natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Информация, налична на 28 юни 2011 г. на следния интернет сайт,: http://www.prosernat.com/en/contactus/zoom_image_img20080715219.php.
Information consulted on 28 June 2011 on the following Internet site: http://www.prosernat.com/en/contactus/zoom_image_img20080715219.php.
Касационен съд, търговско отделение, 18 декември 2007 г., № 06-14093.
Court of Cassation, Commercial Division, 18 December 2007, No 06-14093.
Delebecque, „Групи от дружества и колективни процедури: смесване на имуществата и отговорност на членовете от групата“ (Groupes de sociétés et procédures collectives: confusion de patrimoines et responsabilités des membres du groupe) , Revue des procédures collectives, 1998/2, стp.
Delebecque, ‘Groupes de sociétés et procédures collectives: confusion de patrimoines et responsabilités des membres du groupe’, Rev. proc. coll.
129, бр. № 14.
1998/2, p. 129, see in particular No 14.
Парламентарен доклад, посочен по-горе, стp. 63.
Parliamentary report cited above, p. 63.
Grimonprez, „За отговорността на дружествата майки във връзка с техните дъщерни дружества“ (Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales) , посочен по-горе, точка 10.
Grimonprez, ‘Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales’, cited above, point 10.
Пак там, точка 11.
Ibid., point 11.
Schmidt, Гражданска отговорност при отношения между групи от дружества (La responsabilité civile dans les relations de groupes de sociétés), Revue des sociétés, 1981 г., стp. 725.
Schmidt, ‘La responsabilité civile dans les relations de groupes de sociétés’, Rev. sociétés 1981, p. 725.
Теоретично може да се търси отговорност на основание членове L. 223-22 и L. 225-251 от Търг. код.
Liability in relation to third parties can in theory be incurred on the basis of Articles L. 223-22 and L. 225-251 of the Commercial Code.
Що се отнася до фактическото управление е уместно да се отчете, че квалификацията на дружеството майка като фактически управител не е систематична, а съдията, който я преценява in concreto, изисква наличието на точно определени действия, които могат да бъдат вменени на дружеството майка, като доказва, че без правно основание, дружеството пряко или косвено е упражнявало положителна и независима дейност в администрацията на своето дъщерно дружество; вж. по-специално: Касационен съд, търговско отделение — решение от 9 май 1978 г., D. 1979 г. 419, бел.
As regards de facto management, it should be pointed out that a parent company will not systematically be considered a de facto manager, and the court considering the particular case will require precise actions which can be imputed to the parent company and which show that, without legal entitlement, it has directly or indirectly carried out a positive and independent activity in the administration of the subsidiary; see in particular Com. 9 May 1978, D. 1979.
Vasseur.
419, note M. Vasseur.
Adde, J.-L.
See also J.-L.
Rives-Langes, Понятие за фактически управител (La notion de dirigeant de fait), D. 1975 г.,. хрон.
Rives-Langes, ‘La notion de dirigeant de fait’, D. 1975. chron.
41; D. Tricot, Критериите за фактическо управление (Les critères de la gestion de fait), Dr. et patr. януари 1996 г., стр. 24, цитирано от B. Grimonprez, посочено по-горе, точка 13.
41; D. Tricot, ‘Les critères de la gestion de fait’, Dr. et patr. January 1996, p. 24, cited by B. Grimonprez, cited above, point 13.
Извън правото на колективните процедури, Касационен съд, търговско отделение, 26 март 2008 г., дело № 07-11.619, Ademe/Elf Aquitaine, неотдавна реши, че ако виновна отговорност при намесата на едно дружество майка в подкрепа на нейното дъщерно дружество би могла да бъде търсена, дружеството майка не носи отговорност, от самия факт на участие в дъщерното дружество, за финансирането на последното, за да изпълни то своите задължения (дори и дъщерното дружество да е натоварено с осъществяването на обществена услуга, която може да представлява риск за общия интерес).
Apart from the law on collective procedures, the Court of Cassation, Commercial Division, 26 March 2008, No 07-11.619, Ademe v. Elf Aquitaine, recently found that while a parent company that acted alongside its subsidiary might incur fault-based liability, a parent was not obliged, by the mere fact of its participation in its subsidiary, to finance the subsidiary in order to enable it to meet its obligations (even supposing the subsidiary was responsible for a public service, so that there might be a threat to the public interest).
Авторите на горепосочения парламентарен доклад посочват например, че по повод решението Metaleurop, прието от Касационния съд на 19 април 2005 г., Службата на Съда по документация и проучвания е посочила, че „някои поведения на (…) на дружеството майка спрямо неговото дъщерно дружество могат фактически да представляват грешки при управлението, които могат да доведат до недостиг на активи на дъщерното дружество“.
The authors of the parliamentary report cited above state, for example, that at the time of the Metaleurop judgment, handed down by the Court of Cassation on 19 April 2005, the Court’s Documentation and Study Service indicated that ‘certain conduct … on the part of a parent company in relation to its subsidiary could as a matter of fact constitute mismanagement such as to result in insufficient assets at the subsidiary’.
В особения случай на вредите, нанесени на околната среда, като се отчита важния за обществото характер на вземанията поради нанесени на околната среда вреди и рискът, който би възникнал от тяхното неизпълнение, член L. 512-17 от Кодекса за околната среда, касаещ възстановяването на обекти след края на експлоатацията им, бе неотдавна изменен с цел да се позволи подвеждането под отговорност на дружеството майка поради виновно поведение от негова страна, довело до недостиг на активи, което е попречило на дъщерното дружество да изпълни своите екологични задължения относно рехабилитацията.
In the specific case of environmental damage, in view of the crucial nature for the community of environmental claims, and the risk of their non-enforcement, Article L. 512-17 of the Environmental Code concerning the rehabilitation of sites being taken out of operation was recently amended in order to allow action to be taken against the parent company for fault resulting in an insufficiency of assets preventing the subsidiary from meeting its environmental rehabilitation obligations.
Във варианта си в Закон № 2010-788 от 12 юли 2010 г. относно националния ангажимент към околната среда (срв. член 277), член 512-17 от Кодекса за околната среда гласи: „Когато операторът е дъщерно дружество по смисъла на член L. 233-1 от Търговски кодекс и когато е открита или съдът се е произнесъл за откриването на процедура за съдебна ликвидация срещу него, ликвидаторът, прокурорът или представителят на държавата в департамента може да сезира съда, който е открил или се е произнесъл за откриването на съдебната ликвидация, за да установи съществуването на квалифицирано правонарушение, извършено от дружеството майка, което е допринесло за недостига на активи на дъщерното дружество, и да поиска от него, когато такова правонарушение е установено, да задължи дружеството майка да финансира изцяло или частично мерки за рехабилитация на обектите след приключване на дейността.“ (подчертаването е добавено).
As amended by Law No 2010-788 of 12 July 2010 on national commitment to the environment (Article 277), Article 512-17 of the Environmental Code provides: ‘Where the operator is a subsidiary within the meaning of Article L. 233-1 of the Commercial Code and compulsory winding up has been initiated or ordered against it, the liquidator, the prosecution service or the representative of the State in the département may ask the court which has initiated or ordered the compulsory winding up to find that the parent company has committed a serious fault which has contributed to the subsidiary having insufficient assets and, if it is shown that such a fault has been committed, to make the parent company liable for all or part of the financing of the rehabilitation measures of the site or sites to be taken out of operation’ (emphasis added).
Що се отнася до причинната връзка, вж.: Париж, 16 януари 1999 г., Bull. Joly 1999 г. 626, § 137, бележка B. Saintourens.
As regards the causal relationship, see: Paris, 15 January 1999, Bull. Joly 1999. 626, § 137, note B. Saintourens.
Информационен доклад № 558 (2008—2009 г.) на MM. Alain ANZIANI и Laurent BÉTEILLE, изготвен за законодателната комисия, представен пред Сената на 15 юли 2009 г., отнасящ се до гражданската отговорност (наличен на интернет сайта на Сената: http://www.senat.fr/rap/r08-558/r08-5581.pdf).
Information report No 558 (2008-2009) on civil liability, by Mr Alain Anziani and Mr Laurent Béteille, drawn up on behalf of the Legal Affairs Committee, submitted to the Senate on 15 July 2009 (available at the Senate Internet site: http://www.senat.fr/rap/r08-558/r08-5581.pdf).
Горепосоченият парламентарен доклад, стp. 62.
Parliamentary report cited above, p. 62.
По силата на член 1384, първа алинея от Гражданския кодекс: „Носи се отговорност не само за вредите, които се причиняват от собствени действия, но и за тези, които се причиняват от лицата, за които се носи отговорност, и за вещите, които се съхраняват“. Авторите на горепосочения парламентарен доклад отбелязват, че съдебната практика е довела до създаването на режими на отговорност, които не са били предвидени в нито един текст, независимо дали става въпрос за отговорност за вреди, причинени от вещи, отговорност за действията на другиго или дори за отговорност за прекалено безпокойство на съседите.
According to the first paragraph of Article 1384 of the Civil Code: ‘A person is liable not only for the damage he causes by his own act, but also for that which is caused by the acts of persons for whom he is responsible, or by things which are in his custody.’ The authors of the parliamentary report cited above note that the courts have been creative in introducing systems of liability which are not provided for by any legislation, covering liability arising from things, vicarious liability, or liability for abnormal neighbourhood disturbance.
Въпреки това до този момент съдебната практика не е установила отговорност на дружеството майка във връзка с действията на нейните дъщерни дружества.
So far, however, case-law has not established a vicarious liability of a parent company for the actions of its subsidiaries.
В конкретния случай асоциацията Consommation, Logement et Cadre de vie (CLCV), както и асоциацията UFC-Que choisir, срв. горепосоченият парламентарен доклад стр. 62 и стp. 65.
The associations Consommation, Logement et Cadre de Vie (CLCV) and UFC-Que choisir, see parliamentary report cited above, p. 62 and p. 65.
Доклад до министъра на правосъдието, представен на 22 септември 2005 г.„Предварителен проект за реформа на облигационното право (членове 1101—1386 от Гражданския кодекс) и на давностните срокове (членове 2234—2281 от Гражданския кодекс)“.
Report to the Minister for Justice, presented on 22 September 2005: ‘Preliminary draft reform of the law of obligations (Articles 1101 to 1386 of the Civil Code) and the statute of limitations (Articles 2234 to 2281 of the Civil Code)’.
Горепосоченият предварителен проект Catala, стp. 166.
Catala preliminary draft cited above, p. 166.
Горепосоченият предварителен проект Catala, стp. 177.
Catala preliminary draft cited above, p. 177.
Достъпен онлайн на интернет сайта на Сената: http://www.senat.fr/leg/ppl09-657.pdf
Available online from the Senate Internet site: http://www.senat.fr/leg/ppl09-657.pdf.
По този въпрос Комисията отбелязва, че рекапитализацията на дъщерното дружество Prosernat, за която френските власти споменават в съображенията си в точка 46, е била през март 2006 г. (т.е. преди промяната на статута на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г.) и следователно е настъпила в периода, по време на който последната не все още не е била обхваната от неограничена държавна гаранция.
In this respect, the Commission points out that the recapitalisation of the subsidiary Prosernat, mentioned by the French authorities in the observations referred to in recital 46, took place in March 2006, i.e. before the change in IFP’s legal form on 7 July 2006, and therefore occurred at a time when IFP was not yet covered by an unlimited State guarantee.
Решение 2005/145/ЕО на Комисията от 16 декември 2003 г. относно държавната помощ, предоставена от Франция на EDF и на предприятията от сектора на електроенергията и газовата промишленост (ОВ L 49, 22.2.2005 г., стp. 9).
Commission Decision 2005/145/EC of 16 December 2003 on the State aid granted by France to EDF and the electricity and gas industries (OJ L 49, 22.2.2005, p. 9).
Вж. по-специално съображение 135 от решението: „Комисията счита, че прилагането на общия правен режим по отношение за несъстоятелност към EDF ще има за последица премахването на неограничената държавна гаранция, от която то се е ползвало“ (подчертаването е добавено).
See in particular recital 135 of the decision: ‘The Commission considers that making EDF subject to the ordinary law on bankruptcy will have the effect of withdrawing the unlimited State guarantee which it enjoyed’ (emphasis added.)
Вж. член 2 от горепосоченото решение C 56/2007: „ефективното преобразуване на La Poste в акционерно дружество ще прекрати предоставената в полза на La Poste неограничена гаранция“ (подчертаването е добавено).
See Article 2 of decision C 56/2007: ‘the effective conversion of La Poste into a public limited company will result in the unlimited guarantee which La Poste enjoys being withdrawn’ (emphasis added.)
Комисията препраща към бележка под линия № 3 от горепосоченото решение N 531/2005: „в качеството си на акционерно дружество по смисъла на общия правен режим към La Banque Postale ще се приложат разпоредбите на общия правен режим, по специално Закон № 85-98 относно регулирането и съдебната ликвидация на предприятията“ В това отношения тя няма да се ползва от неограничена държавна гаранция (подчертаването е добавено).
The Commission refers to footnote 3 to decision N 531/2005 cited above, where it said that as a public limited company, Banque Postale would be subject to the provisions of ordinary law, and especially Law No 85-98 on the compulsory administration and winding-up of undertakings, and consequently would not enjoy an unlimited State guarantee.
Вж. съображение 18 от горепосоченото решение C 51/2005, както и съображение 6 от решението за откриване.
See recital 18 of decision C 51/2005, and recital 6 of the opening decision.
Рамка на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, ОВ C 323, 30 декември 2006 г, стр. 1
OJ C 323, 30.12.2006, p. 1.
По смисъла на точка 2.2, буква д) от рамката за НИРИ.
As defined in point 2.2(e) of the R&D&I Framework.
По смисъла на точка 2.2, буква е) от рамката за НИРИ.
As defined in point 2.2(f) of the R&D&I Framework.
По смисъла на точка 2.2, буква ж) от рамката за НИРИ.
As defined in point 2.2(g) of the R&D&I Framework.
Решение на Съда от 23 април 1991 г. по дело Hoefner & Elser, C-41/90, Сборник, стр. I-1979, точка 21; Решение от 19 февруари 2002 г. по дело C-309/99, Сборник, стр. I-157, точка 46 и сл.
Court of Justice in Case C-41/90 Hoefner & Elser [1991] ECR I-1979, paragraph 21, and Case C-309/99 Wouters [2002] ECR I-157, paragraphs 46 et seq.
Доколкото останалите условия, поставени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също така са изпълнени.
Provided the other conditions laid down in Article 107(1) TFEU are also met.
Решение от 16 юни 1987 г. по дело Комисия/Италия, 118/85, Сборник, стp. 2599, точка 7; Решение от 18 юни 1998 г. дело, Комисия/Италия (CNSD), C-35/96, Сборник, стp. I-3851, точка 36; Решение от 19 февруари 2002 г. по дело Wouters, C-309/99, Сборник, стp. I-1577, точка 46.
Case 118/85 Commission v Italy [1987] ECR 2599, paragraph 7; Case C-35/96 Commission v Italy (CNSD) [1998] ECR I-3851, paragraph 36; and Case C-309/99 Wouters [2002] ECR I-1577, paragraph 46.
Тази практика по-специално е обобщена в точка 3.1.1 от рамката за НИРИ.
This practice is summarised in particular in point 3.1.1 of the R&D&I Framework.
Вж. бележка под линия № 25 от рамката за НИРИ: под „вътрешен характер“ Комисията има предвид случая, когато знанията на научноизследователската организация се управляват от отдел или подразделение на научноизследователската организация, или съвместно с други научноизследователски организации.
See footnote 25 to the R&D&I Framework: ‘By internal nature, the Commission means a situation where the management of the knowledge of the research organisation(s) is conducted either by a department or a subsidiary of the research organisation or jointly with other research organisations’.
Вж. бележка под линия № 24 от рамката за НИРИ.
See footnote 24 to the R&D&I Framework.
Вж. съображение 151 от горепосоченото решение C 51/2005.
See recital 151 of decision C 51/2005.
Вж. съображение 181 от горепосоченото решение C 51/2005: „[…] публичното финансиране се отнася само за етапите на индустриални изследвания.“
See recital 182 of decision C 51/2005: ‘the public financing concerns only the industrial research stages’.
Вж. съображения 90 и 98 от решението за откриване.
See recitals 90 and 98 of the opening decision.
В случая на предприятия като La Poste, които са обект на финансов рейтинг, извършван от независими агенции, Комисията е доказала в точка 4.1.2 a) от решението C 56/2007, че отпусната във връзка със статута на публичноправна организация гаранция позволява на предприятието бенефициер да получи по-изгодни условия за кредит, отколкото то би получило въз основа само на своите резултати.
In the case of undertakings such as La Poste, which are the subject of a financial rating by independent agencies, the Commission showed, in point 4.1.2(a) of decision C 56/2007, that the guarantee conferred by the status of publicly owned establishment allowed the beneficiary establishment to obtain more favourable borrowing terms than those that it would have obtained on its own merits.
Вж. съображение 101 от решението за откриване, както и съображение 102, в което Комисията посочва по-специално доклад, адресиран до френския Сенат, в който финансовата комисия е заявила по отношение на Réseau Ferré National (Националната железопътна мрежа), че: „С този механизъм [на финансиране], комбиниран с неограничената и безусловна държавна гаранция по подразбиране, благодарение на нейния статут EPIC, на „Réseau Ferré National“ може да се предостави значителна възможност за получаване на заем, чиито лихвени нива са много близки до тези за SNCF “.
See recital 101 of the opening decision, and also recital 102, where the Commission cites in particular a report to the French Senate in which the Finance Committee declared on the subject of Réseau Ferré National (national rail network): ‘This [financial] mechanism, combined with the unlimited and unconditional implied State guarantee resulting from its EPIC status, may give Réseau Ferré National significant borrowing capacity, at interest rates very close to those of the SNCF’.
без консолидирано отчитане на лизинговите елементи
net of consolidation adjustments of the leasing components
данните се предоставят на 31/12 всяка година, няма данни за 2010 г.
since the data are presented as at 31/12 for each year, the figures for 2010 are not yet known.
Уместно е да се припомни, че факторингът е договор, по силата на който един „фактор“ (т.е. специализирано кредитно учреждение) купува, посредством заплащане, вземанията, притежавани от даден доставчик по отношение на неговите клиенти.
It may be worth recalling that factoring is a contract by which a factor (i.e. a specialised credit institution) purchases, for a fee, the claims held by a supplier on his customers.
Доставчикът се ползва от тройна услуга: факторът му отпуска авансови средства, освобождава го от операциите по изплащане на вземанията и гарантира тяхното плащане (в случай на неплащане, по-специално при неизпълнение на клиента, рискът остава за сметка на фактора).
The service provided to the supplier is three-fold: the factor pays him a cash advance, frees him from need to recover the debts, and guarantees their payment (in the event of non-payment, notably if the customer defaults, the factor bears the risk).
Що се отнася до тази последна точка, уместно е да се отчете, че става въпрос за гаранционна полица, доколкото факторът се задължава да заплати на продавача фактурите, които той е издал.
Regarding this final point, it should be pointed out that such a guarantee is a performance bond, in so far as the factor undertakes to pay the seller the invoices he has issued.
Рискът от несъстоятелност на купувача и рискът от неплащане на падежа се поема от фактора.
The risk of insolvency of the purchaser and the risk of non-payment on the due date are borne by the factor.
Комисията основава тази оценка на публично достъпна информация.
The Commission bases this estimate on publicly available information.
Вж. по-специално интернет сайтовете за финансова информация http://www.netpme.fr и http://www.banque-info.com и статията относно факторинга на г-н Luc Bernet-Rollande, консултант-преподавател по банково и финансово право, на следните интернет сайтове: http://www.banque-info.com/fiches-pratiques-bancaires/l-affacturage и http://www.netpme.fr/banque-entreprise/2-affacturage.html (актуални на 28 юни 2011 г.).
See in particular the financial information sites http://www.netpme.fr and http://www.banque-info.com, and in particular the article on factoring by Mr Luc Bernet-Rollande, consultant and instructor in banking and finance, on the following Internet sites: http://www.banque-info.com/fiches-pratiques-bancaires/l-affacturage and http://www.netpme.fr/banque-entreprise/2-affacturage.html (consulted on 28 June 2011).
Въз основа на предоставената от la Banque de France информация френските власти отбелязват, че частта на операциите, които включват цялостна оферта, отразяваща съвкупността от горепосочените услуги, продължава да намалява от 45 % през 2008 г. на 35 % за 2009 г. в полза на делегираното управление, което достига от 35 % до 49 %.
On the basis of information supplied by the Banque de France, the French authorities state that the proportion of transactions comprising a comprehensive offer covering all the above-mentioned services is still falling, from 45 % in 2008 to 35 % in 2009, in favour of delegated management, which has risen from 35 % to 49 %.
Според същото това изследване разпределянето на факторинговата дейност по вид операции през 2009 г. е следната: погасяване, финансиране и гаранция (извън делегирано управление): 35,5 %; погасяване и финансиране (извън делегирано управление): 6,9 %; делегирано управление: 49,1 %; погасяване и гаранция: 0,3 %; факторинг с регрес: 3,8 % (става въпрос за формула, с която се позволява на даден длъжник да поиска от фактора да го замести, за да заплати на неговите основни доставчици. За доставчика това е гаранция да му бъде изплатено вземането в брой и без да обжалва. Купувачът запазва сроковете за плащане, осигурява лоялност на своите доставчици, поддържа техните ликвидни средства и получава отстъпка за плащането в брой); синдикализиране: 3,8 %; други: 2,5 %.
According to the same study, the distribution of factoring by type of transaction in 2009 is as follows: collection, financing and guarantee (without delegated management): 35,5 %; collection and financing (without delegated management): 6,9 %; delegated management: 49.1 %; collection and guarantee: 0,3 %; reverse factoring: 3,8 % (this is a formula which allows a debtor to ask the factor to pay his main suppliers in his place; for the supplier, it provides a guarantee of being paid cash without recourse, while the purchaser has the same time for payment, secures the loyalty of his suppliers, supports their cash position, and obtains a discount for cash payment); syndication: 3,8 %; other: 2,5 %.