natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Действително, за разлика от Надзорния орган, [42] националният съд може и трябва да ограничи действията си до това да установи дали мярката представлява държавна помощ и дали задължението за отлагане се прилага по отношение на тази мярка.
Indeed, unlike the Authority [42], the national court can and must limit itself to determining whether the measure constitutes state aid and whether the standstill obligation applies to it.
Но задължението на националните съдилища за възстановяване не е абсолютно.
However, the national courts’ recovery obligation is not absolute.
Съгласно решението по дело „SFEI“ [43] е възможно да са налице изключителни обстоятелства, при които не е уместно възстановяването на неправомерна държавна помощ.
According to the “SFEI” case [43], there can be exceptional circumstances in which the recovery of unlawful state aid would not be appropriate.
В подобни ситуации следва да се прилага правна норма, сходна с прилаганата в случаите по член 14 и член 15 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд [44].
The legal standard to be applied in this context should be similar to the one applicable under Articles 14 and 15 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [44].
С други думи, обстоятелства, които не са пречка за изпълнение на разпореждане за възстановяване, издадено от Надзорния орган, не могат да служат като основание национален съд да се въздържи от разпореждане за пълно възстановяване.
In other words, circumstances which would not stand in the way of a recovery order by the Authority cannot justify a national court refraining from ordering full recovery.
Прилаганата от Съда на ЕАСТ норма в това отношение е много строга [45].
The standard which the EFTA Court will apply in this respect is very strict [45].
В съответствие с подхода, възприет от Съда на ЕАСТ и Съда на Европейските общности, по принцип получател на неправомерно предоставена помощ не може да се позовава на легитимни очаквания срещу разпореждане за възстановяване, издадено от Надзорния орган [46].
In line with the approach taken by the EFTA Court and the European Court of Justice, a beneficiary of unlawful aid cannot in principle plead legitimate expectations against a recovery order by the Authority [46].
Основанието за това е, че добросъвестният бизнесмен би имал възможност да провери дали Надзорният орган е уведомен за получената помощ или не [47].
This is because a diligent businessman would have been able to verify whether the aid he received was notified or not [47].
Основание националният съд да не разпореди възстановяване съгласно член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд трябва да бъде специфичен и конкретен факт, който е породил легитимни очаквания у получателя [48].
To justify the national court not ordering recovery with reference to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, a specific and concrete fact must therefore have generated legitimate expectations on the beneficiary’s part [48].
Такъв би бил случаят, когато самият Орган е дал конкретни уверения, че въпросната мярка не представлява държавна помощ или не попада в обхвата на задължението за отлагане [49].
This can be the case if the Authority itself has given precise assurances that the measure in question does not constitute state aid, or that it is not covered by the standstill obligation [49].
В съответствие с практиката на Съда на Европейските общности [50] задължението на националния съд да разпореди пълно възстановяване на неправомерна държавна помощ се погасява, ако към момента на постановяването на решението на националния съд Надзорният орган вече е взел решение, че помощта е съвместима с функционирането на Споразумението за ЕИП.
In line with the case law of the European Court of Justice [50], the national court’s obligation to order full recovery of unlawful state aid ceases if, by the time the national court renders its judgment, the Authority has already decided that the aid is compatible with the functioning of the EEA Agreement.
Тъй като целта на задължението за отлагане е да гарантира, че единствено съвместима помощ може да бъде приведена в действие, тази цел не може да бъде компрометирана, когато Надзорният орган вече е потвърдил съвместимостта на мярката [51].
Since the purpose of the standstill obligation is to ensure that only compatible aid can be implemented, this purpose can no longer be frustrated where the Authority has already confirmed compatibility [51].
Следователно задължението на националния съд да защитава правата на лицата съгласно член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд не е засегнато, когато Надзорният орган все още не е взел решение, независимо от това дали има открита такава процедура или не [52].
Therefore, the national court’s obligation to protect individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement remains unaffected where the Authority has not yet taken a decision, regardless of whether such procedure is pending or not [52].
Макар че след издаване на положително решение на Надзорния орган националният съд вече не е задължен по законодателството на ЕИП да разпореди пълно възстановяване, такова задължение за възстановяване може да е налице и съгласно националното законодателство [53].
While after a positive decision of the Authority, the national court no longer has an obligation under EEA law to order full recovery, such recovery obligation may still exist under national law [53].
Когато обаче такова задължение за възстановяване е налице, то не накърнява правото на държавата от ЕАСТ да приведе отново помощта в действие на по-късен етап.
However, where such a recovery obligation exists, this is without prejudice to the EFTA State’s right to re-implement the aid subsequently.
След като националният съд се е произнесъл, че е предоставена неправомерна помощ в нарушение на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд, той трябва да направи количествена оценка на помощта, за да определи подлежащата на възстановяване сума.
Once the national court has decided that unlawful aid has been disbursed in violation of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, it must quantify the aid in order to determine the amount to be recovered.
В това отношение съдът трябва да се ръководи от практиката на Съда на ЕАСТ и на съдилищата на Европейската общност по прилагането на член 61, параграф 1 от Споразумението за ЕИП и член 87, параграф 1 от Договора за ЕО и от указанията и решенията на Надзорния орган.
The case law of the EFTA Court and the courts of the European Community on the application of Article 61(1) of the EEA Agreement and Article 87(1) EC and the Authority’s guidance and decision making practice should assist the court in this respect.
Ако националният съд срещне затруднения при определянето на размера на помощта, той може да се обърне към Надзорния орган за съдействие, както е обяснено по-подробно в раздел 2 от настоящата глава.
Should the national court encounter difficulties in calculating the aid amount, it may request the Authority’s support, as further set out in section 2 of this Chapter.
Възстановяване на лихва
Recovery of interest
Икономическото предимство, предоставено от неправомерната помощ, не се ограничава до нейния номинален размер.
The economic advantage of unlawful aid is not limited to its nominal amount.
В допълнение получателят придобива финансови облаги, произтичащи от преждевременното предоставяне на помощта.
In addition, the beneficiary obtains a financial advantage resulting from the premature implementation of the aid.
Това се дължи на факта, че ако Надзорният орган е бил уведомен за помощта, нейното изплащане (ако то е възможно) би се осъществило по-късно.
This is due to the fact that, had the aid been notified to the Authority, payment would (if at all) have taken place later.
Това обстоятелство би принудило получателя да заеме необходимите му финансови средства на капиталовите пазари, за което би дължал лихви на пазарни равнища.
This would have obliged the beneficiary to borrow the relevant funds on the capital markets, including interest at market rates.
Това неправомерно предимство във времето е причината, поради която ако Надзорният орган разпореди възстановяване, член 14, параграф 2 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд изисква не само възстановяване на номиналния размер на помощта, но също и възстановяване на лихва от датата, на която неправомерната помощ е била на разположение на получателя, до датата на нейното ефективно възстановяване.
This undue time advantage is the reason why, if recovery is ordered by the Authority, Article 14(2) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement requires not only recovery of the nominal aid amount, but also recovery of interest from the day the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary to the day when it is effectively recovered.
Приложимият в подобна ситуация лихвен процент е определен в Решение № 195/04/COL на Надзорния орган на ЕАСТ от 14 юли 2004 г. [54].
The interest rate to be applied in this context is defined in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [54].
В съответствие с практиката на Съда на Европейските общности [55] и с оглед прилагането на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд, националните съдилища следва да разпореждат възстановяване на финансовото предимство, получено в резултат на преждевременното привеждане в действие на помощта (наричано по-нататък „лихва за неправомерност“).
In line with the case law of the European Court of Justice [55], and in view of giving effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts should order recovery of the financial advantage resulting from premature implementation of the aid (hereinafter referred to as “illegality interest”).
Това е така, тъй като в случай на преждевременно привеждане в действие на неправомерна помощ в зависимост от обстоятелствата конкурентите ще трябва да понесат като минимум по-рано, отколкото би трябвало, последствията от предоставената помощ по отношение на конкуренцията.
This is because the premature implementation of unlawful aid will at least make competitors suffer depending on the circumstances earlier than they would have to, in competition terms, from the effects of the aid.
От това следва, че получателят е получил неправомерно предимство [56].
The beneficiary has therefore obtained an undue advantage [56].
Задължението на националния съд да разпореди възстановяването на лихвата за неправомерност може да възникне в две различни ситуации:
The national court’s obligation to order the recovery of illegality interest can arise in two different settings:
националният съд е длъжен по правило да разпореди пълното възстановяване на неправомерната помощ съгласно член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
The national court must normally order full recovery of unlawful aid under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
В тези случаи лихвата за неправомерност се прибавя към първоначалния размер на помощта, когато се определя общата сума за възстановяване.
Where this is the case, illegality interest needs to be added to the original aid amount when determining the total recovery amount.
въпреки това националният съд е длъжен да разпореди възстановяването на лихва за неправомерност и в ситуации, в които по изключение той не е длъжен да разпореди пълно възстановяване на помощта.
However, the national court must also order the recovery of illegality interest in circumstances in which, exceptionally, there is no obligation to order full recovery.
Задължението на националния съд да разпореди възстановяване на лихва за неправомерност остава следователно валидно дори след като Надзорният орган е издал положително решение [57].
The national court’s obligation to order recovery of illegality interest therefore remains in place even after a positive Authority decision [57].
Това обстоятелство може да е от важно значение за потенциалните ищци, тъй като то представлява ефективно средство за правна защита и в случаите, когато Надзорният орган вече е обявил помощта за съвместима с функционирането на Споразумението за ЕИП.
This can be of central importance to potential claimants, since it offers a successful remedy also in cases where the Authority has already declared the aid compatible with the functioning of the EEA Agreement.
За да изпълнят задължението си за възстановяване по отношение на лихвата за неправомерност, националните съдилища трябва да определят размера на подлежащата на възстановяване лихва. В това отношение се прилагат следните принципи:
In order to comply with their recovery obligation as regards illegality interest, national courts need to determine the interest amount to be recovered.
отправната точка е номиналният размер на помощта.
The following principles apply in this respect:
при определяне на приложимия лихвен процент и метода на изчисление националните съдилища следва да отчитат факта, че действията на националния съд за възстановяване на лихва за неправомерност имат еднаква цел с предвидената в член 14 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд процедура на Надзорния орган по възстановяване на лихви.
When determining the applicable interest rate and calculation method, national courts should take account of the fact that recovery of illegality interest by a national court serves the same purpose as the Authority’s interest recovery under Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
В допълнение, исковете за възстановяване на лихва за неправомерност са искове по законодателството на ЕИП, основаващи се на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд [59].
In addition, claims for the recovery of illegality interest are EEA law claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [59].
От това следва, че към тези искове се прилагат принципите на равностойност и ефективност, описани в раздел 1.4.1 от настоящата глава.
The principles of equivalence and effectiveness described under section 1.4.1 of this Chapter therefore apply to these claims.
за да се гарантира съответствието с член 14 от част II на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд и да се изпълни изискването за ефективност, Надзорният орган счита, че прилаганият от националния съд метод за изчисляване на лихвата не може да е по-малко строг от предвидения в Решение № 195/04/COL на Надзорния орган на ЕАСТ от 14 юли 2004 г. [60].
In order to ensure consistency with Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and to comply with the effectiveness requirement, the Authority considers that the method of interest calculation used by the national court may not be less strict than that foreseen in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [60].
Следователно лихвата за неправомерност трябва да се изчислява с натрупване, а приложимият лихвен процент не може да е по-нисък от референтния лихвен процент [61].
Consequently, illegality interest must be calculated on a compound basis and the applicable interest rate may not be lower than the reference rate [61].
освен това, според Надзорния орган от принципа на равностойност следва, че когато правилата за изчисляване на лихвения процент по националното законодателство са по-строги от предвидените в Решение № 195/04/COL на Надзорния орган на ЕАСТ от 14 юли 2004 г., националният съд трябва да приложи по-строгите национални правила и към исковете, основани на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
Moreover, in the Authority’s view, it follows from the principle of equivalence that, where the interest rate calculation under national law is stricter than that laid down in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004, the national court will have to apply the stricter national rules also to claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
началната дата, от която се начислява лихвата, във всички случаи е денят, в който неправомерната помощ е предоставена на разположение на получателя.
The start date for the interest calculation will always be the day on which the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary.
Крайната дата зависи от положението към момента на постановяване на решението на националния съд.
The end date depends on the situation at the time of the national judgment.
Ако Надзорният орган вече е одобрил помощта, крайната дата за начисляване на лихвата е датата на решението на Надзорния орган.
If the Authority has already approved the aid, the end date is the date of the Authority’s decision.
В останалите случаи лихвата за неправомерност се натрупва за целия период на неправомерност на помощта до датата на действителното възстановяване на помощта от получателя.
Otherwise, illegality interest accumulates for the whole period of unlawfulness until the date of actual repayment of the aid by the beneficiary.
В съответствие с практиката на Съда на Европейските общности лихва за неправомерност трябва да се начислява и за периода между приемането на положително решение на Надзорния орган и последващото анулиране на това решение от Съда на ЕАСТ [62].
In line with the case law of the European Court of Justice, illegality interest also needs to be applied for the period between the adoption of a positive Authority decision and the subsequent annulment of this decision by the EFTA Court [62].
В случай че се колебае, националният съд може да се обърне към Надзорния орган за съдействие по реда на раздел 2 от настоящата глава.
In case of doubt, the national court may ask the Authority for support under section 2 of this Chapter.
Искове за обезщетения за вреди
Damages claims
Пред националните съдилища могат да бъдат заведени искове за присъждане на обезщетения за вреди, нанесени с отпускането на неправомерната държавна помощ на конкуренти на получателя и на други трети страни [63].
National courts may be required to uphold claims for compensation for damage caused to competitors of the beneficiary and to other third parties by the unlawful state aid [63].
Подобни искове за обезщетения за вреди са насочени обикновено срещу органа, предоставящ държавната помощ.
Such damages actions are usually directed at the state aid granting authority.
Често те имат особено важно значение за ищеца, тъй като, за разлика от исковете, чиято цел се изчерпва с възстановяване, в резултат на исковете за обезщетения за вреди, които са уважени от съда, ищецът получава директно финансово обезщетение за понесените загуби.
They can be particularly important for the claimant, since, contrary to actions aimed at mere recovery, a successful damages action provides the claimant with direct financial compensation for suffered loss.
Тези съдебни производства очевидно зависят от националните правни разпоредби.
Such challenges are obviously dependent on national legal rules.
Във връзка с това Надзорният орган подчертава, че националните съдилища следва да използват всички подходящи средства и мерки за правна защита и да прилагат всички съответни разпоредби на националното законодателство, за да приведат в действие националното законодателство, прилагащо последното изречение на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд и да защитят правата, които това законодателство предоставя на лицата и икономическите оператори.
In this respect, the Authority emphasises that national courts should use all appropriate devices and remedies and apply all relevant provisions of national law to give effect to the national law implementing the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and protect rights which that law confers on individuals and economic operators.
Независимо от възможността за предявяване на иск за обезщетение за вреди по националното законодателство, по принцип нарушенията на задължението за отлагане могат да бъдат основание за предявяване на искове за обезщетение за вреди съгласно практиката на Съда на ЕАСТ [64].
Irrespective of the possibility to claim damages under national law, breaches of the standstill obligation can in principle give rise to damages claims based on the case law of the EFTA Court [64].
Държавите от ЕАСТ са длъжни да обезщетят загуби и вреди, понесени от лица в резултат на нарушения на задълженията съгласно актове на вторичното законодателство на ЕИП, както и основната част на Споразумението за ЕИП [65].
EFTA States are required to compensate for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of obligations under both secondary acts of the EEA legislation and the main part of the EEA Agreement [65].
Такова задължение възниква, когато: i) нарушената правна разпоредба предоставя права на лицата; ii) нарушението е достатъчно сериозно; и iii) налице е пряка причинно-следствена връзка между нарушението на задължението на държавата-членка и понесените от засегнатите страни вреди [66].
Such liability exists where: (i) the rule of law infringed is intended to confer rights on individuals; (ii) the breach is sufficiently serious; and (iii) there is a direct causal link between the breach of the Member State’s obligation and the damage suffered by the injured parties [66].
По мнение на Надзорния орган, първото изискване (задължение по законодателството на ЕИП, насочено към защита на индивидуални права) е изпълнено по отношение на нарушения на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
The first requirement (EEA law obligation aimed at protecting individual rights) is, in the view of the Authority, met in relation to violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Според Съда на ЕАСТ се приема, че нарушената правна разпоредба предоставя права на лицата, когато съответната разпоредба е безусловна и достатъчно конкретна [67].
The EFTA Court has held that a rule of law infringed is considered to confer rights on individuals when the relevant provision is unconditional and sufficiently precise [67].
Както се посочва в параграф 22 от настоящата глава, Надзорният орган счита, че този критерий е изпълнен с член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
As stated in paragraph 22 above, the Authority considers this criteria to be fulfilled in Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Изискването за наличие на достатъчно сериозно нарушение на законодателството на ЕИП обикновено също е изпълнено по отношение на член 1, параграф 3 от част I на протокол 3 към Споразумението за надзор и съд.
The requirement of a sufficiently serious breach of EEA law will also generally be met as regards Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Съдът на ЕАСТ поддържа становището, че това зависи от факта дали при упражняването на своите законодателни правомощия договаряща страна по Споразумението за ЕИП е нарушила явно и грубо ограниченията на свободата на действие, с която разполага.
The EFTA Court has held that this depends on whether, in the exercise of its legislative powers, a Contracting Party to the EEA Agreement has manifestly and gravely disregarded the limits on its discretion.
За да се установи дали това условие е изпълнено, трябва да се вземат под внимание всички елементи, които характеризират случая. Това включва, inter alia, степента на яснота и прецизност на нарушената правна норма; обхватът на свободата на действие, която нарушената правна норма предоставя на националните органи; умисълът или небрежността при извършването на нарушението или при причиняването на вредата; и извинимият или неизвиним характер на евентуална грешка при прилагане на правото.
In order to determine whether this condition is met, all factors that characterise the situation must be taken into account.