natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Необходимо е да се поясни, че титулярите на разрешителни за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно Директива 94/22/ЕО са и отговорни „оператори“ по смисъла на Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети [5], и не следва да делегират задълженията си в това отношение на трето лице, с което са сключили договор.
There is a need to clarify that holders of authorisations for offshore oil and gas operations pursuant to Directive 94/22/EC are also the liable ‘operators’ within the meaning of Directive 2004/35/EC of the European Parliament and the Council of 21 April 2004 on environmental liability with regard to the prevention and remedying of environmental damage [5], and should not delegate their responsibilities in this regard to third parties contracted by them.
Въпреки че генералните разрешителни по Директива 94/22/ЕО гарантират на притежателите на лицензи изключителни права за проучване или добив на нефт или газ в дадена област, обект на лиценз, свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в тази област следва да са подложени на непрекъснат експертен регулаторен надзор от държавите членки, за да се гарантира наличието на ефективни средства за контрол с цел предотвратяването на големи аварии и ограничаването на въздействието им върху хората, околната среда и сигурността на енергийните доставки.
While general authorisations pursuant to Directive 94/22/EC guarantee to the licensees exclusive rights for exploring for or producing oil or gas within a given licensed area, offshore oil and gas operations within that area should be subject to continuous expert regulatory oversight by Member States in order to ensure there are effective controls in place for preventing major accidents, and limiting their impacts to persons, the environment, and security of energy supply.
Свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води следва да се извършват само от оператори, определени от притежателите на лицензи или от лицензиращите органи.
Offshore oil and gas operations should be conducted only by operators appointed by licensees or licensing authorities.
Операторът може да бъде трето лице или притежател на лиценз или един от притежателите на лицензи в зависимост от търговските договорености или националните административни изисквания.
The operator can be a third party or the licensee or one of the licensees depending on commercial arrangements or national administrative requirements.
Операторът следва да е винаги субектът, носещ основната отговорност за безопасността на дейностите, и следва във всички случаи да притежава компетентността да действа в това отношение.
The operator should always be the entity with the primary responsibility for safety of operations and should be at all times competent to act in that regard.
Тази роля е различна в зависимост от конкретния етап на дейностите, обхванати от лиценза.
That role differs depending on the particular stage of activities covered by the licence.
Следователно ролята на оператора е да експлоатира сондаж на етапа на проучване и да експлоатира инсталация за производство на етапа на производство.
The operator’s role is therefore to operate a well at the exploration stage and to operate a production installation at the production stage.
Операторът на сондаж на етапа на проучване и операторът на инсталация за производство за дадена област, обект на лиценз, следва да могат да бъдат един и същ субект.
It should be possible for the operator of a well at the exploration stage and the operator of a production installation to be the same entity for a given licensed area.
Операторите следва да сведат рисковете от голяма авария до практически разумния минимум до степен, при която разходите за по-нататъшното намаляване на риска биха били силно непропорционални спрямо ползите от намаляването.
Operators should reduce the risk of a major accident as low as reasonably practicable, to the point where the cost of further risk reduction would be grossly disproportionate to the benefits of such reduction.
Разумното възможност за практическо прилагане на мерките за намаляване на риска следва да подлежи на постоянен преглед при отчитане на новите знания в областта на науката и технологиите.
The reasonable practicability of risk reduction measures should be kept under review in the light of new knowledge and technology developments.
При оценката дали времето, разходите и усилията не биха били силно непропорционални спрямо ползите от по-нататъшното намаляване на риска, следва да се вземат предвид най-добрите практики във връзка с равнищата на риска, съвместими с извършваните дейности.
In assessing whether the time, cost and effort would be grossly disproportionate to the benefits of further reducing the risk, regard should be had to best practice risk levels compatible with the operations being conducted.
Важно е да се осигури реална възможност за обществеността да участва на ранен етап във вземането на решения във връзка с дейности, които биха могли да имат значително въздействие върху околната среда в Съюза.
It is important to ensure that the public is given early and effective opportunity to participate in the decision-making relating to operations that can potentially have significant effects on the environment in the Union.
Тази политика е в съответствие с международните ангажименти на Съюза като Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда [6] (Конвенцията от Орхус).
This policy is in line with the Union’s international commitments, such as the UN/ECE Convention on Access to Information, Public Participation in Decision-Making and Access to Justice in Environmental Matters [6] (the Aarhus Convention).
Член 6 от Конвенцията от Орхус предвижда участие на обществеността във вземането на решения относно конкретните дейности, изброени в приложение I към нея, както и относно дейности извън списъка, които могат да имат значително въздействие върху околната среда.
Article 6 of the Aarhus Convention provides for public participation in decisions on the specific activities listed in Annex I thereto and on activities not listed there which may have a significant effect on the environment.
Член 7 от Конвенцията от Орхус изисква участие на обществеността във връзка с планове и програми, отнасящи се до околната среда.
Article 7 of the Aarhus Convention requires public participation concerning plans and programmes relating to the environment.
Съответни изисквания съществуват и в правните актове на Съюза, отнасящи се до разработването на планове и проекти, по специално в Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда [7], Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда [8], Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда [9] и Директива 2012/18/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества [10].
Relevant requirements exist in Union legal acts in relation to the development of plans and projects, in particular in Directive 2001/42/EC of the European Parliament and of the Council of 27 June 2001 on the assessment of the effects of certain plans and programmes on the environment [7], Directive 2003/35/EC of the European Parliament and of the Council of 26 May 2003 providing for public participation in respect of the drawing up of certain plans and programmes relating to the environment [8], Directive 2011/92/EU of the European Parliament and of the Council of 13 December 2011 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment [9] and Directive 2012/18/EU of the European Parliament and of the Council of 4 July 2012 on the control of major-accident hazards involving dangerous substances [10].
Не за всички свързани с нефт и газ проучвателни дейности в крайбрежни води обаче се прилагат действащите изисквания на Съюза за участие на обществеността.
However, not all exploratory offshore oil and gas operations are covered by existing Union requirements on public participation.
Това се отнася най-вече до вземането на решения, които целят или могат да доведат до започването на проучвателни дейности на непроизводствена инсталация.
This applies in particular to the decision-making that aims or could lead to exploration operations being commenced from a non-production installation.
Освен това тези проучвателни дейности биха могли при определени обстоятелства да имат значително въздействие върху околната среда и процеса на вземане на решения и поради това следва да е възможно участието на обществеността, както е предвидено в Конвенцията от Орхус.
However, such exploration operations may in some circumstances potentially have significant effects on the environment and the decision-making should therefore be the subject of public participation as required under the Aarhus Convention.
В Съюза вече има примери за добри стандарти в националните регулаторни практики по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
Within the Union, there are already examples of good standards in national regulatory practices relating to offshore oil and gas operations.
Въпреки това те се прилагат непоследователно в Съюза, като нито една държава членка досега не е въвела всички най-добри регулаторни практики в законодателството си за предотвратяване на големи аварии или за ограничаване на последиците за човешкия живот и здраве и за околната среда.
However, these are inconsistently applied throughout the Union and no Member State has yet incorporated all of the best regulatory practices in its legislation for preventing major accidents or limiting the consequences for human life and health, and for the environment.
Най-добрите регулаторни практики са необходими за осигуряването на ефективно регулиране, което да гарантира възможно най-високи стандарти за безопасност и да опазва околната среда, и да може да бъде постигнато, наред с другото, чрез съчетаването на свързани функции в рамките на компетентен орган, който може да черпи ресурси от един или повече национални органи.
Best regulatory practices are necessary to deliver effective regulation which secures the highest safety standards and protects the environment, and can be achieved, inter alia, by integrating related functions into a competent authority that may draw resources from one or more national bodies.
В съответствие с Директива 92/91/ЕИО на Съвета от 3 ноември 1992 г. за минималните изисквания за подобряване опазването на безопасността и здравето на работниците в отрасли, свързани с рудодобива чрез сондиране (Единадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) [11] работниците и/или техни представители следва да бъдат консултирани по въпроси, свързани със безопасността и здравето на работното място, и следва да им бъде дадена възможност да участват в обсъжданията по всички въпроси, свързани с безопасността и здравето на работното място.
In accordance with Council Directive 92/91/EEC of 3 November 1992 concerning the minimum requirements for improving the safety and health protection of workers in the mineral-extracting industries through drilling (eleventh individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC) [11], workers and/or their representatives should be consulted on matters relating to safety and health at work and be allowed to take part in discussions on all questions relating to safety and health at work.
Освен това добра практика в Съюза е официалното установяване от държавите членки на механизми за консултации на тристранна основа, включващи компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците.
In addition, best practice in the Union is for consultation mechanisms to be formally established by Member States on a tripartite basis comprising the competent authority, operators and owners, and worker representatives.
Пример за такава официално установена консултация е Конвенцията на Международната организация на труда относно тристранните консултации (международни трудови норми) (№ 144) от 1976 г.
An example of such formal consultation is the International Labour Organisation Tripartite Consultation (International Labour Standards) Convention, 1976 (No 144).
Държавите членки следва да осигурят на компетентния орган юридически правомощия и подходящи ресурси, които да му позволяват да предприема ефективни, пропорционални и прозрачни действия по изпълнението, включително, когато е целесъобразно, преустановяване на дейностите в случай на незадоволителни резултати в областта на безопасността и опазването на околната среда от страна на операторите и собствениците.
Member States should ensure that the competent authority is legally empowered and adequately resourced to be capable of taking effective, proportionate and transparent enforcement action, including where appropriate cessation of operations, in cases of unsatisfactory safety performance and environmental protection by operators and owners.
Следва да бъде осигурена независимостта и обективността на компетентния орган.
The independence and objectivity of the competent authority should be ensured.
В това отношение опитът, натрупан вследствие на големи аварии, показва ясно, че организацията на административните правомощия в рамките на държавите членки може да предотврати конфликтите на интереси чрез ясното отделяне на регулаторните функции и свързаните с тях решения относно безопасността в крайбрежни води и околната среда и регулаторните функции, отнасящи се до икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води, включително лицензирането и управлението на приходите.
In this regard, experience gained from major accidents shows clearly that the organisation of administrative competences within a Member State can prevent conflicts of interest by a clear separation between regulatory functions and associated decisions relating to offshore safety and the environment, and to the regulatory functions relating to the economic development of offshore natural resources including licensing and revenues management.
Подобни конфликти на интереси най-успешно се предотвратяват чрез пълно отделяне на компетентния орган от функциите, свързани с икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води.
Such conflicts of interest are best prevented by a complete separation of the competent authority from the functions relating to the economic development of offshore natural resources.
Пълното отделяне на компетентния орган от икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води може обаче да бъде непропорционално при ниска интензивност на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на дадена държава членка.
However, complete separation of the competent authority from economic development of offshore natural resources may be disproportionate where there is a low level of offshore oil and gas operations in a Member State.
В такъв случай ще се очаква съответната държава членка да предвиди най-подходящите алтернативни мерки, за да гарантира независимостта и обективността на компетентния орган.
In such a case, the Member State concerned would be expected to make the best alternative arrangements to secure the independence and objectivity of the competent authority.
Необходимо е специално законодателство за уреждането на въпросите, свързани с големите опасности във връзка с отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води, по-специално по отношение на технологичната безопасност, безопасното съхраняване на въглеводороди, херметичността, предпазването от пожар и взривове, евакуацията, напускането и спасяването, както и ограничаването на въздействието върху околната среда след голяма авария.
Specific legislation is needed to address the major hazards relating to the offshore oil and gas industry, specifically in process safety, safe containment of hydrocarbons, structural integrity, prevention of fire and explosion, evacuation, escape and rescue, and limiting environmental impact following a major accident.
Настоящата директива следва да се прилага, без да се засягат изискванията по други правни актове на Съюза, а именно в областта на безопасността и здравето на работниците на работното място, и по-специално Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място [12] и Директива 92/91/ЕИО.
This Directive should apply without prejudice to any requirements under any other Union legal acts, especially in the field of safety and health of workers at work, in particular Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health of workers at work [12] and Directive 92/91/EEC.
За дейности, които се осъществяват както на трайно прикрепени, така и на подвижни инсталации, трябва да се прилага режим в крайбрежни води, който да се прилага и за жизнения цикъл на проучвателните и добивните дейности от проектирането до извеждането от експлоатация и окончателното напускане.
An offshore regime needs to apply both to operations carried out on fixed installations and to those on mobile installations, and to the lifecycle of exploration and production activities from design to decommissioning and permanent abandonment.
Наличните понастоящем най-добри практики за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води се основават на подход на определяне на цели и на постигането на желаните резултати чрез задълбочена оценка на риска и надеждни системи за управление.
The best practices currently available for major accident prevention in offshore oil and gas operations are based on a goal-setting approach and on achieving desirable outcomes through thorough risk assessment and reliable management systems.
В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторите и собствениците се насърчават да установят ефективни политики в областта на безопасността и околната среда и да ги приложат чрез всеобхватни системи за управление във връзка с безопасността и околната среда и планове за аварийно реагиране.
According to the best practices in the Union, operators and owners are encouraged to establish effective corporate safety and environmental policies and to give effect to them in a comprehensive safety and environmental management system and emergency response plan.
С цел да разработят подходящи мерки за предотвратяване на големи аварии операторите и собствениците следва изчерпателно и систематично да набележат всички сценарии за големи аварии, свързани с всички опасни дейности, които могат да се провеждат на такава инсталация, включително въздействието върху околната среда вследствие на голяма авария.
In order to make suitable arrangements for major accident prevention, operators and owners should comprehensively and systematically identify all major accident scenarios relating to all hazardous activities that may be carried out on that installation, including impacts on the environment arising from a major accident.
Тези най-добри практики изискват и оценка на вероятността и последиците и съответно на риска от голяма авария, както и на мерките, необходими за предотвратяването им, както и за аварийно реагиране, в случай че въпреки всичко възникне голяма авария.
Those best practices also require an assessment of the likelihood and consequences and therefore the risk of major accidents, and also the measures necessary to prevent them and the measures necessary for emergency response, should a major accident nonetheless occur.
Оценките на риска и мерките за предотвратяване на големи аварии следва ясно да бъдат описани и събрани в доклада за големите опасности.
The risk assessments and arrangements for major accident prevention should be clearly described and compiled in the report on major hazards.
Докладът за големите опасности следва да допълва документа за безопасност и здраве, посочен в Директива 92/91/ЕИО.
The report on major hazards should be complementary to the safety and health document referred to in Directive 92/91/EEC.
С работниците следва да се провеждат консултации на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности.
The workers should be consulted at the relevant stages of the preparation of the report on major hazards.
Докладът за големите опасности следва да е бил задълбочено оценен и приет от компетентния орган.
The report on major hazards should have to be thoroughly assessed and accepted by the competent authority.
С цел поддържане на ефективен контрол на големите опасности в крайбрежни води на държавите членки докладът за големите опасности следва да се изготвя и при необходимост, да се изменя във връзка с всеки съществен аспект от жизнения цикъл на дадена добивна инсталация, включително при проектирането, работата, дейностите при съвместна работа с други инсталации, промяната на местоположението на инсталацията в крайбрежните води на съответната държава членка, основни промени и крайното напускане.
In order to maintain the effectiveness of major hazard controls in offshore waters of Member States, the report on major hazards should be prepared and, as necessary, amended in respect of any significant aspect of the lifecycle of a production installation, including design, operation, operations when combined with other installations, relocation of such installation within the offshore waters of the Member State in question, major modifications, and final abandonment.
Докладът за големите опасности следва също така да се изготвя за непроизводствени инсталации и да се изменя при необходимост, за да се вземат предвид съществените изменения в инсталацията.
Similarly, the report on major hazards should also be prepared in respect of non-production installations and amended as necessary to take into account significant changes to the installation.
Никоя инсталация не следва да се експлоатира в крайбрежните води на държавите членки, освен ако компетентният орган не е приел доклада за големите опасности, представен от оператора или собственика.
No installation should be operated in offshore waters of Member States unless the competent authority has accepted the report on major hazards submitted by the operator or owner.
Приемането на доклада за големите опасности от страна компетентния орган не следва да води до прехвърляне на отговорността за контрола на големите опасности от оператора или собственика към компетентния орган.
Acceptance by the competent authority of the report on major hazards should not imply any transfer of responsibility for control of major hazards from the operator or the owner to the competent authority.
Сондажни дейности следва да се предприемат само на инсталация, на която технически могат да бъдат контролирани всички предвидими опасности на мястото на сондажа и по отношение на която е бил приет доклад за големите опасности.
Well operations should be undertaken only by an installation which is technically capable of controlling all the foreseeable hazards at the well location, and in respect of which a report on major hazards has been accepted.
В допълнение към използването на подходяща инсталация операторът следва да изготви подробен план на проекта и план за работата, съобразени с конкретните обстоятелства и опасности при всяка сондажна дейност.
In addition to using a suitable installation, the operator should prepare a detailed design plan and an operating plan pertinent to the particular circumstances and hazards of each well operation.
В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторът следва да осигури независима експертна проверка на проекта на сондажа.
In accordance with best practices in the Union, the operator should provide for independent expert examination of the well design.