natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Те твърдят, че Изравнителната каса не разполага с дискреционна власт по отношение на предназначаването на средствата, които са определени за финансирането на тарифата и в нито един момент не могат да се върнат в „периметъра на публичните финанси“.
They contend that the Equalisation Fund does not have any discretion in the disbursement of the funds, which are earmarked for the financing of the tariffs and never come within ‘the perimeter of public finance’.
Тоест според тях, държавата не може свободно да разполага с тези средства, и следователно те не представляват държавни ресурси.
Therefore, according to Italy and Alcoa, the State cannot freely dispose of the funds, which consequently do not constitute State resources.
Уместно е да се подчертае предварително, че макар и някои от критериите от делото Pearle да могат обективно да се считат като по-подходящи от други, нито един от тях не може да се счита за „съществен критерий“.
As a preliminary remark, it should be pointed out that, while some of the Pearle criteria may be subjectively viewed as more central than others, there is no such thing as a ‘key criterion’ in Pearle.
Изброените в съдебното решение условия са кумулативни.
The conditions enumerated in the judgment are cumulative.
Това е и тълкуването на Първоинстанционния съд в решението Earl Salvat [75], когато той разглежда парафискалния налог в това дело спрямо всеки от критериите Pearle.
This is also the interpretation given by the Court of First Instance in Earl Salvat [75], where it examined a parafiscal levy challenged in that case in the light of each and every one of the Pearle criteria.
Преди да разгледа ролята на Изравнителната каса, Комисията провери дали останалите изброени в делото Pearle критерии са изпълнени.
Before examining the role played by the Equalisation Fund, the Commission has ascertained whether any of the other criteria enumerated in Pearle are met.
Ясно е, че противно на установеното в делото Pearle, тарифата Alcoa е създадена по инициатива на държавата, а не от даден икономически отрасъл.
It is clear that, unlike in Pearle, the Alcoa tariff was established at the initiative of the State, not at the initiative of an economic sector.
Още повече, че в делото Pearle ползвателите на мярката са и единствените, които допринасят за финансирането ѝ, като намесата на публичния орган е целяла да не се създаде изгода, която да бъде допълнителна тежест за държавата.
Moreover, in Pearle the beneficiaries of the measure were also the sole contributors of the resources, so that the intervention of the public body did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden for the State.
В конкретния случай, ползвателят, а именно Alcoa, не носи финансовата тежест от налога, плащането на който се поема само от потребителите на електроенергия.
In the case at hand, the beneficiary Alcoa does not bear the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers.
Следователно, позоваване на съдебната практика Pearle е недействително, независимо от евентуалната обосновка на доводите, изложени от Alcoa и Италия по отношение на функцията единствено на счетоводен посредник, която изпълнява Изравнителната каса.
Therefore, the Pearle case-law cannot validly be relied upon irrespective of whether merit can be found in Alcoa’s and Italy’s argument concerning the role of the Equalisation Fund as a mere accounting intermediary.
По отношение на Изравнителната каса, Комисията изтъква, че съгласно установената съдебна практика, „не е уместно да се прави разграничение между случаите, в които помощта е пряко отпусната от държавата, и тези, в които тя се отпуска посредством публичен или частен орган, назначен или създаден от тази държава“ [76].
Turning now to the Equalisation Fund, the Commission recalls that, according to settled case-law, ‘no distinction should be made between cases where the aid is granted directly by the State, and cases where it is granted by a public or private body designated or established by the State’ [76].
Следователно публичният или частният статут на Изравнителната каса не е определящ за целите на прилагането на правилата в областта на държавните помощи.
Therefore, the public or private status of the Equalisation Fund is not determinant for the purpose of applying the State aid rules.
Фактът, че Изравнителната каса е публичен орган не води автоматично до прилагането на член 87 от Договора за ЕО [77]. По същия начин намесата на публичен орган не изключва само по себе си прилагането на този член [78].
The fact that the Equalisation Fund is a public body does not automatically imply that Article 87 of the EC Treaty is applicable [77]; similarly, the intervention of a private body would not in itself preclude application of that Article [78].
Все пак, анализът не може да се ограничава до предоставените на Изравнителната каса правомощия въз основа на статута ѝ на публичен орган.
However, the analysis cannot be limited to the powers of the Equalisation Fund in its quality as a public body.
Уместно е да се определи в по-общ план дали държавата, пряко или посредством друг орган, назначен от нея, може или не може да упражнява контрол върху използваните средства за финансирането на тарифата.
What should be ascertained is rather whether, more generally, the State, either directly or through any other body designated by it, can exercise control over the funds used to finance the tariff.
Такава проверка би имало и ако Изравнителната каса беше частен орган.
The same test would have to be applied if the Equalisation Fund was a private body.
В решението, постановено наскоро по делото Essent [79], Съдът на ЕО се произнесе окончателно по тази точка.
The recent judgement of the Court of Justice in the Essent [79] case provides definitive guidance on this point.
В това дело Нидерландия беше въвела по законов път тарифна добавка, плащана от потребителите на електроенергия на операторите на преносната мрежа, които на свой ред изплащали съответните суми на SEP.
In Essent, the Netherlands had introduced by law a surcharge on electricity prices.
Последната не разполага с никакви правомощия за преценка за управлението на средствата и функционира под прекия контрол на органите.
The surcharge was paid by electricity consumers to network operators, which in turn transferred the monies to a designated company, SEP. SEP had no discretion in the management of the funds and operated under close control by the authorities.
Съдът на ЕО заключи, че приходът от тази добавка е съставлявал държавни ресурси, поради следните причини: добавката е била наложена чрез национален закон и следователно е представлява данъчно облагане. SEP не е имала разрешение да използва прихода от тази добавка за други цели, освен определените от закона и поради това средствата са били под публичен контрол и националните органи са можели да разполагат с тях.
The Court came to the conclusion that the proceeds of the surcharge constituted State resources, because the surcharge on the price of electricity was imposed by national law, and therefore constituted a charge and SEP was not entitled to use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by the law, so that the monies remained under public control and were thus available to the national authorities.
Съдът прецени, че тези елементи са достатъчни, за да заяви, че разглежданите средства са били публични средства.
The Court considered that this was sufficient for such monies to be characterised as State resources.
Приликите с настоящия случай са очевидни.
The similarities with the case at hand are evident.
Тарифната добавка, използвана за финансирането на режима Alcoa, се налага чрез закон, какъвто е случаят и в делото Essent.
The surcharge on the electricity price used to finance the Alcoa tariff is imposed, as in Essent, by law.
Изравнителната каса изпълнява същата функция като SEP, като централизира и управлява прихода от парафискалния налог, и подлежи на същите ограничения, тъй като не може да използва събраните средства за други цели, освен за описаните в закона (финансирането на преференциални тарифни режими).
The Equalisation Fund plays the same role as SEP, as it centralises and manages the proceeds of the parafiscal charge, and is subject to the same constraints, as it cannot use the proceeds from the charge for purposes other than those provided by law (the financing of preferential tariffs).
Държавата е в състояние да контролира и насочва използването на средствата: Изравнителната каса изпълнява счетоводните си функции съгласно точните инструкции на AEEG, която действа в рамките на законовите си компетенции и/или в изпълнение на националното право (вж. по-горе съображения 26 и 27).
The State is capable of controlling and orienting the use of the resources at issue: the Equalisation Fund discharges its accounting functions on precise instructions from the AEEG, which acts within its statutory regulatory powers and/or in implementation of national legislation (see recitals 26 and 27 above).
Поради това, управляваните от Изравнителната каса средства постоянно са под публичен контрол.
Therefore, the resources handled by the Equalisation Fund remain under public control at all times.
Този анализ следва същата логика като развитата от Комисията в решението ѝ по италианското дело за „трудно възстановимите разходи в отрасъла на електроенергията“ [80], което квалифицира като публични средствата, управлявани от Изравнителната каса в сметка A6.
This analysis is consistent with the Commission’s decision on the Italian stranded costs case [80], in which it characterised as State resources the monies administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
При всички положения, фактът, че управляваните от Изравнителната каса средства съставляват публични средства, беше неопровержимо потвърден от неотдавнашната съдебна практика на Първоинстанционния съд по делото Iride [81].
In any event, the categorisation as State resources of the monies administered by the Equalisation Fund was borne out incontrovertibly by the recent judgment of the Court of First Instance in the Iride case [81].
В решението си № 11632/03 от 3 април 2003 г. Върховният касационен съд вече беше стигнал до заключението, че Изравнителната каса не е отделно от италианската държава юридическо лице и че последната трябва да се счита като собственик на прехвърлените средства на Изравнителната каса, дори и те да произхождат от частни лица и да са били предназначени за частни предприятия.
Italy’s Court of Cassation had already ruled (judgment No 11632/03 of 3 April 2003) that the legal personality of the Equalisation Fund was not separate from that of the Italian State, and that the monies transferred to the Equalisation Fund should be considered as State property, even if they derived from private entities and were intended for private undertakings.
В делото Iride ищците, а именно Iride Spa и Iride Energia Spa, са сезирали Първоинстанционния съд срещу решение на Комисията, в което тя квалифицира като публични управляваните от Изравнителната каса в сметка А6 средства.
In the Iride case, the applicants Iride SpA and Iride Energia SpA brought an action in the Court of First Instance challenging a decision whereby the Commission had categorised as State resources the sums administered by the Equalisation Fund in the A6 account.
Изложените доводи от ищците са много близки до тези на Alcoa.
The arguments put forward by the applicants were very similar to those of Alcoa.
Двете предприятия оспорват същността на решението на Върховния касационен съд, като изтъкват, че Изравнителната каса изпълнява само функцията на счетоводен посредник между частни лица с данъчно задължение и получателите на събраните суми, функция, която не ѝ е позволява да използва внесените суми, дори и за кратък период.
The applicants disputed the reasoning of the Court of Cassation’s ruling, contending that the role of the Equalisation Fund was merely that of an accounting intermediary between private citizens subject to a financial obligation and the beneficiaries of the sums concerned, a role which did not allow the Equalisation Fund to make use of the monies deposited even for a short period of time.
Ищците също са искали да се приложи съдебната практика Preussen-Elektra.
The applicants likewise claimed the applicability of the PreussenElektra case-law.
В решението си от 11 февруари 2009 г. Първоинстанционният съд ясно се произнася по въпроса.
In its judgment delivered on 11 February 2009, the Court of First Instance was very clear.
След като подчертава, че не е компетентен да постави под въпрос тълкуването на италианското законодателство, направено от Върховния касационен съд, Първоинстанционният съд потвърждава, че внесените в сметка A 6 суми на Изравнителната каса, трябва да се квалифицират като държавни ресурси, не само защото са собственост на държавата, но също така защото са постоянно под публичен контрол [82].
After emphasising that it had no jurisdiction to challenge the interpretation of Italian legislation by the Court of Cassation, the Court of First Instance confirmed that the monies held in the Equalisation Fund’s A6 account were to be considered as State resources because, in addition to being State property, they were under constant State control [82].
Това заключение се отнася до сметка A6 на Изравнителната каса, от която се финансират трудно възстановимите разходи в електроенергийния отрасъл.
That conclusion concerned the Equalisation Fund’s A6 account, used to finance the stranded costs of Italy’s electricity sector.
Въпреки това, то може да се отнесе съвсем логично и към сметка A4, от която се финансира оспорваната тарифа.
It can, however, logically be extended to the A4 component, which finances the disputed tariff.
Решението на Върховния касационен съд се е опирало на анализ на юридическото лице на Изравнителната каса и поради това заключението, потвърждаващо собствеността на държавата, важи за всички внасяни в тази каса суми.
The judgment of the Court of Cassation was based on an analysis of the legal personality of the Equalisation Fund, and its finding with respect to State property therefore applies to all of the monies deposited with the Equalisation Fund.
Същото важи и за заключението на Първоинстанционния съд, според което държавата може да контролира средствата, управлявани от Изравнителната каса.
The same is true of the finding by the Court of First Instance that the State can control the resources administered by the Equalisation Fund.
Няма никаква разлика между сметка A6 и сметка A4, освен предназначението на средствата (плащане на трудно възстановими разходи за сметка A6 и преференциални тарифи за сметка A4).
There is no difference between the A6 account and the A4 component other than the purpose of the resources collected (covering stranded costs in the case of the A6 account and financing preferential tariffs in the case of the A4 component).
Следователно, прехвърляните суми на Alcoa от сметка A4 също трябва да се квалифицират като публични ресурси.
The sums transferred to Alcoa from the A4 component must also therefore be categorised as State resources.
Освен факта, че се финансира чрез публични средства, тарифата Alcoa се приписва на държавата [83], тъй като правното основание на мярката се състои в национални законодателни разпоредби и в решения на AEEG, която е публичен орган.
In addition to being financed by State resources, the Alcoa tariff is imputable to the State [83], since the legal basis for the measure is laid down in national legislation and in the decisions of the AEEG, which is a public body.
Последици за търговията и нарушаване на конкуренцията
Impact on trade and distortion of competition
По отношение на последиците от мерките за вътреобщностната търговия и нарушаването на конкуренцията като резултат от тях безспорно е, че пазарът на алуминий е напълно отворен за конкуренцията.
As regards the impact of the measure on trade between Member States and the ensuing distortion of competition, it is undisputed that the aluminium market is fully open to competition.
В приетите решения за концентрация, Комисията непрекъснато твърди, че географският пазар на първичен алуминий е със световно измерение [84].
In its merger decisions, the Commission has consistently found that the geographical market for primary aluminium is worldwide [84].
Както се посочва в съображение 214, разглежданото удължаване на тарифата Alcoa не е било нотифицирано от Италия.
It will be seen in recital 214 that Italy did not notify the extension of the Alcoa tariff.
Съгласно установената съдебна практика [85], „по отношение на помощ, която не е била нотифицирана, Комисията не е длъжна да доказва нагледно реалните последици от нея. В действителност, ако в решението си тя трябва да докаже нагледно реалните последици от вече предоставени помощи, това би довело до привилегироване на държавите-членки, които изплащат помощи в нарушение на задължението за нотифициране, което ще е в ущърб на онези, които нотифицират помощите на етап проект“.
According to settled case-law [85], in the event of aid which has not been notified, the Commission is not obliged to demonstrate the consequences of the measure: ‘If the Commission were required in its decision to demonstrate the real effect of aid which had already been granted, that would immediately favour those Member States which grant aid in breach of the duty to notify laid down in Article 93(3) of the Treaty, to the detriment of those which do notify aid at the planning stage’.
Следователно Комисията е длъжна единствено да докаже евентуалните отрицателни последици от една мярка за вътреобщностната търговия и за конкуренцията.
Consequently, the Commission is required only to demonstrate the possible negative impact of the measure on intra-Community trade and competition.
Комисията взе предвид обосновката на Alcoa и на Италия, според която тарифата не води до последици за търговията и не нарушава конкуренцията, тъй като няма реални търговски потоци между държавите-членки, а разработването на такива потоци в близко бъдеще е малко вероятно (вж. съображения 86—88) и предвид характеристиките на отрасъла на алуминий, тарифата не вреди на европейските конкуренти на Alcoa (вж. съображение 89).
The Commission has considered Alcoa’s and Italy’s argument that the tariff does not have an impact on trade and does not distort competition, since there are no actual trade flows between Member States, it is unlikely that such trade flows will develop in the foreseeable future (see recitals 86 to 88), and due to the peculiarities of the aluminium sector the tariff does not harm Alcoa’s European competitors (see recital 89).
Уместно е да се припомни, че съгласно практиката за вземане на решения от Комисията и съдебната практика на Съда на ЕО липсата на реални търговски потоци никога не е била приемана като доказателство за липсата на последици от дадена мярка за помощ за вътреобщностната търговия.
It should be recalled that, in the Commission’s decision-making practice and the case-law of the Court, the absence of actual trade flows has never been accepted as evidence that an aid measure has no impact on intra-Community trade.
В действителност Съдът на ЕО винаги е твърдял, че дадена помощ за дадено предприятие може да бъде такава, че да засегне търговията между държавите-членки и да наруши конкуренцията, дори и самото предприятие да не участва във вътреобщностната търговия.
The Court has in fact consistently ruled that aid to an undertaking may be such as to affect trade between the Member States and distort competition even if the beneficiary undertaking does not participate in intra-Community trade itself.
Де факто, когато една държава-членка предоставя помощ на дадено предприятие, вътрешната продукция може да се окаже на същото ниво или да се увеличи, а като последица от това шансовете на установените в други държави-членки предприятия да изнасят продуктите си към пазара на тази държава-членка да намалеят [86].
Where a Member State grants aid to an undertaking, domestic production may for that reason be maintained or increased, with the result that undertakings established in other Member States have less chance of exporting their products to the market in that Member State [86].
Освен това обстановка, характеризираща се с намаляване на производството на равнище ЕС и с увеличаване на вноса от трети страни и в която търговските потоци между държавите-членки са ограничени или изобщо не съществуват, не е рядкост и дори е типична за отраслите, изправени пред структурни трудности и/или подложени на силен конкурентен натиск.
Moreover, the pattern of decreasing EU production and increasing imports from third countries, with limited or no trade flows between Member States, is not unusual: it is fact typical of sectors which are experiencing structural difficulties and/or are subject to high competitive pressure.
Тези отрасли са особено чувствителни към приеманите от държавите-членки мерки за подобряване на конкурентоспособността на националните предприятия.
Such sectors are particularly sensitive to measures taken by Member States to improve the competitive position of their domestic industries.
Фактът, че слабото италианско производство на първичен алуминий не е в състояние да повлияе на референтната цена, не е от значение.
The fact that the modest production of primary aluminium in Italy may be unable to affect the reference price is irrelevant.
Съществуването на референтна цена на алуминия, която не се влияе лесно от производствените условия само на една държава-членка, не изключва съществуването на конкуренция между предприятията, които са установени в ЕИП и продават продукцията си на световния пазар на алуминий.
The existence of a reference price for aluminium which is not easily influenced by conditions of production in a single Member State does not rule out the existence of keen competition between undertakings based in the EEA and selling on the worldwide aluminium market.
Разбираемо е, че помощта, предоставена на италианските топилни пещи на Alcoa, не позволява на дружеството да намалява световната цена на алуминия и да измества пазарните си конкуренти, и че другите европейски производители могат да продължат дейностите си, докато са в състояние да продават на световна цена като реализират печалба.
It is conceivable that aid to Alcoa’s Italian smelters does not enable Alcoa to reduce the world price for aluminium and squeeze competitors out of the market, and that other European producers may remain in business as long as they can sell profitably at the world price.
При все това, печалбата, която преференциалната тарифа дава възможност на Alcoa да получи, като цяло засилва конкурентоспособността на дружеството.
However, the profits obtained by Alcoa in Italy thanks to the subsidised electricity tariff strengthen the company’s competitive position in a general sense.
То може, например, да използва капиталовите резерви, които е натрупало, за да изкупи конкурентите си и да увеличи пазарния си дял.
For example, accumulated capital reserves can be used to take over competitors and increase market share.
Твърдението на Alcoa, че цената, която се прилага за него в Италия съответства на „стандартната“ цена, заплащана за електроенергия от топилните пещи на алуминий в Европа, не може да се счита за доказателство, че италианската тарифа не заплашва интересите на останалите европейски производители, противно на посоченото от Alcoa.
Contrary to what Alcoa claims, the fact that the price paid by Alcoa in Italy is comparable to the ‘typical’ electricity price paid in Europe by aluminium smelters cannot be taken as evidence that the interests of other European producers are not threatened by the Italian tariff.
Съдебната практика Италия/Комисията [87] ясно уточнява, че едностранните мерки, целящи да доближат условията на конкуренцията, съществуващи в една държава-членка, до преобладаващите в други държави-членки, водят до последици за търговията (и следователно не могат да убягнат на определянето им за помощи).
It was clearly established in Case C-372/97, Italy v Commission [87] that unilateral measures aimed at approximating conditions of competition in a Member States to those prevailing in other Member States do affect trade (and therefore cannot escape classification as aid).