natgillin/translations-raw huggingface dataset:
С Решение 1999/395/ЕО [2] (наричано по-долу „решението от 1998 г.“) Комисията счете за незаконни и несъвместими с общия пазар помощите, отпуснати от Fondo de Garantía Salarial (Фонд за гарантиране на трудовите възнаграждения, наричан по-долу „FOGASA“) и от Tesorería General de la Seguridad Social (Общ социалноосигурителен фонд, наричан по-долу „TGSS“) в полза на SNIACE с аргумента, че споразуменията за погасяване на дълговете между SNIACE и FOGASA, както и споразумението за разсрочване между SNIACE и TGSS не са изпълнили пазарните условия, тъй като предвидените в споразуменията лихвени проценти са били по-ниски от пазарните такива.
By Decision 1999/395/EC [2] (hereinafter the Decision of 1998), the Commission considered the aid granted in favour of SNIACE by the Fondo de Garantía Salarial (the Wages Guarantee Fund, hereinafter FOGASA) and the Tesorería General de la Seguridad Social (the General Social Security Treasury, hereinafter the TGSS) to be unlawful and incompatible with the common market because the debt repayment agreements concluded between SNIACE and FOGASA and the rescheduling agreement concluded between SNIACE and the TGSS did not comply with market conditions as the interest rates applied to the agreements were below market rates.
С това отрицателно решение на Испания бе дадено нареждане да изземе оспорваната помощ от получателя.
That unfavourable decision ordered Spain to require the recipient to repay the contested aid.
В решението на Съда на Европейските общности от 29 април 1999 г. по дело С-342/96 Испания/Комисията (наричано по-долу „Тubacex“) [3] бе постановено, че споразуменията за разсрочване на дълговете, сключени между TGSS и FOGASA, не представляват държавни помощи, тъй като тези обществени институции са действали така, както би постъпил частен кредитор, който се опитва да си възстанови средства от длъжник в случаите, когато лихвеният процент е най-малко равностоен на този, който би приложил частен кредитор [4], и че споразумението за разсрочване не би довело до натрупването на нови дългове.
In the Judgment of the Court of Justice of the European Communities of 29 April 1999 in Case C-342/96 Spain v Commission (hereinafter Tubacex) [3], the Court considered that the debt rescheduling agreements concluded by the TGSS and FOGASA did not constitute State Aid as those public institutions had acted as a private creditor would have done to try to recover amounts owed to it, provided that the interest rate was at least equal to the rate that a private creditor would have applied [4] and that the rescheduling agreement did not result in new debts being accumulated.
Въз основа на решението по делото „Tubacex“ Комисията реши да преразгледа решението от 1998 г., тъй като счете, че неговите заключения са били приложими към SNIACE.
In the light of the Tubacex judgment, the Commission decided to reassess the Decision of 1998, as it considered that its conclusions were applicable to SNIACE.
В резултат на това, с писмо от 16 февруари 2000 г. до испанските органи, Комисията реши да започне официална процедура за разследване [5] съгласно член 88, параграф 2, първа алинея от Договора с цел частично отменяне на решението от 1998 г. (наричано по-долу „второ започване на процедурата“).
Consequently, by letter of 16 February 2000 addressed to the Spanish authorities, the Commission decided to initiate the formal investigation procedure [5] laid down in the first subparagraph of Article 88(2) of the Treaty in order to partially revoke the Decision of 1998 (hereinafter the second initiation of the procedure).
С писмо от 21 март 2000 г. Испания предостави на Комисията забележките си относно решението за второ започване на процедурата.
By letter of 21 March 2000, Spain sent its comments to the Commission on the decision concerning the second initiation of the procedure.
Като взе предвид забележките, изразени от испанските органи и заинтересованите страни след второто започване на процедурата, на 20 септември 2000 г. Комисията приключи официалната процедура за разследване с Решение 2001/43/ЕО на Комисията [6] (наричано по-долу „решението от 2000 г.“), като заключи, че мерките в полза на SNIACE не представляват държавни помощи съгласно решението по делото „Tubacex“.
In the light of the comments made by the Spanish authorities and interested parties after the second initiation of the procedure, the Commission terminated the formal investigation procedure on 20 September 2000 by means of Commission Decision 2001/43/EC [6] (hereinafter the Decision of 2000), concluding that the measures granted to SNIACE did not constitute State aid pursuant to the Tubacex judgment.
С решението от 2000 г. бе въведено частично изменение в решението от 1998 г., като бе заменена първата алинея от член 1 и бе премахнат член 2.
The Decision of 1998 was partially amended pursuant to the Decision of 2000, whereby the first paragraph of Article 1 was replaced and Article 2 revoked.
В своето решение от 2000 г. Комисията счете, че като са използвали законния лихвен процент, публичните кредитори са имали за цел максимално да увеличат възможностите си за възстановяване на дължимите им суми, без да понесат финансови загуби.
In its Decision of 2000, the Commission considered that the public creditors, by applying the legal interest rate, had sought to maximise their prospects of recovering the sums due to them without suffering any financial loss. In the Commission’s opinion, ‘Spain acted as a hypothetical private creditor would have done, vis-a-vis SNIACE.’
Във връзка с решението от 2000 г. предприятието Lenzing обжалва решението от 2000 г. пред Първоинстанционния съд.
In the light of the Decision of 2000, the undertaking Lenzing brought an action against the Decision of 2000 before the Court of First Instance.
С решението си по дело Т-36/99 [8] от 21 октомври Първоинстанционният съд анулира решението от 2000 г. на основанието, че съществува явна грешка в оценката на Комисията, състояща се в критерия за поведението на частен кредитор, приложен към публичен такъв.
The Court of First Instance annulled the Decision of 2000 in its judgment of 21 October in Case T-36/99 [8] because the Commission made a manifest error of assessment when applying the private creditor behaviour test to the public creditor.
Съдът потвърди решението на Първоинстанционния съд [9].
The Court of Justice confirmed the judgment of the Court of First Instance [9].
Въз основа на това анулиране втората официална процедура за разследване все още е отворена.
As a result of that annulment, the second formal investigation procedure is still open.
С писма от 3 декември 2004 г., 13 май 2005 г., 18 юли 2005 г. и 7 август 2008 г. Комисията поиска допълнителна информация от испанските органи, която те предоставиха с писма от 28 февруари 2005 г., 4 юли 2005 г., 29 септември 2005 г., 10 септември 2008 г. и 15 септември 2008 г.
By letters of 3 December 2004, 13 May 2005, 18 July 2005 and 7 August 2008, the Commission requested additional information from the Spanish authorities, which was provided by letters of 28 February 2005, 4 July 2005, 29 September 2005, 10 September 2008 and 15 September 2008.
Получател на помощта е предприятието SNIACE, основано през 1939 г. То се занимава с производството на целулоза, хартия, вискозни влакна, синтетични влакна и натриев сулфат.
The beneficiary of the measures is SNIACE, an undertaking founded in 1939. The undertaking produces cellulose, paper, viscose fibres, synthetic fibres and sodium sulphate.
През 2007 г. оборотът на SNIACE бе 15 млн. евро.
SNIACE’s turnover in 2007 was EUR 15 million.
FOGASA и TGSS сключиха със SNIACE споразуменията за изплащане и разсрочване на дълговете, които са описани в съображения 15—21.
FOGASA and the TGSS concluded debt repayment and rescheduling agreements with SNIACE as described in recitals 15 to 21.
Споразумения, сключени с FOGASA
Agreements concluded with FOGASA
FOGASA е независим орган към Министерството на труда и имиграцията, който се финансира чрез вноски от предприятията.
FOGASA is an autonomous body answerable to the Ministry of Employment and Immigration which is financed by contributions from undertakings.
Съгласно разпоредбите в член 33, параграф 1, първа алинея от Статута на работниците основната мисия на FOGASA е да „изплаща на работниците сумите на заплатите, които им се дължат в случаите, когато съответният работодател бъде обявен в несъстоятелност или бъде поставен под принудително изпълнение“.
Its main function, according to the first subparagraph of Article 33(1) of the Workers’ Statute, is to pay ‘to workers the remuneration owed to them in the event of insolvency or administration of their employers’.
Член 33, параграф 4 задължава FOGASA да встъпи в правата и действията на работниците с цел възстановяване на авансовите плащания.
Under paragraph 4 of Article 33, FOGASA is required to subrogate itself to the rights and actions of workers in order to obtain repayment of the sums advanced.
Според разпоредбите на Кралски указ 505/85 от 6 март 1985 г. [10] FOGASA може да сключва споразумения за възстановяване на сумите, предоставени като заплати и обезщетения на работниците, с цел да улесни възстановяването на дължимите суми, върху които ще бъде начислена лихва съобразно законния лихвен процент, който е в сила.
Under the provisions of Royal Decree 505/85 of 6 March 1985 [10], FOGASA may conclude repayment agreements relating to the sums advanced to workers in payment of wages and compensation in order to assist the recovery of sums due, which will bear interest at the statutory rate in force.
На 5 ноември 1993 г. и на 31 октомври 1995 г. между FOGASA и SNIACE бяха сключени две споразумения за погасяване на дълговете.
FOGASA concluded two debt repayment agreements with SNIACE on 5 November 1993 and 31 October 1995.
В първия случай дължимата сума бе в размер на 1362708700 ESP (включително лихвите), а във втория — 339459878 ESP (включително лихвите).
In the first case the sum owed was ESP 1362708700 (including interest) and in the second it was ESP 339459878 (including interest).
Първото споразумение, от 5 ноември 1993 г. (наричано по-долу „споразумение FOGASA I“), се отнася до сумите, изплатени от FOGASA под формата на заплати и обезщетения, които SNIACE дължеше на персонала си.
The first agreement, of 5 November 1993 (hereinafter the FOGASA I agreement), related to the amounts paid by FOGASA in wages and compensation that SNIACE owed to its staff.
Размерът на дълга бе 897652759 ESP и към него следваше да се прибави 10 % лихва, възлизаща на 465055911 ESP, в резултат на което общата сума на дълга стана 1362708700 ESP.
The debt amounted to ESP 897652759, to which interest at a rate of 10 % amounting to ESP 465055911 had to be added, making a total of ESP 1362708700.
Дългът бе обвързан с ипотека върху активите на SNIACE и следваше да бъде погасен съгласно предоговорения на 18 март 1999 г. график, в който сумите в песети (ESP) са следните:
The debt was linked to mortgaging of SNIACE’s assets and was to be repaid in accordance with a schedule, which was renegotiated on 18 March 1999, setting out the amounts in pesetas (ESP) as follows:
Споразумение FOGASA I
The FOGASA I agreement
(ЕSP)
(ESP)
Първоначално споразумение от 5 ноември 1993 г.
Initial agreement of 5 November 1993
Предоговорено споразумение от 18 март 1999 г.
Renegotiated agreement of 18 March 1999
Второто споразумение, сключено на 31 октомври 1995 г. (наричано по-долу „споразумение FOGASA II“), се отнася до сумите, които след споразумението от 5 ноември 1993 г. FOGASA бе продължил да изплаща под формата на заплати и обезщетения, които SNIACE дължеше на персонала си.
The second agreement of 31 October 1995 (hereinafter the FOGASA II agreement) related to the amounts that FOGASA had continued to pay after the agreement of 5 November 1993 in wages and compensation that SNIACE owed to its staff.
Размерът на новия дълг бе 229424860 ESP и към него следваше да се прибави 9 % лихва, възлизаща на 110035018 ESP, в резултат на което общата сума на дълга стана 339459878 ESP.
The new debt amounted to ESP 229424860, to which interest at a rate of 9 % amounting to ESP 110035018 had to be added, making a total of ESP 339459878.
Дългът бе обвързан с ипотека върху активите на SNIACE и следваше да бъде погасен съгласно предоговорения на 18 март 1999 г. график, в който сумите в песети (ESP) са следните:
The debt was linked to mortgaging of SNIACE’s assets and was to be repaid in accordance with a schedule that was renegotiated on 18 March 1999 that set out the amounts in pesetas (ESP) as follows:
Споразумение FOGASA II
The FOGASA II agreement
Първоначално споразумение от 31 октомври 1995 г.
Initial agreement of 31 October 1995
TGSS
The TGSS
Съгласно разпоредбата в член 20 от Общия закон за социално осигуряване [11] TGSS може да позволи отлагането или плащането на части на вноските, дължими на социалноосигурителните служби, както и допълнителни такси върху тези вноски.
Under Article 20 of the General Law on Social Security [11], the TGSS may agree to the deferment or payment in instalments of the social security contributions owed and surcharges relating to those contributions.
В член 27 от същия закон се постановява, че допълнителните такси за внасяне след предвидения срок следва да бъдат прибавени към отложените задължения.
Article 27 of that Law states that surcharges for payments outside the time limit must be added to the deferred debt.
Целта на споразумението от 8 март 1996 г., изменено със споразуменията от 7 май 1996 г. и 30 септември 1997 г., бе да се разсрочи изплащането на дълговете с общ размер 3510387323 ESP, както и начислените лихви, възлизащи на 615056349 ESP при лихвен процент 7,5 %.
The agreement of 8 March 1996, as amended by the agreements of 7 May 1996 and 30 September 1997, provided for the rescheduling of the debt payment to a total amount of ESP 3510387323 plus accrued interest, which, at a rate of 7,5 %, amounted to ESP 615056349.
Главницата отговаряше на закъснения в изплащането на вноските на социалноосигурителните служби от февруари 1991 г. до февруари 1997 г. Погасяването следваше да се извърши чрез 120 месечни вноски, като през първите две години бъдат изплатени само лихвите по законния процент от 7,5 %, докато от третата до десетата година следваше да се погасят главницата и лихвите съгласно годишен темп на изплащане от 5 % (от октомври 1999 г. до септември 2001 г.), 10 % (от октомври 2001 г. до септември 2003 г.), 15 % (от октомври 2003 г. до септември 2005 г.) и 20 % (от октомври 2005 г. до септември 2007 г.).
The principal corresponded to arrears in payment of social security contributions from February 1991 to February 1997. Payment was to be made in 120 monthly instalments. During the first two years, only the interest, calculated at the statutory rate of 7,5 %, was payable, whereas in years three to 10 both principal and interest were to be repaid at annual repayment rates of 5 % (from October 1999 to September 2001), 10 % (from October 2001 to September 2003), 15 % (from October 2003 to September 2005) and 20 % (from October 2005 to September 2007).
ОСНОВАНИЯ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
REASONS THAT LED TO INITIATION OF THE PROCEDURE
В решението си за започване на процедурата Комисията счете, че анализът, извършен от съда по делото „Tubacex“, е изцяло приложим към мерките в решението от 1998 г. и следователно е уместна частичната отмяна на това решение и нова оценка на споразуменията, сключени между SNIACE и публичните кредитори.
In its decision to initiate the procedure, the Commission considered that the Court of Justice’s analysis in the Tubacex case was fully applicable to the measures in question in the Decision of 1998 and, therefore, that that decision should be partially revoked and the agreements concluded between SNIACE and the public creditors should be reassessed.
След оповестяване на решението по делото „Tubacex“ Комисията изрази някои съмнения относно мерките, приведени в действие от публичните кредитори:
Indeed, in the light of the Tubacex judgment, the Commission expressed some doubts concerning the measures implemented by the public creditors:
на първо място, относно наличието на елементи на държавна помощ в мерките, счетени за несъвместими в решението от 1998 г., и в този случай, относно тяхната несъвместимост, и
firstly, concerning the presence of elements constituting State Aid in the measures deemed incompatible in the Decision of 1998 and, if so, their compatibility; and
на второ място, относно поведението на частен кредитор в аналогично положение, който би изискал по-висок лихвен процент от този, прилаган от публичните кредитори.
secondly, concerning the behaviour of a private creditor who, in a comparable situation, would have demanded a higher interest rate than that required by the public creditors.
Заинтересованите страни не са представили мнения.
No comments were submitted by interested parties.
ЗАБЕЛЕЖКИ НА ИСПАНИЯ
SPAIN’S COMMENTS
С писмо от 21 март 2000 г. правителството на Испания представи своите забележки.
The Spanish Government submitted its comments by letter of 21 March 2000.
Испанските органи не са съгласни с решението на Комисията да започне официалната процедура за разследване, тъй като са на мнение, че тази процедура не е необходима за осъществяването на предвидената частична отмяна на решението от 1998 г.
The Spanish authorities disagree with the Commission’s decision to open the formal investigation procedure, inasmuch as in their view the investigation procedure was not necessary to carry out the envisaged partial revocation of the Decision of 1998.
Що се отнася до споразумението за разсрочване между SNIACE и TGSS, испанските органи не споделят мнението на Комисията, според която „изглежда вероятно в извънсъдебните споразумения, чиито цели или резултати са насочени към разсрочването на заварените дългове, кредиторът да направи опит да получи от длъжника лихва за забава, която е по-висока от законния лихвен процент, като в замяна се въздържа да прибегне към правосъдието, за да си възстанови дължимата сума“.
As regards the rescheduling agreement between SNIACE and the TGSS, the Spanish authorities do not share the Commission’s view that ‘it seems probable that, in the case of out-of-court agreements concerned with or having the effect of rescheduling pre-existing debts, the creditor would seek to obtain from the debtor a rate of interest on arrears that would be higher than the legal interest rate as compensation for not pursuing the recovery of the debt by legal means’.
Точно обратното — те твърдят, че поради финансовото положение на предприятието, както и заради разходите, продължителността и непредвидимостта, свързани със съдебните производства, извънсъдебните споразумения обикновено водят до договаряне на лихвен процент, който е по-нисък от законния лихвен процент.
On the contrary, they claim that, owing to the financial situation of the company as well as the cost, duration and uncertainty inherent in legal proceedings, out-of-court agreements would frequently lead to agreeing an interest rate lower than the legal interest rate.
С това испанските органи отново изтъкват аргумента си, че предоставянето на отсрочка при същевременното прилагане на законния лихвен процент защитава интересите на социалноосигурителната система по отношение на връщането на задълженията много по-добре, отколкото всяко друго действие, което би предприел частен кредитор.
Thus, the Spanish authorities reiterate their argument that the granting of a deferment applying the legal interest rate protects the interests of the social security system, in terms of recovering debts, better than any other form of action that a private creditor could have taken.
Испанското правителство също така напомня, че докато един частен кредитор може да договори всякакъв лихвен интерес с длъжника, социалноосигурителните органи са задължени да спазват член 20 от Общия закон за социалното осигуряване, който предвижда, че при споразуменията за разсрочване на дълговете следва да се прилага законният лихвен процент.
The Spanish Government also recalls that while a private creditor can agree any interest rate with the debtor, the Social Security authorities are bound by Article 20 of the General Law on Social Security, which lays down that the legal interest rate is to be applied in the debt rescheduling agreements.
При решението си да започне процедурата Комисията счете, че съпоставянето на условията по споразумението на частните кредитори от октомври 1996 г. с тези на споразумението за разсрочване, сключено между социалноосигурителната служба и SNIACE, може би не представлява правилният начин за прилагане на критерия за частен кредитор съгласно определението на съда.
In its decision to initiate the procedure, the Commission considered that the comparison of the terms contained in the private creditors’ agreement of October 1996 with the terms of the rescheduling agreement between the social security authorities and SNIACE might not be the correct way of applying the ‘private creditor’ test, as defined by the Court of Justice.
В този смисъл испанските органи заявиха, че поради законовите задължения на публичната администрация положението на публичните кредитори не е съпоставимо с това на частните кредитори.
In this regard, the Spanish authorities stated that, due to legal obligations of the public administration, the situation of public creditors could not be treated in the same way as the situation of private creditors.
Те обаче подчертаха, че въпреки различията, условията по сключените споразумения между социалноосигурителните органи и SNIACE, от една страна, и между FOGASA и SNIACE, от друга страна, са били по-стриктни от условията, договорени в споразумението, сключено между частните кредитори.
However, they emphasised that, in spite of the differences, the terms and conditions of the agreements between the social security authorities and SNIACE, on the one hand, and between FOGASA and SNIACE, on the other hand, were stricter than the terms reached in the private creditors’ agreement.
Най-накрая, испанските органи отново подчертаха становищата, изложени от тях при процедурата, довела до решението от 1998 г.
Finally, the Spanish authorities reiterated the views expressed in the procedure which led to the Decision of 1998.
МОТИВИ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ВТОРА ПРОЦЕДУРА
ON THE JUSTIFICATION OF THE SECOND INITIATION OF THE PROCEDURE
Испанските органи настояват, че не е било необходимо започване на нова официална процедура за разследване с цел разрешаването на случая, както и че спазването на правата на заинтересованите страни не представлява достатъчна причина за това.
The Spanish authorities maintain that it was not necessary to initiate a new formal investigation procedure to resolve the case and that respect for the rights of interested parties was not a sufficient reason for doing so.
От своя страна Комисията счита, че решението по делото „Tubacex“ притежава необходимата важност, налагаща тази информация да бъде доведена до знанието на испанските органи и заинтересованите страни.
For its part, the Commission considers that the Tubacex judgment was sufficiently relevant for the Spanish authorities and the interested parties to be informed of it.
Въпросното решение би могло да промени критериите за оценка, изложени в решението за започване на процедура от 7 ноември 1997 г.
Indeed, that judgment could alter the assessment criteria as laid down in the decision to initiate the procedure of 7 November 1997.
УСТАНОВЯВАНЕ НА НАЛИЧИЕТО НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 87, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА
DETERMINING THE EXISTENCE OF AID FOR THE PURPOSES OF ARTICLE 87(1) OF THE TREATY
При второто започване на процедурата Комисията повдигна въпроса, дали в споразуменията, подписани между SNIACE и публичните кредитори на предприятието са били включени държавни помощи и, в такъв случай, дали тези помощи могат да бъдат обявени за съвместими.
In the second initiation of the procedure, the Commission raised the question of whether the agreements concluded between SNIACE and its public creditors included State Aid and, if so, whether they could be declared compatible.