natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Отбелязва, че последните разширения на ЕС добавиха близо сто малцинствени групи към вече съществуващите в Европа на 15-те около петдесет такива и подчертава, че поради ниския процент имигранти, бежанци и постоянно пребиваващи граждани на трети страни и поради по-видимото присъствие на автохтонни ("традиционни") малцинства в държавите-членки от Централна и Източна Европа, политиките по отношение на миграцията и интеграцията в тези държави са отделени от политиките, засягащи малцинствата;
Observes that the recent EU enlargements have added close to one hundred minority population groups to the fifty or so which existed when there were 15 EU countries, and stresses that because of the low percentage of resident immigrants, refugees and foreign nationals from third countries and the more visible presence of indigenous "traditional" minorities in Central and Eastern European Member States, migration and integration policies have been hived off there from policies on minorities;
Подчертава, че въпреки факта, че защитата на малцинствата е част от критериите от Копенхаген, в рамките на общностната политика не съществуват нито единни критерии, нито минимални стандарти за правата на националните малцинства, както не съществува и обща дефиниция на ЕС на принадлежност към национално малцинство; препоръчва установяването на подобна дефиниция на европейско равнище въз основа на препоръка 1201 на Съвета на Европа от 1993 г.; призовава държавите, които още не са сторили това, да подпишат и ратифицират Европейската харта за регионалните или малцинствените езици и Рамковата конвенция за защита на националните малцинства;
Stresses that, while the protection of minorities is a part of the Copenhagen Criteria, there are neither common criteria nor minimum standards for national minorities" rights in Community policy and that there is no common EU definition either of membership of a national minority; recommends that such a definition be laid down at European level on the basis of Council of Europe Recommendation 1201 (1993); calls on all Member States that have not yet done so to sign and ratify the European Charter for Regional or Minority Languages and the Framework Convention for the Protection of National Minorities;
Подчертава в този контекст, че все повече граждани на ЕС се преместват от една държава-членка в друга и че те следва да се ползват напълно с правата, предоставени им от Договорите във връзка със статута им на граждани на ЕС, по-конкретно правото на участие в местни и европейски избори и правото на свободно движение; призовава държавите-членки да се придържат напълно към Директива 2004/38/ЕО за свободното движение и призовава институциите на ЕС да предприемат по-нататъшни действия за гарантиране на защита на правата на гражданите на Съюза из целия ЕС;
Stresses in this context that more and more Union citizens move from one Member State to another and that they should fully enjoy the rights provided by the Treaties in relation to their status as Union citizens, notably those to participation in local and European elections and to free movement; calls on Member States to fully comply with Directive 2004/38/EC on free movement and EU institutions to take further action to ensure protection of Union citizens' rights all over the EU;
Подчертава значението на закрилата и насърчаването на регионалните езици или езиците на малцинствата, като отбелязва, че правото да се говори и да се получи образование на майчиния език е едно от най-базисните основни права; и приветства дейностите на държавите-членки за подкрепа на междукултурния и междурелигиозния диалог, който е от жизнено важно значение за пълно възползване на културните и религиозни малцинства от правата им;
Underlines the importance of protecting and promoting regional or minority languages, noting that the right to speak and to be educated in one's mother tongue is one of the most basic fundamental rights; and welcomes Member State activities on endorsement of intercultural and interreligious dialogue, which is vital for full enjoyment of the rights of cultural and religious minorities;
Счита, че принципите на субсидиарност и самоуправление са най-ефективните начини за уреждане на правата на лицата, които принадлежат към национални малцинства,като се прилагат най-добрите практики, съществуващи в рамките на Съюза; насърчава използването на подходящи начини за самоуправление , при пълно зачитане на суверенитета и териториалната цялост на държавите-членки;
Considers that the principles of subsidiarity and self-governance are the most effective ways of handling the rights of people belonging to national minorities, following the best practices existing within the Union; encourages the use of appropriate types of self-governance solutions while fully respecting the sovereignty and territorial integrity of the Member States;
Подчертава, че политиката на ЕС за многоезичието следва да опазва и насърчава регионалните езици и езиците на малцинствата посредством целево финансиране и специфични програми наред с програмата за обучение през целия живот;
Stresses that the EU's multilingualism policy should protect and promote regional and minority languages by targeted funding and specific programmes alongside the Lifelong Learning Programme;
Счита, че лицата без гражданство с постоянно местожителство в държавите-членки се намират в ситуация без прецедент в Европейския съюз, тъй като някои държави-членки им поставят необосновани изисквания или такива, които не са абсолютно необходими, като този факт ги дискриминира на фона на мнозинството от гражданите; в тази връзка призовава съответни държави-членки да ратифицират Конвенциите на Организацията на обединените нации за статута на лицата без гражданство (1954 г.) и за намаляване на броя на лицата без гражданство (1961 г.); призовава онези държави-членки, които са придобили нов вид суверенитет или са възстановили своя държавен суверенитет през 90-те години на 20 век, да третират без никаква дискриминация лицата с постоянно местожителство на тяхна територия преди настъпването на посочената промяна и ги призовава последователно да търсят справедливи решения, основани на препоръките на международните организации, на проблемите, с които се сблъскват всички жертви на дискриминационни практики; по-конкретно осъжда практиката на умишлено изтриване от гражданските регистри на лица с постоянно местожителство в рамките на Европейския съюз и призовава съответните правителства да вземат ефикасни мерки за възстановяване на статута на тези лица без гражданство;
Considers that stateless persons permanently resident in Member States are in a unique position in the European Union, given that some Member States impose unwarranted demands on them or demands which are not strictly necessary, thus discriminating against them by comparison with citizens belonging to the majority community; calls therefore on all the Member States concerned to ratify the United Nations Convention Relating to the Status of Stateless Persons (1954), and on the reduction of statelessness (1961); calls on those Member States which gained or regained sovereignty in the 1990s to treat all persons previously resident in their territory without any discrimination, and calls on them to systematically bring about just solutions, based on the recommendations of international organisations, to the problems encountered by all victims of discriminatory practices; condemns, in particular, practices of deliberate erasure of registered permanent residents within the European Union and calls on the governments concerned to take effective measures to restore the status of those stateless persons;
Счита, че ромската общност се нуждае от специална защита, тъй като след разширяването на Съюза тя се превърна в едно от най-многобройните малцинства в ЕС; подчертава, че в исторически план тази общност е била изтласквана в периферията на обществото, като не й се е давало възможност да се развива в определени ключови области поради проблеми, вързани с дискриминацията, заклеймяването и изолацията на общността, които все повече се задълбочават с течение на времето;
Considers that the Romani community needs special protection since, following enlargement of the Union, it has become one of the largest minorities in the EU; stresses that that community has been marginalised, historically, and prevented from developing in particular key areas because of discrimination, stigma and exclusion problems which have become more and more acute;
Счита, че социалната маргинализация и дискриминацията на ромските общности е факт, въпреки правните, политическите и финансовите инструменти, прилагани на европейско равнище за борба с тези явления; констатира, че разнопосочните и некоординирани усилия на Съюза и държавите-членки не са успели до този момент да доведат до трайни структурни подобрения в положението на ромите, особено в ключовите области като достъпа до образование, здравеопазване, жилищно настаняване и заетост - един понастоящем публично признат провал;
Takes the view that the social marginalisation of, and discrimination against, Romani communities is an established fact in spite of the legal, political and financial instruments introduced at European level to combat this; notes that the Union's and Member States" piecemeal and uncoordinated efforts have not succeeded, to date, in making structural and lasting improvements to the situation of the Roma, in particular in crucial areas such as access to education, health, housing and employment, a failure which is now publicly acknowledged;
Изразява съжаление за липсата на цялостна и интегрирана политика на ЕС, насочена специално срещу дискриминацията по отношение на ромите, с оглед посрещане на основните проблеми, с които те се сблъскват, установени от значителен брой механизми за контрол на зачитането на правата на човека, включително от предприсъединителната оценка на Комисията, решенията на Европейския съд за правата на човека и докладите на Агенцията; заявява, че намирането на отговор на тези проблеми, едни от най-всеобхватните и сложни въпроси в областта на правата на човека, представлява част от колективната отговорност на Съюза и той трябва решително да се посвети на тази задача;
Deplores the lack of a global and integrated EU policy specifically targeting discrimination against the Roma in order to deal with the priority problems which they are encountering, as recorded by a number of mechanisms for verifying human rights compliance, including the Commission's pre-accession assessment, the judgments of the ECtHR and the Agency's reports; asserts that it is the collective responsibility of the Union to provide a response to these problems, which constitute one of the most far-reaching and complex human rights issues and that it must resolutely tackle it;
Подчертава необходимостта от глобален и ориентиран към действия подход за недискриминация, основан на правата на човека, който отразява европейското измерение на дискриминацията срещу ромите; счита, че рамкова стратегия на Европейския съюз за приобщаване на ромите следва да бъде насочена към разрешаване на реалните проблеми посредством предоставяне на държавите-членки на пътна карта, която начертава целите и приоритетите и улеснява процесите на наблюдение и оценка по отношение на:
Stresses the need for a global, human rights and action-oriented approach to non-discrimination reflecting the European dimension of discrimination against the Roma; takes the view that a European Union framework strategy for Roma inclusion should seek to tackle the real problems, by providing a road map for Member States setting objectives and priorities and facilitating the monitoring and evaluation processes with regard to:
сегрегацията на ромите при достъпа до жилищно настаняване, нарушения по отношение на техните права на човека, като например принудителните изваждания и изолацията им по отношение на заетостта и системата на публичното образование и здравеопазването, посредством прилагането на антидискриминационно законодателство и разработване на политики за справяне с високото равнище на безработица,
segregation of the Roma as regards access to housing, human rights violations such as forced evictions and their exclusion from employment and public education and health care, by enforcing anti-discrimination laws and developing policies to address high levels of unemployment;
честият отказ за признаване на права от страна на публичните органи на управление и ограниченото политическо представителство на ромите,
frequent denial of their rights by public authorities and their political under-representation;
широко разпространените антиромски настроения, съвсем недостатъчните гаранции срещу расовата дискриминация на местно равнище и твърде малкия брой подходящи програми за интеграция; крещяща дискриминация в областта на здравеопазването, включително насилствена стерилизация и сегрегация, липса на подходяща информация относно семейното планиране,
widespread anti-Romani sentiments, the very inadequate safeguards against racial discrimination at local level and too few appropriate integration programmes; blatant discrimination in health care, including forced sterilisation, and segregation, and a lack of appropriate information on family planning;
дискриминация от страна на полицията; расовото профилиране, провеждано от полицията (наред с другото чрез събиране на цифрови пръстови отпечатъци) и широките и неограничени правомощия на полицията, включително диспропорционални произволни проверки, които подчертават необходимостта от програми за обучение и повишаване на осведомеността относно недискриминацията, които понастоящем липсват до голяма степен,
discrimination by the police; the police's racial profiling (– inter alia by taking fingerprints or other forms of data collection), and their wide discretionary powers including disproportionate random checks, which highlights the urgent need for training and awareness-raising programmes on non-discrimination by the police, at present largely non-existent;
особено уязвимото положение на жените от ромски произход, които са подложени на многостранна дискриминация;
the particularly vulnerable situation of Romani women, who are subject to multiple discrimination;
Призовава държавите-членки да повишат зачитането, защитата и упражняването на правата, обявени в Конвенцията на ООН за премахване на всички форми на дискриминация срещу жените, и изисква съответните държави-членки да оттеглят своите възражения и да ратифицират Факултативния протокол към тази конвенция Факултативен протокол към Конвенцията за премахване на всички форми на дискриминация срещу жените, приет на 15 октомври 1999 г.
Calls on the Member States to increase respect for and protection and implementation of the rights set out in the United Nations Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women and asks the Member States concerned to withdraw their reservations and ratify the Optional Protocol to that Convention Optional Protocol to the Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women, adopted on 15 October 1999.
, като в същото време подчертава необходимостта от твърдо отстояване на ангажиментите, поети от тях в декларацията на ООН и платформата за действие, приета на Четвъртата световна конференция на жените в Пекин през 1995 г.;
; while underlining the need for firmly pursuing their commitments made in the United Nations Declaration and the Platform for Action of the Fourth World Conference on Women in Beijing 1995;
Призовава държавите-членки и ЕС да водят борба с помощта на ефикасни мерки срещу пряката и непряка дискриминация на жените във всички сфери (включително брак, партньорство или други семейни отношения) и многостранна дискриминация (въз основа на пол и едновременно с това и по други причини);
Calls on Member States and the EU to combat through efficient measures direct and indirect discrimination against women in all spheres (including marriage, partnership and other family relations) and multiple discrimination (taking place on the ground of sex and at the same time on another ground);
Изисква да се обърне особено внимание на положението на жените от етническите малцинства и на жените имигранти, тъй като тяхната маргинализация се засилва от многостранната дискриминация, както извън техните собствени общности, така и вътре в тях; препоръчва приемането на интегрирани национални планове за действие, за да се предприемат ефективни ответни мерки по отношение на многостранната дискриминация, най-вече в случаите, когато с проблемите на дискриминацията се занимават различни органи на съответната държава;
Calls for special attention to be given to the situation of women belonging to ethnic minorities and to immigrant women, since their marginalisation is made worse by multiple discrimination both within and outside their own communities; recommends the adoption of national integrated action plans so as to deal effectively with multiple discrimination, especially where different organisations address discrimination issues within a particular State;
Подчертава, че насилието, на което са подложени жените въз основа на техния пол, по-специално домашното насилие, трябва да бъде признато и срещу него трябва да се води борба на европейско и национално равнище, тъй като става дума за разпространено и често подценявано нарушение на правата на жените, и в тази връзка изисква държавите-членки да предприемат подходящи и ефективни мерки, за да осигурят на жените живот без насилие, като надлежно вземат предвид Декларацията за премахване на насилието срещу жените Декларация на ООН за премахване на насилието срещу жените, приета на 20 декември 1993 г.
Stresses that the violence endured by women because of their sex, particularly domestic violence, must be recognised and combated at European and national level, given that it is a common and often underestimated violation of women's rights, and calls on the Member States in consequence to take appropriate, effective measures to ensure that women are guaranteed a life free from all violence, taking due account of the Declaration on the Elimination of Violence against Women United Nations Declaration on the Elimination of Violence against Women, adopted 20 December 1993.
; държавите-членки следва да ратифицират Протокола за предотвратяване, възпиране и наказване на трафика на хора, особено жени и деца, допълващ Конвенцията на ООН срещу транснационалната организирана престъпност и Конвенцията на Съвета на Европа за борба с трафика на хора; настоятелно призовава Комисията да изпълнява плана за действие относно борбата срещу трафика на хора;
Member States should ratify the Protocol to Prevent, Suppress and Punish Trafficking in Persons, Especially Women and Children, supplementing the United Nations Convention against Transnational Organized Crime, and the Council of Europe Convention on Action against Trafficking in Human Beings; urges the Commission to implement the Action Plan on trafficking Human Beings;
Подчертава необходимостта от повишаване на обществената осведоменост относно правото на сексуално и репродуктивно здраве и призовава държавите-членки да гарантират, че жените се ползват изцяло от тези права, да въведат подходящо сексуално образование, да осигурят информация и поверителни консултантски услуги и да улеснят достъпа до контрацепция, с оглед предотвратяване на нежелана бременност и на незаконни и рискови аборти и да водят борба срещу практиката на генитално осакатяване на жени;
Stresses the need to raise public awareness of the right to reproductive and sexual health, and calls on the Member States to ensure that women can fully enjoy these rights, to put in place appropriate sex education, information and confidential advisory services, and to facilitate access to contraception in order to prevent all unwanted pregnancies and illegal and high-risk abortions, and to combat the practice of female genital mutilation;
Подчертава, че на жените от етническите малцинства, независимо от правния им статут, следва да се гарантира достъп до публични финансови средства, които да им дават възможност за достъп до безопасни, равнопоставени, съобразени с културните особености здравни услуги и права, по-специално сексуално и репродуктивно здраве и права; следва де се приеме европейска правна рамка, която да гарантира физическата неприкосновеност на младите момичета в общностите, които практикуват генитално осакатяване на жени;
Stresses that ethnic minority women should be ensured access to public funds, irrespective of their legal status, to enable them to access safe, equal, culturally sensitive health services and rights, in particular sexual and reproductive health and rights; a European legal framework to ensure the physical integrity of young girls from Female Genital Mutilation should be adopted;
Подчертава, че, въпреки напредъка по отношение на заетостта на жените и въпреки високото им образователно равнище, те продължават да са съсредоточени в някои професии, да получават по-ниско възнаграждение от мъжете за сходен труд и по-рядко да заемат длъжности, свързани с вземането на решения, както и да бъдат гледани с подозрение от работодателите, поради възможността от бременност и майчинство; разликата в заплащането между половете е въпрос, който трябва да бъде сериозно разгледан, за да се гарантира икономическа независимост на жените и равенство между жените и мъжете на пазара на труда;
Stresses that, although progress has been made with regard to the employment of women and despite their high level of education, they continue to be clustered in certain professions, to be paid less than men for the same work and under-represented in decision-taking positions, and continue to be regarded with suspicion by employers owing to pregnancy and maternity; the gender pay gap must be seriously addressed to guarantee women's economic independence and equality between women and men on the labour market;
Призовава държавите-членки и социалните партньори да вземат необходимите мерки за борба срещу сексуалния и психическия тормоз на работното място;
Calls on the Member States and social partners to take the necessary measures to combat sexual and psychological harassment in the workplace;
Настоява за необходимостта жените да получават подкрепа в професионалната си кариера, включително посредством проактивни политики за уравновесено съчетаване на личния, професионалния и семейния живот; настоятелно призовава Комисията и държавите-членки да насърчават както споделения отпуск за отглеждане на дете, така и отпуска по бащинство, и да разпределят поравно разходите за майчинство и за отпуск за отглеждане на дете, така че жените вече да не представляват по-скъпо струваща работна сила в сравнение с мъжете; подчертава необходимостта от кампании за повишаване на осведомеността с цел избягване на половите стереотипи в семейните модели, като в същото време се подчертава значението на осигуряването на гъвкави условия на труд, подобряване на достъпа до детски грижи и гарантиране на пълно участие в пенсионните схеми за жените с деца;
Stresses the need for women to be supported in their careers, including through proactive policies to balance private, working and family life; urges the Commission and Member States to promote both shared parental leave and paternity leave, and to mutualise the cost of maternity and parental leave so that women no longer represent a workforce which is more costly than men; and underlines the need for awareness raising campaigns to avoid gender stereotyped family patterns, while highlighting the importance of ensuring flexible working conditions, increasing access to childcare and guaranteeing full participation in pension schemes for women with children;