natgillin/translations-raw huggingface dataset:
прилагане на изпитваното вещество: използвани концентрации, брой на повторенията и употреба на разтворител, ако има такава употреба,
application of test substance: test concentrations used, number of replicates and use of solvent if any;
предварителни оценки на стойностите на крайни точки за токсичността, напр. ECx (с свързаните с тях доверителни интервали), LOEC и/или NOEC, както и статистическите методи, използвани за тяхното определяне,
estimates of toxic endpoints e.g. ECx (and associated confidence intervals), NOEC and/or LOEC, and the statistical methods used for their determination;
Глава В.8 от настоящото приложение, Токсичност за земни червеи
Chapter C.8 of this Annex, Toxicity for Earthworms,
Biometrics 48:577-585.
Biometrics 48: 577-585.
За целите на настоящия метод са използвани следните определения:
For the purpose of this method the following definitions are used:
Вода с добавка е вода, към която е добавено изпитваното вещество.
Spiked water is the test water to which test substance has been added.
Следва да се осигури умерено проветряване.. Съдовете за отглеждане на ларвите следва да се поставят в подходяща клетка, с която да се предотврати отлитането на отгледаните възрастни насекоми.
Gentle aeration should be provided. The larval rearing vessels should be held in a suitable cage which will prevent escape of the emerging adults.
Ларвите на Chironomus трябва да се хранят с храна за риба на люспи (Tetra Min®, Tetra Phyll® или друга подобна търговска марка храна за риба) по около 250 mg на съд на ден.
Chironomus larvae should be fed with a fish flake food (TetraMin®, TetraPhyll® or other similar brand of proprietary fish food), at approximately 250 mg per vessel per day.
Така полученият препарат може да се дава в количество от около 5 ml на съд дневно (като се разбърква преди употреба). По-старите ларви могат да получават повече храна.
This preparation may be fed at a rate of about 5 ml per vessel per day (shake before use.) Older larvae may receive more.
За получаване на среда „М7“ 50 ml от комбинирания изходен разтвор (II) и посочените в таблица 2 количества от изходните разтвори на макрохранителни вещества се допълват до 1 литър с дейонизирана вода.
50 ml from the combined stock Solution (II) and the amounts of each macro nutrient stock solution which are given in Table 2 are made up to 1 l of deionised water to prepare the “M7” medium.
(mg/l)
(ml/l)
Изходни разтвори на витамини за среди М4 и М7
Vitamin stock solution for medium M4 and M7
Събират се всички три разтвора на витамини, за да се приготви един общ изходен разтвор на витамини
All three vitamin solutions are combined to make a single vitamin stock solution.
Глава В.8 от настоящото приложение, Токсичност за земни червеи
Chapter C.8 of this Annex, Toxicity for Earthworms
Meller M, Egeler P, Rombke J, Schallnass H, Nagel R, Streit B (1998).
Meller M, Egeler P, Rombke J, Schallnass H, Nagel R and Streit B (1998).
Химични характеристики на приемлива вода за разреждане
Chemical Characteristics of Acceptable Dilution Water
ЛЕСНА БИОРАЗГРАДИМОСТ — CO2 В ЗАПЕЧАТАНИ СЪДОВЕ (ИЗПИТВАНЕ В СВОБОДНОТО ПРОСТРАНСТВО НАД ТЕЧНОСТТА)
READY BIODEGRADABILITY — CO2 IN SEALED VESSELS (HEADSPACE TEST)
Настоящият метод е еквивалентен на Насоките за изпитване (НИ) на ОИСР 310 (2006).
This Test Method is equivalent to OECD Test Guideline (TG) 310 (2006).
Настоящият метод за изпитване е пресяващ метод за оценка на лесната биоразградимост на химикалите, като с него се получава информация, подобна на получаваната с методите, описани в глава В.4 от настоящото приложение А—Е. Поради това, даден химикал, който има добри резултати при настоящия метод за изпитване, може да се смята за лесно биоразградим и следователно бързо разградим в околната среда.
This Test Method is a screening method for the evaluation of ready biodegradability of chemicals and provides similar information to the six test methods described in chapter C.4 of this Annex A to F. Therefore, a chemical that shows positive results in this Test Method can be considered readily biodegradable and consequently rapidly degradable in the environment.
Добре разработеният метод с използване на въглероден диоксид, основан на оригиналното изпитване на Sturm (2) за оценка на биоразградимостта на органични химикали чрез измерване на въглеродния диоксид, получен в резултат от дейността на микробите, обикновено се предпочита за изпитване на малко разтворими и силно адсорбируеми химикали Той се избира и за разтворими (но не летливи) химикали, тъй като много изследователи смятат, че излъчването на въглероден диоксид е единственото еднозначно доказателство на микробна активност.
The well established carbon dioxide (CO2) method (1), based on Sturm’s original test (2) for assessing biodegradability of organic chemicals, by the measurement of the carbon dioxide produced by microbial action, has normally been the first choice for testing poorly soluble chemicals and those which strongly adsorb. It is also chosen for soluble (but not volatile) chemicals, since the evolution of carbon dioxide is considered by many to be the only unequivocal proof of microbial activity. Removal of dissolved organic carbon can be effected by physico-chemical processes — adsorption, volatilisation, precipitation, hydrolysis — as well as by microbial action and many non-biological reactions consume oxygen; rarely is CO2 produced from organic chemicals abiotically.
Елиминирането на разтворения органичен въглерод може да се осъществи чрез физични и химични процеси — адсорбция, изпаряване, утаяване, хидролиза, както и в резултат на микробна активност и много небиологични реакции, които поглъщат кислород; абиотичното получаване на въглероден диоксид от органични химикали се среща рядко. в оригиналното и в модифицираното изпитване на Sturm (1)(2) CO2 се отделя от течната фаза в абсорбиращи съдове чрез барботиране (т.е., пропускане на мехурчета въздух през течната фаза за отделяне на CO2), а във версията на Larson (3)(4) CO2 се пренася от реакционния съд към абсорбери с помощта на въздух, несъдържащ CO2, който преминава през пространството над течната фаза, като освен това изпитвателният съд непрекъснато се разклаща.
In the original and modified Sturm test (1)(2) CO2 is removed from the liquid phase to the absorbing vessels by sparging (i.e. bubbling air treated to remove CO2 through the liquid medium), while in the version of Larson (3)(4) CO2 is transferred from the reaction vessel to the absorbers by passing CO2-free air through the headspace and, additionally, by shaking the test vessel continuously.
Реакционният съд се разклаща само в модификацията на Larson; в ISO 9439 (5) и в оригиналната версия от САЩ (6) разбъркване се посочва само за неразтворими вещества, като и двата източника предписват по-скоро барботиране, отколкото замяна на газовата фаза от пространството над течната.
Only in the Larson modification is the reaction vessel shaken; stirring is specified only for insoluble substances in ISO 9439 (5) and in the original US version (6), both of which specify sparging rather than headspace replacement.
В друг официален метод (7) на Агенцията на САЩ за защита на околната среда (US EPA), разработен въз основа на метода на Gledhill (8), разклащаният реакционен съд е изолиран от атмосферата, и произведеният CO2 се събира във вътрешен алкален уловител директно от газовата фаза, както в класически респирометър на Warburg/Barcroft.
In another official US EPA method (7) based on Gledhill’s method (8), the shaken reaction vessel is closed to the atmosphere and CO2 produced is collected in an internal alkaline trap directly from the gaseous phase, as in classical Warburg/Barcroft respirometer flasks.
Доказано е обаче, че неорганичният въглерод (IC) се натрупва в средата при провеждане на стандартно или модифицирано изпитване на Sturm (9) върху редица химикали.
However, inorganic carbon (IC) has been shown to accumulate in the medium during the application of the standard, modified Sturm test to a number of chemicals (9).
При разграждане на 20 mg С/l анилин са установени концентрации на IC, достигащи до 8 mg/l.
A concentration of IC as high as 8 mg/l was found during the degradation of 20 mg C/l of aniline.
Поради това, събирането нa CO2 в алкалните уловители не отразява вярно количеството CO2, произвеждано от микроорганизмите в различни междинни моменти по време на разграждането.
Thus, the collection of CO2 in the alkaline traps did not give a true reflection of the amount of CO2 produced microbiologically at intermediate times during the degradation.
В резултат на това изискването, според което > 60 % от теоретично максималната продукция на CO2 (ThCO2) трябва да бъде получена в рамките на „10-дневен период“ (десетте дни непосредствено след достигането на биоразграждане от 10 %), за да може изпитваният химикал да бъде класифициран като лесно биоразградим, няма да може да бъде удовлетворено за някои химикали, които биха били класифицирани като такива, ако се използва методът, основан на елиминирането на разтворения органичен въглерод (DOC).
As a result, the specification that > 60 % theoretical maximum CO2 production (ThCO2) must be collected within a “10-d window” (the 10 days immediately following the attainment of 10 % biodegradation) for a test chemical to be classified as readily biodegraded will not be met for some chemicals which would be so classified using dissolved organic carbon (DOC) removal.
Когато процентът на разграждане е с по-ниска от очакваната стойност, вероятно е IC да се натрупва в изпитвания разтвор.
When the percentage degradation is a lower value than expected, IC is possibly accumulated in the test solution.
В такъв случай разградимостта може да се оценява с помощта на други изпитвания за лесна биоразградимост.
Then, the degradability may be assessed with the other ready biodegradability tests.
Други недостатъци на метода на Sturm (обременителен, изискващ много време, по-податлив на лабораторни грешки и неприложим за летливи химикали) дадоха тласък на търсене на техника с херметично затворен съд, различна от тази на Gledhill, а не такава с преминаващ газ (10)(11).
Other drawbacks of the Sturm methodology (cumbersome, time-consuming, more prone to experimental error and not applicable to volatile chemicals) had earlier prompted a search for a sealed vessel technique, other than Gledhill’s, rather than gas flow-through (10)(11).
Boatman et al (12) преразгледаха по-ранните методи и възприеха затворена система със свободно пространство, в която CO2 се освобождава в свободното пространство след инкубация с помощта на ацидификация на средата.
Boatman et al (12) reviewed the earlier methods and adopted an enclosed headspace system in which the CO2 was released into the headspace at the end of incubation by acidifying the medium.
се измерваше с газово-хроматографски (ГХ) анализ (газова хроматография/йонна хроматография, GC/IC) на автоматично вземани проби от свободното пространство, но не се вземаше предвид разтвореният неорганичен въглерод (DIC) в течната фаза.
was measured by gas chromatography (GC)/IC analysis in automatically taken samples of the headspace but dissolved inorganic carbon (DIC) in the liquid phase was not taken into account.
Освен това, използваните съдове бяха твърде малки (20 ml) и съдържаха само 10 ml среда, което предизвикваше проблеми, напр. при добавянето на по необходимост много малки количества неразтворими изпитвани химикали, и/или поради възможността в инокулираната среда да няма достатъчно (или изобщо) микроорганизми, способни да разграждат изпитвания химикал.
Also, the vessels used were very small (20 ml) containing only 10 ml of medium, which caused problems e.g. when adding the necessarily very small amounts of insoluble test chemicals, and/or there may be insufficient or no microorganisms present in the inoculated medium that are competent to degrade the test chemicals.
Посочените трудности бяха преодолени с независимите изследвания на Struijs и Stoltenkamp (13) и на Birch и Fletcher (14), като последните се ръководеха от опита си от работата с апарат, използван при изпитването за анаеробно биоразграждане (15).
These difficulties have been overcome by the independent studies of Struijs and Stoltenkamp (13) and of Birch and Fletcher (14), the latter being inspired by their experience with apparatus used in the anaerobic biodegradation test (15).
При първия метод (13) CO2 се измерва в свободното пространство след ацидификация и уравновесяване, докато при втория (14) разтвореният неорганичен въглерод се измерва в течната и в газообразната фаза, но без обработка; над 90 % от получения IC се намира в течната фаза.
In the former method (13) CO2 is measured in the headspace after acidification and equilibration, while in the latter (14) DIC in both the gaseous and liquid phases was measured, without treatment; over 90 % of the IC formed was present in the liquid phase.
И двата метода имат предимства по отношение на метода на Sturm, състоящи се в това, че системата е по-компактна и с нея се работи по-лесно, летливите химикали могат да се изпитват и се избягва опасността от забавяне на измерването на произведения CO2.
Both methods had advantages over the Sturm test in that the test system was more compact and manageable, volatile chemicals can be tested and the possibility of delay in measuring CO2 produced is avoided.
Двата подхода са обединени в стандарта на ISO (изпитване на CO2 в свободно пространство) (16), който е бил предмет на кръгово изпитване (17) и който е основата на настоящия метод за изпитване.
The two approaches were combined in the ISO Headspace CO2 Standard (16), which was ring-tested (17) and it is this Standard which forms the basis of the present Test Method.
В метода за изпитване на US EPA също така са били използвани и двата подхода (18).
Similarly, the two approaches have been used in the US EPA method (18).
Бяха препоръчани два метода за измерване на CO2, а именно измерване на CO2 в свободното пространство над течността след ацидификация (13) и измерване на IC в течната фаза след добавянето на излишък на основа.
Two methods of measuring CO2 have been recommended, namely CO2 in headspace after acidification (13) and IC in the liquid phase after the addition of excess alkali.
Последният беше въведен от Peterson в извършваното от CONCAWE (19) кръгово изпитване на метода за изпитване в свободното пространство над течността, изменен с оглед на измерването на присъщата биоразградимост.
The latter method was introduced by Peterson during the CONCAWE ring test (19) of this headspace method modified to measure inherent biodegradability.
Измененията, въведени от преразгледаната версия от 1992 г. (20) на методите от глава В.4 на настоящото приложение по отношение на лесната биоразградимост, бяха включени в настоящия метод за изпитване, така че условията (среда, продължителност и т.н.) са същите като онези в модифицираното изпитване на Sturm (20).
The changes made in the 1992 (20) revision of the methods in chapter C.4 of this Annex for Ready Biodegradability have been incorporated into this Test Method, so that the conditions (medium, duration etc.) are otherwise the same as those in the revised Sturm test (20).
Birch и Fletcher (14) показаха, че по отношение на едни и същи химикали изпитването в свободното пространство над течността дава много сходни резултати с извършеното от ОИСР кръгово изпитване (21) на преразгледаните методи за изпитване.
Birch and Fletcher (14) have shown that very similar results were obtained with this headspace test as were obtained with the same chemicals in the OECD Ring Test (21) of the revised Test Methods.
В буферна среда с минерални соли, инокулирана със смесена популация микроорганизми, се инкубира изпитваният химикал, обикновено при 20 mg С/l, като единствен източник на въглерод и енергия, Изпитването се извършва в херметично затворени стъкла с оставено свободно пространство над течността, което служи за резервоар на кислород за аеробно биоразграждане.
The test chemical, normally at 20 mg C/l, as the sole source of carbon and energy, is incubated in a buffer-mineral salts medium which has been inoculated with a mixed population of micro-organisms. The test is performed in sealed bottles with a headspace of air, which provides a reservoir of oxygen for aerobic biodegradation.
Отделянето на CO2, получен в резултат на окончателното аеробно биоразграждане на изпитвания химикал, се определя чрез измерване на IC, отделен в стъклата за изпитване над количеството на IC, получен в контролните стъкла, които съдържат само инокулирана среда.
The CO2 evolution resulting from the ultimate aerobic biodegradation of the test chemical is determined by measuring the IC produced in the test bottles in excess of that produced in blank vessels containing inoculated medium only.
Степента на биоразграждане се изразява като процент от теоретично максималната продукция на IC (ThIC), въз основа на количеството на добавения в началото изпитван химикал (изразен като органичен въглерод).
The extent of biodegradation is expressed as a percentage of the theoretical maximum IC production (ThIC), based on the quantity of test chemical (as organic carbon) added initially.
Мога да се измерят също и елиминирането на DOC и/или степента на първично биоразграждане на изпитвания химикал (20).
The DOC removal and/or the extent of primary biodegradation of the test chemical can also be measured (20).
Трябва да се установи — от химичната структура или от измерване — съдържанието на органичен въглерод (% w/w) на изпитвания химикал, така че да може да се изчисли процентът на разграждане.
The organic carbon content (% w/w) of the test chemical needs to be known, either from its chemical structure or by measurement, so that the percentage degradation may be calculated.
За летливите изпитвани химикали, измерената или изчислената стойност на константата от закона на Хенри може да бъде полезна при определянето на съотношението между обемите на течността и свободното пространство.
For volatile test chemicals, a measured or calculated Henry’s law constant is helpful for determining a suitable headspace to liquid volume ratio.
За избора на подходяща концентрация на изпитване и за тълкуването на резултати, показващи слаба биоразградимост, е полезно да се разполага с информация за токсичността на изпитвания химикал за микроорганизмите: препоръчва се да се включи контролен съд за отчитане на инхибирането, освен ако не е известно, че изпитваният химикал не инхибира дейността на микроорганизмите.
Information on the toxicity of the test chemical to micro-organisms is useful in selecting an appropriate test concentration and for interpreting results showing poor biodegradability: it is recommended to include the inhibition control unless it is known that the test chemical is not inhibitory to microbial activities (see paragraph 24).
ПРИЛОЖИМОСТ НА МЕТОДА
APPLICABILITY OF THE METHOD
Изпитването е приложимо към разтворими и към неразтворими във вода изпитвани химикали, но следва да се осигури добро диспергиране на изпитвания химикал.
The test is applicable to water-soluble and insoluble test chemicals, though good dispersion of the test chemical should be ensured.
Като се използва препоръчаното обемно съотношение от 1:2 между свободно пространство и течност, могат да се изпитват и летливи химикали с константа от закона на Хенри до 50 Pa.m3.mol–1, тъй като частта на изпитвания химикал в свободното пространство няма да надхвърли 1 % (13).
Using the recommended headspace to liquid volume ratio of 1:2, volatile chemicals with a Henry’s law constant of up to 50 Pa.m3.mol–1 can be tested as the proportion of test chemical in the headspace will not exceed 1 % (13).
Може да се използва и свободно пространство с по-малък обем, когато се изпитват химикали с по-голяма летливост, но тяхната бионаличност може да се окаже ограничаващ фактор, особено ако са малко разтворими във вода.
A smaller headspace volume may be used when testing chemicals, which are more volatile, but their bioavailability may be limiting especially if they are poorly soluble in water.
Трябва обаче да се следи обемното съотношение между свободното пространство и течността и концентрацията на изпитвания химикал да бъдат такива, че да е налице достатъчно кислород, който да даде възможност за осъществяване на пълно аеробно биоразграждане (т.е., да се избягва използването на висока концентрация на субстрата и малко свободно пространство).
However, users must ensure that the headspace to liquid volume ratio and the test chemical concentration are such that sufficient oxygen is available to allow complete aerobic biodegradation to occur (e.g. avoid using a high substrate concentration and a small headspace volume).
Насоки по тези въпроси може да се намерят в (13)(23).
Guidance on this matter can be found in (13)(23).
За да се провери процедурата на изпитване, следва успоредно да се изпита и референтен химикал, чиято биоразградимост е известна.
In order to check the test procedure, a reference chemical of known biodegradability should be tested in parallel.
За тази цел при изпитването на разтворими във вода химикали могат да се използват анилин, натриев бензоат или етиленгликол, а за малко разтворимите изпитвани химикали — 1-октанол (13).
For this purpose, aniline, sodium benzoate or ethylene glycol may be used when testing water-soluble test chemicals and 1-octanol for poorly soluble test chemicals (13).
Биоразграждането на посочените химикали трябва да достигне > 60 % от ТhIC в рамките на 14 дни.
Biodegradation of these chemicals must reach > 60 % ThIC within 14 days.
ВЪЗПРОИЗВОДИМОСТ
REPRODUCIBILITY
В кръговото изпитване на метода, извършено от ISO (17), бяха получени следните резултати при използване на препоръчаните условия, в това число 20 mg С изпитван химикал/l.
In the ISO ring test of the method (17), the following results were obtained using the recommended conditions, including 20 mg C test chemical/l.
Среден процент на биоразграждане
Mean Percentage Biodegradation
Брой на лабораториите
Number of Laboratories
ктанол
ctanol
Варирането в рамките на изпитването (повторяемост), когато се използва анилин, е ниско, с коефициенти на вариране, не по-големи от 5 % в почти всички опити.
Within-test variability (replicability), using aniline, was low with coefficients of variability not greater than 5 % in nearly all test runs.
В двата случая, когато повторяемостта е била по-лоша, по-голямото вариране вероятно е било причинено от висока продукция на IC в празните проби.
In the two cases in which the replicability was worse, the greater variability was probably due to high IC production in the blanks.
Повторяемостта е била по-лоша с 1-октанол, но въпреки това е била по-ниска от 10 % в 79 % от опитите.
Replicability was worse with 1-octanol but was still less than 10 % for 79 % of test runs.
Това по-голямо вариране в рамките на изпитването може да е било причинено от грешки в дозирането, поради малкия обем (3 до 4 μl) 1-октанол, който е трябвало да бъде инжектиран в запечатаните изпитвателни стъкла.
This greater within-test variability may have been due to dosing errors, as a small volume (3 to 4 μl) of 1-octanol had to be injected into sealed test bottles.
Ако се използват по-ниски концентрации на изпитваните химикали, биха се получили по-високи коефициенти на вариация, особено при концентрации, по-ниски от 10 mg С/l.
Higher coefficients of variation would result when lower concentrations of test chemical are used, especially at concentrations lower than 10 mg C/l.
Този проблем би могъл да се преодолее частично с намаляване на концентрацията на общия неорганичен въглерод (TIC) в инокулума.
This could be partially overcome by reducing the concentration of total inorganic carbon (TIC) in the inoculum.
В извършено от ЕС (24) кръгово изпитване на пет повърхностноактивни вещества, добавени в концентрация от 10 mg С/l, бяха получени следните резултати:
In an EU ring-test (24) of five surfactants added at 10 mg C/l, the following results were obtained:
Среден процент на биоразграждане
Mean Percentage biodegradation
Тетрапропилен
Tetrapropylene
Бензенсулфонат
Benzene sulphonate
Диизооктилсулфо сукцинат
Di-iso-octylsulpho-Succinate
(анионен)
(anionic)
Хексадецилтриметил [7]Амониев хлорид
Hexadecyl-trimethyl [7]Ammonium chloride
(катионен)
(cationic)
Изононилфенол (етоксилат)9
Iso-Nonylphenol - (ethoxylate)9
(нейонен
(non-ionic)
Кокоамидпропил
Coco-amide-propyl