natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Германия не оспорва, че съгласно заповедите за рехабилитация от 21 април 1997 г. за индустриалния обект в Зоршид и от 31 март 1998 г. за обекта в Шпрендлинген-Гензинген пълната отговорност за рехабилитацията на двата обекта съгласно приложимото към момента национално право е вменена на ZT като замърсител.
Germany does not deny that under the clean-up orders of 21 April 1997 for the Sohrschied site and of 31 March 1998 for the Sprendlingen-Gensingen site the ZT was placed under a full obligation as the polluter to clean up both sites under the national law applicable at the time.
Следователно съгласно германското право ZT като замърсител е задължена да поеме разходите за отстраняване на почвеното замърсяване на двата обекта.
The ZT is thus liable under German law as the polluter for the cost of remediating the soil contamination at both sites.
Германия твърди, че съгласно решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. [68] финансирането на разходите за рехабилитация над прага на отговорността чрез годишните вноски трябва да се смята за съвместима помощ, тъй като с това решение отговорността на частниците се ограничава до пазарната стойност на земята.
Germany argues that under a ruling by the Bundesverfassungsgericht delivered on 16 February 2000 [68], financing the clean-up costs beyond the liability threshold by means of the annual contributions should be regarded as compatible aid, since the liability of private persons was limited by this ruling to the market values of the land.
Доводите на Германия обаче пропускат същността.
However, Germany’s argument misses the point.
На първо място, решението на Федералния конституционен съд важи само между страните в производството.
First, the decision of the Bundesverfassungsgericht applies only ‘inter partes’, in other words between the parties to the proceedings.
Преди всичко обаче промяна в практиката на най-висшия съд не променя правното положение и съответно не е основание за преразглеждане по смисъла на член 51, параграф 1, точка 1 от Административнопроцесуалния закон по отношение на влезли в сила административни актове.
Above all, however, a change in the case-law of the highest court does not change the legal situation and is therefore not a ground for revision within the meaning of Article 51(1)(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Administrative Procedure Act) in respect of administrative acts that have become binding.
Съгласно германската съдебна практика решението на Федералния конституционен съд не променя обстоятелството, че към датата на заповедта за рехабилитация всички замърсители отговарят в пълна степен за пълните разходи за рехабилитация.
Under German jurisprudence, the ruling by the Bundesverfassungsgericht does not alter the fact that at the time of the clean-up order all the polluters were liable for the full clean-up costs.
След решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. никой от замърсителите не би могъл да избегне пълната отговорност като замърсител по отношение на по-ранна заповед, която е влязла в сила.
Consequently, after the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 none of the polluters could have avoided full liability as a polluter under an earlier order that had become binding.
Следователно ZT е отговорна, дори ако се вземе под внимание решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. по цитираното от Германия дело относно обектите в Шпрендлинген-Гензинген и Зоршид.
The ZT is therefore liable even taking into account the Bundesverfassungsgericht ruling of 16 February 2000 in the case of the Sprendlingen-Gensingen and Sohrschied sites that was cited by Germany.
Тъй като ZT не е обжалвала заповедите за рехабилитация, те са влезли в сила и са окончателни.
Since the ZT did not appeal against the clean-up orders, they have gained binding effect and are final.
Отричането по същество от страна на Германия на отговорността на ZT за обекта в Зоршид впоследствие е аргумент, който не може да бъде приет.
For Germany now, after the event, to deny in essence the ZT’s liability for the Sohrschied site is an argument that cannot be accepted.
Следвало е ZT да обжалва заповедта за рехабилитация от 21 април 1997 г. и да не допуска влизането ѝ в сила.
It was up to the ZT to appeal against the clean-up order of 21 April 1997 and not to allow it to become binding.
Не е задача на Комисията да преразглежда влязло в сила решение на национален орган по отношение на националното правно положение във връзка с отговорността в контекста на принципа „замърсителят плаща“.
It is not the Commission’s job to review a binding decision by a national authority as regards the national situation in terms of liability in the light of the polluter pays principle.
Освен това самата Германия признава, че решението на Федералния конституционен съд от 16 февруари 2000 г. важи единствено за частни лица, а не за публичноправни юридически лица.
Furthermore Germany itself acknowledges that the Bundesverfassungsgericht decision of 16 February 2000 applies only to private individuals, and not to legal persons under public law.
Това е така, тъй като правното основание за ограничаването на отговорността е имущественото право, на което не могат да се позовават публичноправните юридически лица.
This is because the legal basis for limiting liability is the law of property, which legal persons under public law cannot invoke.
Ето защо е неоспоримо, че съгласно националното право ZT носи пълната отговорност за замърсените обекти.
Therefore it cannot be contested that under national law the ZT is fully liable for the contaminated sites.
Съгласно Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда не може да се потвърди потенциалната неравнопоставеност между частноправните юридически лица и публичноправните юридически лица в правната система на държавата членка.
Potential unequal treatment between legal persons under private law and legal persons under public law in the legal system of the Member State cannot be invoked under the environmental aid guidelines.
По въпроса за отговорността за замърсените обекти Насоките се позовават изключително на националното право.
On the question of liability for contaminated sites, they state that only national law applies.
Тъй като съгласно германското право ZT е длъжна да поеме всички разходи за рехабилитацията на двата индустриални обекта, годишните вноски не могат да се смятат за съвместими с вътрешния пазар по смисъла на Насоките относно държавната помощ за защита на околната среда съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
Because the ZT is liable under German law for the full clean-up costs at both sites, the annual contribution cannot be deemed compatible with the internal market within the meaning of the guidelines on State aid for environmental protection under Article 107(3)(c) TFEU.
Годишните вноски, заплащани на ZT от 1979 г. насам, представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
The annual contributions granted to the ZT since 1979 constitute State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Германия е предоставила годишните вноски в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
Germany granted the annual contributions in breach of Article 108(3) TFEU.
Те не могат да се обявят за съвместими с вътрешния пазар нито по член 106, параграф 2 от ДФЕС, нито по член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС.
They cannot be declared compatible with the internal market under either Article 106(2) TFEU or Article 107(2) and (3) TFEU.
Съгласно член 1, буква б), подточка iv) от Регламент (ЕО) № 659/1999 във връзка с член 15, параграф 3 от същия регламент помощ, за която давностният срок за възстановяване е изтекъл, се смята за съществуваща помощ.
Under Article 1(b)(iv) in conjunction with Article 15(3) of Regulation (EC) No 659/1999, aid for which the recovery time limit has run out is deemed to be existing aid.
Съгласно член 15 от регламента правомощията на Комисията за възстановяване на помощ имат давностен срок от десет години.
Under Article 15 of the Regulation the Commission’s power to recover aid applies for a period of 10 years.
Давностният срок за възстановяване започва да тече в деня, в който неправомерната помощ е предоставена на получателя, и спира да тече с предприемането на мярка от страна на Комисията по отношение на неправомерната помощ.
The recovery time limit begins to run on the day when the unlawful aid is granted to the recipient and is interrupted by every measure that the Commission takes in respect of the unlawful aid.
Срокът продължава да тече след всяко прекъсване.
The time limit begins to run afresh after each interruption.
Съдилищата на Съюза са постановили, че давностният срок за възстановяване може да се прекъсва не само с официална процедура, но и че искането за сведения също представлява акт, който може да прекъсне давностния срок [69].
The Courts of the Union have held not only that the time limit for recovery can be interrupted by a formal procedure but also that a request for information also constitutes an act that can interrupt the time limit [69].
През януари 2008 г. жалбоподателят оспори заплащаните на ZT годишни вноски и във връзка с това на 26 май 2008 г. към Германия беше отправено искане за информация.
The complainant challenged the annual contribution for the ZT in January 2008 and on 26 May 2008 Germany was sent a request for information.
Това искане за предоставяне на информация прекъсна давностния срок за възстановяване.
This request for information interrupted the recovery time limit.
Следователно всички годишни вноски, получени от ZT преди 26 май 1998 г., се смятат за съществуваща помощ, а всички годишни вноски, които ZT е получила след 26 май 1998 г., представляват нова помощ.
Consequently all the annual contributions that the ZT received before 26 May 1998 are deemed existing aid. On the other hand all the annual contributions that the ZT received after 26 May 1998 constitute new aid.
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Съюза.
Under Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, the Commission cannot require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Union law.
В настоящия случай възниква въпросът дали решението на BverwG от 16 декември 2010 г. може да е създало у ZT законни очаквания, че разглежданата мярка не представлява държавна помощ.
In the present case, the question arises as to whether the judgment of the BVerwG of 16 December 2010 may have created legitimate expectations for the beneficiary that the measure under assessment does not constitute State aid.
В тази връзка Комисията най-напред отбелязва, че решението на BverwG засяга единствено извършените плащания за 2010 г. Следователно ако изобщо са създадени някакви законни очаквания, те могат да бъдат единствено за посочената година (както и следващите години, при условие че уставът е останал непроменен).
In this regard, the Commission first of all observes that the judgment only concerns payments made for the year 2010. If at all, it could therefore only have created legitimate expectations for that year (and the following years, provided the mechanism remained unchanged).
Дори за 2010 г. (и следващите години) обаче решението не е могло да създаде законни очаквания.
But even for the year 2010 (and subsequent years), the judgment is not capable of creating legitimate expectations.
Според съдебната практика принципът на защита на законни очаквания важи за всеки правен субект, у когото институция на Европейския съюз е породила основателни надежди, като му е предоставила конкретни уверения [70].
According to established case-law, the principle of the protection of legitimate expectations applies to any individual in a situation where an institution of the European Union, by giving that person precise assurances, has led him to entertain well-founded expectations [70].
Такива уверения, независимо под каква форма са предоставени, са конкретните, безусловните и непротиворечивите сведения [71].
Such assurances, in whatever form they are given, constitute precise, unconditional and consistent information [71].
В настоящия случай Комисията не е дала на ZT никакви подобни конкретни уверения, тъкмо напротив — на 20 юли 2010 г. тя е открила официална процедура по разследване.
In the present case, the Commission has not given to ZT any such precise assurances; on the contrary, it opened the formal investigation procedure on 20 July 2010.
BVerwG не е институция на Европейския съюз.
The BVerwG is not an institution of the European Union.
Съгласно съдебната практика по отношение на контрола за изпълнение на задълженията на държавите членки съгласно членове 107 и 108 от ДФЕС националните съдилища и Комисията изпълняват допълващи се и самостоятелни роли [72].
It is established case-law that the national courts and the Commission fulfil complementary and separate roles as regards supervision of Member States’ compliance with their obligations under Articles 107 EC and 108 EC [72].
Докато преценката дали мерките за помощ са съвместими с вътрешния пазар е от изключителната компетентност на Комисията под контрола на Съда на Европейския съюз, то националните съдилища следят за спазването на правата на отделните правни субекти при изпълнение на задължението за предварително уведомяване на Комисията за държавните помощи, предвидено в член 108, параграф 3 от ДФЕС [73].
Whilst assessment of the compatibility of aid measures with the internal market falls within the exclusive competence of the Commission and is thus subject to review by the Union Courts, it is for the national courts to ensure that the rights of individuals are safeguarded where the obligation to give prior notification of State aid to the Commission pursuant to Article 108(3) of the Treaty is infringed [73].
В настоящия случай BVerwG се е произнесъл по мярка, за която Комисията вече е открила официална процедура по разследване.
In the present case, the BVerwG gave judgment on a measure in respect of which the Commission had already opened the formal investigation procedure.
Според практиката на Съда това решение трябва да доведе до спиране на плащанията по мярката от страна на държавата членка [74].
The Court has consistently held that the opening decision must lead the Member State to suspend payment [74].
Освен това BVerwG се е произнесъл (като обосновава решението си, наред с другото, с предполагаемата неприложимост на четвъртия критерий от решението по делото Altmark) без да отнесе делото към Съда на ЕС по процедурата за преюдициално запитване.
Furthermore, the BVerwG gave its judgment, justifying it, inter alia, with the alleged non-applicability of the fourth Altmark criterion, without referring the case to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Като отчита тези обстоятелства Комисията смята, че решението на BVerwG не представлява конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения.
Under these circumstances, the Commission considers that the judgment by the BVerwG also does not constitute precise, unconditional and consistent information.
По тези съображения възстановяването на годишните вноски не противоречи на общите принципи на правото на Съюза относно законните очаквания,
Recovery of the annual contributions is therefore not contrary to any general principle of Union law concerning the protection of legitimate expectations,
Годишните вноски, предоставени неправомерно от Германия в полза на Zweckverband Tierkörperbeseititgung в Рейнланд-Пфалц, Заарланд, област Райнгау-Таунус и област Лимбург-Вайлбург (наричана по-нататък „получателят“) от 1 януари 1979 г. в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, представляват държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
The annual contributions granted by Germany to the Zweckverband Tierkörperbeseitigung in Rhineland-Palatinate, Saarland, Rheingau-Taunus-Kreis and Landkreis Limburg-Weilburg (‘the beneficiary’) since 1 January 1979 in breach of Article 108(3) of the Treaty on the Functioning of the European Union constitute State aid and are incompatible with the internal market.
Германия изисква незабавното възстановяване от получателя на посочената в член 1 помощ, предоставена от 26 май 1998 г. насам.
Germany shall immediately recover from the beneficiary the aid referred to in Article 1 that has been paid since 26 May 1998.
Върху подлежащите на възстановяване суми се начислява лихва от датата на заплащане на посочените в параграф 1 помощи на получателя до фактическото им възстановяване.
The sums to be recovered shall bear interest from the date on which the aid payments referred to in paragraph 1 were made available to the beneficiary until their actual recovery.
Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията [75].
The interest shall be calculated on a compound basis in accordance with Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 [75].
Германия спира всички оставащи плащания на помощи по споменатата в параграф 1 схема, считано от датата на публикуване на настоящото решение.
Germany shall halt all outstanding payments of aid referred to in paragraph 1 with effect from the date of adoption of this Decision.
Германия гарантира възстановяването на помощта, спомената в член 2, параграф 1, в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за настоящото решение.
Germany shall ensure that the aid referred to in Article 2(1) is paid back within four months following the date of notification of this Decision.
Германия представя на Комисията в срок от два месеца от датата, на която е уведомена за настоящото решение, следната информация:
Germany shall give the Commission the following information within two months following notification of this Decision:
общата сума (главница и лихва), която следва да бъде възстановена от получателя;
the total amount (principal and interest) to be recovered from the beneficiary;
подробно описание на вече предприетите или планирани мерки за изпълнение на настоящото решение;
a detailed description of the measures already taken or planned in order to comply with this Decision;
документи, от които е видно, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
documents showing that the beneficiary has been ordered to repay the aid.
Германия редовно осведомява Комисията за напредъка по прилагането на националните мерки, предприети с цел изпълнение на настоящото решение до пълното възстановяване на помощта, спомената в член 2, параграф 1.
Germany shall keep the Commission informed of the progress of the national measures taken to implement this Decision until recovery of the aid referred to in Article 2(1) has been completed.
При поискване от страна на Комисията Германия незабавно предоставя сведения за вече предприетите или планирани мерки за изпълнение на настоящото решение.
It shall immediately submit, on simple request by the Commission, information on the measures already taken or planned in order to comply with this Decision.
Освен това тя предоставя подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
It shall also provide detailed information concerning the amounts of aid and interest already recovered from the beneficiary.
Съставено в Брюксел на 25 април 2012 година.
Done at Brussels, 25 April 2012.
От 1 декември 2009 г. членове 86, 87 и 88 от Договора за ЕО са заменени с членове 106, 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС).
As of 1 December 2009, Articles 86, 87 and 88 of the EC Treaty were replaced by Articles 106, 107 and 108 of the Treaty on the Functioning of the European Union (TFEU).
Трите члена в двата договора по същество са еднакви.
The three Articles in each Treaty are essentially the same.
За целите на настоящото решение позоваванията на членове 106, 107 и 108 от ДФЕС следва да се тълкуват като позовавания на членове 86, 87 и 88 от Договора за ЕО, когато е целесъобразно.
For the purposes of this Decision references to Articles 106, 107 and 108 TFEU should be understood as references to Articles 86, 87 and 88 EC where appropriate.
Освен това ДФЕС въвежда някои терминологични промени, сред които замяната на „Общност“ със „Съюз“ и „общ пазар“ с „вътрешен пазар“.
The TFEU also introduced several changes in terminology, for instance replacing ‘Community’ by ‘Union’ and ‘common market’ by ‘internal market’.
Навсякъде в настоящото решение се използва терминологията от ДФЕС.
In this Decision the terminology of the TFEU is used throughout.
ОВ C 289, 26.10.2010 г., стр. 8.
OJ C 289, 26.10.2010, p 8.
ОВ L 83, 27.3.1999 г., стр. 1.
OJ L 83, 27.3.1999, p 1.
Решение от 29 март 2007 г. по дело Scott/Комисия (T-366/00, Сборник, стр. II-797).
Case T-366/00 Scott v Commission ECR [2007] II-797.
BverwG, 3 C 44.09, 16.12.2010 г., http://www.bundesverwaltungsgericht.de.
BVerwG, 3 C 44.09 of 16.12.2010, http://www.bundesverwaltungsgericht.de
Публикуван на 25 януари 2004 г. (BGBl. I, стр. 82), последно изменен на 9 декември 2010 г. (BGBl. I, стр. 1934).
Published on 25 January 2004 (BGBl. I p. 82), last amended on 9 December 2010 (BGBl. I p. 1934).
Рейнланд-Пфалц, 2010 г., стр. 367.
Rhineland-Palatinate 2010, p. 367.
Решение на Съда от 20 ноември 2003 г. по дело Ministère de l’Économie, des Finances et de l’Industrie/GEMO (C-126/01, Recueil, стр. I-13769), точки 31 и 32.
Case C-126/01, Ministère de l’Économie, des Finances et de l’Industrie v GEMO ECR [2003] I-13769, paragraphs 31 and 32.
Насоки за ТСЕ, точки 27 и 37; Насоки за земеделски помощи за 2007—2013 г., точка 132, букви ж) и з).
Community TSE guidelines, paragraphs 27 and 37; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraphs 132(g) and 132(h).
Насоки за ТСЕ, раздели III.В и IV.В; Насоки за земеделски помощи за 2007—2013 г., точка 134.
Community TSE guidelines, sections III.C and IV.C; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 134.
Насоки за ТСЕ, раздел V.В; Насоки за земеделски помощи за 2007—2013 г., точка 135, буква б).
Community TSE guidelines, section V.C; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 135(b).
Насоки за ТСЕ, точки 32 и 33; Насоки за земеделски помощи за 2007—2013 г., точка 135, буква а).
Community TSE guidelines, paragraphs 32 and 33; agricultural aid guidelines 2007–2013, paragraph 135(a).
Касите за болести при животните, които съществуват във всички провинции, са публичноправни субекти, чиято задача е да заплащат на собствениците на животни компенсации за животните, които са умрели от определени подлежащи на задължително обявяване болести или са били умъртвени по ветеринарно нареждане.
The Tierseuchenkassen, which exist in all the Länder, are public-law bodies with the task of paying compensation to animal owners for animals that die from certain notifiable diseases or are put down by veterinary order.
Всяка каса се финансира с вноски от собствениците на животни и субсидии от провинциите.
The Tierseuchenkassen are funded by contributions from animal owners and grants from the Länder.
Fraunhofer Institut, Untersuchung von Verarbeitungskapazität und Seuchenreserve der Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz („Експертно становище относно преработвателния капацитет и резерва за епидемии, предназначени за унищожаване на животински трупове в Рейнланд-Пфалц“), март 2007 г.
Fraunhofer Institut, Untersuchung von Verarbeitungskapazität und Seuchenreserve der Tierkörperbeseitigung in Rheinland-Pfalz (Study of processing capacity and epidemic reserve for disposal of animal carcases in Rhineland-Palatinate), March 2007.
Решение на Съда от 24 юли 2003 г. по дело Altmark Trans GmbH и Regierungspräsidium Magdeburg/Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH (C-280/00, Recueil, стр. I-7747).
Case C-280/00 Altmark Trans GmbH and Regierungspräsidium Magdeburg v Nahverkehrsgesellschaft Altmark GmbH ECR [2003] I-7747.
Решение на Съда от 9 юни 2009 г. по дело Stadtreinigung Hamburg, Комисия/Германия (C-480/06, Сборник, стр. I-4747), точка 45.
Stadtreinigung Hamburg, Case C-480/06 Commission v Germany ECR [2009] I-4747, paragraph 45.
Член 4, параграф 1 от TierNebGAG RP.
§ 4(1) TierNebGAG RP.