natgillin/translations-raw huggingface dataset:
„В националното законодателство няма предвиден палиативен инструмент, за да се преодолее състоянието на преустановяване на плащанията от общината“; „Държавата не следва да бъде освободена от задължението си да изпълни съдебните решения, като изтъква липсата на бюджетни кредити или автономността на органите на местните власти, които не е успяла да осигури към момента, тъй като общината не е в състояние да погаси дълговете си.
‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune’; ‘The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities — an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts.
Ето защо ищците осъждат неспособността на държавата да приеме позитивни мерки, които биха дали възможност на общината да се издължи“.
The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation’.
„Ищците установяват, че в решението си от 18 ноември 2005 г. Държавният съвет е преценил, че при несъстоятелност на местна власт законодателят е искал да даде възможност на представителя на държавата, с цел да гарантира изпълнението на влязло в сила съдебно решение, правомощието да замести органите на тази местна власт, за да се заделят или създадат ресурсите, така че съдебното решение да бъде изпълнено изцяло.
‘The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
Именно на основание неизпълнението на задълженията на самата френска държава, ищците искат да бъде установено нарушение на член 6, параграф 1 и съответното обезщетение, като това по никакъв начин не е в противоречие със самото понятие за юридическо лице, нито пък с понятието за независимост и отделно имущество“.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation — an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
В крайна сметка съдът установи нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека, и по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение (горецитирано Bourdov, § 30)“.
The Court finally noted that a breach of Article 6-1 of the European Convention on Human Rights had taken place and added that: ‘These judgments need, therefore, to be implemented, and the Court would point out that a State authority cannot use lack of resources as a pretext for not honouring a debt based on a judicial decision (Bourdov, cited above, Section 30)’.
Също така съдът установи нарушение на член 1 от протокол № 1 към Европейската конвенция за правата на човека: „Ситуацията на невъзможност за изпълнение на тези съдебни решения, в която са се оказали заинтересованите лица, представлява намеса в правото им на собственост, посочено в член 1, първа алинея, първо изречение от протокол № 1.
The Court also noted that a breach of Article 1 of Protocol No 1 to the European Convention on Human Rights had taken place: ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights — interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
Правителството не е предоставило никаква обосновка за тази намеса и съдът счита, че поради липсата на ресурси подобен пропуск не може да бъде счетен за основателен (пак там)“.
The Government has provided no justification at all for such interference, and the Court considers that lack of resources cannot legitimise the omission concerned (ibid)’.
„Като цяло съдът счита, че дружествата ищци са понесли и продължават да понасят специална и прекомерна тежест поради неизплащането на сумите, които би трябвало да получат в изпълнение на горецитираните съдебни решения от 10 юли 1992 г. Следователно е налице нарушение на член 1 от протокол № 1“.
‘In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992. There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
Накрая, съдът вменява на държавата тежестта на пълния размер на дълга на общините длъжници: „Като се има предвид горепосоченото, съдът счита, че държавата ответник е тази, която трябва да осигури плащането на вземанията на ищците, или ако е уместно, на техните правоприемници, които те трябва да получат съгласно решенията на Административния съд на Bastia от 10 юли 1992 г. (пак там), включително лихвите, до деня на произнасяне на настоящото решение“.
The Court ended by charging the whole of the debtor communes’ debt to the State: ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant state to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibidem) until the day on which this judgment has been given’.
Въз основа на тази съдебна практика експертът на Комисията заключава, че държавата трябва да покрие дълговете на публичните власти.
The Commission’s expert deduces from this case law that the State must cover the debts of the public authorities.
Според Комисията от това произтичат три важни елемента:
The Commission considers this to have three important implications:
отговорността играе ролята на гаранция по подразбиране.
liability functions as an implied guarantee.
От една страна е отсъдено френската държава да плати целия размер на дълга и не е направено разграничение между това, което може да се дължи на състоянието на неплатежоспособност на публичната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата.
Firstly, the French State is required to pay the whole of the debt, and no distinction has been made between debt conceivably due to the public authority’s insolvency and possible defaults imputable to the State.
Следва да се подчертае използваната терминология, тъй като съдът не споменава евентуална отговорност на държавата, а счита, че е задължение на държавата „да осигури“ плащането.
The terms used are worth emphasising, since the Court does not refer to a possible liability on the part of the State but holds that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Тази терминология произтича по-скоро от гаранцията, отколкото от отговорността.
Such terms relate more to the concept of a guarantee than to that of liability.
Освен това съдът въобще не търси произтичащ от държавата правопораждащ факт, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника.
What is more, the Court does not at any time seek an operable event imputable to the State and looks no further than the debtor’s insolvent status.
Накрая, съдът прехвърля изцяло задължението на осъдените общини към държавата.
Finally, the Court transfers the whole of the offending communes’ debt to the State.
Тези отделни елементи имат за цел да докажат, че режимът на отговорност наистина функционира като гаранционен механизъм.
These various factors tend to show that this system of liability operates in reality as a guarantee mechanism.
При все това може да се отбележи, че ищците трябва най-напред да получат съдебно решение, което признава вземането им.
It will be noted, however, that the applicants must first obtain a judicial decision recognising their claim.
От друга страна, тази гаранция е по подразбиране, тъй като не присъства в нито един текст.
Moreover, this guarantee is implied because it is not set out in any legislation.
Това доказва, че правен механизъм на националното законодателство може да бъде тълкуван като гаранция по подразбиране,
This demonstrates that a judicial mechanism under national law can be interpreted as an implied guarantee,
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти с правосубектност.
this liability covers the debts of public authorities possessed, however, of legal personality.
Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество е изрично изтъкнато от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност от френската държава.
The existence of legal personality and of assets specific to the authority was expressly invoked by the French Government in its opposition to holding the French State liable.
Съдът е пренебрегнал този аргумент,
This argument was rejected by the Court,
приложното поле на държавната гаранция се разширява към публичните власти, които я използват.
the scope of the state guarantee extends to include public authorities dependent on the State.
Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
The guarantee is therefore intimately connected with the debtor’s public law legal form.
Уместно е да се припомни, че решението, прието от Европейския съд по правата на човека, не е изолирано и произтича от силно затвърдена тенденция в съдебната практика.
It must be pointed out that the solution adopted by the ECHR in the Campoloro case is not an isolated one and stems from a well established tradition of case law.
По същия начин в решението си от 13 май 1980 г. по дело Artico срещу Италия Европейският съд по правата на човека решава, че когато за дадено неизпълнение отговорност носи различно от държавата лице, именно тази държава длъжник по предвидената в член 6, параграф 1 гаранция следва да гарантира на ищеца ефективното изпълнение на правото му, признато по този член.
Thus, in its judgment of 13 May 1980 in Artico v Italy, the ECHR decided that, where a failure to act is imputable to an entity other than the State, it is for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoys the right conferred on him by that Article.
В дело № 59498/00 Bourdov срещу Русия от 19 март 1997 г. съдът също се произнася, че „държавен орган не може да използва като претекст липсата на средства за непогасяване на задължението си“.
In Case No 59498/00 of 19 March 1997, Bourdov v Russia, the Court also held that an authority of the State cannot use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
Разглеждане на мнението на френските власти
Examination of the observations of the French authorities
Мнение относно разликата между органите на местните власти и публичноправните организации
Observation relating to the difference between regional or local authorities and publicly owned establishments
Според френските власти доказателството на експерта на Комисията въобще не е заключително и се ограничава със съпоставянето на различни тълкувания на решението по делото Campoloro. Най-вече то не прави разграничение между публичноправна организация и органите на местните власти, докато тази разлика е в основата на това дали дадено вземане може да остане неизплатено.
According to the French authorities, the case made out by the Commission’s expert is by no means conclusive and is limited to comparing various interpretations of the Campoloro judgment; above all, it draws no distinction between publicly owned establishments and local authorities, although this difference is central to the issue of whether a claim can remain unpaid.
Френските власти посочват становището на техния експерт.
On this matter, the French authorities adopt the opinion of their expert.
Той оспорва предпоставката, която подкрепя разсъжденията на Комисията, основани на съдебната практика по делото Campoloro: разсъжденията на Комисията се основават на възприемането на органите на местните власти като публичноправни организации, като общото между тях е, че са различно от държавата юридическо лице на публичното право.
The latter questions the premise underlying the Commission’s arguments based on the Campoloro case law: the Commission’s argument rests on likening local and regional authorities to publicly owned establishments, which are all legal entities separate from the State and governed by public law.
Тези два правни субекта обаче нямат един и същ конституционен статут.
In fact, these two types of body do not have the same constitutional status.
Т.е. съществуването на органите на местните власти е конституционно изискване и държавата има задължението да осигури оцеляването им.
Thus, the existence of local authorities is a constitutional requirement, and the State has an obligation to guarantee the survival of such bodies.
Търговските и промишлени организации на публичното право (EPIC) по никакъв начин не се ползват със същия конституционен статут и могат да изчезнат.
EPICs do not have anything like the same constitutional status and do not have to survive.
Следователно съдебната практика по делото Campoloro, която се отнася до случаите на неизпълнение от страна на органите на местните власти, не може да се използва по отношение на публичноправни организации.
The Campoloro case law, which relates to cases of default on the part of local authorities, cannot therefore be used in relation to publicly owned establishments.
По-долу Комисията ще разгледа дали разликата между конституционния статут на органите на местните власти и публичноправните организации може да доведе до преразглеждане на направените от нейния експерт заключенията въз основа на решения на Европейския съд по правата на човека и на Държавния съвет по делото Campoloro.
The Commission will now examine whether the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments is likely to place a question mark over the conclusions drawn by its expert on the basis of the decisions taken in the Campoloro case by the ECHR and the Council of State.
Комисията констатира, че решението на Европейския съд по правата на човека не се основава на необходимостта да се запази съществуването на въпросната местна власт, а на запазването на правата на кредитора, и по-специално на правото му на справедлив процес (член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека) и защитата на собствеността му (член 1 от протокол № 1): независимо дали длъжникът е публичноправна организация или местна власт, правата на кредитора са нарушени по един и същи начин.
The Commission notes that the ECHR’s decision is based on the need to preserve, not the existence of the local or regional authority concerned, but the rights of the creditor, that is to say his right to a fair trial (Article 6-1 of the European Convention on Human Rights) and the protection of his property (Article 1 of Protocol No 1): whether the debtor is a publicly owned establishment or a local or regional authority, the creditor’s rights are infringed in the same way.
По отношение на решението на Държавния съвет е уместно да се направи разграничение между двата режима на отговорност: режимът на отговорност за тежко нарушение се основава на неизпълнението от страна на държавата на правомощията, установени със закона от 16 юли 1980 г.: следователно този режим не зависи от естеството на длъжника: местна власт или публичноправна организация, режимът на безвиновна отговорност се основава на две хипотези: а) В първия случай префектът отказва да предприеме дадени мерки поради императивни съображения от обществен интерес: може да става въпрос за необходимостта да се запази съществуването на местната власт, но и да се запази функцията на обществена услуга. Експертът на френските власти подчертава, че изискването за непрекъснатост е важно за услугата, а не за организацията, която я управлява. Това не означава обаче, че в краткосрочен план, в очакване на евентуално прехвърляне на задачата за обществената услуга на организация, която е в състояние да я поеме, запазването на непрекъснатостта на задачата за обществена услуга може да означава префектът да предприеме някои мерки, например за запазване на активите, необходими за задачата за обществена услуга, или за увеличаване на ресурсите с цел да се изплати вземането.
As for the decision of the Council of State, a distinction needs to be made between the various liability schemes:
Впрочем френските власти признават, че изискването за непрекъснатост на обществената услуга е задължително за представителя на държавата при изпълнението на процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г.
the liability due to gross negligence scheme is based on the State’s deficient use of the prerogatives introduced by the Law of 16 July 1980; it is therefore independent of the nature of the debtor: local or regional authority, or publicly owned establishment,
Във втория случай режимът на безвиновна отговорност може да се използва „в случай че, предвид състоянието на местната власт, а именно недостига на активи, …, префектът законосъобразно е отказал да предприеме някои мерки за осигуряването на пълното изпълнение на съдебното решение, а вредата, която произтича от това за кредитора на местната власт може да доведе до търсене на отговорност от държавата, ако е от необичаен и специален характер“.
the strict liability scheme is, for its part, based on two scenarios, (a) in the first scenario, the prefect refuses to take certain measures because of requirements of the public interest: these might include the need to preserve not only the existence of the regional or local authority but also the public service task.
Както беше посочено по-горе, правопораждащият отговорността факт е единствено финансовото състояние на органа на местната власт длъжник.
The French authorities’ expert emphasises that continuity is required only of the service and not of the establishment that manages the service. It nonetheless remains the case that, in the short term and until such time as the public service task is conceivably transferred to an establishment capable of taking over that task, the continuity of public service may involve the prefect’s taking a number of measures, for example measures to preserve the assets necessary to the public service task or to increase the resources required to pay the claim.
Ето защо последната може да бъде както публичноправна организация, така и орган на местната власт.
Moreover, the French authorities recognise that the representative of the State is required to preserve the continuity of public service in implementing the procedure introduced by the Law of 16 July 1980; (b) in the second scenario, the strict liability scheme can be invoked if, having regard to the situation of the local or regional authority, and in particular to an insufficiency in its assets, […] the prefect legitimately refuses to take certain measures with a view to ensuring that the judgment is enforced in full, the State as holder of public authority may be liable for any injury caused to a creditor of the local or regional authority if the injury is of an abnormal and specific kind. As indicated above, the operative event giving rise to the liability is nothing but the financial situation of the debtor authority. Moreover, the latter may just as well be an establishment as a local or regional authority.
В заключение Комисията счита, че разликата в конституционния статут на органите на местните власти и публичноправните организации не обезсилва заключенията, направени от експерта на Комисията във връзка със съдебната практика по делото Campoloro.
In conclusion, the Commission considers that the difference in constitutional status between local or regional authorities and publicly owned establishments does not invalidate the conclusions drawn from the Campoloro case law by the Commission’s expert.
Освен това Комисията отбелязва, че списъкът с аргументи на френските власти цели да оспори уместността на делото Campoloro в настоящия случай, който не засяга местна власт, докато делото Campoloro е било изтъкнато на най-напред от самите френски органи, за да обосноват позицията си.
Moreover, the Commission would observe that the set of arguments put forward by the French authorities is designed to question the relevance of the Campoloro judgment in this particular case, which does not relate to a local or regional authority; yet the Campoloro judgment was first invoked by the French authorities themselves in support of their position.
Мнение относно липсата на основание за търсене на отговорност от държавата
Observation relating to the lack of any basis for holding the State liable
От друга страна, френските власти трудно съзират на какво основание може да се търси безвиновна отговорност от държавата при неизпълнение на задължение от страна на публичноправна организация, тъй като отговорност от държавата в тази рамка може да бъде търсена само ако правопораждащият факт (включително въздържането), който ѝ приписват, е бил пряката причина за вредата, какъвто не е настоящият случай.
Moreover, the French authorities fail to see on what basis the State might incur strict liability in the event of a publicly owned establishment defaulting, since the State can be held liable in such a context only if the act (or omission) imputed to it has been the direct cause of the injury, which is not the case here.
При все това Комисията констатира, че решението на Държавния съвет и решението на Европейския съд по правата на човека ясно установяват, че може да се търси безвиновна отговорност от държавата.
The Commission nonetheless notes that the decisions of the Council of State and the ECHR clearly establish that the State can be held strictly liable.
Мнение относно липсата на необичайна и специална вреда
Observation relating to the lack of abnormal and specific injury
Накрая, според френските власти трудно може да се намери причина, поради която съдията би счел вредата за „специална“, тъй като тя би засягала всички кредитори на публичноправната организация, или като „необичайна“, ако кредиторите са приели да кредитират организация в несигурно финансово състояние.
Finally, the French authorities fail to see why the judge would consider the injury to be ‘specific’ when it apparently concerns all the creditors of the establishment, or as ‘abnormal’ if creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
Комисията отбелязва, че съществуването на необичайна и специална вреда на практика представлява ограничение на търсенето на отговорност от държавата съгласно съдебната практика на Държавния съвет.
The Commission would observe that, according to the case law of the Council of State, the existence of an abnormal and specific injury does in practice limit the liability of the State.
Френските власти се съмняват, че е имало необичайна вреда, когато кредиторите са приели да кредитират организация в несигурно финансово състояние.
The French authorities doubt that the injury is abnormal in a situation in which creditors agreed to supply funds to a body in an uncertain financial situation.
В този смисъл Комисията изтъква, че този аргумент предполага, че гаранцията не съществува (и че кредиторите смятат, че не съществува), докато развитият по-горе анализ доказва обратното.
The Commission would point out, in this connection, that this argument presupposes that there is no guarantee (and that the creditors think that there is no guarantee), whereas the analysis given above shows the opposite to be true.