natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Няколко от респондентите (13%) изразиха безпокойство по отношение на правото на Общността и малък брой (2%) действително имаха опасения от него.
A number of respondents (13%) were apprehensive of Community law and a small number (2%) were actually fearful of it.
От друга страна, 8% от респондентите изразиха желание да научат повече за правото на Общността, а еднакъв процент бяха ентусиазирани за своята роля.
On the other hand, 8% of respondents expressed curiosity to learn more about it, and an identical proportion was enthusiastic about their role.
Малък процент от съдиите (4%), включително един датски съдия, който има докторска степен (PhD) по европейско право, бяха много самоуверени в това отношение.
A small minority of judges (4%), including one Danish judge who had obtained a PhD in European law, was very self-confident in this respect.
Всъщност, един български съдия от регионален съд дори беше „горд“ с възможността за прилагане на правото на Общността, въпреки допълнителното предизвикателство, което това представлява.
Indeed, one Bulgarian judge from a regional court was actually “proud” to be able to apply Community law, even though this was an extra challenge.
Вторият показател прави опит да измери възприеманата трудност на тази роля за националните съдии.
The second indicator attempts to measure the perceived difficulty of this role for national judges.
Преобладаващото мнозинство от националните съдии беше на мнение, че тази задача е или трудна (52%), или много трудна (23%).
The overwhelming majority of national judges found this task either difficult (52%) or very difficult (23%).
От друга страна, малка част от респондентите бяха на мнение, че задачата е или относително проста (7%), или в действителност лесна (18%).
On the other hand, a minority of respondents found the task either relatively straightforward (7%) or actually easy (18%).
Третият и последен показател се опитва да установи доколко съществена е тази роля за съдиите.
The third and final indicator tries to ascertain how relevant this role is to respondents.
В този случай отговорите също бяха особено ясни, като голямо мнозинство от съдиите изразиха становището, че ролята им на първи съдии на правото на Общността е или напълно несъществена в ежедневните им дейности (27%), или почти несъществена (26%), или незначителна (25%).
In this case, the answers were also particularly clear, with a vast majority of judges considering their role as first judge of Community law to be either totally irrelevant in their daily work (27%), nearly irrelevant (26%) or minor (25%).
Допълнителни 4% се определиха като незаинтересовани от правото на Общността, но изразиха надежда, че това ще се промени с времето, предвид на скорошното присъединяване на съответната държава-членка.
A further 4% currently felt unconcerned by Community law, but hoped that this would change with time, given the recent accession of their Member State.
Накрая, малцинство от съдиите (14%) счетоха тази роля като важна, а някои (4%) я определиха като ключова в ежедневните им дейности.
Finally, a minority (14%) considered this role to be important and some (4%) considered it crucial to their daily activities.
Следователно, ако трябва да представим профил на един типичен първоинстанционен съдия въз основа на отговорите на този въпрос, той би изглеждал накратко по следния начин:
Thus, if we were to present a profile of a typical first instance judge, based on the answers to this question, it could be summarised in this way:
„Гледам на себе си преди всичко като на национален съдия.
"I see myself primarily as a national judge.
Имам сериозно отношение към правото на Общността, въпреки че боравенето с подобно сложно законодателство е голяма отговорност.
I take Community law seriously, although it is a big responsibility to deal with such a complex body of law.
Също така, рядко го използвам в ежедневната си работа, тъй като страните почти не се позовават на него.”
Also, I rarely come across it in my daily work because the parties hardly ever raise it."
Много голяма част от съдиите отговориха, че нито гледат на себе си като на първи съдии на правото на Общността, нито определят ежедневната си работа по този начин, тъй като националното законодателство вече е възприело правото на Общността.
A very large number of judges responded that they did not perceive themselves as first judges of Community law, nor did they think of their daily work in that way, because national law already incorporated Community law.
В действителност, много от респондентите, особено от Полша, изтъкнаха, че национално законодателство, което правилно прилага правото на Общността, напълно премахва необходимостта от използване на принципа на директен ефект на директивите.
Indeed, many respondents, particularly from Poland, stated that national law correctly implementing Community law entirely removed the need to make use of the principle of direct effect of Directives.
Поради това, повечето съдии бяха на мнение, че биха приложили правото на Общността пряко и независимо от дадена мярка за прилагане само, ако страните конкретно се позоват на него.
Therefore, most judges stated that they would only apply Community law directly and independently of any implementing measure if the parties specifically raised it.
Един германски административен съдия се определи като „посредник“ на Съда на ЕО за тези страни, които имат желание да достигнат дотам.
One German administrative judge saw himself as a "door opener" to the ECJ for those parties who wanted to go that far.
Един полски съдия определи това отношение като „доста пасивно“ в тази връзка.
One Polish judge described this attitude as being "rather passive" in this respect.
Често срещано общо наблюдение се изразяваше в това, че нито страните, нито адвокатите някога са разчитали на правото на Общността до значима степен.
A common observation which often followed was that neither the parties, nor the lawyers ever relied on Community law to any meaningful extent.
В резултат на това, един полски съдия изтъкна, че присъединяването към Европейския съюз не е довело до никаква съществена промяна в ежедневната му работа.
As a result, one Polish judge observed that accession to the European Union had not resulted in any tangible change in his daily work.
Съдия от френски апелативен съд сподели, че много съдии все още не осъзнават, че правото на Общността се прилага отвъд презгранични дела.
A French appeal court judge commented that many judges still did not realise that Community law applied beyond cross-border cases.
Френски съдия коментира, че възприема правото на Общността „с опасения“, тъй като то представлява непознато законодателство, което е труднодостъпно и адвокатите имат дори по-големи затруднения в достъпа до него, отколкото съдиите.
A French judge commented that he perceived Community law "with fear" because it was an unknown body of law which was difficult to access and that lawyers had even more trouble accessing it than judges.
Това схващане беше повторено от един съдия от германски съд от втора инстанция, който изрази мнението, че терминологията, използвана в правото на Общността, е „чужда“ или „далечна“.
This apprehension was echoed by a German second instance court judge who considered the terminology used in Community law to be “foreign” or “alien”.
Още едно често срещано безпокойство беше свързано с абсолютния обхват на вторичното законодателство на Общността и схващането, че то постоянно се развива и нараства в количествено отношение и по сложност.
A further recurring worry was the sheer extent of Community secondary legislation, and the impression that it is continually evolving and increasing in quantity and complexity.
Няколко съдии, включително такива, които изразиха значителен ентусиазъм и интерес по отношение на правото на Общността, споделиха, че поддържането на актуални знания в специфични области е особено предизвикателно.
Several judges, including some who showed considerable enthusiasm and interest in Community law, considered that keeping up to date in specific areas was particularly challenging.
Съдиите често изразяваха безпокойство за факта, че натоварването им на работното място наистина прави всяко задълбочено разглеждане на въпрос, свързан с правото на Общността, много трудно, ако не и невъзможно.
Respondents regularly expressed concern at the fact that their workload made any in-depth examination of Community law issue very difficult indeed, if not impossible.
Това становище беше подкрепено от схващането, че трябва да се отдели значително повече време за получаване на задоволителна представа за определен аспект от правото на Общността, отколкото времето, необходимо за подобно действие в националното законодателство.
This point was reinforced by the perception that one needed to invest significantly more time to gain a satisfactory understanding of a point of Community law than the time needed for a similar examination of domestic law.
Няколко съдии бяха отрицателно настроени към въздействието на правото на Общността върху националното законодателство.
Several judges were hostile to the influence of Community law over national law.
Един германски съдия от финансов съд беше на мнение, че въздействието на правото на Общността повишава риска от „лоши“ съдебни решения и накърнява правната сигурност.
One German judge from a financial court was of the opinion that the influence of Community law increased the risk of "bad" judgments and undermined legal certainty.
В заключение, един съдия от трудов съд се почувства силно „провокиран“ от поставянето му в роля на участник в правния ред на Общността.
Finally one labour court judge felt rather “provoked” at being brought into playing a role in the Community legal order.
Един германски съдия отправи критика по отношение на факта, че първоинстанционните съдии рядко разполагат с техническите средства за боравене с правото на Общността, и инициативата най-често бива оставена на висококвалифицирани адвокати.
One German judge criticised the fact that first instance judges rarely had the technical means to get to grips with Community law, and the initiative rests most often with highly qualified lawyers.
Няколко съдии, които никога не са изучавали правото на ЕС по време на своето обучение поради възрастта си, включително един френски съдия, заседаващ в апелативен съд, и един германски съдия в средата на шестдесетте си години, определиха правния ред на Общността като особено предизвикателство.
Several judges who were never taught EU law during their studies due to their age, including one French judge sitting in an appeal court and one German judge in his mid sixties found the Community legal order particularly challenging.
Няколко съдии от „новите“ държави-членки гледаха много в бъдещето.
A number of judges from "new" Member States looked very much to the future.
Например, един словенски съдия изтъкна, че тази специфична страна от работата на съдията би се разраснала естествено с течение на времето.
For instance, a Slovenian judge stated that this particular aspect of the judge’s work would grow naturally in time.
Няколко съдии изразиха чувство на несигурност при прилагане на правото на Общността.
Several judges felt insecure when applying Community law.
Правната традиция не е толкова позната и методите на тълкуване се различават от тези, които обикновено се използват.
The legal tradition was not as familiar and the methods of interpretation were different than those normally used.
Един административен съдия сподели, че правото на Общността има измерение, което тя не може да обхване в ежедневната си работа.
One administrative judge felt that Community law had a dimension which she could not grasp in her daily work.
От друга страна, едно порядъчно малцинство от съдии ясно изрази чувство на по-голямо удобство при наличие на пряк контакт с правото на Общността, определяйки това като „очевидна действителност“.
On the other hand, a sizeable minority of judges clearly felt more comfortable having direct contact with Community law, considering it to be an "obvious reality".
Един италиански съдия заяви, че е добре запознат с последствията от това да бъде първи съдия на правото на Общността, но изрази само надежда, че колегите му в другите държави-членки са в същото положение.
One Italian judge claimed to be well aware of the implications of being a first judge of Community law, but only hoped that colleagues in other Member States felt the same way.
Друг от отговорилите съдии изтъкна, че макар и тази действителност да става все по-очевидна за съдиите, страните и адвокатите не следват примера непременно.
A further respondent considered that, although this reality was becoming increasingly obvious to judges, parties and lawyers were not necessarily following suit.
Австрийски съдия, който призна, че първоначално е бил отрицателно настроен към правото на Общността, сподели, че колкото повече го е прилагал, толкова „по-очевидно“ е ставало то.
An Austrian judge who admitted being initially hostile to Community law commented that, the more he applied it, the more "self-evident" it became.
Германски административен съдия отиде по-далеч, като определи ролята като „вълнуваща, но трудна“, тъй като правото на Общността все още е относително ново и не е подкрепено с подходящо обучение и литературни източници.
A German administrative judge went further to consider that the role was "thrilling but difficult" because Community law was still relatively new and not supported by adequate training and library facilities.
Две административни съдилища в Германия изразиха становището, че е добре повечето въпроси по правото на Общността да могат да се изясняват незабавно на първа инстанция без множество обжалвания.
Two administrative courts in Germany made the point that it was a good thing that most questions of Community law could be immediately clarified at first instance without multiple appeals.
Дори самото разглеждане на тези въпроси в национални съдилища от по-висша инстанция има отрицателно влияние, защото излишно забавя делата.
It was counter-productive to only consider these points in higher national courts because this dragged cases on unnecessarily.
Френски търговски съдия изрази мнението, че първоинстанционните съдии често са на „предната линия“ на правото на Общността и често са изправени пред опозиция от национални съдилища от по-висша инстанция.
A French commercial judge stated that first instance judges were often on the "front line" of Community law, and often in face of opposition from higher national courts.
Друг германски съдия сподели, че е бил постоянно „съпътстван“ от правото на Общността.
Another German judge was constantly "accompanied" by Community law.
Макар че то не е заемало централно място ( im Vordergrund ), все пак винаги е присъствало в съзнанието му ( im Hinterkopf ).
Whilst, it did not take center stage ( im Vordergrund ), it was however always there at the back of his mind ( im Hinterkopf ).
Един френски съдия сподели, че трябва да се развият определени рефлекси, тъй като много от разпоредбите на правото на Общността трябва да се прилагат по собствена воля на съдията, вместо на една от страните.
One French judge stated that certain reflexes had to be developed because a lot of provisions of Community law had to be raised of the judge’s own motion rather than being raised by one of the parties.
Няколко от респондентите конкретно споменаха използването на инструменти в областта на съдебното сътрудничество по гражданскоправни въпроси (член 61, буква в) от Договора за ЕО), в частност регламента Брюксел I, Директивата за правна помощ и Регламента за връчване на документи
Several respondents specifically referred to their use of instruments in the field of judicial cooperation in civil matters (Article 61(c) EC), in particular the Brussels I Regulation, the Legal Aid Directive and the Regulation on Service of Documents
Регламент (ЕО) № 1348/2000 на Съвета от 29 май 2000 г. за връчване на съдебни и извънсъдебни документи по граждански или търговски дела в държавите-членки, ОВ L 160, 30.6.2000 г., стр.37. .
Council regulation (EC) No 1348/2000 of 29 May 2000 on the service in the Member States of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters , OJL 160 , 30.06.2000, p.37. .
Един съдия по семейно право беше специално заинтересован от прилагането на новия регламент Брюксел II, тъй като той е донесъл видна „добавена стойност“ за европейските граждани.
A family judge was specifically interested in applying the Brussels II "bis" Regulation, as it brought clear ‘added value’ to European citizens.
Един съдия определи правото на Общността като особено жизненоважно в областта на защитата на потребителите, но също изтъкна, че повечето колеги на национално равнище не са успели да осъзнаят това.
One judge considered that Community law was particularly vital in the area of consumer protection, but that most national colleagues failed to perceive this.
Според двама съдии от различни върховни съдилища, понякога е трудно да се определи дали доктрината acte clair важи в определен случай.
According to two judges from different supreme courts, it was sometimes difficult to determine whether the acte clair doctrine applied to a given case.
Като най-очевидна причина за това беше определен фактът, че е трудно да се установи дали някой национален съд в друга държава-членка е разглеждал подобен въпрос и какво е било решението му.
The most apparent reason for this was that it was hard to ascertain whether any national court in another Member State had considered a similar issue and what its decision had been.
790 от респондентите предоставиха коментари или предложения по този отворен въпрос.
790 respondents offered comments or suggestions on this open question.
Всеобхватно и непрекъснато обучение по европейско право през цялото образование и кариера на съдията безспорно беше най-често срещаното предложение (51,1%) и в тази връзка бяха направени много практически коментари (вж. по-долу – буква б)).
Thorough and continuous training in European law throughout a judge’s studies and career was by far the most popular suggestion (51,1%) and many practical comments were made in that respect (see below – section b).
На второ място беше призивът за повече или по-добра информация (21,5%) и предложения за начина на предоставяне на тази информация.
Second came calls for more or better information (21,5%) and proposals on how to make this information available.
Призивите за по-добро законотворчество на равнище Общност бяха често срещани (9,4%).
Calls for better law-making at Community level were widespread (9,4%).
В заключение, четири категории бяха горе-долу еднакво срещани: въпросът за езиковото обучение (4,4%), начинът, по който правото на Общността следва да се прилага на национално равнище (4,3%), призиви Европа да действа по-малко, но по-добре (4,1%) и накрая въпроси, свързани със Съда на ЕО и неговите решения (3,7%).
To conclude, four categories were more or less equally popular: the issue of language training (4,4%), the way in which Community law should be dealt with at national level (4,3%), calls for Europe to do less but to do it better (4,1%) and finally issues concerning the ECJ and its judgments (3,7%).
На страница 44 може да бъде видяна графика, отразяваща тези резултати, в края на раздел 7.
A chart reflecting these results is to be found on p.44, at the end of section 7.
Преобладаващо мнозинство от респондентите в тази категория (75%) подкрепиха засилване на обучението по право на Общността на всички равнища.
An overwhelming majority of respondents in this category (75%) backed an increase in Community law training at all levels.
Най-напред, няколко съдии бяха на мнение, че правото на Общността следва да стане основен или задължителен курс в университетските програми по право, както вече е направено в някои държави-членки.
Firstly, a few judges were of the opinion that Community law should become a core or mandatory course in university law degrees, as is already the case in some Member States.
Френски съдия изтъкна, че правото на Общността понякога не се застъпва в достатъчна степен в национални учебни планове в области, където компетентността на Общността е била широко упражнявана.
A French judge considered that Community law was sometimes not sufficiently integrated into national curricula in areas where Community competence had been widely exercised.
Респондентите настояха дори повече за важността на обучението по право на Общността, особено по отношение на преюдициалното производство, когато стана въпрос за националните учебни заведения за бъдещи магистрати и съдии.
Respondents insisted even more on the importance of Community law training, particularly on the preliminary ruling procedure, when it came to national schools for future magistrates and judges.
Имаше няколко повтарящи се предложения по въпроса за професионално обучение на практикуващи съдии.
There were several recurrent suggestions on the subject of professional training for practising judges.
Първо, обучението трябва да е безплатно за съдиите.
First of all, training had to be free of charge for judges.
Един съдия сподели, че такова обучение е от обществен интерес и представлява част от услугата, предлагана на обществото.
One judge considered that such training was in the public interest, and part of the service offered to the public.
Съдия от германски трудов съд изтъкна, че има голямо търсене за такива курсове, но че местата са ограничени и че от участниците често се изисква финансова вноска.
A German labour court judge found that there was great demand for such courses, but that places were limited and that a financial contribution was often requested from participants.
Второ, обучението трябва да е редовно, или дори постоянно, като някои съдии считат, че то би било ефективно само, ако се направи задължително.
Secondly, training had to be regular, or even constant, with some judges considering it would only be effective if it was made mandatory.
Трето, общото обучение по право на Общността се търси предимно на национално равнище и възможно най-близо до работното място на съдията.
Thirdly, general training in Community law was sought primarily at national level, and as close as possible to the respondent’s place of work.
Също така имаше значително търсене за по-специализирани курсове и тук се забеляза противоположна тенденция, като съдиите на места изразиха желание такива специализирани курсове да се организират на европейско равнище, например под формата на конференция с участници от други държави-членки.
There was also substantial demand for more specialised courses and here an opposite trend was noticeable, with judges sometimes requesting that such specialised courses be organised at a European level for example in the form of a conference with participants from other Member States.
Четвърто, общото обучение трябва да достига до възможно най-голям брой национални съдии от съдилища от всички инстанции.
Fourthly, general training had to reach the largest possible number of national judges from all court levels.
Накрая, обучението беше определено от няколко съдии като важно поради мотивационни причини.
Finally training was referred to by several judges as important for motivational reasons.
Правото на Общността е внушително законодателство и курсовете могат да помогнат за преодоляване на някои колебания в тази връзка.
Community law was a daunting body of law, and courses could help overcome certain doubts in this respect.
Голям брой предимно полски, но също унгарски, словенски, български, румънски и германски съдии изискаха националното обучение да е с по-голяма практическа насоченост и да набляга по-малко върху теорията.
A large number of mainly Polish, but also Hungarian, Slovenian, Bulgarian, Romanian and German judges demanded that national training be more practical and less focused on theory.
Това следва да включва решаване на казуси или работни срещи с експерти.
This should include case studies or workshops with experts.
Значителен брой съдии също изразиха желание да посетят институции на ЕС, особено Съда на ЕО.
A substantial number were also keen to visit EU institutions, specifically the ECJ.
Множество съдии от представителна извадка държави-членки отбелязаха важността на програмите за обмен за съдии в ЕС.
Numerous respondents from a very balanced array of Member States noted the importance of exchange programmes for judges within the EU.