natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Дружество Б е основано в Лихтенщайн през 2004 г. в отговор на отрицателните промени на застрахователния пазар след 2001 г., когато търговските застрахователи и презастрахователи започват да изискват по-високи удръжки, ограничават своя капацитет и продават застрахователни и презастрахователни продукти на по-високи цени и при по-ограничителни срокове и условия.
Company B was founded in Liechtenstein in 2004 as a reaction to adverse insurance market developments after 2001 when commercial insurers and reinsurers began to demand higher retentions, limited their capacities, and sold insurance and reinsurance at higher prices and at more restrictive terms and conditions.
Дружество В твърди по-специално, че прехвърлянето на търговски риск (на застраховател, извършващ общо застраховане) винаги е свързано със запазване на определена част от риска при клиента.
Company C argued in particular that a commercial risk transfer (to a general insurer) always involves the customer retaining a certain portion of the risk.
Посочва се, че се счита за икономически неизгодно и неефективно да се полагат усилия за прехвърляне на риска до определено равнище на запазване на риска.
It stated that it is considered uneconomic and inefficient to seek risk transfer up to a certain level of risk retention.
Дружеството твърди, че е налице консенсус на пазара относно равнища на риск, които дружествата задържат, и че под това равнище „не може да се говори за ликвиден застрахователен пазар“.
The company contended that there is market consensus on levels of risk that companies keep and that below this level ‘one cannot speak of a liquid insurance market’.
Дружество В също така счита, че определени рискове не подлежат на застраховане и по тази причина принудително се запазват от дружествата, както и че в тази сфера „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, не заместват търговските застрахователи.
Company C also considered certain risks to be uninsurable and are therefore forcibly retained by companies, and that in this area captive insurance companies do not substitute commercial insurers.
Дружество В разясни, че по негово мнение създаването на „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, е само един начин за формализиране и организиране на запазен риск в рамките на дружество, че това не е възможност, ограничена за големите корпорации, и че то не предоставя икономическо предимство в сравнение с дружествата, които не създават „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка.
Company C explained that in its opinion forming captives is merely one way of formalising and organising retained risk within a company, and that it is not an option limited to large corporations, and does not confer an economic advantage in comparison to companies that do not form captives.
Въпреки че дружество В посочи, че това не е възможност, ограничена за големи дружества, то също така допусна, че големите дружества имат по-ниски разходи, свързани с риска (поради икономии от мащаба, капиталова структура и диверсификация на риска), спрямо тези на малките дружества и е по-вероятно те да притежават „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка.
Although Company C stated that it is not an option limited to large companies, it also accepted, however, that larger companies have a lower cost of risk (due to economies of scale, capital structure and risk diversification) than smaller ones, and are more likely to own captive insurance companies.
Дружество В подчерта, че дружество Б може да функционира единствено в рамките на своята група от дружества, и че то не участва на пазара на пряко търговско застраховане.
Company C emphasised that Company B is only able to operate within its group of companies, and that it does not participate in the commercial direct insurance market.
На последно място, дружество В твърди, че неговото „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, не се конкурира с други получатели на пазара, а тъй като дружество В не може да се снабди с услугите, предлагани от неговото „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, от други получатели на пазара, трансграничната конкуренция не е засегната.
Finally, Company C contended that its captive does not compete with other market recipients, and, as Company C is unable to procure the services offered by its captive from other market recipients, there is no effect on cross-border competition.
Мнение на дружество Г
Comments from Company D
Дружество Г се описа като водещо дружество по отношение на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, което предоставя услуги по управление на 6 от 12 „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, понастоящем разположени в княжеството.
Company D described itself as the leading captive manager in Liechtenstein, providing management services to six of the 12 captive insurance companies currently located in the principality.
В своето писмо, получено на 11 май 2009 г., дружество Г заяви, че по негово мнение данъчните мерки, на които „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, са обект, не нарушават конкуренцията, тъй като дружествата нямат конкуренти, и следователно липсва какъвто и да било пазар.
In its letter received on 11 May 2009, Company D stated that in its opinion the tax measures to which captive insurance companies are subject do not distort competition as the companies do not have competitors and there is, therefore, no market.
Дружество Г призна, че по отношение на заменяемостта на предлагането „много търговски застрахователи могат да застраховат рисковете, застраховани от „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка“, но посочи, че по отношение на заменяемостта на търсенето, купувачите на застраховки не разглеждат продуктите, предлагани от „вътрешните“ застрахователни дружества и търговските застрахователи, като алтернативни, а като отделни продукти.
Company D acknowledged that in terms of supply-side substitution, ‘many commercial insurers can insure the risks captives insure’, but contended that in terms of demand-side substitution, buyers of insurance do not view captives and commercial insurers as alternatives, but as separate products.
Това се дължи на факта, че търговската застраховка се счита за не толкова ефективен инструмент за управление на риска, колкото е използването на „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка; тъй като рисковете, подлежащи на застраховане, са различни (продуктите са по-скоро допълващи се, отколкото взаимозаменяеми) и тъй като в някои държави са налице различни изисквания за лицензии и регулаторни изисквания към търговските застрахователи и „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка (дружество Г беше на мнение, че е неразумно „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, да бъдат класифицирани като дружества, които функционират на един и същ пазар с търговските застрахователи, при положение че те нямат еднаква възможност за участие на този пазар).
This is because commercial insurance is considered not to be as effective a risk management tool as using a captive; as the insurable risks are different (the products being complementary rather than interchangeable); and because in some countries commercial insurers and captives face different licence and regulatory requirements (Company D was of the view that it is unreasonable to classify captives as operating in the same market as commercial insurers when they do not have the same opportunity to participate in that market).
Дружество Г също така твърди, че всяко едно решение на Органа, с което се разпорежда възстановяване на неправомерна държавна помощ от „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, би противоречало на общите принципи на правото, тъй като то би имало обратна сила и би нарушило законните очаквания на дружествата относно това, че те няма да бъдат предмет на увеличена данъчна тежест.
Company D also argued that any decision by the Authority ordering recovery of unlawful State aid from captives in Liechtenstein would be contrary to general principles of law, as it would be retrospective and in breach of the legitimate expectation of the companies that they would not be subject to an increased tax burden.
Мнение на дружество Д
Comments from Company E
Дружество Д е „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, разположено в Лихтенщайн.
Company E is a captive insurance company located in Liechtenstein.
В своето писмо, получено от Органа на 12 май 2009 г., дружество Д твърди, че Органът е направил неточни допускания в своето решение за откриване на официална процедура.
In its letter received by the Authority on 12 May 2009, Company E claimed that the Authority had made incorrect assumptions in its decision to open the formal procedure.
Дружество Д твърди, че „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, не компенсират риск чрез закупване на презастрахователен продукт съгласно постановеното от Европейската комисия в нейното решение (и посочено от Органа) относно помощта за „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Оланд (Финландия) [11], като разяснява, че „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, носят всички рискове на своето дружество майка.
Company E argued that a captive insurance company does not offset risk through the purchase of reinsurance as stated by the European Commission (and referred to by the Authority) in its decision concerning aid for captive insurance companies in Åland (Finland) [11] explaining that a captive carries all of the risks of its parent.
Дружество Д също така твърди, че застраховането чрез „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, не представлява алтернатива за получаване на застраховка на „общия пазар“ и в действителност „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, се намират в неизгодна позиция спрямо общите застрахователи, тъй като те не могат да разпределят рискове, и следва да бъдат съпоставяни не с общите застрахователи, а с незастрахованите рискове, които дружествата носят.
Company E also argued that insurance through a captive is not an alternative to obtaining insurance on the ‘general market’, and indeed that captives are at a disadvantage compared to general insurers as they are unable to pool risks, and should be compared not with general insurers but with the uninsured risks that companies carry.
Дружество Д посочи, че понастоящем то не предоставя на своята група такива застрахователни продукти, които не могат да бъдат купени на международния пазар.
Company E stated that it does not currently provide insurance to its group that cannot be bought on the international market.
Дружество Д посочи, че създаването на „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, е свързано със значителни разходи и може да бъде оправдано с търговски основания.
Company E stated that establishing a captive involves substantial costs and can only be justified on commercial grounds.
Една от причините, поради които то уведоми Органа относно това, че дружеството е създадено в Лихтенщайн, беше тази, че княжеството не е „неблагоприятно местоположение“ от гледна точка на данъчното облагане в сравнение с другите местоположения и че една промяна в данъчния режим „ще засегне по неблагоприятен начин жизнеспособността на Лихтенщайн като местоположение на „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка“.
One of the reasons, it informed the Authority, that the company was formed in Liechtenstein was that the principality was ‘not disadvantageous’ in tax terms in comparison to other locations, and a change to the tax regime ‘will adversely affect the viability of Liechtenstein as a captive location’.
Мнение на дружество Е
Comments from Company F
Дружество Е първо разясни как са организирани „вътрешните“ застрахователни и презастрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, и по-специално дружество Е като част от […] Holding.
Company F firstly explained how captive insurance and reinsurance companies, and in particular Company F as part of the […] Holding, are organised.
То подчерта факта, че „вътрешните“ (пре)застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, представляват разпределяне на рисковете в рамките на група дружества, за да се предостави възможност за ефективно управление на риска и финансиране.
It stressed the fact that captives constitute a pooling of risks within a company group to allow for efficient risk management and financing.
То също така смята, че създаването на „вътрешно“ (пре)застрахователно дружество е предпоставка за по-голяма прозрачност на рисковете в групата.
It also considered that the establishment of a captive creates greater transparency of risks within the group.
Дружество Е се позова на второстепенните изисквания, които съществуват между държавите от ЕАСТ, членки на ЕИП, в сравнение с ЕС.
Company F referred to the lesser requirements of market integration that exist among the EFTA States of the EEA compared to the EU.
То се позова по-специално на членове 113, 114, параграф 2 и 115 от ДФЕС за сближаване на законодателствата в областта на данъчното облагане, които нямат аналогични разпоредби в споразумението за ЕИП.
It referred in particular to Articles 113, 114(2), and 115 TFEU regarding approximation of laws in the area of taxation, which do not have analogous provisions in the EEA Agreement.
Дружество Е твърди, че данъчните мерки в полза на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, не представляват държавна помощ по смисъла на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП.
Company F argued that the tax measures in favour of captive insurance companies in Liechtenstein do not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Това твърдение се основава на две причини: „вътрешните“ застрахователни дружества не са предприятия, а данъчните мерки не облагодетелстват избирателно всяко предприятие.
This statement was based on two reasons: captives are not undertakings, and the tax measures do not selectively benefit any undertaking.
Като се позовава на решението на Органа относно норвежката пътна администрация, областна служба на Møre и Romsdal [12], дружество Е твърди, че „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, не са предприятия, защото те само предоставят „вътрешни“ застрахователни услуги.
Referring to a decision of the Authority concerning the Norwegian Road Administration Møre and Romsdal District Office [12], Company F argued that captives are not undertakings because they only provide insurance services ‘in-house’.
Освен това дейността, извършвана от „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, няма икономически характер, тъй като е изключително ограничена до прехвърлянето на вътрешните рискове от дейностите на останалата част от […] Holding Group.
Moreover, the activity carried out by captive insurance companies does not have an economic nature as it is exclusively limited to the transfer of internal risks from the activities of the remainder of the […] Holding Group.
Като изразява несъгласие с доводите, изтъкнати от Органа в решението за откриване, дружество Е твърди, че причината за създаването на „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, не се състои в това, че създаването е икономически изгодно, а произтича от факта, че рисковете от групата се разпределят с цел по-ефективно управление на риска и нарастване на прозрачността.
Disagreeing with the arguments put forward by the Authority in the opening decision, Company F contended that the reason for establishing a captive was not that it is economically advantageous but because it means that the risks of the group are pooled for more efficient risk management and increased transparency.
Тази специфична функция не може да бъде поета от „външно“ дружество и поради това за този специфичен вид дейности не съществува пазар.
This specific function cannot be assumed by an ‘external’ company and in consequence there is no market for this specific type of activities.
Дружество Е също така твърди, че на отворения пазар не съществува алтернатива за услугата, която предоставя.
Company F also contended that there is no open market alternative to the service it provides.
Дружество Е също така твърди, че позоваването на Оландското решение на Европейската комисия предизвиква съмнения, тъй като Органът не е обвързан с решенията на Комисията, но трябва да направи оценка на мерките, независимо и единствено въз основа на разпоредбите на Споразумението за ЕИП.
Company F also argued that the reference to the Åland Decision of the European Commission is questionable since the Authority is not bound by the decisions of the Commission, but must assess the measures independently and solely based on the provisions of the EEA Agreement.
Дружество Е също така твърди, че данъчните мерки не са свързани с дадено предприятие, а с определена функция и, следователно, не са избирателни.
Company F also argued that the tax measures are not linked to a given undertaking but to a particular function and are, therefore, not selective.
Дружество Е счита, че избирателността не е свързана с икономическата мощ на предприятието и по отношение на Оландския случай въпросът дали може да създаде „вътрешно“ застрахователно дружество, обслужващо дружеството майка, е бил погрешно разискван както от Органа, така и от Комисията.
Company F considered that selectivity does not relate to the economic strength of the undertaking and the question of whether it could establish a captive insurance company was wrongly argued both by the Authority and by the Commission in the Åland case.
Дружество Е твърди, че в последния случай Комисията не е оценила напълно избирателността, тъй като не е оценила дали мерките попадат в рамките на характера и логиката на данъчната система.
Company F argued that in the latter case the Commission had not fully assessed selectivity as it did not assess whether the measures fell within the nature and logic of the tax system.
Позовавайки се в този контекст на решението на Комисията по делото за ирландския режим за холдингови дружества [13], дружество Е твърди, че Органът е трябвало да прецени дали „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, във фактическо и в правно отношение са в подобна ситуация, като стигна до заключението, че специфичните регулаторни разпоредби, приложими към тях (по-специално Директива 2005/68/ЕО на Европейския парламент и на Съвета [14], в който е дадено определение за „вътрешни“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, както и Директивата относно платежоспособност II), доказват, че не са.
Referring in this context to the Commission’s Decision in the Irish Holding Company Regime case [13], Company F argued that the Authority should have assessed whether captive insurance companies are factually and legally in a similar situation and come to the conclusion that the specific regulatory provisions applicable to them (in particular Directive 2005/68/EC of the European Parliament and of the Council [14] which provides a definition of captive insurance companies, as well as the Solvency II Directive) prove that they are not.
Във връзка със съдебната практика на съда на ЕАСТ дружество Е твърди, че „всяка пряка или непряка дискриминация, която трябва да се счита за обоснована, трябва да произтича от присъщата логика на общата система и да е резултат от обективните условия в рамките на тази обща система“.
With reference to the case-law of the EFTA Court, Company F argued that ‘any direct or indirect discrimination which is to be considered justified must derive from the inherent logic of the general system and result from objective conditions within that general system’.
Като второстепенни доводи, дружество Е счита, че данъчната мярка е съществувала преди влизането в сила на Споразумението за ЕИП в Лихтенщайн и че дружеството е било обект на същите данъчни правила от своето създаване през 1990 г. досега.
As secondary arguments, Company F considered that the tax measure existed prior to the entry into force of the EEA Agreement in Liechtenstein, and that the company has been subject to the same tax rules since its establishment in 1990.
Тези правила са изрично приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, от януари 1998 г. и не са се променили съществено оттогава насам.
These rules were explicitly applicable to captive insurances companies from January 1998 and have not been substantially modified since.
Дружество Е твърди, че единствено развитието на правилата на ЕИП е довело до това данъчните мерки, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества в Лихтенщайн, да се считат за държавна помощ.
Company F contended that it is only the evolution of EEA rules that has led to the tax measures applicable to captives in Liechtenstein being considered to be State aid.
Практиката на Комисията при вземане на решения за периода от 1960 г. до 1990 г., през който беше въведена схемата на Лихтенщайн, не разглежда данъчните мерки като представляващи държавна помощ.
The decision-making practice of the Commission from 1960 to 1990, during which time the Liechtenstein scheme was introduced, did not consider tax measures to constitute State aid.
На последно място, позовавайки се на предишни решения на Комисията, някои от които разгледаха възможността подобни данъчни режими да не представляват държавна помощ, дружество Е счита, че в този случай не трябва да бъде поискано възстановяване поради правната сигурност и защитата на законните очаквания.
Finally, referring to previous Commission decisions, some of which had considered similar tax arrangements not to constitute State aid, Company F considered that no recovery should be requested in this case because of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Мнение на дружество Ж
Comments from Company G
С писма от 1 декември 2008 г. и 25 май 2009 г. дружество Ж изрази учудването си от разследването, посочвайки че има доверие в законосъобразността на данъчната система на Лихтенщайн в продължение на повече от 10 години и че до този момент не е имало индикации, че правилата, приложими към „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка, може да представляват държавна помощ.
In letters dated 1 December 2008 and 25 May 2009, Company G expressed its surprise at the investigation given that it had trusted the legality of the Liechtenstein tax system for more than 10 years, and that to date there had been no indications that the rules applicable to captive insurance companies could be State aid.
Според него дадено предприятие не може да се очаква да потвърди дали Органът е бил уведомен за законодателството, действащо в продължение на повече от 10 години.
In its opinion, an undertaking cannot be expected to verify whether legislation in place for more than 10 years had been notified to the Authority.
Освен това то посочи, че ретроактивното плащане на данъци предизвиква съмнения от правна гледна точка и има обратен ефект от икономическа гледна точка, по-специално в контекста на настоящата финансова криза.
Moreover, the retroactive payment of taxes, it said, is questionable from a legal perspective and counterproductive from an economic point of view, in particular in the context of the current financial crisis.
Дружеството Ж също така се позова на принципите на законните очаквания и на правната сигурност.
Company G referred also to the principles of legitimate expectations and legal certainty.
Мнение на дружество З
Comments from Company H
С писма от 17 октомври 2008 г. и 27 май 2009 г. дружество З изрази своята загриженост, че данъчното законодателство в полза на „вътрешните“ застрахователни дружества, обслужващи дружеството майка в Лихтенщайн, би могло да се счита за несъвместима държавна помощ.
In letters dated 17 October 2008 and 27 May 2009, Company H expressed its concern that the tax legislation in favour of captive insurance companies in Liechtenstein could be considered incompatible State aid.