natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Всъщност, както отбелязва и Съдът в решението си по дело Stardust Marine, „… заради привилегированите отношения между държавата и дадено публично предприятие би било много трудно на трето лице да докаже в даден конкретен случай, че мерките за оказване на помощ действително са били взети по нареждане на публичните власти.“ Оттук нататък самият факт, че сключеният между страните рамков договор предвижда одобрение от страна на белгийската държава, представлява силен показател за участие на белгийското правителство.
As the Court of Justice stated in its Stardust Marine ruling, ‘… it will, as a general rule, be very difficult for a third party, precisely because of the privileged relations existing between the State and a public undertaking, to demonstrate in a particular case that aid measures taken by such an undertaking were in fact adopted on the instructions of the public authorities’. Therefore, the simple fact that the contract concluded between the parties provides for approval by the Belgian State, is a strong indication of the implication of the Belgian Government.
В своя отговор на писмото за започване на процедурата белгийското правителство обяснява, че клаузата съдържаща се в член 2 на рамковия договор не се е отнасяла за самия план за преструктуриране, а до съобщението, чрез което Белгия е трябвало да уведоми Комисията за сключването на рамковия договор.
In its reply to the letter initiating the procedure, the Belgian Government explains that the clause contained in Article 2 of the framework agreement does not concern the restructuring plan itself, but the communication by means of which Belgium was going to notify the Commission of the framework agreement.
Комисията намира този аргумент за неубедителен: ако страните по рамковия договор са имали предвид само уведомяването на Комисията от Белгия, те щяха да го напишат недвусмислено в член 2 на договора.
The Commission considers that this argument is unconvincing: if the parties to the framework agreement had had mere notification by Belgium to the Commission in mind, they would have expressly written so in Article 2 of the agreement.
Предложеното от белгийското правителство тълкуване противоречи на буквалния смисъл на записаното в договора.
The interpretation proposed by the Belgian Government is contrary to the letter of the agreement.
От това Комисията заключава, че член 2 на договора включва одобрение на мерките от белгийските власти и представлява показател за наличие на отговорност на белгийската държава по отношение на въпросните мерки.
Consequently, the Commission concludes that Article 2 of the agreement implies the approval of measures by the Belgian authorities and constitutes an indication of imputability of the measures in question to the Belgian State.
Статии в пресата
Press articles
В пресата могат да се открият и допълнителни показатели в полза на наличието на намеса от страна на белгийската държава в този случай [40].
The additional evidence of intervention by the Belgian Government in this case is also to be found in press articles [40].
Така например в статия, публикувана във вестник „Либр Белжик“ на 19 май 2003 г. [41] се цитира прес-отделът на SNCB, който обяснява, че към дата 19 май 2003 г. Белгия все още не е уведомила Комисията за оздравителните мерки, докато рамковият договор е бил сключен на 7 април 2003 г., защото „федералната власт трябва[ло] да си каже думата“.
Thus, an article which appeared in La Libre Belgique of 19 May 2003 [41] quotes SNCB’s press department, which explains that Belgium had still not notified the Commission of the rescue measures on 19 May 2003, whereas the framework agreement had been signed on 7 April 2003, by the fact that ‘the federal authority is [was] to have its say’.
Статия публикувана през март 2003 г. на сайта www.cheminots.be, се позовава на думи на Карел Винк, тогавашен изпълнителен директор в SNCB, казани по повод на ABX и IFB: „Той настоява за по-голяма свобода на действие в управлението на дружеството“.
In an article which appeared in March 2003 on the website www.cheminots.be, Karel Vinck, at the time the Chief Executive of SNCB, was quoted on the subject of the ABX and IFB cases as follows: ‘He demands sufficient financial headroom for the management of the company.’
От това се подразбира, че ръководството на SNCB смята, че държавата прекалява с намесата си в него.
That allows the interpretation that SNCB’s management considered that the State was intervening too much in these cases.
Белгия отхвърля този показател.
Belgium refutes this implication.
А що се отнася до статията в „Либр Белжик“, както по отношение член 2 от рамковия договор, тя настоява, че федералната власт „си казва думата“ само по въпроса за уведомяването на Комисията от белгийското правителство за сключването на рамковия договор.
As regards the article in La Libre Belgique, it emphasises, as in Article 2 of the framework agreement, that the federal authority only had something to say about the Belgian Government’s communication to the Commission, by means of which the framework agreement was notified.
Следователно текстът на статията и прес комюникето на SNCB е ясен.
The text of the press article and SNCB’s press release is clear.
Ако прес-отделът на SNCB е искал да каже, че е оставало само белгийското правителство да одобри текста, който да предаде на Комисията, той е щял да посочи, че проблемът, който трябва да се реши се отнася само до формата, а не до съдържанието.
If SNCB’s press department had wanted to say that the Belgian Government only had to approve a text for communication to the Commission, it would have indicated that the problem to be resolved was purely a problem of form, and not one of substance.
По отношение на думите на Карел Винк, белгийските власти смятат, че са се ограничавали до управлението на обществените услуги.
As regards the points made by Karel Vinck, the Belgian authorities consider that these were limited to the management of the public service assignments.
Това изглежда малко вероятно, тъй като той е бил интервюиран именно във връзка с ABX и IFB, които, както признава и самото белгийско правителство са свързани с търговската дейност на SNCB, а не с обществените услуги.
This does not appear very credible, as he was interviewed on the subject of the ABX and IFB files, which, as the Belgian Government itself recognised, concern SNCB’s commercial activities, and not the public service assignments.
Обхват, съдържание и условия на рамковия договор
Scope, contents, conditions of the framework agreement
По-общо казано, Комисията припомня, че точка 56 от горецитираното решение по дело Stardust Marine, според която „всеки показател, свидетелстващ за участието на публичните власти или за вероятна липса на такова в приемането на дадена мярка в конкретния случай, предвид нейния обхват, съдържание и условия“ трябва да се взема предвид при установяване на отговорността на държава-членка за вземане на дадена мярка, което превръща обхвата, съдържанието и условията на договора в допълнителни показатели за наличие на отговорност.
In a more general manner, the Commission recalls the aforementioned point 56 of the Stardust Marine ruling which states that ‘any other indicator showing, in the particular case, an involvement by the public authorities in the adoption of a measure or the unlikelihood of their not being involved, having regard also to the compass of the measure, its content or the conditions which it contains’ must be taken into account to establish the imputability of a measure to the Member State, with the result that the scope, the content, and the conditions of the framework agreement constitute additional indications of imputability.
Като повтаря, че SNCB разполага с пълна независимост при вземането на всички решения с изключение на касаещите управлението на обществените услуги, Белгия отхвърля този трети показател.
Belgium refutes this third suggestion, repeating that SNCB would be completely autonomous in taking all these decisions, with the exception of the management of the public services.
Комисията смята, че законът от 1993 г., уреждащ статута на SNCB като акционерно дружество регулирано от публичното право без съмнение дава известна независимост на SNCB по отношение на неговата търговска дейност.
The Commission considers that the 1993 Act which regulates SNCB’s status as a joint stock company under public law certainly gives SNCB independence for its commercial activities.
Въпреки това, Комисията припомня, че правителственият комисар присъства на всяко заседание на Управителния комитет и може да сезира белгийските власти с молба за анулиране на дадено решение на съвета, ако то надхвърля и „[…] вреди на изпълнението на обществените услуги“.
However, the Commission recalls that the Government Commissioner is present at every meeting of the Executive Committee, and can refer a matter to the Belgian authorities in order to revoke a decision made by the Management Board relating to a matter which is not concerned with the fulfilment of public service assignments if that decision is prejudicial to […] the implementation of public service duties.
Както вече беше обяснено, Комисията смята, че правителственият комисар не би могъл да обжалва решението за отпускане на аванс от 2,5 милиона EUR, заради неговия размер и форма, тъй като авансът не може да навреди на изпълнението на обществените услуги.
As already explained, the Commission considers that the decision to grant a cash advance of EUR 2,5 million could not be subject to appeal by the Government Commissioner as, due to its amount and its nature, it could not be prejudicial to the implementation of public service duties.
Оценката на решението да се инвестират приблизително 100 милиона EUR в предприятие, което е на ръба на фалита обаче трябва да бъде различна.
The assessment must be different for the decision to invest nearly EUR 100 million in a company on the verge of bankruptcy.
Това решение е трябвало да накара правителствения комисар да се намеси, или най-малкото да информира белгийските власти, за да предизвика тяхната формална или неформална намеса, както това се е случило през 2000 г. във връзка с инвестициите в италианския клон на ABX.
That decision should lead the Government Commissioner to intervene, or at least to inform the Belgian authorities so that they could intervene formally or informally, as he did for example in 2000 for the investments in the Italian branch of ABX.
Следователно, Комисията счита, че обхватът, съдържанието и условията на рамковия договор, заедно с присъствието и правомощията на правителствения комисар също представляват показател за наличие на отговорност.
Consequently, the Commission considers that, taken together with the presence and the powers of the Government Commissioner, the scope, the contents and the conditions of the framework agreement also constitute evidence of imputability.
От това, Комисията заключава, че белгийската държава носи отговорност за въпросните мерки за периода след вземането на решението от Управителния съвет на 20 декември 2002 г.
Consequently, the Commission concludes that the measures in question are imputable to the Belgian State as regards the period subsequent to the decision by SNCB’s Management Board of 20 December 2002.
Ето защо трябва да се установи дали взетите от SNCB мерки относно IFB са дали някакво предимство на бенефициера след 20 декември 2002 г. и ако не, то SNCB е действало като съобразителен инвеститор в условията на пазарна икономика.
It is therefore necessary to analyse whether the measures taken by SNCB concerning IFB from 20 December onwards conferred an advantage upon the beneficiary, or if, on the contrary, SNCB behaved like an informed investor in a market economy.
Предимство на бенефициера на помощта, при прилагане на принципа на съобразителния инвеститор в условията на пазарна икономика
Advantage to the aid recipient applying the principle of an informed investor in a market economy
Трябва да се анализира дали решението на управителния съвет на SNCB от 20 декември 2002 г. да увеличи капитала на IFB посредством преобразуване на просрочените вземания в капитал и отпускането на помощ за оздравяване, довело до подписването на 7 април 2003 г. от SNCB на рамковия договор с IFB, e дало икономическо предимство на IFB, или това решение може да се определи като действие на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
It is necessary to analyse whether the decision by SNCB’s Management Board of 20 December 2002 to increase IFB’s capital by the conversion of credits due, and to award the rescue measures, which led to SNCB’s signature, on 7 April 2003, of the framework agreement with IFB, created an economic advantage for IFB, or if this decision was the result of an assessment by a private investor in a market economy.
След като Белгия не носи отговорност за решението на SNCB да не изисква подновяване на прекъснатото от края на 2000 г. до декември 2002 г. изплащане на фактури, а също и за решението на SNCB да отпусне аванс от 2,5 милиона EUR, то следва тези решения да се проучат подробно.
Since SNCB’s decision not to request any further payment of its invoices to IFB from the end of 2000 until December 2002 and SNCB’s decision to award an advance of EUR 2,5 million are not imputable to Belgium, there is no longer any need to analyse these decisions in detail.
За информация, оздравителните мерки се състоят във:
For information, the rescue measures consist of:
Разсрочено плащане на задълженията от 63 милиона EUR;
The granting of a payment extension for debts of EUR 63 million,
предоставяне на кредитно улеснение за сумата от 15 милиона EUR;
The granting of a credit facility of EUR 15 million,
отпускане на аванс подлежащ на възстановяване на стойност 5 милиона EUR;
The granting of a recoverable advance of EUR 5 million.
Мерките за преструктуриране включват изтегляне на инвестициите в дъщерни дружества във Франция, преструктуриране и продължаване на дейността в Белгия.
The restructuring measures consisted of the divestiture of the subsidiaries in France and the restructuring and continuation of activities in Belgium.
Първоначално финансирането на тези мерки се е осигурявало от оздравителните мерки, тъй като планът за преструктуриране е предвиждал дългосрочно финансиране, посредством преобразуване на следните вземания в дружествен капитал:
The financing of these measures was initially ensured by the rescue measures, the restructuring plan providing that this finance would be secured by the conversion of the subsequent debts into capital stock:
преобразуване в дружествен капитал на задълженията от 63 милиона EUR, за които е било договорено разсрочено плащане;
The conversion of debts of EUR 63 million for which a payment extension had been granted into capital stock,
преобразуване в дружествен капитал на кредитното улеснение от 15 милиона EUR;
The conversion of the credit facility of EUR 15 million into capital stock,
преобразуване в капитал на лихвите натрупани върху разсроченото плащане и кредитното улеснение.
The conversion of the capitalised interest on the payment extension and on the credit facility into capital stock.
За да се установи дали SNCB е действало като частен инвеститор в условията на пазарна икономика, следва да се прецени дали частен инвеститор от подобна на SNCB величина, поставен в положението на SNCB би постъпил по същия начин [42].
In order to establish whether SNCB behaved as a private investor in a market economy would have done, it is necessary to assess whether, in similar circumstances, a private investor of a size comparable to SNCB, finding itself in a situation comparable to that of SNCB, would have acted in the same way [42].
Съдът уточни, че невинаги поведението на частния инвеститор съвпада с това на обикновения инвеститор влагащ средства с цел възвръщаемост в сравнително кратък срок. То се приближава по-скоро до това на частния холдинг или група от частни предприятия, провеждащи структурна, глобална и отраслова политика, водени от перспективи за по-дългосрочна възвръщаемост. [43].
The Court of Justice stated that, while the conduct of a private investor is not necessarily that of an ordinary investor placing capital funds with a view to their profitability in the shorter or longer term, it must, at least, be that of a private holding, or a group of private businesses pursuing a structural, global or sector policy, and guided by the prospects of profitability in the longer term [43].
Първоинстанционния съд уточни, че за да се установи дали държавата е действала като съобразителен инвеститор в условията на пазарна икономика [44], Комисията е длъжна „да направи пълен анализ на всички елементи, свързани със спорната операция и нейния контекст“.
The Court stated that the Commission is obliged to ‘conduct a complete analysis of all the factors pertinent to the contested action and in its context’ in order to know whether the State acted as an informed investor in a market economy would have done [44].
В своя отговор на писмото за започване на процедурата Белгия отбелязва, че решението на SNCB да поиска от IFB изтегляне на инвестициите от френските дъщерни дружества на групата и преструктуриране и продължаване на дейността в Белгия, съответстват на решенията, които би взел частен инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика.
In its reply to the letter initiating the procedure, Belgium considers that SNCB’s decision to request IFB to divest the group’s French subsidiaries, and also SNCB’s decision to request IFB to restructure and continue with its activities in Belgium correspond to decisions which a private investor in a market economy would have taken.
При все това обаче Комисията смята, че въпросът не е в това дали изтегляйки инвестициите от френските си дъщерни дружества и преструктурирайки и продължавайки дейностите си в Белгия дружеството IFB е действало като инвеститор, действащ при пазарни условия, а дали един частен инвеститор би взел решението на SNCB да финансира тези две мерки.
The Commission however considers that the pertinent question is not to know whether IFB, in divesting its subsidiaries in France and restructuring and continuing its activities in Belgium, acted in the same way as an investor in a market economy, but to know whether SNCB’s decision to finance these two measures is a decision that a private investor would have taken.
През 2002/2003 г. SNCB е трябвало да реши дали като цяло би било по-евтино да се финансира преструктурирането на IFB (което включва изтегляне на инвестициите от дъщерните дружества във Франция и продължаване на дейностите в Белгия) или IFB да обяви фалит. Според постоянната практика на Комисията, за частен инвеститор се счита този, които би продължил дейността на свое дъщерно дружество, ако при съпоставка на разходите за неговото ликвидиране и преструктуриране се окаже, че разходите за ликвидиране надвишават тези за преструктуриране.
In 2002/2003, SNCB therefore had to decide whether it was cheaper overall to finance the restructuring of IFB (which involved the divestiture of the subsidiaries in France and the continuation of activities in Belgium) or to file for IFB’s bankruptcy.
Ето защо, първо трябва да се установят разходите за SNCB при всеки от двата сценария: преструктуриране и ликвидиране на IFB.
It is appropriate to establish first of all the cost to SNCB of each one of these two scenarios, i.e. the restructuring and the liquidation of IFB.
Разходи за преструктуриране на IFB
Cost of restructuring IFB
При първия сценарий, SNCB отпуска 95,3 милиона EUR за преструктуриране на IFB, под формата на опрощаване на вземанията, преобразувани в капитал.
In the first scenario, SNCB commits EUR 95,3 million to the financing of the restructuring of IFB by waiving the recovery of receivables which are converted into capital.
След приключване на процеса по преструктуриране SNCB е 100-процентов собственик на предприятие, което се оценява на 31 милиона EUR, но с натрупани провизии за 34,2 милиона EUR и още 15 милиона EUR финансови задължения (освен тези към SNCB), така, нетната стойност на предприятието е – 18 милиона EUR. Комисията смята, че тези изчисления основаващи се на признати методи са реалистични.
On completion of the restructuring, it owns 100 % of a business the value of which is estimated to be EUR 31 million, but having EUR 34,2 million in provisions, and EUR 15 million of financial debts (excluding debts to SNCB), and therefore having a net enterprise value of EUR – 18 million. The Commission considers these estimates, based on recognised methods, to be realistic.
В резултат на това Комисията заключава, че при евентуална продажба на IFB, SNCB е щяло да получи отрицателна продажна цена.
The Commission notes therefore that, if IFB had been sold, SNCB would only have been able to obtain a negative sale price.
Разходи при евентуално ликвидиране на IFB
Hypothetical cost of the liquidation of IFB
И при втория сценарий SNCB опрощава вземанията си на стойност 95 милиона EUR. Освен това Белгия смята, че въз основа на наличните елементи към момента на сключване на рамковия договор на 7 април 2003 г., ликвидирането на дейността на IFB в Белгия ще задължи SNCB да поеме допълнителни разходи възлизащи между 70,6 и 161,8 милиона EUR. Тази сума съответства на обичайния размер на възстановените при ликвидиране активи (37,5 милиона EUR), от които са приспаднати разходите по ликвидиране на пасивите на IFB (от 67 до 76,9 милиона EUR) и разходите по съкращаване на персонала (от 41,1 до 122, 4 милиона EUR), станал излишен вследствие на прекратяване на дейността на IFB.
In the second scenario, SNCB also waives the recovery of its EUR 95 million of receivables. Belgium estimates furthermore that, based on information available at the time of the finalisation the framework agreement of 7 April 2003, the liquidation of IFB’s Belgian activities would have obliged SNCB to bear an additional cost of between EUR 70,6 and EUR 161,8 million. This amount would correspond to the sums which could normally have been recovered by the liquidation of assets (EUR 37,5 million), from which the costs brought about by the liquidation of IFB’s liabilities (EUR 67 to EUR 76,9 million) and the cost of SNCB personnel made redundant (EUR 41,1 to EUR 122,4 million) following the cessation of IFB’s activities are deducted.
Комисията не е съгласна с този анализ.
The Commission does not agree with this analysis.
Първо, тя оспорва твърдението, че SNCB е трябвало да плати всички пасиви на IFB.
First of all, it contests that SNCB would have had to meet the total cost of IFB’s liabilities.
Комисията оспорва и размера на допълнителните разходи на дружеството, изчислени от Белгия.
Furthermore, it contests the amount of the additional cost calculated by Belgium.
Отговорност на SNCB за пасивите на IFB
SNCB’s responsibility for IFB’s liabilities
Противно на претенциите на Белгия, фактът, че отрицателната нетна стойност на активите на IFB (от стойността на възстановените активи е приспадната стойността на изискуемите пасиви) не означава, че при фалит, SNCB е трябвало да покрие съответната отрицателна разлика.
Contrary to what Belgium claims, the fact that IFB has negative net assets (value of the recovery of assets, minus the value of the current liabilities) does not mean that, in the event of bankruptcy, SNCB would have had to bear the corresponding excess liabilities.
Всъщност, Комисията напомня, че по принцип предприятия като IFB гарантират за задълженията си с имуществото на собственото си дружество.
The Commission points out that, in principle, a company like IFB responds to its obligations with its own capital assets.
По правило, отговорността на акционерите във връзка със задълженията не надхвърля капитала на дружеството и не включва личното имущество на акционерите. Само в изключителни случай и при спазването на стриктни условия, някои национални законодателства предвиждат възможност трети лица да се обръщат за помощ към акционерите.
The shareholders’ responsibility for the company’s obligations does not normally go beyond the latter’s capital stock and therefore does not affect the individual capital of the various shareholders.