своето становище по отношение на всички планове за предоставянето или изменението на помощта. […]. Заинтересованата държава не може да започне да прилага предложените мерки, докато тази процедура не доведе до постановяването на окончателно решение.“
Pursuant to Article 1(3) of Part I of Protocol 3, ‘the EFTA Surveillance Authority shall be informed, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid. […]. The State concerned shall not put its proposed measures into effect until the procedure has resulted in a final decision’.
Специалните данъчни правила по отношение на данъците върху капитала, доходите и държавните ценни книжа с лихвен купон, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, бяха включени в Закона за данъците през декември 1997 г., т.е. — след влизането в сила на Споразумението за ЕИП.
The special rules regarding the capital, income and coupon taxes applicable to captive insurance undertakings were introduced into the Tax Act in December 1997, i.e. after the entry into force of the EEA Agreement.
Властите на Лихтенщайн не са уведомили Органа за тази поправка на Закона за данъците.
The Liechtenstein authorities did not notify this amendment of the Tax Act to the Authority.
Властите на Лихтенщайн и определени трети страни твърдят, че данъчният режим на Лихтенщайн в полза на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, представлява съществуваща помощ.
The Liechtenstein authorities and certain third parties have argued that the Liechtenstein tax regime in favour of captive insurance companies constitutes existing aid.
Те твърдят, че данъчните мерки са се превърнали в помощ единствено в резултат на развитието на законодателството на ЕИП, тъй като когато те са влезли в сила на 1 януари 1998 г. [53], не е имало правила или прецеденти, които да показват връзка между отпускането на държавна помощ и данъчните мерки [54].
They claim that the tax measures only became aid as a result of the evolution of EEA law since at the time they entered into force, 1 January 1998 [53], there were no rules or precedents indicating any relationship between the grant of State aid and the tax measures [54].
В член 1, буква б), параграф v) от част II на Протокол 3 от Споразумението за надзор и съд се заявява, че помощта се счита за съществуваща помощ, ако може да се установи, че по времето, когато е влязла в сила, не е представлявала помощ, но впоследствие е станала помощ, поради развитието на ЕИП; и ако мярката не е променена впоследствие от държавата от ЕАСТ.
Article l(b)(v) of Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement states that aid is deemed to be an existing aid if it can be established that at the time it was put into effect it did not constitute an aid, but subsequently became aid due to the evolution of the EEA; and if the measure has not been subsequently amended by the EFTA State.
Все пак Органът е на мнение, че Съдът на Европейските общности е изяснил още през 70-те години на миналия век, че освобождавания от данъци от характера на оценяваните може да представляват държавна помощ.
The Authority is of the view, however, that the European Court of Justice had made it clear as far back as the 1970s that tax exemptions of the nature of those under assessment could be State aid.
През 1974 г. [55] Съдът е счел, че всички мерки, имащи за цел освобождаване на фирмите от конкретен сектор от таксите, произтичащи от нормалното прилагане на данъчна система (без да е налице каквото и да било обосноваване за това освобождаване на базата на характера или общата схема на тази система), представляват държавна помощ.
The Court held in 1974 [55] that any measures intended to exempt firms in a particular sector from the charges arising from the normal application of a tax system (without there being any justification for this exemption on the basis of the nature or general scheme of this system) constituted State aid.
През 1987 г. [56] Съдът изрично е заявил, че загуба на данъчни приходи е равностойна на потребяване на държавни ресурси под формата на фискални разходи.Този подход също е отразен в решенията на Органа преди приемането на Закона за данъците на Лихтенщайн, където същият стига до заключението, че освобождаването от данъци, платими от страна на предприятията, представлява (несъвместима) държавна помощ във Финландия през 1994 г. [57] и в Норвегия през 1995 г. [58] и 1997 г. [59].
In 1987 [56] the Court explicitly stated that a loss of tax revenue was equivalent to consumption of State resources in the form of fiscal expenditure.This approach is also reflected in decisions of the Authority prior to the implementation of the Liechtenstein Tax Act, where it concluded that exemptions from the tax payable by undertakings was (incompatible) State aid in Finland in 1994 [57] and in Norway in 1995 [58] and 1997 [59].
Освен това на 1 декември 1997 г. след широка дискусия върху необходимостта от координирани действия на ниво Общност с цел справяне с вредната данъчна конкуренция, Европейският съвет на министрите стигна до редица заключения и прие резолюция върху Кодекса за поведение за корпоративно данъчно облагане [60].
Furthermore, on 1 December 1997, following a wide-ranging discussion on the need for coordinated action at Community level to tackle harmful tax competition, the European Council of Ministers adopted a series of conclusions and agreed a resolution on a code of conduct for business taxation [60].
Като част от постигнатото споразумение Комисията пое задължението да спомогне за постигането на целта да се овладее вредната данъчна конкуренция посредством приемането на известие [61] за прилагането на правила за държавната помощ към мерки, свързани с прякото данъчно облагане на стопанска дейност, и се ангажира „да следи за строгото прилагане на съответните правила за държавна помощ.“ При публикацията си през декември 1998 г. известието твърдеше, че „Съгласно добре установената практика и прецедентното право [62], данъчна мярка, чийто основен ефект е да насърчи един или повече отрасъла на дейност, представлява помощ.“ [63] Затова Комисията се ангажира с по-строгото прилагане на вече съществуващите правила [64].
As part of the agreement reached, the Commission undertook to contribute to the objective of tackling harmful tax competition by implementing a notice [61] on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation, and committed itself ‘to the strict application of the aid rules concerned’. When published in December 1998, the notice stated that ‘According to well-established practice and case-law [62], a tax measure whose main effect is to promote one or more sectors of activity constitutes aid.’ [63] The Commission, therefore, committed itself to the stricter application of rules which already existed [64].
Органът не приема, че аргументите, изложени от властите на Лихтенщайн и трети страни, показват, че критериите за установяване на избирателност, приложени от Комисията (или Органа) в нейната оценка на данъчните въпроси, са се променили след приемането на данъчните мерки, които са обект на разследване.
The Authority does not accept that the arguments put forward by the Liechtenstein authorities and third parties show that the criteria for establishing selectivity applied by the Commission (or the Authority) in its assessment of tax issues has changed since the adoption of the tax measures under investigation.
Известието на Комисията за данъчното облагане на стопанската дейност, както и съответните насоки на Органа се основават на общоприетата съдебна практика на Съда и Съда на първа инстанция и потвърждават, че членове 107 и 109 от ДФЕС и член 61, параграф 1 от ЕИП (съответно) се отнасят до данъчни мерки.
The Commission’s notice on business taxation, and the Authority’s corresponding guidelines, are based on the long-established case-law of the Court of Justice and of the Court of First Instance, and confirm that Articles 107 and 108 TFEU and Article 61(1) EEA (respectively) apply to tax measures.
Освен това в съответствие със съдебната практика дори да се установи, че е имало такава промяна в практиката, аргументът, че данъчните мерки представляват съществуваща помощ, все пак не може да бъде приет, тъй като това не показва, че някоя промяна в критериите за установяване на избирателност, прилагана от Комисията или Органа, се дължи на „развитието на Европейското икономическо пространство“ според значението на член 1, буква б), параграф v) от част II на Протокол 3 [65].Следователно Органът не приема, че мерките могат да се определят като съществуваща помощ, приложена преди развитие на Споразумението за ЕИП.
Further, in line with case-law, even if it could be established that there had been such a change of practice, the argument that the tax measures are existing aid still could not be accepted, for it fails to show that any change in the criteria for ascertaining selectivity applied by either the Commission or the Authority is attributable to the ‘evolution of the European Economic Area’ within the meaning of Article 1(b)(v) of Part II of Protocol 3 [65].The Authority does not accept, therefore, that the measures can be defined as existing aid implemented prior to an evolution of the EEA Agreement.
Следователно мярката представлява нова помощ, за която Органът не е уведомен.
The measure is therefore new aid which was not notified to the Authority.
Следователно властите на Лихтенщайн не са спазили задължението си по силата на член 1, параграф 3 от част I на Протокол 3.
The Liechtenstein authorities did not, therefore, comply with their obligations under Article 1(3) of Part I of Protocol 3.
Мерките за помощ, определени като държавна помощ в член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП, по принцип са несъвместими с прилагането на Споразумението за ЕИП, освен ако не се приложи едно от освобождаванията в член 61, параграф 2 или 3 от Споразумението за ЕИП.
Support measures designated as State aid under Article 61(1) of the EEA Agreement are generally incompatible with the functioning of the EEA Agreement, unless one of the exemptions in Article 61(2) or (3) of the EEA Agreement applies.
Дерогацията на член 61, параграф 2 не е приложима към въпросната помощ, която не е предназначена да постигне нито една от целите, изброени в тази разпоредба.
The derogation of Article 61(2) is not applicable to the aid in question, which is not designed to achieve any of the aims listed in this provision.
Също така не са приложими член 61, параграф 3, буква а) или член 61, параграф 3, буква б) от Споразумението на ЕИП.
Nor do Article 61(3)(a) or Article 61(3)(b) of the EEA Agreement apply.
Въпросната помощ не е свързана с инвестиция в производствения капитал.
The aid in question is not linked to any investment in production capital.
Тя намалява единствено разходите, които при нормални обстоятелства дружествата извършват в ежедневната си стопанска дейност, като следва да се квалифицира като оперативна помощ.
It merely reduces the costs which companies would normally have to bear in the course of pursuing their day-to-day business activities, and is consequently to be classified as operating aid.
Според предвиденото в член 61, параграф 3, буква в) от Споразумението за ЕИП оперативната помощ обичайно не се счита за подходяща за улесняване на развитието на определени стопански дейности или определени региони.
Operating aid is normally not considered suitable to facilitate the development of certain economic activities or of certain regions as provided for in Article 61(3)(c) of the EEA Agreement.
Оперативната помощ се позволява единствено при специални обстоятелства (например за определени видове екологична или регионална помощ), когато Насоките на Органа предвиждат такова освобождаване.
Operating aid is only allowed under special circumstances (for example for certain types of environmental or regional aid), when the Authority’s Guidelines provide for such an exemption.
Никоя от тези Насоки не се отнася за въпросната помощ.
None of these Guidelines apply to the aid in question.
Затова Органът счита, че специалните данъчни правила, които се прилагат за „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, не са съвместими със Споразумението за ЕИП.
The Authority therefore concludes that the special tax rules applicable to captive insurance companies are not compatible with the EEA Agreement.
ЗАКОННИ ОЧАКВАНИЯ И ПРАВНА СИГУРНОСТ.
LEGITIMATE EXPECTATIONS AND LEGAL CERTAINTY
Основните правни принципи на законните очаквания и правната сигурност могат да бъдат изтъкнати от бенефициерите на помощта, за да изразят съмнение в разпореждане за възстановяване на неправомерно отпусната държавна помощ.
The fundamental legal principles of legitimate expectations and legal certainty can be invoked by beneficiaries of aid to challenge an order for recovery of unlawfully granted State aid.
Властите на Лихтенщайн и определени трети страни се позоваха на заключенията на Комисията в дела, свързани с Координационни центрове в Белгия.
The Court of Justice has held that an entity may rely on the principle of the protection of legitimate expectations where a Community authority has caused it to entertain expectations which are justified [71]. This means in this context that a State or beneficiary must have relied on the previous actions of the Authority in, for example, approving the same or a similar aid measure. The Authority has taken no such action, and indeed (as referred to above [72]) the decisions of the Authority in disallowing fiscal aid measures in Finland and Norway shortly before the implementation of the Liechtenstein Tax Act should have made it clear that tax measures favouring certain companies or groups of companies should be notified to the Authority [73].The tax measures were introduced by the Liechtenstein authorities at a time of considerable developments in the enforcement of the rules relating to State aid in the form of fiscal exemptions. Discussions on corporate tax competition in Europe had been ongoing for some time when, in 1996, a group was formed in order to draw up a code of conduct between European Member States aimed at eradicating harmful tax practices. As referred to above, the Code of Conduct was eventually adopted at the end of 1997 [74] (before the special tax measures were introduced), followed by the Commission’s notice, and the Authority’s Guidelines, on the application of the State aid rules to measures relating to direct business taxation, which contain specific references to the taxation of intra-group activities. These developments again suggest that the special tax rules on captive insurance companies should have been notified to the Authority.Reference has, however, been made by the Liechtenstein authorities and certain third parties to the conclusions of the Commission in cases relating to coordination centres in Belgium.