natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Въпреки това, за ограничен обем данни може да се приложи кинетика от първи порядък и да се установи периодът на полуразграждане DT50 (време за достигане на разграждане в размер на 50 %).
However, for a limited data range, pseudo first order kinetics can be applied and the degradation half-time DT50 (time to reach 50 % degradation) estimated.
Следва обаче да се има предвид, че продължителността на разграждане извън избрания обем данни не може да бъде прогнозирана на базата на показателя DT50, който единствено описва избраните данни.
It must be borne in mind, however, that the time course of degradation beyond the selected data range cannot be predicted using the DT50 which is merely a descriptor of a given set of data.
Предлага се широк набор от аналитични инструменти, улесняващи статистическите изчисления и апроксимацията на кривите, а използването на такъв софтуер е препоръчително.
Analytical tools to facilitate statistical calculations and curve fitting are easily available and the use of this kind of software is recommended.
В случай на извършване на специфични химични анализи, установете скоростните константи и периодите за първоначалното полуразграждане, както по-горе за общата минерализация.
If specific chemical analyses are made, estimate rate constants and half-lives for primary degradation as above for total mineralisation.
Ако първоначалното разграждане е пределният процес, понякога могат да се използват базови точки от целия ход на разграждането.
If the primary degradation is the limiting process data points from the entire course of degradation may sometimes be used.
Това се дължи на факта, че измерванията са директни, за разлика от измерванията на активността 14C.
This is because measurements are direct by contrast to measurements of 14C activity.
Ако се използват маркирани с 14C вещества, тегловният баланс трябва да се изрази като процент от използваната първоначална концентрация, най-малкото в края на изпитването.
If 14C-labelled substances are used, a mass balance should be expressed in percentage of the applied initial concentration, at least at the end of the test.
Остатъчна активност
Residual activity
Когато маркираната с 14C част от дадено органично вещество бъде биоразградена, основната част от 14C преминава в 14CO2, докато друга се използва за нарастване на биомасата и/или за синтез на извънклетъчни метаболити.
When the 14C-labelled part of an organic substance is biodegraded, the major part of the 14C is converted to 14CO2, while another part is used for growth of biomass and/or synthesis of extra-cellular metabolites.
По тази причина пълното „максимално“ биоразграждане на дадено вещество не води до 100-процентово преминаване на въглерода в неговия състав в 14CO2.
Therefore, complete ‘ultimate’ biodegradation of a substance does not result in a 100 % conversion of its carbon into 14CO2.
Вграденият в продукти от биосинтеза 14C впоследствие бавно се отделя под формата на 14CO2 в резултат на „вторична минерализация“.
The 14C built into products formed by biosynthesis is subsequently released slowly as 14CO2 due to ‘secondary mineralisation’.
По тези причини графичните изображения на остатъчната активност на органичен 14C (измерена след отстраняването на CO2) или на произведения 14CO2 спрямо времето ще покаже „снижаване“ след приключване на процеса на биоразграждане.
For these reasons plots of residual organic 14C activity (measured after stripping off CO2) or of 14CO2 produced versus time will show a ‘tailing’ after degradation has been completed.
Това усложнява кинетичното интерпретиране на данните и за целта само началната част на кривата (след края на латентния период и преди достигането на около 50 % от процеса на разграждане) трябва обикновено да бъде използвана за установяването на скоростната константа на разграждане.
This complicates a kinetic interpretation of the data and for this purpose, only the initial part of the curve (after the lag phase has ended and before approx. 50 % degradation is reached) should normally be used for the estimation of a degradation rate constant.
Ако изпитваното вещество бъде разградено, общата остатъчна активност на органичния 14C винаги е по-висока от активността 14C, свързана с остатъчното непроменено изпитвано вещество.
If the test substance is degraded, the total residual organic 14C activity is always higher than the 14C activity associated with the remaining intact test substance.
Ако изпитваното вещество се разгражда чрез реакция от първи порядък и една постоянна фракция α се минерализира в CO2, началният наклон на кривата на концентрация на 14C (общ органичен 14C спрямо времето) ще бъде α пъти наклона на съответната крива на концентрацията на изпитваното вещество (или по-точно, частта от изпитваното вещество, маркирана с 14C).
If the test substance is degraded by a first order reaction and a constant fraction α is mineralised into CO2, the initial slope of the 14C disappearance curve (total organic 14C versus time) will be α times the slope of the corresponding curve for the concentration of test substance (or, to be precise, the part of the test substance labelled with 14C).
Използвайки некоригирани измервания на общата активност на органичен 14C, изчислената скоростна константа на разграждане ще бъде стабилна.
Using measurements of the total organic 14C activity uncorrected, the calculated degradation rate constant will therefore be conservative.
Процедурите за установяване на концентрациите на изпитваното вещество от измерените радиохимични активности на базата на различни опростяващи допускания са описани в литературата (1)(8)(9)(10).
Procedures for estimating the concentrations of the test substance from the measured radiochemical activities based on various simplifying assumptions have been described in the literature (2)(9)(10)(11).
Подобни процедури са най-лесно приложими за бързо разграждащи се вещества.
Such procedures are most easily applied for rapidly degradable substances.
Ако бъде установено, че k зависи от добавената концентрация (т.е. ако изчислената k е приблизително една и съща при различни концентрации на изпитваното вещество), може да се предположи, че скоростната константа от първи порядък е представителна за използваните условия на изпитване, т.е. изпитваното вещество, водната проба и температурата на изпитване.
If k is found to be independent of the added concentration (i.e. if the calculated k is approximately the same at the different concentrations of test substance), it can be assumed that the first order rate constant is representative of the testing conditions used, i.e. the test substance, the water sample and the test temperature.
Чрез експертна оценка трябва да се определи до каква степен резултатите могат да бъдат обобщени или екстраполирани към други системи.
To what extent the results can be generalised or extrapolated to other systems must be evaluated by expert judgement.
Ако се използва висока концентрация на изпитваното вещество, поради което процесът на разграждане не се развива по кинетичен модел от първи порядък, данните не могат да бъдат използвани за директно определяне на скоростната константа от първи порядък или на съответния период на полуразграждане.
If a high concentration of test substance is used, and the degradation therefore does not follow first order kinetics, the data cannot be used for direct estimation of a first order rate constant or a corresponding half-life.
Въпреки това, данните, получени от изпитването при използването на висока концентрация на изпитваното вещество, могат все още да послужат за пресмятането на степента на общата минерализация и/или откриваемост и количествено определяне на продуктите на трансформацията.
However, data derived from a test using a high concentration of test substance may still be usable for estimating the degree of total mineralisation and/or detection and quantification of transformation products.
Ако са известни скоростите на други процеси на преобразуване, различни от биоразграждането (напр. хидролиза или изпарение), те могат да бъдат приспаднати от нетната скорост на превръщане, констатирана по време на изпитването, за да се определи една приблизителна скорост на биоразграждане.
If the rates of other loss processes than biodegradation are known (e.g. hydrolysis or volatilisation), they may be subtracted from the net loss rate observed during the test to give an approximated estimate of the biodegradation rate.
Данни за хидролизата могат да бъдат получени например от стерилните контроли или от паралелното изпитване при използване на по-висока концентрация на изпитваното вещество.
Data for hydrolysis may, e.g. be obtained from the sterile control or from parallel testing using a higher concentration of the test substance.
Директното и индиректно определяне на 14CO2 (раздел 1.8.9.4 и допълнение 3) могат да бъдат използвани единствено за измерване на степента на минерализация на изпитваното вещество до CO2.
The indirect and direct determination of 14CO2 (section 1.8.9.4 and Appendix 3) can only be used to measure the extent of mineralisation of the test substance to CO2.
За анализирането на концентрациите на маркирани с 14C изпитвани вещества и на формирането на основни продукти на трансформацията (вж. трета алинея от раздел 1.8.9.4) могат да бъдат използвани радиохроматография (RAD-TLC) или HPLC.
Radiochromatography (RAD-TLC) or HPLC may be used to analyse the concentrations of 14C-labelled test substance and the formation of major transformation products (third paragraph in section 1.8.9.4).
Директното определяне на периода на полуразграждане е възможно единствено при липсата на всякакви основни продукти на трансформация (определени като ≥ 10 % от използваното количество изпитвано вещество).
To enable a direct estimation of the half-life, it is necessary that no major transformation products (defined as ≥ 10 % of the applied amount of test substance) be present.
В случай че се наблюдава наличие на основни продукти на трансформация, отговарящи на горната дефиниция, трябва да се извърши подробна оценка на данните.
If major transformation products as defined here are present, a detailed evaluation of the data is required.
Тя може да включва повторно изпитване и/или идентификация на продуктите на трансформация (вж. първа алинея от раздел 1.8.9.5), освен ако пътят на продуктите на трансформация не може да бъде достоверно описан на базата на предходния опит (напр. информация за пътя на разграждане).
This may include repeated testing and/or identification of the transformation products (see first paragraph in section 1.8.9.5) unless the fate of the transformation products can be reasonably assessed by use of experience (e.g. information on degradation pathway).
Тъй като съотношението на въглерода в изпитваното вещество, преобразуван в CO2, варира (до голяма степен в зависимост от концентрацията на изпитваното вещество и на други налични субстрати, от условията на изпитване и от микробиалната среда), това изпитване не позволява директно определяне на пълното биоразграждане, както при изпитването за отмиране на DOC; но резултатът е сходен с този, получен при респирометрично изпитване.
As the proportion of test substance carbon converted to CO2 varies (depending largely on the concentration of test substance and other substrates available, the test conditions and the microbial community), this test does not allow a straightforward estimation of ultimate biodegradation as in a DOC die-away test; but the result is similar to that obtained with a respirometric test.
По тази причина степента на минерализация ще бъде по-малка или равна на минималната степен на пълното биоразграждане.
The degree of mineralisation will thus be less than or equal to the minimum level of ultimate biodegradation.
За да се получи по-пълна представа за пълното биоразграждане (минерализация и включване в биомаса), в края на изпитването следва да се извърши анализ на фазовото разпределение на 14C (вж. допълнение 1).
To obtain a more complete picture of the ultimate biodegradation (mineralisation and incorporation into biomass), the analysis of the phase distribution of 14C should be performed at the end of the test (see Appendix 1).
Намиращият се в групата на частиците 14C ще се състои от 14C, включен в бактериална биомаса, и 14C, сорбиран от органични частици.
The 14C in the particulate pool will consist of 14C incorporated into bacterial biomass and 14C sorbed to organic particles.
Ако референтното вещество не се е разградило в рамките на очаквания интервал от време (по отношение на анилина и натриевия бензоат този период обикновено е под две седмици), валидността на изпитването се подлага под съмнение и трябва да бъде проверена допълнително или изпитването трябва да се повтори с нова водна проба.
If the reference substance is not degraded within the expected time interval (for aniline and sodium benzoate, usually less than two weeks), the validity of the test is suspected and must be further verified, or alternatively the test should be repeated with a new water sample.
При кръгово изпитване по ISO на метода, в което участваха седем лаборатории от различни точки на Европа, отчетените скоростни константи на разграждане по отношение на анилина варират от 0,3 до 1,7 ден–1 (средно 0,8 d–1) при температура 20 oC и стандартна грешка ±0,4 d–1 (t½ = 0,9 дни).
In an ISO ring-test of the method where seven laboratories located around Europe participated, adapted degradation rate constants for aniline ranged from 0,3 to 1,7 day–1 with an average of 0,8 d–1 at 20 oC and a standard error of ±0,4 d–1 (t½ = 0,9 days).
Установените латентни периоди варират от 1 до 7 дни.
Typical lag times were 1 to 7 days.
В изследваните води е установено наличие на бактериална биомаса, съответстваща на 103—104 колонообразуващи единици (CFU)/ml.
The waters examined were reported to have a bacterial biomass corresponding to 103 -104 colony forming units (CFU) per ml.
Скоростите на разграждане в богатите на хранителни вещества средноевропейски води са по-високи в северните олиготрофни води, което би могло да се дължи на различния трофичен статус или на предходен контакт с химични вещества.
Degradation rates in nutrient-rich Mid-European waters were greater than in Nordic oligotrophic waters, which may be due to the different trophic status or previous exposure to chemical substances.
Общото възстановяване (тегловен баланс) в края на експеримента трябва да е между 90 % и 110 % за радиомаркираните вещества, докато първоначалното възстановяване в началото на експеримента трябва да е между 70 % и 110 % за немаркираните вещества.
The total recovery (mass balance) at the end of the experiment should be between 90 % and 110 % for radiolabelled substances, whereas the initial recovery at the beginning of the experiment should be between 70 % and 110 % for non-labelled substances.
При все това, посочените диапазони трябва да бъдат възприемани като целеви и не трябва да се използват като критерии за приемане на изпитването.
However, the indicated ranges should only be interpreted as targets and should not be used as criteria for acceptance of the test.
Видът на изследването (пелагично изпитване или изпитване със суспендирани утайки) трябва да бъде ясно посочен в протокола от изпитването, който трябва също така да съдържа следната задължителна информация:
The type of study, i.e. pelagic or suspended sediment test, must be clearly stated in the test report, which shall also contain at least the following information:
Изпитвано вещество и референтно вещество/вещества:
Test substance and reference substance(s):
тривиални наименования, химични наименования (препоръчително е използването на наименованията по IUPAC и/или CAS), CAS номера, структурни формули (показващи разположението на 14C в случай на използване на радиомаркирани вещества) и съответните физикохимични свойства на изпитваното вещество и на референтното вещество (вж. раздели 1.5 и 1.6);
common names, chemical names (recommend IUPAC and/or CAS names), CAS numbers, structural formulas (indicating position of 14C if radiolabelled substance is used) and relevant physico-chemical properties of test and reference substance (see sections 1.5 and 1.6),
химични наименования, CAS номера, структурни формули (показващи разположението на 14C в случай на използване на радиомаркирани вещества) и съответните физикохимични свойства на вещества, използвани като стандарти за идентифициране и количествено определяне на продуктите на трансформация;
chemical names, CAS numbers, structural formulas (indicating position of 14C if radiolabelled substance is used) and relevant physico-chemical properties of substances used as standards for identification and quantification of transformation products,
чистота (примеси) на изпитваните вещества и на референтни вещества;
purity (impurities) of test and reference substances,
радиохимична чистота на маркираните реактиви и специфична активност (където е уместно).
radiochemical purity of labelled chemical and specific activity (where appropriate).
Повърхностни води:
Surface water:
Трябва да бъде предоставена следната задължителна информация за взетата водна проба:
The following minimum information for the water sample taken must be provided:
местоположение и описание на мястото на вземане на пробата, включително (ако е възможно) история на замърсяване;
location and description of sampling site including, if possible, contamination history,
дата и час на вземане на пробата;
date and time of sample collection,
хранителни вещества (общ N, амониеви радикали, нитрити, нитрати, общ P, разтворен ортофосфат);
nutrients (total N, ammonium, nitrite, nitrate, total P, dissolved orthophosphate),
дълбочина на вземане на пробата;
depth of collection,
външен вид на пробата (напр. цвят и мътност);
appearance of sample (e.g. colour and turbidity),
DOC и TOC;
DOC and TOC,
BOD;
BOD,
температура и pH на мястото и към момента на вземане на пробата;
temperature and pH at the place and time of collection,
окислително-редукционен потенциал (задължително само ако аеробните условия не са очевидни);
oxygen or redox potential (mandatory only if aerobic conditions are not obvious),
соленост или проводимост (в случай на морска вода и солена вода);
salinity or conductivity (in the case of sea water and brackish water),
суспендирани неразтворени вещества (при мътност на пробата);
suspended solids (in case of a turbid sample),
всякаква друга подходяща информация за мястото на вземане на пробата към момента на вземането ѝ (напр. актуална или предходна информация за водните количества на реките или на морските течения, основни зауствания в близките околности и видове зауствания, климатични условия преди момента на вземане на пробата);
possibly other relevant information about the sampling location at the time of sampling (e.g. actual or historical data on flow rate of rivers or marine currents, nearby major discharges and type of discharges, weather conditions preceding the sampling time),
и по избор:
and optionally:
микробиална биомаса (напр. директно отчитане на акридин оранж или колонообразуващи единици);
microbial biomass (e.g. acridine orange direct count or colony forming units),
неорганичен въглерод;
inorganic carbon,
концентрация на хлорофил-a като специфичен показател за биомаса от водорасли.
chlorophyll-a concentration as a specific estimate for algal biomass.
В допълнение към това в случай на извършване на изпитване със суспендирани утайки трябва да бъде представена следната информация за утайките:
In addition, the following information on the sediment should be provided if the suspended sediment test is conducted:
дълбочина на вземане на проби от утайки;
depth of sediment collection,
външен вид на утайките (оцветени, мътни, тинести или песъчливи);
appearance of the sediment (such as coloured, muddy, silty, or sandy),
текстура (напр. процент едър пясък, фин пясък, тиня и глина)
texture (e.g. % coarse sand, fine sand, silt and clay),
сухо тегло на суспендираните неразтворени вещества в g/l, концентрация на TOC или загуба на тегло при горене като показател за измерване на съдържанието на органично вещество;
dry weight in g/l of the suspended solids, TOC concentration or weight loss on ignition as a measure of the content of organic matter,
окислително-редукционен потенциал (задължително само ако аеробните условия не са очевидни).
oxygen or redox potential (mandatory only if aerobic conditions are not obvious).
период между вземането на пробата и използването ѝ за лабораторното изпитване, съхранение и предварителна обработка на пробата, дати на извършване на изследванията;
delay between collection and use in the laboratory test, sample storage and pre-treatment of the sample, dates of performance of the studies,
количество на използваното изпитвано вещество, изпитвана концентрация и референтно вещество;
amount of test substance applied, test concentration and reference substance,
метод за прилагане на изпитваното вещество, включително и употребата на всякакви разтворители;
method of application of the test substance including any use of solvents,
обем на използваната повърхностна вода и на утайките (в случай на употребата на такива) и обем на взетата за анализ проба за всеки отделен интервал;
volume of surface water used and sediment (if used) and volume sampled at each interval for analysis,
описание на използваната система на изпитване.
description of the test system used.
Ако изпитването не се провежда на тъмно, трябва да се предостави информация за условията на „слабо осветление“:
If dark conditions are not to be maintained, information on the ‘diffuse light’ conditions:
информация за метода/методите, използвани за установяване на стерилен контрол (напр. температура, време и брой автоклавни обработки);
information on the method(s) used for establishing sterile controls (e.g. temperature, time and number of autoclavings),
температура на инкубиране;
incubation temperature,
информация за аналитичните техники и методи, използвани за радиохимични измервания и за проверка на тегловния баланс и за измервания на фазовото разпределение (ако се провеждат такива).
information on analytical techniques and the method(s) used for radiochemical measurements and for mass balance check and measurements of phase distribution (if conducted),
брой на репликатите.
number of replicates.
проценти на възстановяване (вж. раздел 1.7.1);
percentages of recovery (see section 1.7.1),
повторяемост и чувствителност на използваните аналитични методи, включително границата на откриваемост (LOD) и границата на количествено определяне (LOQ) (вж. раздел 1.7.2);
repeatability and sensitivity of the analytical methods used including the limit of detection (LOD) and the limit of quantification (LOQ) (see section 1.7.2),
всички измерени данни (включително моментите на вземане на пробите) и изчислени величини в таблична форма и криви на разграждане; за всяка изпитвана концентрация и за всяка репликатна колба трябва да се отчете коефициентът на линейна корелация за наклона на логаритмичната графика, установеният латентен период и скоростната константа от първи или псевдо първи порядък (по възможност), както и съответният период на полуразграждане (или периодът на полуразпад t50);
all measured data (including sampling time points) and calculated values in tabular form and the degradation curves; for each test concentration and for each replicate flask, report the linear correlation coefficient for the slope of the logarithmic plot, the estimated lag phase and a first-order or pseudo-first order rate constant (if possible), and the corresponding degradation half-life (or the half-life period, t50),
отчитане на съответните величини като средни стойности на наблюдаваните резултати при отделните репликати, напр. дължина на латентния период, скоростна константа на разграждане и период на полуразпад (или t50);
report relevant values as the averages of the results observed in individual replicates, e.g. length of lag phase, degradation rate constant and degradation half-life (or t50),
категоризиране на системата или като приспособена, или като неприспособена, съдейки по вида на кривата на разграждане и по евентуалното влияние на изпитваната концентрация;
categorise the system as either non-adapted or adapted as judged from the appearance of the degradation curve and from the possible influence of the test concentration,