natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Разграждането се наблюдава през съответните интервали от време, като се определя остатъчната активност 14C или отделения 14CO2 (вж. раздел 1.8.9.4) и/или чрез химичен анализ (раздел 1.8.9.5).
The exact number of flasks required will depend on the method used for measuring the degradation (see third paragraph in section 1.8.9.1; section 1.8.9.4 and Appendix 3).
Инкубационният период трябва да бъде достатъчно дълъг, за да позволи оценяването на процеса на разграждане.
Two subsamples (e.g. 5 ml aliquots) should be withdrawn from each test flask at each sampling time.
За предпочитане е степента на разграждане да надвишава 50 %; за бавно разграждащи се вещества степента на разграждане трябва да бъде достатъчна (обикновено над 20 % разграждане), за да позволи определянето на скоростната константа на процеса на разграждане.
If multiple flasks are used to allow harvesting of whole flasks, a minimum of two flasks should be sacrificed at each sampling time (see first paragraph in section 1.8.9.1).
Трябва да се провеждат периодични измервания на pH и концентрацията на кислород в системата за изпитване, освен ако предходният опит от подобни изпитвания в проби от вода и утайка, взети от същото място, не правят ненужно извършването на такива измервания. При определени условия метаболизмът на първичните субстрати при много по-високи концентрации във водата или утайката могат да доведат евентуално до значителна промяна на експерименталните условия по време на изпитването под въздействието на достатъчно отделен CO2 и достатъчно намаляване на кислорода. 1.8.9. Процедура
Preparation of flasks for suspended sediment test [optional]
Подготовка на колби за пелагични изпитвания Прехвърлете подходящо количество вода за изпитване в колбите за изпитване, запълвайки до около една трета от обема на колбите, но не по-малко от около 100 ml. При използването на няколко колби (за да е възможно обработването на цяла колба във всяко време на вземане на проби), подходящият обем вода за изпитване отново е около 100 ml, тъй като малките обеми проби могат да повлияят върху продължителността на латентния период.
Add the necessary volumes of test water and sediment, if required, to the test vessels (see section 1.8.5).
Изпитваното вещество се добавя от изходен разтвор, както е описано в раздели 1.8.2 и 1.8.7. Най-малко две различни концентрации на изпитваното вещество, с разлика помежду си от 5 до 10 пъти, трябва да бъдат използвани с цел определянето на кинетиката на разграждане и изчисляването на скоростната константа на разграждане.
The preparation of flasks for suspended sediment test is the same as for the pelagic test (see sections 1.8.9.1 and 1.8.9.2).
И двете избрани концентрации трябва да са по-малки от 100 µg/L и за предпочитане е да бъдат в диапазона < 1—10 µg/L.
Use preferably serum bottles or similar shaped flasks.
Затворете колбите със запушалки или капаци, които не пропускат въздух и CO2.
Place the closed flasks horizontally on a shaker.
За немаркирани с 14C нелетливи изпитвани вещества са подходящи тапи от памук, които предпазват от замърсявания от въздуха (вж. раздел 1.8.1), при условие че е известно, че основните продукти на разграждане са нелетливи, както и при индиректно определяне на CO2 (вж. допълнение 3).
Obviously, open flasks for non-14C-labelled, non-volatile substances should be placed in upright position; in this case magnetic stirring and the use of magnetic bars coated with glass are recommended.
Инкубирайте колбите при избраната температура (вж. раздел 1.8.8.1).
If necessary, aerate the bottles to maintain proper aerobic conditions.
Вземете проби за химичен анализ или измервания на 14C в началото на изпитването (т.е. преди да започне биоразграждането; вж. раздел 1.7.1), а след това през определени интервали от време в процеса на изпитването. Вземането на проби може да се извърши чрез отделяне на подпроби (напр. аликвотни части от 5 ml) от всяка репликата или чрез вземане на цели колби при всяко отделно вземане на проба.
Radiochemical determinations
Минерализацията на изпитваното вещество може да бъде определена директно или индиректно (вж. допълнение 3). Обикновено по време на фазата на разграждане са необходими минимум пет пробни точки (т.е. след края на латентния период), за да се определи с достатъчна точност скоростната константа, освен ако не съществуват основания да се смята, че три пробни точки са достатъчни за бързо разграждащите се вещества. За бавно разграждащи се вещества могат лесно да бъдат направени повече измервания по време на фазата на разграждане и в този случай трябва да се използват повече измервателни точки за определянето на k. Не може да бъде установен фиксиран времеви график за вземане на проби, тъй като скоростта на биоразграждане варира; въпреки това, в случай че процесът на разграждане е бавен, се препоръчва ежеседмично вземане на проби. Ако изпитваното вещество е бързо разградимо, вземането на проби трябва да се извършва веднъж на ден по време на първите три дни, след което на всеки втори или трети ден. При определени обстоятелства, като например при много бързо хидролизиращи вещества, може да се наложи ежечасно вземане на проби. Препоръчва се да се извърши предварително проучване преди началото на изпитването, за да се определят подходящите интервали за вземане на проби. Ако е необходимо наличието на проби за последващ специфичен анализ, препоръчително е да се вземат повече проби, след което да се изберат онези, които ще бъдат анализирани в края на експеримента, като се следва обратна последователност, т.е. последните проби се анализират първи (вж. втора алинея от раздел 1.8.9.5 за насоки относно стабилността на пробите по време на съхраняването). 1.8.9.2. Брой колби и проби Трябва да разполагате с достатъчен брой колби за изпитване, за да осигурите:
The evolved 14CO2 is measured indirectly and directly (see Appendix 3).
колби за изпитване; най-малко по две колби за всяка концентрация от изпитваното вещество (за предпочитане е най-малко 3) или няколко колби за изпитване за всяка концентрация, в случай че се вземат цели колби при всяко вземане на проби (обозначение FT); колби за изпитване за изчисляване на тегловния баланс; най-малко по две колби за всяка концентрация от изпитваното вещество (обозначение FM); празна проба, без изпитвано вещество; най-малко една празна колба за изпитване, съдържаща само вода за изпитване (обозначение FB); референтен контрол; две колби с референтното вещество (напр. анилин или натриев бензоат, при 10 µg/l) (обозначение FC). Целта на референтния контрол е да се потвърди минимална микробиална активност.
The 14CO2 is determined indirectly by the difference between the initial 14C activity in the test water or suspension and the total residual activity at the sampling time as measured after acidifying the sample to pH 2-3 and stripping off CO2.
Ако е удобно, може да бъде използвано радиомаркирано референтно вещество, също и когато разграждането на изпитваното вещество се контролира чрез химични анализи; стерилен контрол; една или две колби, съдържащи стерилизирана вода за изпитване за изследване на възможното абиотично разграждане или друго небиологично отстраняване на изпитваното веществото (обозначение FS). Биологичната активност може да бъде прекъсната с автоклавна обработка (121 °C; 20 мин.) на водата за изпитване или чрез добавяне на токсично вещество (напр. натриев азид (NaN3) 10—20 g/l, живачен хлорид (HgCl2) 100 mg/l или формалин 100 mg/l), както и чрез облъчване с гама лъчи. Ако се използва HgCl2, той трябва да бъде изхвърлен като токсичен отпадък. При вода, към която е добавено голямо количество утайка, не е лесно да се постигнат стерилни условия; в този случай се препоръчва повторна автоклавна обработка (напр. трикратна). Трябва да се вземе под внимание, че сорбционните характеристики на утайката могат да бъдат променени от автоклавната обработка; контрол на разтворителя, със съдържание на вода за изпитване и вода за изпитване с примес на референтно вещество; паралелен анализ в колби, обработвани с еднакво количество разтворител и при използването на същата процедура като при прилагането на изпитваното вещество. Целта е да се изследват възможните неблагоприятни ефекти на разтворителя, определяйки разграждането на референтното вещество. При планирането на изпитването изследователят трябва да вземе под внимание относителната важност на увеличената репликатност при експеримента спрямо увеличен брой интервали на вземане на проби.
Inorganic carbon is thus removed and the residual activity measured derives from organic material.
Точният брой на необходимите колби ще зависи от метода, използван за измерване на разграждането (вж. трета алинея от раздел 1.8.9.1; раздел 1.8.9.4 и допълнение 3). Две подпроби (напр. аликвотни части от 5 ml) трябва да бъдат взети от всяка колба за изпитване за всеки интервал на вземане на проба. Ако се използват няколко колби с цел вземане на цели колби, за всеки интервал на вземане на проба трябва да се използват минимум две колби (вж. първа алинея от раздел 1.8.9.1). 1.8.9.3. Подготовка на колби за изпитване със суспендирана утайка [по избор] Добавете в изпитвателните съдове за изпитване необходимите количества вода и утайка за изпитване, ако е необходимо (вж. раздел 1.8.5). Подготовката на колбите за изпитване със суспендирана утайка е същата като при пелагичното изпитване (вж. раздели 1.8.9.1 и 1.8.9.2). За предпочитане е използването на серумни бутилки или на колби с подобна форма. Поставете затворените колби в хоризонтално положение върху вибрационен плот. Както се подразбира, отворените колби за немаркирани с 14C нелетливи вещества трябва да бъдат поставени в изправено положение; в този случай е препоръчително магнитно разбъркване и използването на магнитни бъркалки със стъклено покритие. Ако е необходимо, аерирайте бутилките за поддържане на подходящи аеробни условия. 1.8.9.4. Радиохимични измервания
The indirect 14CO2 determination should not be used, if major volatile transformation products are formed during the transformation of the test substance (see Appendix 3).
Отделеният 14CO2 се измерва директно и индиректно (вж. допълнение 3).
If possible, the 14CO2 evolution should be measured directly (see Appendix 3) at each sampling time in at least one test flask; this procedure enables both the mass balance and biodegradation process to be checked, but it is restricted to tests conducted with closed flasks.
14CO2 се определя индиректно чрез разликата между първоначалната активност 14C във вода за изпитване или в суспензия и общата остатъчна активност в съответното време на вземане на пробата, измерена след подкиселяването на пробата до pH 2—3 и отстраняването на CO2.
If the evolved 14CO2 is measured directly during the test, more flasks should be set up for this purpose at the start of the test.
По този начин неорганичният въглерод се отстранява и измерената остатъчната активност се обуславя от органичен материал.
Direct 14CO2 determination is recommended, if major volatile transformation products are formed during the transformation of the test substance.
Индиректното определяне на 14CO2 не трябва да се използва, ако в хода на трансформация на изпитваното вещество се формират основни летливи продукти на трансформация (вж. допълнение 3).
At each measuring point the additional test flasks are acidified to pH 2-3 and the 14CO2 is collected in an internal or external absorber (see Appendix 3).
По възможност, отделянето на 14CO2 трябва да се измерва директно (вж. допълнение 3) при всеки интервал на вземане на проба в най-малко една колба за изпитване; тази процедура позволява проверката както на тегловния баланс, така и на процеса на биоразграждане, но е приложима единствено за изпитвания, провеждани със затворени колби.
Optionally the concentrations of 14C-labelled test substance and major transformation products may be determined by use of radiochromatography (e.g. thin layer chromatography, RAD-TLC) or HPLC with radiochemical detection.
Ако отделеният 14CO2 се измерва директно по време на изпитването, трябва да си осигурите повече колби за тази цел в началото на изпитването. Директното измерване на 14CO2 се препоръчва, ако по време на трансформацията на изпитваното вещество се формират основни летливи продукти на трансформация.
Optionally the phase distribution of the remaining radioactivity (see Appendix 1) and residual test substance and transformation products may be determined.
При всяка точка на измерване допълнителните колби за изпитване се подкиселяват до pH 2—3 и 14CO2 се събира във вътрешен или външен абсорбер (вж. допълнение 3). По избор концентрациите на маркирани с 14C изпитвани вещества и основните продукти на трансформация могат да се определят чрез използването на радиохроматография (напр. тънкослойна хроматография, RAD-TLC) или високоефективна течна хроматография HPLC с радиохимична детекция. По избор може да се определи фазовото разпределение на остатъчната радиоактивност (вж. допълнение 1) и остатъчното изпитвано вещество и продуктите на трансформация.
At the end of the test the mass balance should be determined by direct 14CO2 measurement using separate test flasks from which no samples are taken in the course of the test (see Appendix 3).
В края на изпитването трябва да се определи тегловният баланс чрез директно измерване на 14CO2, използвайки отделни колби за изпитване, от които не са вземани никакви проби по време на изпитването (вж. допълнение 3).
Specific chemical analysis If a sensitive specific analytical method is available, primary biodegradation can be assessed by measuring the total residual concentration of test substance instead of using radiolabelling techniques. If a radiolabelled test substance is used (to measure total mineralisation), specific chemical analyses can be made in parallel to provide useful additional information and check the procedure.
Специфичен химичен анализ
Specific chemical analyses may also be used to measure transformation products formed during the degradation of the test substance, and this is recommended for substances that are mineralised with half-lives exceeding 60 days.
При наличие на чувствителен специфичен аналитичен метод първоначалното биоразграждане може да бъде оценено чрез измерване на общата остатъчна концентрация на изпитваното вещество, вместо използването на техники за радиомаркиране.
The concentration of the test substance and the transformation products at every sampling time should be measured and reported (as a concentration and as percentage of applied). In general, transformation products detected at ≥ 10 % of the applied concentration at any sampling time should be identified unless reasonably justified otherwise. Transformation products for which concentrations are continuously increasing during the study should also be considered for identification, even if their concentrations do not exceed the limit given above, as this may indicate persistence.
Ако се използва радиомаркирано вещество (за измерване на общата минерализация), могат да бъдат провеждани паралелно специфични химични анализи с цел осигуряване на полезна допълнителна информация и проверка на процедурата.
Analyses of transformation products in sterile controls should be considered, if rapid abiotic transformation of the test substance (e.g. hydrolysis) is thought possible. The need for quantification and identification of transformation products should be considered on a case by case basis, with justifications being provided in the report. Extraction techniques with organic solvent should be applied according to directions given in the respective analytical procedure. All samples should be stored at 2 to 4 °C and air-tight if analysis is carried out within 24 hours (preferred). For longer storage, the samples should be frozen below – 18 °C or chemically preserved. Acidification is not a recommended method to preserve the samples, because acidified samples may be unstable. If the samples are not analysed within 24 hours and are subject to longer storage, a storage stability study should be conducted to demonstrate the stability of chemicals of interest under – 18 °C storage or preserved conditions. If the analytical method involves either solvent extraction or solid phase extraction (SPE), the extraction should be performed immediately after sampling or after storing the sample refrigerated for a maximum of 24 hours. Depending on the sensitivity of the analytical method, larger sample volumes than those indicated in section 1.8.1 may be necessary.
Специфични химични анализи могат да се провеждат и за измерване на продуктите на трансформация, получени по време на разграждането на изпитваното вещество, като това се препоръчва по отношение на вещества, които се минерализират с периоди на полуразпад над 60 дни.
The test can easily be carried out with test volumes of one litre in flasks of 2-3 litre volume, which makes it possible to collect samples of approx. 100 ml.
Нуждата от количествено определяне и идентифициране на продуктите на трансформация трябва да се преценява за всеки отделен случай, като съответните обосновки се посочват в протокола. Техниките за екстракция с органичен разтворител трябва да се прилагат в съответствие с инструкциите, описани в съответната аналитична процедура.
Plot of data
В случай че анализът се извършва в рамките на 24 часа (за предпочитане), всички проби трябва да се съхраняват при температура от 2 до 4 °C и в условия на херметизация.
Round off sampling times to a whole number of hours (unless the substance degrades substantially in a matter of minutes to hours) but not to a whole number of days.
При по-продължителен период на съхранение пробите трябва да са замразени до температура под –18 °C или третирани с химични консерванти. Подкиселяването не е препоръчителен метод за съхраняване на пробите, тъй като подкиселените проби могат да са нестабилни.
Plot the estimates of the residual activity of test substance (for 14C-labelled substances) or the residual concentration (for non-labelled substances), against time both in a linear and in a semi-logarithmic plot (see Figures 1a, 1b).
Ако пробите не се анализират в рамките на 24 часа и подлежат на по-продължителен период на съхраняване, трябва да се проведе изследване на устойчивостта в условията на съхранение, за да се установи стабилността на въпросните химични вещества при съхранение при температура под –18 °C или при обработка с химични консерванти. Ако аналитичният метод изисква или екстракция с разтворител, или екстракция в твърда фаза, екстракцията трябва да се извърши веднага след вземането на пробата или след запазването на замразената проба за максимален период от 24 часа.
If degradation has taken place, compare the results from flasks FT with those from flasks FS.
В зависимост от чувствителността на аналитичния метод може да се наложи използването на по-големи обеми проби от посочените в раздел 1.8.1. Изпитването може да бъде извършено лесно с изпитвани обеми от един литър в колби с вместимост от 2—3 литра, което би позволило вземането на проби от около 100 ml. 2. ДАННИ И ДОКЛАДВАНЕ 2.1. ОБРАБОТКА НА РЕЗУЛТАТИТЕ
If the means of the results from the flasks with test substance (FT) and the sterile flasks (FS) deviate by less than 10 %, it can be assumed that the degradation observed is predominantly abiotic.
Графично изобразяване на данните Интервалите на вземане на пробите трябва да се закръглят на цели часове (освен ако веществото не се разгражда значително за минути до часове), но не и на цели дни.
If the degradation in flasks FS is lower, the figures may be used to correct those obtained with flasks FT (by subtraction) in order to estimate the extent of biodegradation.
Изобразявайте данните за остатъчната активност на изпитваното вещество (за маркирани с 14C вещества) или за остатъчната концентрация (за немаркирани вещества), спрямо времето както в линейна, така и в полулогаритмична графика (вж. фигури 1a, 1б). Ако се е извършило разграждане, сравнете резултатите от колби FT с тези от колби FS.
When optional analyses are performed for major transformation products, plots of their formation and decline should be provided in addition to a plot of the decline of the test substance.
Ако резултатите от колбите с изпитваното вещество (FT) и стерилните колби (FS) се различават с по-малко от 10 %, може да се предположи, че наблюдаваното разграждане е предимно абиотично. Ако разграждането в колби FS е по-ниско, данните могат да бъдат използвани за коригиране на получените от колби FT (чрез изваждане) с цел установяване на степента на биоразграждане.
Estimate the lag phase duration tL from the degradation curve (semi-logarithmic plot) by extrapolating its linear part to zero degradation or alternatively by determining the time for approximately 10 % degradation (see Figures 1a and 1b).
Когато по избор се провеждат анализи на основни продукти на трансформация, трябва да бъдат представени графики на тяхното формиране и спад в допълнение към графичното изобразяване на намаляването на изпитваното вещество.
From the semi-logarithmic plot, estimate the first order rate constant, k, and its standard error by linear regression of ln (residual 14C activity or test substance concentration) versus time.
Установете продължителността на латентния период tL от кривата на разграждането (полулогаритмична графика) чрез екстраполация на нейната линейна част до нулево разграждане или алтернативно чрез определяне на времето за разграждане в размер на около 10 % (вж. фигури 1a и 1б). От полулогаритмичната графика установете скоростната константа от първи порядък k и нейната стандартна грешка чрез линейна регресия на ln (остатъчна активност 14C или концентрация на изпитваното вещество) спрямо времето.
With 14C measurements in particular, use only data belonging to the initial linear part of the curve after the ended lag phase, and give preference to selecting few and representative data rather than selecting a greater number of more uncertain data.
Специално при измерванията 14C използвайте единствено данни, принадлежащи към началната линейна част на кривата след приключилата латентна фаза и отдайте предпочитание на избора на известно количество представителни данни, вместо на голям обем несигурни данни.
Uncertainty includes here errors inherent in the recommended direct use of measured residual 14C activities (see below).
Несигурността в случая се определя от грешки, обусловени от препоръчаното директно използване на измерени остатъчни 14C активности (вж. по-долу).
It may sometimes be relevant to calculate two different rate constants, if the degradation follows a biphasic pattern.
В някои случаи би било уместно изчисляването на две различни скоростни константи, ако разграждането се развива по двуфазен модел. За тази цел се определят две различни фази на кривата на разграждане.
For this purpose two different phases of the degradation curve are defined.
Изчисленията на скоростната константа k и на периода на полуразпад t½ = ln2/k трябва да се извършват за всяка отделна репликатна колба, когато се вземат подпроби от една и съща колба, или чрез използване на средните стойности, когато в рамките на един интервал на вземане на проби се вземат цели колби (вж. последната алинея от раздел 1.8.9.2).
Calculations of the rate constant, k, and the half-life t½ = ln2/k, should be carried out for each of the individual replicate flasks, when sub-samples are withdrawn from the same flask, or by using the average values, when whole flasks are harvested at each sampling time (see last paragraph in section 1.8.9.2).
Когато се използва първата от посочените процедури, скоростната константа и периодът на полуразпад трябва да се отчитат за всяка отделна репликатна колба като средна стойност със стандартна грешка.
When the first-mentioned procedure is used, the rate constant and half-life should be reported for each of the individual replicate flasks and as an average value with a standard error.
В случай че са били използвани високи концентрации на изпитваното вещество, кривата на разграждане може значително да се отклонява от права линия (полулогаритмична графика) и кинетиката от първи порядък може да не е валидна в този случай.
If high concentrations of test substance have been used, the degradation curve may deviate considerably from a straight line (semi-logarithmic plot) and first order kinetics may not be valid.
В този смисъл определянето на периода на полуразпад е безпредметно.
Defining a half-life has therefore no meaning.