natgillin/translations-raw huggingface dataset:
От 1993 г. прехвърлените плащания са намалени постепенно, например до 10 % от оперативните приходи минус 153 млн. EUR през 1993 г. За 1994 г. прехвърлените плащания възлизат на до 70 % от прехвърлените плащания за 1993 г. През 1995 г. Deutsche Post е платило 50 % от сумата за 1993 г. От 1990 г. до 1995 г. Deutsche Post е платило общо 5,838 млрд. EUR.
As of 1993, the Ablieferungen were successively reduced to 10 % of the operational revenue minus EUR 153 million in 1993. For 1994, the Ablieferungen amounted to 70 % of the 1993 Ablieferungen. In 1995, Deutsche Post paid 50 % of the 1993 amount. In total, Deutsche Post paid EUR 5838 million from 1990 to 1995.
В член 63, параграф 4 от PostVerfG от 1989 г. Се предвижда, че всички изплатени дивиденти трябва да бъдат приспаднати от прехвърлените плащания.
Article 63(4) PostVerfG 1989 provided that any dividends paid were to be subtracted from the Ablieferungen.
Въз основа на тази разпоредба и освобождаването от всички преки и косвени данъци, в решението за разширяване от 2007 г. Комисията твърди, че прехвърлените плащания трябва да се разглеждат като заместител на освобождаването от косвени и преки данъци, както и като възнаграждение за държавата за капитала, който е предоставила като акционер.
Based on that provision and the exemption from any direct or indirect taxes, the Commission contended in the 2007 Extension decision that the Ablieferungen were to be considered as a substitute for indirect and direct taxes as well as to provide a remuneration to the State as shareholder for the provided capital.
В отговор на този аргумент Германия е изпратила проучването на KPMG, в което се стига до заключението, че прехвърлените плащания не могат да се разглеждат като заместител на данъци или дивиденти по редица причини.
In response to that contention, Germany submitted the KPMG study that comes to the conclusion that the Ablieferungen could neither be considered as a substitute for taxes nor for dividends for a number of reasons.
Според проучването на KPMG прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като корпоративен данък, тъй като са били изчислявани като процент от оперативните приходи от 1931 г. нататък.
First, the Ablieferungen would not qualify as a corporate tax because the Ablieferungen had been calculated as a percentage of the realised revenues since 1931.
В резултат на това е трябвало те да бъдат плащани дори през години, когато Deutsche Post е отчело загуба.
As a result, they had to be paid even in years where Deutsche Post incurred a loss.
В противовес на това корпоративният данък се базира на действителната годишна печалба.
In contrast, corporate tax is based on the realised annual profit.
Класифицирането на прехвърлените плащания като корпоративен данък би било в противоречие с конституционното изискване корпоративният данък да бъде основан на платежоспособността.
A qualification of the Ablieferungen as a corporate tax would also contradict the legal practice of the Bundesverfassungsgericht, according to which a corporate tax must be based on the economic performance (‘Leistungsfähigkeit’) of a company.
Освен това в проучването се установява, че прехвърлените плащания не могат да бъдат сравнени с данък добавена стойност.
Furthermore, the Ablieferungen would also not qualify as a value-added tax.
Тъй като не е било възможно да се приспадне данък добавена стойност, платен върху постъпления от прехвърлените плащания, изчислението на прехвърлените плащания се различава значително от обичайните задължения на дадено предприятие, свързани с данък добавена стойност.
Since there was no possibility to deduct the value-added tax paid on the inputs from the Ablieferungen, the calculation of the Ablieferungen differed substantially from the usual calculation of the value-added tax liabilities.
Второ, Германия твърди, че прехвърлените плащания не могат да бъдат категоризирани като дивиденти.
Second, Germany argues that the Ablieferungen could not be qualified as a dividend.
Разпределението на дивиденти е свързано с печалбата, постигната през предходната финансова година или през по-ранни години.
The distribution of dividends usually requires that profits were earned in the corresponding financial year or the years before.
Между 1990 г. и 1995 г. Deutsche Post обаче не е отчело никакви печалби, но въпреки това е изплатило прехвърлените плащания.
However, Deutsche Post did not earn any profits between 1990 and 1995 but nevertheless paid the Ablieferungen.
Поради тази причина прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като дивиденти.
As a result, the Ablieferungen could not be qualified as dividends.
В проучването на KPMG се заключава, че прехвърлените плащания не могат да бъдат класифицирани като данък или дивиденти, но следва да се разглеждат като налог sui generis, който единствено Deutsche Bundespost и неговите правоприемници са били задължени да плащат.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
Въз основа на проучването на KPMG Германия отхвърля допускането на Комисията, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащанията на данъци и дивиденти.
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Германия счита, че прехвърлените плащания са представлявали тежест за Deutsche Post, която не би могла да бъде обоснована от обективна или икономическа гледна точка.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Тъй като държавните компенсационни плащания са освободили Deutsche Post само от прехвърлените плащания, те не са предоставили някакво икономическо предимство и поради това не представляват държавна помощ.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Като алтернатива Германия предлага два допълнителни довода защо държавните компенсационни плащания не представляват държавна помощ.
In the alternative, Germany puts forward two further justifications why the public transfers would not constitute aid.
Първо, те ще изпълняват принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика предвид значителната възвращаемост на инвестицията през последните години и високите приходи от котирането на фондовата борда на Deutsche Post.
First, the public transfers would fulfil the market-economy-investor principle in light of the substantial return on investment in later years and the high proceeds realised in the stock-market flotation of Deutsche Post.
Второ, те не представляват помощ, тъй като счетоводните данни за регулаторите от 2009 г. и проучването на WIK показват, че натрупаните загуби от универсалната услуга през периода 1990—1994 г. са били по-високи от държавните компенсационни плащания.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Следователно Deutsche Post не е било компенсирано достатъчно за задължението си във връзка с универсалната услуга.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
Държавна гаранция
Public guarantee
Германия твърди, че удължената държавна гаранция съгласно член 2, параграф 4 от PostUmwG от 1994 г. по дълговите инструменти, емитирани преди 1995 г., не предоставят избирателно предимство на Deutsche Post по няколко причини.
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Първо, всяко частно дружество, което създава дъщерно дружество, ще продължи да носи отговорност за задълженията, поети от това дъщерно дружество.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
Частното дружество продължава да носи отговорност за неизплатените си задължения дори след продажбата им на трета страна.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Също така следва да се отбележи, че първоначалната държавна гаранция по дълговите инструменти се е изисквала единствено защото Postdienst не е имало отделна юридическа правосубектност.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
В член 40 от PostVerfG от 1989 г. е предвидено, че емитираните от Deutsche Bundespost дългови инструменти имат същата правна стойност като дълговите инструменти, емитирани от Федерална република Германия, и поради това имат само декларативен ефект.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
Второ, DPAG не би могло да извлече полза от поемането на дълговите инструменти на Postdienst, тъй като през 1995 г. DPAG би могло да се рефинансира при по-ниски лихвени проценти.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Към 1 януари 1995 г. дълговите инструменти на Postdienst са възлизали на 931 млн. EUR при среден лихвен процент от 7,17 % и 8,8 години до падежа.
The stock of POSTDIENST debt obligations as of 1 January 1995 amounted to EUR 931 million at an average interest rate of 7,17 % with a remaining duration of 8,8 years.
Тъй като краткосрочният лихвен процент на 1 януари 1995 г. е бил 5,0—5,5 %, DPAG е понесло недостатък по отношение на разходите от 1,7 %, който е довел до по-високи годишни разходи за лихви в размер на 15,3 млн. EUR.
As the short-term interest rate amounted to about 5 % to 5,5 % at 1 January 1995, DPAG suffered a cost disadvantage of 1,7 % which amounted to higher annual interest costs of about EUR 15,3 million.
Трето, сравнявайки средните пазарни лихвени проценти за дългови инструменти, емитирани от частни дружества, с лихвените проценти за дълговите инструменти на Postdienst към датата на първоначалното емитиране на инструментите, Германия счита, че Postdienst е получило кредит при лихвени проценти над средните за пазара.
Thirdly, by comparing the average market interest rates for debt obligations issued by private companies and the interest rates for POSTDIENST debt obligations with reference to date when the obligations were initially issued, Germany estimates that POSTDIENST borrowed on average at interest rates above the market average.
Германия не е извършила обстойно проучване, а само е сравнила лихвените проценти на някои дългови инструменти на Postdienst с общата средна пазарна стойност.
Germany did not carry out a comprehensive investigation but only compared the interest rates of certain POSTDIENST debt obligation with an aggregated market average.
От друга страна Германия твърди, че държавните гаранции представляват съществуваща помощ по смисъла на член 1, буква б), точка i) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
Alternatively, Germany argues that the public guarantees constitute existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Тъй като Deutsche Bundespost е било част от публичната администрация до края на 1994 г., дълговите инструменти са били равностойни на държавен дълг от момента на създаването на Deutsche Post през 1950 г. Ако държавните гаранции са осигурили някакви предимства на Deutsche Post по отношение на лихвените проценти, те би трябвало да се класифицират като съществуваща помощ.
As Deutsche Bundespost was part of the public administration until the end of 1994, the debt obligations were equal to debts of the State since its creation in 1950. If the public guarantee had provided any advantages to Deutsche Post regarding interest rates they would have to be considered as existing aid.
Германия също така се позовава на решението на Комисията относно EDF [61], в което подобна гаранция е оценена като съществуваща помощ.
Germany also refers to the Commission decision on EDF [61] where a similar guarantee was considered as existing aid.
Изключително право
Exclusive right
Германия твърди, че в съответствие с решението по делото Preussen Elektra [62] регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси.
Germany argues that the regulated letter revenues are not State resources in light of the Preussen-Elektra judgment [62].
Следователно, след като регулираните приходи от писмовни пратки не представляват държавни ресурси, всички твърдения за прекомерно ценообразуване могат да подлежат единствено на процедурите съгласно член 102 от ДФЕС.
Consequently, as the regulated letter revenues would not constitute State resources, any allegations of excessive pricing could only be the subject of proceedings pursuant to Article 102 TFEU.
Мнение на Германия относно проучването на WIK
Comments on WIK study
В проучването на WIK се потвърждава необходимостта от държавни компенсационни плащания като компенсация за нетните разходи за задълженията, свързани с универсалната услуга, до 1995 г.
WIK study confirms the necessity of public transfers as compensation for net costs of universal service obligations up to 1995
Независимо от всички методологически възражения Германия счита, че проучването на WIK потвърждава нейното становище, че държавните компенсационни плащания са били необходими като компенсация за загубите на Deutsche Post от универсалните услуги през периода 1990—1995 г.
Regardless of all methodological objections, Germany considers that the WIK study confirms Germany's point of view that the public transfers were necessary as compensation for Deutsche Post's losses with its universal services in the period 1990-1995.
Всички допълнителни печалби след 1995 г. не трябва да се вземат под внимание, тъй като държавните компенсационни плащания са били погълнати от нетните разходи за задълженията, свързани с универсалните услуги, които Deutsche Post е направило до 1995 г. Анулирането от Съда на отрицателното решение от 2002 г. също потвърждава, че това, което е погълнато веднъж, не може да бъде погълнато повторно.
Any excess profits after 1995 must not be taken into account because the public transfers were depleted by the net costs of the universal service obligations that Deutsche Post had incurred up to 1995. The Court's annulment of the 2002 Decision also confirms that what had been ‘consumed’ once could not be ‘consumed’ again.
Предвид факта, че държавните компенсационни плащания са били обосновани със загубите от универсалните услуги до 1995 г., не би било възможно държавните компенсационни плащания да финансират на по-късен етап постигнатата допълнителна печалба.
Given that the public transfers had been eaten up by the universal service losses up to 1995, it would not be possible for the public transfers to finance later excess profit.
Неправилно определяне на референтната печалба
Defective profit benchmarking
Въз основа на проучванията на Deloitte основното възражение на Германия е, че референтната рамка в проучването на WIK включва твърде голям брой малки дружества.
Based on the Deloitte studies, Germany's main objection is that the WIK study includes too many small companies.
Извадката от сравними дружества следва да включва много повече големи дружества от сектора на колетните пратки и логистиката, чиито мрежи са сравними по размер и сложност с тази на Deutsche Post [63].
The set of comparable companies should focus much more on large parcel and logistics companies that are comparable in size and complexity of their network to Deutsche Post [63].
В проучването на Deloitte-II се изхожда от предположението, че дружествата от сектора на колетните пратки и пощенския сектор, които използват сложни и огромни мрежи за събиране и доставка, логично могат да се сравняват с Deutsche Post.
The Deloitte-II study considers that companies in the parcel and postal sector that operate a complex, large collection and delivery networks are reasonable comparators to Deutsche Post.
Предвид значението на икономиите от мащаба и обхвата и гъстотата, които преобладават в пощенските мрежи, големите предприятия биха били много по-подходящи за сравнение отколкото малките предприятия.
The importance of economies of scale, scope and density prevalent in postal networks implies that large businesses would be more relevant comparators than small mail businesses.
Макар и в по-малка степен, дружества за транспортиране на стоки и логистика също са подходящи за сравнение, тъй като те използват подобни активи.
Freight transport and logistics companies are also — to a limited degree — suitable comparable undertakings because they employ similar assets.
Проучването на Deloitte-II обхваща само пощенски оператори с годишни приходи над 100 млн. EUR. В резултат на това извадката за сравнение е съставена от шест сравними дружества, включително големите многонационални оператори за експресни колетни пратки (UPS, FedEx и TNT Express), както и няколко пощенски оператори (главно от САЩ и Обединеното кралство).
Consequently, the Deloitte-II study admits only companies with annual revenue higher than EUR 100 million. It leaves a comparator set with 6 postal companies, e.g. the big multinational express parcel operators (UPS, FedEx, and TNT Express) and some other postal operators mostly from the United States and the United Kingdom.
Тази група от сравними дружества има средна възвръщаемост на продажбите в размер на 7,4 % за периода 1998—2007 г. и трети квартил на възвращаемост на продажбите в размер на 12 % като горна граница за разумна печалба.
That comparator set shows a median ROS of 7,4 % for the period 1998-2007 and a third-quartile ROS of 12 % as upper bound for reasonable profit.
В резултат на една по-голяма извадка за сравнение, която включва 18 дружества от сектора на логистиката и 19 дружества за транспортиране на стоки, се получава средна възвращаемост на продажбите между 4,6 % и 5,7 %, въпреки че в проучването Deloitte-II се изразяват опасения относно тяхната съпоставимост с Deutsche Post.
A larger comparable set, which includes 18 logistic and 19 freight companies yield a median ROS between 4,6 % and 5,7 %, but the Deloitte-II-study expresses some doubts on their comparability to Deutsche Post.
Въз основа на данните за двете извадки със сравними дружества в проучването Deloitte-II се препоръчва обхват на възвращаемостта на продажбите от 6,1 % до 11,7 % като референтен показател за разумна печалба.
Based on the data of both comparable sets, the Deloitte-II study recommends a range from a lower bound ROS of 6,1 % up to an upper bound ROS of 11,7 % as benchmark for a reasonable profit.
По отношение на определянето на подходящия марж на печалбата от извадката за сравнение, в проучването Deloitte-II се отбелязва, че използването на обичайна многогодишна възвращаемост на продажбите като референтен показател за разумната печалба подценява разумната печалба, тъй като i) ще се наблюдава значително и систематично отклонение от година на година и ii) също така може да има значителна разлика между рентабилността на дружествата в същия сектор.
Concerning the determination of the appropriate profit range from the comparator set, the Deloitte-II study notes that a simple multi-year ROS as reasonable profit benchmark underestimates reasonable profit because (i) there would be significant and systematic dispersion from one year to the other and (ii) there would be also a significant dispersion between the companies' profitability within the sector.
При използването на неподходящо ниска референтна разумна печалба съществува опасност от възпрепятстване на ефективните инвестиции.
Using an inappropriately low reasonable profit benchmark would incur the risk of deterring efficient investment.
Освен това, както бе подчертано от проучването Deloitte-I, при използването на средната печалба на сравнимите дружества като референтен показател от проучването на WIK въобще не се отчита повишението на ефективността, която Deutsche Post е постигнало предимно от 1990 г. нататък.
Moreover, as emphasised by the Deloitte-I study, the use of the comparable firms' median profit as a benchmark by the WIK study entirely ignores the efficiency gains that Deutsche Post achieved to an extraordinarily large extent from 1990 onwards.
В съответствие с параграфи 14 и 18 от Рамката от 2005 г. разумната печалба следва обаче да въведе „стимулиращи критерии, свързани например с качеството на предоставяната услуга или повишаването на производствената ефективност“.
In line with margin numbers 14 and 18 of the 2005 Framework, the reasonable profit should, however, take into account appropriate incentives for productivity and quality.
Следователно подходящата референтна печалба следва да бъде основана на годишен диапазон.
Accordingly, the appropriate profit benchmark should be based on an annual range.
Печалбите в горния край или дори тези, които надвишават диапазона на разумната печалба, могат да отразяват подобрена ефективност поради по-добри оперативни или търговски резултати.
Profits at the top-end or even in excess of that reasonable-profit range may reflect out-performance of the average company due to superior operating or commercial performance.
Такива печалби следва да бъдат позволени от регулаторните органи, за да се запазят стимулите за ефективността.
As such, such profits should be permitted by regulatory authorities in order to preserve incentives for efficiency.
Накрая, Германия посочва, че нивото на разумна печалба следва да бъде в съответствие с предишните решения на Комисията, в които бе одобрена възвращаемост на продажбите между 7 % и 8 % за железопътни и автобусни дружества [64].
Finally, Germany points out that the level of the reasonable profit should be in line with previous Commission decisions that have approved ROS in the range between 7 % and 8 % for railways and bus companies [64].
Неправилно разпределение на разходите и определяне и отчитане на разходите
Inappropriate cost allocation and valuation
Германия подчертава, че всяко преразпределение на тежестите от универсалната услуга към търговските услуги е неоправдано от обективна и правна гледна точка.
Firstly, Germany maintains that any reallocation of universal service burdens to the commercial services would be factually and legally ill-founded.
Съгласно член 7 от Директива 97/67/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 15 декември 1997 година относно общите правила за развитието на вътрешния пазар на пощенските услуги в Общността и за подобряването на качеството на услугата [65] всички допълнителни нетни разходи в резултат на задължението, свързано с универсалната услуга, трябва да бъдат финансирани от приходите от монопола в областта на писмовните пратки, а не от търговските услуги.
Pursuant to Article 7 of the Postal Directive [65], any net costs caused by the universal service obligations are to be funded by the revenues of the letter monopoly and not by the commercial services.
На второ място, Германия счита, че в проучването на WIK се подценяват определени разходи на Deutsche Post:
Secondly, Germany considers that the WIK study underestimates certain of Deutsche Post's costs:
Прехвърлените плащания, които Deutsche Post е трябвало да плаща до 1995 г., е следвало да се приспаднат като разходи, а не да бъдат използвани като заместител на капиталовите разходи или разумната печалба.
The Ablieferungen — which Deutsche Post had to pay until 1995 — should have been deducted as costs and not been used as a proxy for the capital costs or reasonable profit.
Въз основа на проучването на KPMG, Германия отхвърля твърдението, изложено в проучването на WIK, че прехвърлените плащания следва да се считат за заместител на плащания на данъци и дивиденти.
Based on the KPMG study, Germany rejects the WIK study's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.