natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Фигура 2 показва, че ставките на вноските за задължително социално осигуряване от 1995 г. нататък са били в порядъка от 38 % до 42 % от брутното възнаграждение (= нетното възнаграждение + дела на служителя).
Figure 2 shows that the compulsory social contribution rates have since 1995 ranged from 38 % to 42 % of the gross wage (= net wage + employee's share).
Дяловете на работодателя и на служителя от ставката на социалноосигурителната вноска са варирали в порядъка от 19 % до 21 % от брутното възнаграждение (за повече подробности относно динамичния ред вж. приложението).
The employer's and employee's shares of the social contribution rate have been in the range of 19 % to 21 % of the gross wage (see the Annex for a more detailed time series).
Частните служители на Deutsche Post са се ползвали не само от задължителни схеми за социално осигуряване, но и от допълнително пенсионно осигуряване.
Deutsche Post's private employees have not only benefited from the statutory social insurances but also from supplementary pension insurance.
На частните служители, започнали работа преди 1997 г., е било предложено покритие на допълнително пенсионно осигуряване, което би им позволило да получават пенсии, близки до тези на държавните служители.
Private employees who started before 1997 were offered a supplementary pension insurance cover that would allow them to receive a similar level of pension as civil servants.
Допълнителното пенсионно осигуряване е покривало разликата между пенсията на частните служители от задължителното социално осигуряване — която се равнява на определен процент от усредненото възнаграждение през целия професионален живот — и пенсията на държавните служители, която е определен процент от последната заплата.
Thus the supplementary pension insurance covered the difference between the private employees' statutory social insurance pension — which is equal to a certain percentage of the average life-time salary — and the civil servant's pension that equals to a certain percentage of the last salary.
Подробните правила са определени в Хартата на пенсионния институт на германските пощи (Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost — VAP) [29].
The detailed rules are laid down in the Charter of the Versorgungsanstalt der Deutschen Bundespost (hereinafter VAP) [29].
До 1997 г. Deutsche Post е финансирало плащанията за допълнителна пенсия за пенсионираните частни служители с вноска от приблизително [5—10 %] [30] от брутното възнаграждение на действащите частни служители.
Deutsche Post financed the supplementary pension benefits for the retired private employees up to 1997 by a contribution that amounted to approximately [5 to 10 %] [30] of the active private employees' gross wage.
От 1997 г. нататък Deutsche Post е формирало провизия за неизплатените задължения на VAP (вж. също описанието на тежест № 4 в раздел II.3.1.3).
Since 1997, Deutsche Post has built up a provision for the outstanding obligations to the VAP (see also description of burden #4 in Section II.3.1.3).
От 1997 г. нататък на новоназначените частни служители е предлагано значително намалено допълнително пенсионно осигуряване, за което Deutsche Post плаща вноска в размер между [0 и 5 %] от брутното възнаграждение от 1997 до 2007 г.
Since 1997, newly hired private employees were offered a significantly reduced supplementary pension insurance for which Deutsche Post, in the period 1997-2007, paid a contribution between [0 and 5 %] of the gross wage.
Държавни компенсационни плащания и гаранции в контекста на изключителното право на Deutsche Post и задължението за универсална пощенска услуга
Public transfers and guarantee in the context of Deutsche Post's exclusive right and universal postal service obligations
Изключително право до 2007 г.
Exclusive right until 2007
Преди 1998 г. член 2 от PostG от 1989 г. предоставя на Deutsche Post изключителното право за изграждане и поддържане на съоръжения за пренос на писмовни пратки.
Before 1998, Article 2 PostG 1989 granted Deutsche Post the exclusive right to establish and maintain facilities for the carriage of letter items.
Други пощенски услуги — пренос на колетни пратки, вестници или периодични издания — не са резервирани за Deutsche Post, а са открити за конкуренция.
Other postal services — like parcels, newspapers or periodicals — were not reserved to Deutsche Post but open to competition.
Съгласно член 37 от PostVerfG от 1989 г. печалбите от резервираните услуги за писмовни пратки трябва да се използват за финансиране на загубите от универсалните услуги, които се предлагат на отворените за конкуренция пазари.
Pursuant to Article 37 PostVerfG 1989, the profits accruing from those reserved letter services were to be used to finance the losses of those universal services that were offered in markets open to competition.
Съгласно член 4 от Закона за регламентиране на далекосъобщенията и системата на пощите — PTRegG 1994 [31] — федералният министър на пощите и далекосъобщенията отговаря за одобряване на цените за резервираните услуги за писмовни пратки.
Pursuant to Article 4 PTRegG 1994 [31], the Minister for Post and Telecommunication was the competent authority to approve the prices for the reserved letter services.
С влизането в сила на PostG от 1997 г. през 1998 г. обхватът на резервираните за Deutsche Post услуги постепенно се стеснява.
Beginning with the entry into force of the PostG 1997 in 1998, the scope of the reserved services started to be progressively reduced for Deutsche Post.
Съгласно член 51 от PostG от 1997 г. изключителното право през 1997 г. обхваща доставката на писма и адресирани каталози с тегло под 200 g, но таванът за тегло постепенно бива снижаван, като през 2006 г. достига 50 g. Впоследствие действието на изключителното право изтича на 31 декември 2007 г.
Pursuant to Article 51 PostG 1997, the exclusive right extended to the transport of letters and addressed catalogues below 200 grams in 1997 but afterwards the limit was successively reduced, reaching 50 grams in 2006. The exclusive right finally expired on 31 December 2007.
Задължение за предоставяне на универсална пощенска услуга до 2007 г.
Universal postal service obligation until 2007
Задължението за универсална пощенска услуга на Deutsche Post е установено в два официални акта за възлагане:
The universal service obligations for Deutsche Post were set out in two formal entrustment acts:
Наредбата за задължителните пощенски услуги [32] (наричана по-нататък „Наредбата за задължителни услуги“) определя Deutsche Post като доставчика на универсална пощенска услуга за доставка на писма и колети с тегло до 20 kg, като възлага на дружеството предоставянето на тези услуги на цялата територия на Германия по единни тарифи. С PostG от 1997 г. и придружаващите го правила по прилагане от 1999 г. [33] (наричана по-нататък „Наредбата за универсална услуга от 1999 г.“) услугата продължава да е възложена на DPAG. (73) В член 11 от PostG от 1997 г. универсалната услуга се определя като основен пакет от пощенски услуги, които се предоставят в национален мащаб на достъпни цени.
The 1994 Postdienst Mandatory Service Regulation [32] (hereafter 1994 Mandatory service regulation) appointed Deutsche Post as the universal postal service provider for letters and parcels not exceeding 20 kg, charging it with the provision of those services throughout Germany at uniform tariffs.The 1997 PostG and the accompanying 1999 Implementing Regulation [33] (hereafter 1999 Universal service regulation) continued the entrustment for DPAG.(73) Article 11 PostG 1997 defined the universal service as a basic set of postal services that are rendered nationwide at affordable tariffs.
Тези услуги включват доставката на писма, адресирани колетни пратки с тегло до 20 kg, книги, каталози, вестници и списания (наричани по-нататък „универсалните услуги“).
Those services include the transport of letters, addressed parcels weighing no more than 20 kg, or books, catalogues, newspapers and magazines (hereafter universal services).
Наредбата за универсална услуга от 1999 г. определя минималните изисквания за качество на универсалната услуга:
The 1999 Universal service regulation set out the minimum quality requirements of the universal service:
На територията на Германия трябва да са разположени най-малко 12000 пощенски клона.
There must be at least 12000 post offices located throughout Germany.
Средногодишно 80 процента от писмата и колетните пратки трябва да се доставят в определени срокове (един работен ден за писма и два работни дни за колети) и през делничните дни трябва да има най-малко една доставка дневно.
An annual average of 80 percent of letters and parcel must be delivered within certain time targets (one working day for letters and two working days for parcels) and deliveries must be made at least once daily on weekdays.
Основното изискване за цените на универсалните услуги е достъпност, като същевременно DPAG е трябвало да определя единни цени за услугите за писмовни пратки, извършвани в рамките на изключителното право, чието действие се изчерпва през 2007 г. DPAG обаче е разполагало с известна гъвкавост при определянето на цените за резервираните услуги, тъй като е можело да сключва отделни ценови споразумения с клиенти, които изпращат най-малко 50 пратки на транзакция.
While the general requirement for prices of universal services is affordability, DPAG had to charge uniform prices in respect of letter services performed under the exclusive license that eventually expired in 2007. However, DPAG has some degree of pricing flexibility for the reserved services because it could conclude individual price agreements with customers mailing at least 50 items per transaction.
С член 52 от PostG от 1997 г. възлагането на доставката на универсални услуги на DPAG се запазва до 31 декември 2007 г., т.e. датата, на която изтича изключителното право на дружеството за осъществяване на услуги за писмовни пратки.
Article 52 PostG 1997 maintained the entrustment of DPAG with the provision of universal services until 31 December 2007, which is the date of the abolishment of DPAG's exclusive right for the provision of letter services.
След изчерпването на изключителното право задължението за универсална услуга не е възложено на пощенски оператор в Германия, което означава, че от всички доставчици на пощенски услуги се очаква да предоставят универсални пощенски услуги („пазарни сили“).
Since the expiry of the exclusive right, no postal operator in Germany has been legally entrusted with the universal service obligation, which means that all postal service providers are assumed to ensure the provision of universal postal services (‘market forces’).
Когато се установи или има основания да се счита, че дадена универсална услуга не е предоставяна по целесъобразен или подходящ начин, в PostG от 1997 г. Се предвиждат законови механизми за обезпечаване на предоставянето на такива услуги.
Where a universal service is not being appropriately or adequately provided or where there is reason to believe that such will be the case, PostG 1997 provides for legislative instruments to safeguard the provision of those services.
Както се вижда от проучването WIK (вж. Фигура 3), универсалните услуги формират около 88 % от общите приходи през периода 1990—2007 г. В голямата си част универсалните услуги за писмовни пратки подлежат на ценово регулиране поради господстващото положение на Deutsche Post на тези пазари (вж. раздел II.2.1).
As shown by the WIK study (see Figure 3), the universal services accounted for about 88 % of total revenue over the period from 1990 to 2007: The majority of the universal letter services were subject to price regulation because of Deutsche Post's dominant position on those markets (see Section II.2.1).
Освен услугите с регулирани цени, които формират около 62 % от общите приходи, Deutsche Post е предоставяло универсални услуги за колетни пратки (около 15 % от общите приходи) и допълнително универсални услуги за писмовни пратки с нерегулирани цени (около 11 % от общите приходи) в конкуренция с други оператори.
Apart from those price-regulated services that made up about 62 % of total revenue, Deutsche Post has provided in competition with other operators the universal parcel services (about 15 % of total revenue) and further non-price regulated universal letter services (about 11 % of total revenue).
Освен това Deutsche Post е предлагало и търговски услуги (например банкиране на дребно на Postbank, услуги по продажба на Telekom, доставка на неадресирани пощенски пратки и др.).
Moreover, Deutsche Post has also offered commercial services (e.g. retail banking services for Postbank, sales services for Telekom, delivery of unaddressed mail items, etc.).
Като цяло търговските услуги формират 12 % от приходите на Deutsche Post за периода 1990—2007 г.
In total, the commercial services amounted to 12 % of Deutsche Post's revenue for the period 1990-2007.
Държавни компенсационни плащания
Public transfers
От създаването му през 1950 г. Deutsche Bundespost представлява специален актив на федералното правителство (наричан по-нататък „Sondervermögen“).
Since its creation in 1950, Deutsche Bundespost had been a Sondervermögen of the Federal Government.
Съгласно германското административно право Sondervermögen няма юридическа правосубектност, която е независима от държавата, но разполага със собствен бюджет и не носи отговорност за общите задължения на държавата.
Under German administrative law, a Sondervermögen does not have a legal personality that is independent from the State, but does have its own budget and is not liable for the general debts of the State.
Първата реформа на пощите от 1989 г. определя Sondervermögen да има три различни подразделения — Postdienst, Postbank и Telekom — които се категоризират като „публични предприятия“, но при все това нямат независима от държавата юридическа правосубектност.
The first postal reform in 1989 foresaw that the Sondervermögen would have three different sub-sections, — POSTDIENST, POSTBANK, and TELEKOM — which were qualified as ‘public undertakings’ but still did not enjoy independent legal personality from the State.
Съгласно член 37, параграфи 2 и 3 от PostVerfG от 1989 г., въпреки че се очаква всяка услуга на трите подразделения да се самофинансира, кръстосаното финансиране между трите подразделения е било допустимо до размера на загубите в резултат на задълженията за универсална услуга.
Pursuant to Article 37(2)(3) PostVerfG 1989, although each service of the three entities should be able to finance its costs out of its own revenues, a cross-financing between the three entities was permissible to the extent that losses resulted from universal service obligations.
На тази основа в периода между 1990 и 1993 г. Postdienst е получило трансфери в размер на 2,844 млрд. EUR от Telekom, за да покрива загубите си.
On that basis, in the period 1990-1993 POSTDIENST received transfers of EUR 2844 million from TELEKOM to cover its losses.
В хода на втората реформа на пощите, която влиза в сила от 1 януари 1995 г., трите подразделения на Sondervermögen са преобразувани в публични акционерни дружества: Postdienst е преобразувано в DPAG, Postbank в Postbank AG, а Telekom — в Telekom AG.
In the course of the second postal reform, the three sub-sections of the Sondervermögen were transformed as of 1 January 1995 into public limited companies: POSTDIENST became DPAG, POSTBANK became Postbank AG, and TELEKOM became Telekom AG.
Съгласно член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г. Telekom AG поема всички задължения, произтичащи от заеми, които са относими към Sondervermögen като цяло, но си запазва правото да си възстанови средства от DPAG и Postbank AG до размера на задълженията по заеми, които могат да бъдат приписани на техните правни предшественици.
Pursuant to Article 2(2) PostUmwG 1994, Telekom AG assumed all liabilities arising from loans which were attributable to the Sondervermögen as a whole but retained the right to reclaim funds from DPAG and Postbank AG to the extent that those loan commitments could be attributed to their legal predecessors.
Съгласно член 7 от PostUmwG от 1994 г. обаче правото на Telekom AG (произтичащо от член 2, параграф 2 от PostUmwG от 1994 г.) да предявява претенции спрямо DPAG до размера на загубите, реализирани от Postdienst, се изчерпва на 31 декември 1994 г. Това довежда до прехвърлянето на активи на стойност 2,822 млрд. EUR от Telekom AG към DPAG.
However, Article 7 PostUmwG 1994 waived the right of Telekom AG (arising from Paragraph 2(2) PostUmwG 1994) to bring claims against DPAG up to the amount of losses accrued by POSTDIENST until 31 December 1994. It resulted in a transfer of assets in the value of EUR 2822 million from Telekom AG to DPAG.
Според Германия това прехвърляне от Telekom AG, както и предходните прехвърляния въз основа на член 37, параграф 3 от PostVerfG от 1989 г., е било крайно необходимо за DPAG, за да изпълни задълженията си за универсална услуга.
According to Germany, that transfer from Telekom AG was — as with the previous transfers based on Article 37(3) PostVerfG 1989 — indispensable for DPAG to discharge its universal service obligations.
През периода 1990—1995 г. Postdienst е получило общо 5,666 млрд. EUR като компенсация за своето задължение за универсална услуга.
In total, POSTDIENST received EUR 5666 million in the period 1990-1995 as compensation for its universal service obligation.
Държавна гаранция по дългови инструменти, емитирани преди 1995 г.
Public guarantee for debt obligations issued before 1995
От 1953 г. нататък в член 22, параграф 4 от PostVwG от 1953 г. [34] се предвижда емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти, да имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия.
Since 1953, § 22 (4) PostVwG 1953 [34] provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by the Federal Republic of Germany.
Когато PostVwG от 1953 г. е отменен от PostVerfG от 1989 г., същата разпоредба е включена в член 40 от PostVerfG от 1989 г.
When the PostVwG 1953 was repealed by the PostVerfG 1989, the same provision was taken over in § 40 PostVerfG 1989.
След създаването на трите подразделения през 1989 г. самото дружество Postdienst не емитира дългови облигации; Postbank управлява тези сделки за всички подразделения на Deutsche Bundespost.
After the creation of the three sub-sections in 1989, POSTDIENST itself did not issue the debt obligations autonomously but POSTBANK administered those transactions for all entities of Deutsche Bundespost.
След това дълговите инструменти са разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank според финансовите им нужди.
The debt obligations were then allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK according to their financial requirements.
Съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. след 1995 г. Германия остава задължена по всички сделки с дългови облигации, сключени преди 1995 г. от Deutsche Bundespost и впоследствие разпределени между Postdienst, Telekom и Postbank.
After 1995, pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994, Germany remained liable for all debt obligations entered into prior to 1995 by Deutsche Bundespost and subsequently allocated to POSTDIENST, TELEKOM and POSTBANK.
Германия обаче няма задължения по дълговите инструменти, емитирани по-късно от DPAG.
However, Germany did not bear any liability for debt obligations issued by DPAG thereafter.
Приходите от регулирани цени като допълнителна компенсация за разходите за пенсии и разходите за мрежа за универсалната услуга
Revenues from regulated prices as additional compensation for pension costs and universal services' net costs
С PostG от 1997 г. се създава също Bundesnetzagentur (наричан по-нататък „регулаторният орган в пощенския сектор“) за надзор на резервираните и либерализираните пазари на писмовни пратки.
The PostG 1997 also established the Bundesnetzagentur (hereafter referred to as Postal regulator) for the supervision of the reserved and liberalised letter markets.
Съгласно член 19 от PostG от 1997 г. регулаторният орган в пощенския сектор разполага с компетенции да регулира ценообразуването на Deutsche Post на пазарите за писмовни пратки, на които дружеството се ползва от господстващо положение.
Pursuant to Article 19 PostG 1997, the Postal regulator is competent to regulate Deutsche Post's pricing in the letter markets in which Deutsche Post enjoys a dominant position.
Deutsche Post е заемало господстващо положение не само по отношение на резервираните услуги — съгласно член 51 от PostG от 1997 г. — но също така по отношение на всички останали услуги за писмовни пратки, които вече са били отворени за конкуренция.
Deutsche Post has had a dominant position not only with the reserved services — pursuant to Article 51 PostG 1997 — but also with almost all other letter services which have had been opened up to competition.
Регулирането на цените може да бъде или под формата на предварително определен ценови праг, или под формата на последващ ценови контрол.
Price regulation can take the form either of an ex ante price cap or of an ex post price control.
Според проведените от регулаторния орган в пощенския сектор пазарни проучвания Deutsche Post е държало среден пазарен дял от 90—97 % на пазарите за писмовни пратки с регулирани цени.
According to the market studies by the Postal regulator, Deutsche Post has held average market share of 90 % to 97 % on the price-regulated letter markets.
В последния си доклад регулаторния орган в пощенския сектор изразява неодобрение от факта, че постепенното отваряне на пазара от 1997 г. нататък не е довело до ефективна конкуренция на пазара за писмовни пратки в Германия [35].
In his latest report, the Postal regulator deplores that the gradual market opening since 1997 has not achieved a functioning competition on the German letter market [35].
Услугите за писмовни пратки с регулирани цени формират основната част от общите приходи на Deutsche Post (например около 62 % от общите приходи на Deutsche Post за периода 1990—2007 г. (вж. Фигура 3) и около 56 % за периода 2008—2010 г.).
The price-regulated letter services account for the majority of Deutsche Post's total revenues (e.g. about 62 % of Deutsche Post's total revenue for the period 1990-2007 (see Figure 3); in the period 2008-2010, the price-regulated services accounted for about 56 % of Deutsche Post's total revenue).
Всички останали универсални и търговски услуги, които не подлежат на ценово регулиране съгласно членове 19—27 от PostG от 1997 г. [36], ще бъдат наричани услуги с нерегулирани цени.
All other universal and commercial services, which do not fall under price regulation pursuant to Articles 19 to 27 PostG 1997 [36] will be hereafter termed as non-price regulated services.
По отношение на услугите за писмовни пратки с регулирани цени в член 20, параграфи 1 и 2 от PostG от 1997 г. се предвижда, че цените трябва да отразяват разходите за ефективно предоставяне на услугата.
For the price regulated letter services, Article 20(1) and (2) PostG 1997 provide that the prices shall reflect the costs of the efficient service provision.
Когато обаче това е обективно обосновано, регулаторния орган в пощенския сектор следва надлежно да отчита inter alia:
However, if factually justified, the Postal regulator should, inter alia, appropriately account for:
разходите за универсално предоставяне на пощенски услуги и
Costs arising from the universal provision of postal services, and
разходите за финансиране на пенсионни и здравни плащания за служителите, които са били прехвърлени от Postdienst.
Costs arising from the financing of pension and health care benefits for employees who were taken over from POSTDIENST.
С член 57 от PostG от 1997 г. и министерски указ от 27 март 2000 г. на федералния министър на икономическите въпроси и технологиите регулираните цени се запазват на нивото им от 1997 г. до 31 декември 2002 г.
Article 57 PostG 1997 and a ministerial decree of 27 March 2000 maintained the regulated prices at the level of 1997 until 31 December 2002.
Решение за прагове на цените от 2002 г.
2002 Price cap decision