natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Може би вече е дошло времето да погледнем по-сериозно на постигането на математическа формула за разпределянето на местата, която да бъде устойчива, прозрачна и политически безпристрастна
It may well be that the time has come to look more seriously at arriving at a mathematical formula for the distribution of seats which will be durable, transparent and impartial to politics.
Разширяване на избирателното право
Extending the franchise
Ясно е, че тъй като законите относно националното гражданство са много различни, при отделните държави-членки на ЕС няма равни условия за достъп до произтичащите от гражданство на ЕС права.
It is clear that, because nationality laws are highly variable, there is unequal access to the rights of EU citizenship between one Member State and another.
Освен това, положението на граждани на дадена държава, които пребивават продължително на територията на друга държава-членка, също не е еднакво.
Moreover, the position of nationals of one State who live for a prolonged period in another is also far from uniform.
Това важи особено за случаите, когато става въпрос за изгубване на избирателно право в държавата-членка по произход и (не)възможността за придобиването му, според случая, в приемащата държава
This is particularly relevant when it comes to the loss of franchise at home and the ability to acquire it, or not as the case may be, in the receiving State.
Например гражданите на Обединеното кралство губят правото си да гласуват на избори в Обединеното кралство, ако са пребивавали 15 години в чужбина. .
UK citizens, for example, lose the right to vote in UK elections after 15 years abroad.
Ако се добави гамата от 27-те сложни избирателни закона към 27-те закона за гражданството, бързо може да се направи извод, че за Съюза би било крайно непрактично и неразумно да дава ход на програма за всеобща хармонизация
Add the layer of twenty-seven complex electoral laws on top of twenty-seven nationality laws and one can quickly see why it has hitherto been considered to be impractical as well as impolitic for the Union to launch a programme of wholesale harmonisation.
До този момент с основание подходът на ЕС беше предпазлив: вж. Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 г. относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите–членки; OВ L 158, 30.04.2004 г. .
The EU’s approach to date has been rightly tentative: see Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States; OJ L 158, 30-04-2004.
Следователно все още стои на дневен ред сериозният проблем със загубата на избирателно право на граждани на ЕС, които избират да упражнят предоставеното им от ЕС право да живеят в друга държава-членка.
There still remains, therefore, a serious problem of disenfranchisement of EU citizens who choose to exercise their EU-given right to live in another Member State.
Премахването на правните пречки пред свободното движение на практика не доведе до разширяване на демократичното избирателно право
The removal of legal obstacles to free movement has not resulted in practice in an extension of the democratic franchise.
Все пак през годините бяха положени значителни усилията за насърчаване на хората да гласуват на изборите за Европейски парламент.
Over the years, however, considerable efforts have been made to encourage people to vote in the European elections.
Особено внимание беше отделено на гражданите на ЕС, живеещи в държава-членка, различна от родината им, които представляват нарастващ брой хора и понастоящем представляват около 2 процента от общото население на ЕС.
Particular attention has been paid to EU citizens living in a Member State other than their own – a growing number of people now comprising about 2 per cent of the EU’s total population.
Първата Комисия с председател Барозу се опита да измени Директива 93/109/ЕО за определяне на условията и реда за упражняване на правото да избират и да бъдат избирани в избори за Европейски парламент от граждани на Съюза, пребиваващи в държава-членка, на която не са граждани
The Barroso I Commission tried to revise Directive 93/109 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate in elections to the European Parliament for citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals.
ОВ L 329, 30.12.1993 г. .
OJ L 329, 30.12.1993.
Парламентът подкрепя предложенията на Комисията за опростяване на бюрократичните процедури, свързани с регистрацията, с цел гласуване или участие като кандидати в избори, както и с проверката от страна на държавите-членки относно допустимостта на посочените регистрации.
Parliament backed the Commission’s proposals to simplify the bureaucratic procedures involved in registering to vote or stand, and in verification by States of the eligibility of such registrations.
Все пак, Парламентът се противопоставя на съдържащата се в законодателството от 1993 г. обща забрана, съгласно която никой не може да се кандидатира в повече от една държава-членка по време на едни и същи избори, и се обръща към Съвета с искане за облекчаване на настоящите ограничения.
However, Parliament took issue with the blanket ban in the 1993 legislation against candidates standing in more than one State at the same election, and asked the Council to relax the current restrictions.
Парламентът обосновава позицията си с факта, че докато с член 8 от Акта от 1976 г. се забранява двойното гласуване, такава изрична забрана не съществува по отношение на кандидатирането в избори и в допълнение, разширяването на транснационалния характер на политическата система на ЕС до известна степен зависи от потенциалната възможност да се гласува за кандидати с гражданство на друга държава.
Parliament based its position on the fact that, while Article 8 of the 1976 Act forbids dual voting, no such express prohibition applies to the matter of candidature and, furthermore, that an extension of the transnational character of the EU polity depends to some extent on the potential possibility to vote for candidates of a different nationality to one’s own.
Парламентът също така се стреми да гарантира, че държавата по пребиваване не е длъжна автоматично да предотврати гласуването от страна на даден гражданин, ако той или тя е лишен/а от избирателно право в друга държава.
Parliament also sought to ensure that the State of residence is not automatically obliged to prevent a citizen from voting if he or she has been deprived of his or her electoral rights in another State.
Членовете на ЕП са на мнение, че и в двата случая заинтересованите държави са тези, които трябва да вземат решение по всеки отделен случай, с цел предотвратяване на дискриминация.
MEPs are of the view that, in both cases, it should be up to the States concerned to decide on a case by case basis, in order to prevent discrimination.
Те се позовават на разпоредбата, въведена от Договора от Маастрихт, съгласно която всеки гражданин има право да гласува или да бъде избиран при избори за Европейски парламент в държавата, на чиято територия пребивава, при същите условия, както и гражданите на тази държава
They referred to the stipulation introduced by the Treaty of Maastricht whereby any citizen has the right to vote or stand in the European Parliamentary elections in the State where he or she resides, under the same conditions as nationals of that State.
Докладът Duff ( A6-0267/2007 ) относно предложението за директива на Съвета за изменение на Директива 93/109/ЕО на Съвета от 6 декември 1993 г. за определяне на условията и реда за упражняване на правото да избират и да бъдат избирани в избори за Европейски парламент от граждани на Съюза, пребиваващи в държава-членка, на която не са граждани.
Duff Report ( A6-0267/2007 ) on the Proposal for a Council Directive amending Directive 93/109/EC of 6 December 1993 as regards certain detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate in elections to the European Parliament for citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals.
193), въпросът остава неразрешен в Съвета. .
193) the matter remains unresolved in the Council.
По-радикален вариант би бил да се разшири още повече обхватът на законодателството на ЕС, така че гражданите на ЕС да придобият право на участие не само в избори за ЕП и в общински избори, но също и в националните и регионалните парламентарни избори.
A more radical option would be to extend the scope of EU law more widely to allow EU citizens the right to participate not only in European and municipal elections but also in national and regional parliamentary elections.
Подобна инициатива на равнище ЕС със сигурност би предизвикала обвинения в нарушаване на двата принципа на субсидиарност и на пропорционалност.
Such an initiative at the EU level would be sure to run into accusations of being in breach of the twin principles of subsidiarity and proportionality.
Следователно предложението, за което щеше да е необходимо изменение на член 22 от ДФЕС, трябваше да бъде подложено на обстойно разискване в Конвента, който, разбира се, включва представители на националните парламенти, както и правителствата, Комисията и членове на ЕП.
The proposal, therefore, which would necessitate a change to Article 22 TFEU would have to be well debated in a Convention which, of course, includes national parliamentarians as well as governments, the Commission and MEPs.
При липсата на подобно изменение в Договора, група от държави, обединени около подкрепата за федерализма, могат да направят опит за засилено сътрудничество в областта на избирателния закон.
In the absence of such a treaty change, a federally minded core group of States might attempt enhanced cooperation in electoral law.
Разширяването на двустранното реципрочно избирателно право, каквото съществува между Обединеното кралство, Ирландия, Кипър и Малта, би бил друг начин за разширяване на политическите права на гражданите на ЕС без официалната намеса на ЕС
An extension of bilateral reciprocal franchise rights, such as exist between the UK, Ireland, Cyprus and Malta, would be another way to develop the political rights of EU citizens without formal EU intervention.
За цялото разискване на посочените въпроси вж. Jo Shaw, Трансформация на гражданството в Европейския съюз: избирателни права и преструктуриране на политическото пространство, Cambridge, 2007 г. .
For a full discussion of these issues, see Jo Shaw, The Transformation of Citizenship in the European Union: Electoral Rights and the Restructuring of Political Space , Cambridge, 2007.
Възможно е също така да се очаква петиция по въпроса за избирателните права съгласно новите разпоредби от Договора от Лисабон относно гражданската инициатива
One might also anticipate a petition on the matter of electoral rights under the new provision of the Treaty of Lisbon for citizens’ initiatives.
Член 11, параграф 4 от ДЕС. .
Article 11(4) TEU.
Във всеки случай, ако политическият климат стане по-благоприятен за развиване на политическия аспект на гражданството на ЕС, Съветът може винаги да предприеме действия за разширяване на обхвата на гражданските права, без да трябва да се преминава през целия съпътстващ процес на една междуправителствена конференция
In any event, should the political climate ever become more amenable to boosting the political content of EU citizenship, the Council can always act to extend the scope of citizenship rights without having to resort to the full paraphernalia of an IGC.
Член 25 от ДФЕС. .
Article 25 TFEU.
Национално гражданство и гражданство на ЕС
Nationality and citizenship
Когато по време на Лисабонската МПК Италия се противопостави на броя на полагащите й се места в Парламента след 2009 г., възраженията й донякъде се основаваха на твърдението, че с новия Договор съставът на Парламента вече няма да се определя въз основа на населението, а на гражданите.
The Italian protest, launched in the Lisbon IGC, about the number of its seats in the Parliament after 2009 was based, in part, on the claim that the new Treaty would shift the basis on which Parliament should be composed from that of population to that of citizens.
Тези две понятия са различни, разбира се, най-вече в държавите като Италия, които са по-невъзприемчиви в сравнение с другите страни към идеята да натурализират своите имигранти.
The two are different, of course, especially in those countries, such as Italy, which have been more reluctant to naturalise their immigrants than others.
В същото време, според Евростат не е възможно да се предоставят точни данни, особено в сегашния период на широкомащабно движение на хора в рамките на вътрешните граници на ЕС.
However, according to Eurostat, it is impossible to be precise about figures, especially at this time of large-scale movement of people across the internal frontiers of the EU.
Евростат продължава да защитава твърдението, в съответствие с конвенциите на ООН, че общото постоянно население е най-надеждната база за сравнение в демографско отношение.
Eurostat continues to argue, in accordance with UN conventions, that total resident population is the most reliable demographic comparator.
Според изчисленията на Евростат 94 % от населението на ЕС пребивават в държавата си на произход, 4 % не са граждани на ЕС и само 2 % са граждани на ЕС, пребиваващи в друга държава-членка.
Eurostat's estimate is that 94 per cent of the EU population is resident in their home state, 4 per cent are non-EU citizens, and that only 2 per cent are EU citizens living in another Member State.
Следва да се припомни, че качеството гражданин на ЕС зависи изцяло от придобиването на гражданство на държава-членка на ЕС.
One recalls that the definition of EU citizen depends entirely on the acquisition of nationality of a Member State.
Не съществува възможност за придобиване на гражданство на ЕС, без да се притежава национално гражданство на държава-членка.
There is no way of becoming an EU citizen without being a national of a Member State.
Може да се изразява съжаление, че в почти всички държави процедурата по натурализация и получаването на двойно гражданство се усложнява все повече в сравнение с преди.
It may be regretted that in almost all States the process of naturalisation and the granting of dual citizenship is becoming more complicated than it used to be.
А държавите действат самостоятелно, без да отчитат въздействието, което техните действия оказва върху развитието или качеството на гражданството на ЕС.
And States are acting individually without regard for the effect of their actions on the breadth or quality of EU citizenship.
Подобни едностранни тенденции са донякъде в разрез с усилията за преразглеждане на Договорите за ЕС по благоприятен за гражданите начин.
Such unilateral tendencies are somewhat discordant with the efforts to revise the EU Treaties in a citizen-friendly way.
Договорът за Европейския съюз, изменен с Договора от Лисабон, например дава ясно определение за това, какво означава гражданството на ЕС:
The Treaty on European Union as amended by the Treaty of Lisbon, for example, is robust about what EU citizenship means, as follows:
Във всички свои дейности Съюзът зачита принципа на равенство между гражданите, които се ползват от еднакво внимание от страна на институциите, органите, службите и агенциите на Съюза.
In all its activities, the Union shall observe the principle of equality of its citizens, who shall receive equal attention from its institutions, bodies, offices and agencies.
Всяко лице, което притежава гражданство на държава-членка, е гражданин на Съюза.
Every national of a Member State shall be a citizen of the Union .
Гражданството на Съюза се добавя към националното гражданство и не го заменя.
Citizenship of the Union shall be additional to national citizenship and shall not replace it.
Функционирането на Съюза се основава на представителната демокрация.
The functioning of the Union shall be founded on representative democracy.
В рамките на Съюза гражданите се представляват пряко в Европейския парламент.
Citizens are directly represented at Union level in the European Parliament.
Държавите-членки се представляват в Европейския съвет от техните държавни или правителствени ръководители, а в Съвета — от техните правителства, които от своя страна са демократично отговорни пред националните си парламенти или пред гражданите си.
Member States are represented in the European Council by their Heads of State or Government and in the Council by their governments, themselves democratically accountable either to their national Parliaments, or to their citizens.
Всеки гражданин има право да участва в демократичния живот на Съюза.
Every citizen shall have the right to participate in the democratic life of the Union .
Решенията се вземат възможно най-открито и възможно най-близо до гражданите.
Decisions shall be taken as openly and as closely as possible to the citizen.
Политическите партии на европейско равнище допринасят за формирането на европейско политическо съзнание и за изразяването на волята на гражданите на Съюза.
Political parties at European level contribute to forming European political awareness and to expressing the will of citizens of the Union .
Следователно ЕС не притежава единно определение относно гражданството на Съюза, а 27 национални варианта.
The EU has no single definition of its citizenship, therefore, but twenty-seven national varieties.
Озадачаващо е разнообразието от закони относно националното гражданство, съществуващи в двадесет и седемте държави-членки
The array of nationality laws among the twenty-seven States of the EU is bewildering.
Някои държави предоставят специални привилегии на граждани на трети страни, роднини по възходяща линия; други категорично не го правят.
Some States grant special privileges to third country nationals of ancestral affinity; others most emphatically do not.
Някои държави предоставят право на пребиваване на лица от бившите колонии; други – не.
Some have residential rights for ex-colonial subjects; others do not.
Държавите-членки третират гражданските права на своите отвъдморски или зависими територии по много различни начини.
Member States treat the civic rights of their overseas territories or dependencies in many different ways.
Досега не е бил правен опит от страна на ЕС да хармонизира тези закони, въпреки че между държавите има много примери на имитиране на закони.
There has been no attempt by the EU to harmonise these laws, although there are many instances of imitation among States.
Съдът на Европейския съюз потвърди, че правото на държавите-членки сами да определят собствени правила относно придобиването или изгубването на национално гражданство е ограничено от необходимостта за зачитане на правото на ЕС
The European Court of Justice has asserted that the right of Member States to set their own rules about the acquisition or loss of nationality is constrained by the necessity to respect EU law.
Вж. например дело C-369/90 Micheletti[1992], C-145/04 Испания срещу Обединеното кралство [2006] (Гибралтар) и дело C-300/04 Eman и Sevinger срещу College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Аруба). .
See, for example, Cases C-369/90 Micheletti[1992], C-145/04 Spain v. United Kingdom [2006] (Gibraltar) and C-300/04 Eman and Sevinger v. College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Aruba).
В този контекст решението на Испания от 2005 г. да натурализира 700 000 имигранти, без да се консултира със своите партньори, стана обект на особено внимание.
In this context, the 2005 decision by Spain to legalise as many as 700.000 immigrants without consulting its partners received a lot of attention.
Каквото и сближаване обаче да може да бъде постигнато в областта на избирателното право, явният проблем с разпределянето на местата в Европейския парламент ще продължи да съществува.
Whatever approximation may be achieved in electoral law, however, there will still be the outstanding problem of how to distribute seats in the European Parliament.
Дали измененията на член 14 от Договора за Европейския съюз, въведени с Договора от Лисабон, действително имат значение в този контекст?
Do the changes made by the Treaty of Lisbon to Article 14 of the Treaty on European Union on the status of EU citizenship really matter in this context?
Не следва ли по-скоро да броим гражданите на ЕС, отколкото жителите на държавите?
Should we be counting EU citizens rather than national inhabitants?
Ако да, кой точно е гражданин на Европейския съюз?
If so, who precisely is the European Union citizen?
Или да следваме убежденията на James Madison, според когото в републиката парламентарното представителство е по-скоро право по рождение отколкото гражданска привилегия?
Or do we follow James Madison’s belief that, in the republic, parliamentary representation is more of a birthright than a civic privilege?
Според подхода на Madison Европейският парламент представлява не само de jure гражданите на ЕС (както е официално определено в Договора за ЕС), но също представлява и има задължение да се грижи за всяко друго лице, което пребивава на територията на Съюза, включително непълнолетните лица и натурализираните граждани.
The Madisonian approach suggests that the European Parliament represents not only de jure EU citizens (as formally established by the EU Treaty), but that it also represents, and has a duty of care towards, anyone else who abides in the territory of the Union, including minors and denizens.
В такъв случай, при равни други условия, традиционният метод за разпределяне на местата в Парламента въз основа на общия брой жители – да не споменаваме преброяването на гласовете в Съвета, – продължава да изглежда правилният метод и следва да не се изменя, поне не без задълбочено обмисляне.
That being the case, and all other things being equal, the traditional method of distributing seats in the Parliament on the basis of total population – to say nothing of counting votes in the Council – still seems to be the right one and should not be amended at least without deeper reflection.
Необходимост от продължаване на реформата
The need for further reform
Европейският парламент не бива да бъде безучастен що се отнася до методите за негово избиране.
The European Parliament should not be complacent about its own electoral methods.
Ако ще продължава редовно да се застъпва за ценностите на плурализма и либералната демокрация пред други държави, той трябва да бъде и по-самокритичен.
If it is to continue to regularly preach the virtues of pluralist liberal democracy to other countries it needs also to be more self-critical.
Доклад на експертната група на ОССЕ/СДИЧП, Избори за Европейски парламент 4-7 юни 2009 г. , Варшава, 22 септември 2009 г. .
OSCE/ODIHR Expert Group Report, Elections to the European Parliament, 4-7 June 2009 , Warsaw, 22 September 2009.
На първо място, екипът на ОССЕ беше изненадан от това по колко различен начин бяха проведени изборите във всяка държава, като отбелязаха пропуски в методите за разпределяне на местата, възможността за подаване на преференциални гласове, разпределянето на незаетите места, избирателните системи, избирателното право, кандидатурите, издигането на кандидати, избирателни райони и дни за гласуване.
First, the OSCE team was struck by how different the elections were in each State, noting variances in the methods of distributing seats, the possibility to cast preferential votes, the allocation of vacant seats, electoral systems, franchise, candidature, nomination of candidates, constituencies and polling days.
Международните наблюдатели счетоха за странно също така, че на европейските политически партии ефективно е забранено да провеждат предизборна кампания
The international observers also found it odd that the European political parties are effectively forbidden from electoral campaigning.
Регламент (ЕО) № 2004/2003, изменен през 2007 г. .
Regulation EC 2004/2003, as amended in 2007.
ОССЕ/СДИЧП критикуваха по-конкретно:
The OSCE/ODIHR criticised in particular:
· липсата на хармонизиране на изискванията за издигане на кандидатури в целия ЕС;
· a lack of harmonization of candidacy requirements throughout the EU;