natgillin/translations-raw huggingface dataset:
В H1 господин LAKE заявява, че “по смисъла на британското законодателство “основателните очаквания на застрахованите лица или на потенциалните застраховани лица” се ползват с протекция от страна на компетентните органи” .
Mr. LAKE in H1 claims that " in UK law the 'reasonable expectations of the policyholders or potential policyholders' (PRE) have the protection of the competent authorities ".
Показанията на господин HOLMES (WE 84) подкрепят тази теза: “Защитаването на основателните очаквания на застрахованите лица по силата на британското законодателство бе от ключово значение поради състоялото се през 80-те и 90-те години на 20 в. преминаване на осигуряваните от ELAS възнаграждения по полици от гарантирани към негарантирани окончателни (по-късно крайни) бонуси. [...]
Mr HOLMES's (WE 84) evidence supports this thesis: "The protection of PRE under UK law was of great importance because of the shift in the 1980's and 1990's in the balance of benefits provided by ELAS under its policies away from guaranteed benefits to un-guaranteed terminal (later final) bonus. [...]
Докато гарантираните облаги се определят като “задължения”според националното и Общностното законодателство, поради което трябва да бъдат обезпечени с резерви, единствената защита, приложима спрямо неразпределените окончателни или крайни бонуси според британската регулаторна система, е задължението да се прецени дали да се осъществи намеса с цел защитаване на основателните очаквания на застрахованите лица, възникнали във връзка с подобни бонуси.”
Whereas guaranteed benefits qualified as 'liabilities' under national an Community law, and therefore had to be reserved for, the only protection accorded to unallocated terminal or final bonus under the UK regulatory scheme was the obligation to consider whether to intervene in order to protect the reasonable expectations raised in relation to such bonus".
Основателните очаквания на застрахованите лица са създадени от практиката на ЕLAS
PRE were created by ELAS' practice
Относно основателните очаквания на застрахованите лица Penrose (WE 16) заявява, че е бил уведомен от британските регулаторни органи, че основателните очаквания на застрахованите лица относно окончателните бонуси не са били създадени от бонусната политика на компанията.
On the issue of PRE, Penrose (WE 16) states that he was told by the UK regulators that PRE in respect of terminal bonuses were not created by the society's bonus practice.
И все пак той твърди обратното – че основателните очаквания са възникнали в резултат на прилаганата от Дружеството практика по отношение на окончателните бонуси (с други думи, застрахованите лица са очаквали с основание, че имат право на или ще получат дискреционни бонуси в допълнение към договорните възнаграждения).
Instead he argues in the opposite direction, stating that PRE did arise by reason of the Society's terminal bonus practice (in other words, that policyholders had reasonably expectations that they were entitled or would receive discretionary bonuses in addition to contractual benefits).
Параграф 220, глава 18, WE 16 сочи, че: “GAD и британското Министерство на финансите и икономиката са заявили за разследването, че значението на окончателните бонуси винаги се е осъзнавало от GAD и регулаторните органи, но основателните очаквания на застрахованите лица спрямо тях не са били създадени от бонусната практика на Дружеството.
Paragraph 220, chapter 18, WE 16, states: "GAD and the Treasury have told the inquiry that the relevance of terminal bonus was always recognised by GAD and the regulators, but that PRE in respect of terminal bonus was not created by the Society's bonus practice.
Те посочват забележките, сочещи, че окончателните бонуси не са гарантирани.
They point to the notes that stated that terminal bonus was not guaranteed.
Не може да се заключи, че застрахованите лица са щели да имат основателни очаквания да получат бонуси в точно определен размер, дори да се приеме, че основателни очаквания все пак са щели да бъдат създадени.
It is not necessary to conclude that policyholders would have reasonable expectations of receiving a precise amount of bonus to take the view that reasonable expectations would still have been created.
Тази позиция се подчертава в собственото становище на GAD: “На животозастрахователния пазар бе общоприето правило миналите равнища на окончателните бонуси да не създават съответни очаквания за бъдещите бонуси, тъй като последните зависят изцяло от пазарните условия, с известна степен на балансиране, която варира значително за всяка отделна компания.”
The point is highlighted in GAD's own representations: “It was generally accepted in the life insurance market that past levels of terminal bonus did not create reasonable expectations for the future, as they would be entirely dependent on market conditions, subject to a degree of smoothing, which varied considerably from company to company.”
Основателните очаквания не трябва да са за изплащането на точната посочена стойност на полиците, независимо от пазарните условия или балансирането, а за това, че всяко намаление ще е отражение на неблагоприятните пазарни условия.
The reasonable expectation would not be that the precise policy value quoted would be payable, regardless of market conditions or smoothing, but that any reduction would reflect adverse market conditions.
Ситуация, при която Дружеството не може да си позволи да реализира стойността на полиците, без да повишава пазарните цени или да прави трансфери между поколенията, няма да бъде разбрана от застрахованите лица, информирани за това, и няма да създаде основателни очаквания.”
A position where the Society could not afford to honour the policy values without rising market values or inter-generational transfers would not have been understood by the Society's policyholders on the information provided to them, and would not have informed their reasonable expectations."
Ефективен контрол от страна на животозастрахователната индустрия
Effective control in the hands of the life assurance industry
“Асоциацията на инвеститорите стига до извода, че британската система за финансов надзор е изградена с цел да обезпечи надеждна регулация, но вместо това прехвърля отговорността за ефективния контрол в ръцете на животозастрахователната индустрия” , заключава господин JOSEPHS в H2.
" The Investors' association concludes that the UK prudential system was designed to give the appearance of proper regulation but it left effective control in the hands of the life assurance industry ", is the conclusion drawn by Mr JOSEPHS in H2.
Той моли EQUI да установи “дали този устойчив модел на укриване и подвеждане е, или трябва да бъде, съвместим със заложения в застрахователните директиви на ЕС регулаторен режим.”
He asked EQUI to examine " whether such a consistent pattern of concealment and misdirection is or should be compatible with the regulatory regime implicit in the EC Life Directives ."
FSA не е управлявана от индустрията
FSA not industry-led
Посочвайки твърдения, че FSA е “управлявана от индустрията”, както и финансирана от нея, и, че FSA “защитава интересите на индустрията”, в H3 господин McELWEE изразява своята убеденост, че тези обвинения не са справедливи.
Referring to allegations that the FSA is ‘industry-led’ as well as industry-funded and that the FSA is ‘facing the way of the industry’, Mr. McELWEE in H3 believes that this is not a fair characterisation.
Според него, “FSA има четири установени със закон цели: пазарна стабилност, обществена осведоменост, защита на потребителите и ограничаване на финансовите престъпления.
According to him, “the FSA has got four statutory objectives: market confidence, public awareness, consumer protection and the reduction of financial crime.
По закон FSA е длъжна, доколкото е възможно, да действа по начин, който е в унисон с тези цели.
Under statute, the FSA must, as far as possible, act in a way that is compatible with those objectives.
От тези най-малко три ми се струват ориентирани към потребителите, и една – поддържането на пазарната стабилност - най-малкото неутрална, намираща се между интересите на потребителите и изпълнителите.
Of these at least three appear to me to be consumer-facing and one, the maintenance of market confidence, at least neutral as between consumer and practitioner.
На едно по-високо равнище, разбира се, дори тази четвърта цел може да се счита за облагодетелстваща потребителите, доколкото тя е в полза на участниците на пазара.
At a higher level, of course, even this is ultimately to the benefit of consumers, to the extent that it benefits market participants.
Тези ползи в крайна сметка са за потребителите.”
Those benefits are also ultimately passed on to consumers.”
По-скоро ние финансираме дейността си изцяло чрез правомощията си да събираме такси от фирмите, върху които упражняваме регулативна дейност, или които участват в британските фондови пазари и борси. [...]
Rather, we are funded entirely through our power to levy fees on the firms we regulate or which use the UK ’s stock markets and exchanges. [...]
Ние сме установен със закон регулаторен орган, учреден от Парламента; ние не сме самостоятелен регулиращ орган или търговска асоциация с доброволно членство. [...]
We are a statutory regulator established by Parliament; we are not a self regulatory body or a trade association with voluntary membership. [...]
Регулираните компании от всички финансови сектори трябва да финансират разходите за осъществяваната регулация.”
Regulated firms across all financial sectors must pay for the costs of regulation."
Член 10 – Надзорни правомощия и счетоводни отчети
Article 10 – Supervisory powers & accounting returns
ELAS се е превърнала във “фонд на Ponzi”
ELAS became a Ponzi fund
Господин LAKE смята също така, че “неуспехите на британското правителство и регулаторните органи са позволили фондът на ELAS за разпределяне на дялове от печалбата да се превърне във “фонд на Ponzi”, в който щедри възнаграждения биват субсидирани от нарастващи инвестиции от страна на нови и съществуващи застраховани лица” (H1).
Mr. LAKE also believes that " the failures by the UK Government and regulatory authorities allowed ELAS' with-profits fund to become a “Ponzi fund” in which attractive payouts were subsidised from growing investments by new and existing policyholders " (H1).
Той твърди, че запазването на средства за покриване на очаквани задължения се защитава по закон, но британските органи не са изпълнили своето задължение да наложат спазването на този закон.
He claims that retention of funds to meet expected payouts was protected by law but UK authorities failed in their duty to enforce the law.
В H7 господин SEYMOUR изразява същото мнение: “британските регулаторни органи са можели много лесно да идентифицират наличието на пирамидална структура и липсата на създадени резерви – както това са направили Penrose и Burgess и Hodgson – и да предприемат корективни мерки по смисъла на Директивата.
Mr SEYMOUR in H7 is of the same view: "the UK regulator could easily have determined the existence of a pyramid scheme, together with the absence of reserves – as did Penrose and Burgess and Hodgson – and taken remedial action as required by the Directive.
Това е било от ключово значение, особено като се има предвид, че заявеното наличие на резервен фонд е било основен покупкоопределящ фактор в рамките на Общността.”
This was essential, particularly as the declared presence of a reserve fund was a key selling point throughout the Community."
Прекомерно разчитане на повърхностни подходи
Over-reliance on 'light touch' approach
Той заявява, че този подход е накарал Великобритания с неохота да възприеме целите на директивите за животозастраховането и по този начин се е провалила в тяхното въвеждане и изпълнение.
He claims that this approach made the UK reluctant to adopt the aim of the life directives and thus failed in their implementation as well as in their execution.
В H7 господин SEYMOUR подкрепя това твърдение: в директивите относно надзора, “постоянно се споменава изразът “би трябвало”.
Mr SEYMOUR in H7 corroborates this view: on the Directives’ requirement for supervision, "the word ‘shall’ is mentioned all over the place.
Не се казва “може”, а “би трябвало”.
It is not ‘may’, but ‘shall’.
Британският регулаторен режим се квалифицира единствено като “повърхностен”, а аз бих го оприличил на “заравяне на главата в пясъка”.
The only interpretation that has been quoted for UK regulation is ‘light touch’ – which I call ‘head in the sand’ regulation. "
Той припомня редица неконтролирани практики на ELAS, включително и “подобни абсурди като застрахователни договори, които, след като били разгледани, се оказали нищожни; или пък назначен актюер, който следвало да защитава интересите на застрахованите лица, а се оказало, че самият той е главният изпълнителен директор на компанията.”
He recalls the numerous unregulated practices within ELAS, including "such horrors as a reinsurance contract which on examination was worthless, and a company actuary who was engaged to represent policyholders’ rights while he was in fact the chief executive of the company’s business".
При все това, той заявява, че не вярва в суровите регулативни мерки, но “застрахованите лица трябва да получават ясна и точна информация относно техните полици.
Nevertheless, he states that he does not believe in heavy regulation but "that a policyholder should be given clear and accurate information regarding their policy.
Това е заложено в директивите и е напълно логично.
It is in the directives; it is totally reasonable.
Също така логично е регулаторните органи, които трябва да осъществяват надзор и да познават много добре състоянието на застрахователните компании, чиито главни управления се намират на национална територия, да правят именно това и да гарантират, че на лицата не се предоставя грешна информация и че компаниите не могат да развиват своята дейност в противоречие с официално представените си търговски условия.”
It is also totally reasonable that the regulator who has to supervise and know thoroughly what was happening to an insurance business, whose head office was in his territory, does just that, and makes sure that people are not given wrong information and that the company is not able to run its business contrary to its sales material."
Отчетите на Дружеството не отговарят на изискванията на директивите
The Society's returns did not meet the directive's requirements
По отношение на счетоводните отчети, Penrose (WE 16) заявява, че “доколкото, по силата на европейските директиви, са предвидени регулативни проверки на платежоспособността, ще съществува необходимост от финансови отчети, които да отговарят на разработените за целта регулаторни изисквания.
On the accounting returns, Penrose (WE 16) says that "so long as there is a regulatory solvency test prescribed under European Directives, there will be a need for financial statements that meet the regulatory requirements developed for that purpose.
В рамките на съществуващия до този момент режим подобни отчети са били забулени в пълна мистерия и са били изключително тромави, многословни и до такава степен детайлни, че същинският им смисъл не е можел да бъде разбран.
Under the historic regime these statements have been impenetrably mysterious, over-complex, over-wordy, and detailed to the point that overall substantial effect has been buried.
Отчетите на Дружеството са били толкова заплетени, че съществената информация е убягвала от вниманието на регулаторните органи и на техните консултанти от GAD.”
The Society's returns were so convoluted that material information escaped notice of regulators and their advisers in GAD."
Тази липса на яснота на отчетите би могла да влезе в противоречие с изискванията на член 10, който задължава британските регулаторни органи да провеждат щателни проучвания, да изискват предоставянето на документация или да извършват разследвания на място.
This lack of clarity of the returns could contravene the requirements of Article 10, which requires of the UK regulator that it make detailed enquiries and require the submission of documents or carry out on-the-spot investigations.
Други показания сочат, че регулаторните органи винаги са изпитвали прекомерно уважение и дори страхопочитание към ръководството на ELAS.
Other evidence seems to suggest that the regulators were always excessively respectful and even fearful of the ELAS management.
Penrose разширява коментарите си по темата за отчетите: “Докладите от проверките на регулаторните отчети на ELAS от средата до края на 80-те години са относително синтезирани, сбити и обикновено не са по-големи от страница, страница и половина.
Penrose has more to say on returns: "The scrutiny reports on Equitable's regulatory returns from the mid to late 1980s were relatively brief, terse documents, normally running to a page or a page and a half.
Те са били изготвени от GAD ...
They were prepared by GAD ...
Член 10 от Третата директива за животозастрахователните компании не е бил спазен: недостатъчни ресурси и незачитане на основателните очаквания на застрахованите лица
Article 10 of the 3LD not respected: under-resourcing and non-respect of PRE
В H1 господин LAKE заявява, че “регулаторните органи в сферата на застраховането са разполагали с оскъдни ресурси през 1990-те години” , което е в противоречие с член 23(3) от Първата директива за животозастрахователните компании, изменена от Третата директива (член 10).
Mr. LAKE in H1 claims that the " insurance regulators were seriously under-resourced throughout the 1990s ", contravening Article 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10).
В допълнение към това, той заявява, че член 23(3)(b) от Първата директива, изменена от Третата директива (член 10), изисква наличието на достатъчни правомощия и ресурси, за да могат компетентните органи да възпрепятстват или отстраняват нарушения, накърняващи интересите на застрахованите лица, което в случая не е било факт.
He then goes onto argue that Article 23(3)(b) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) requires that the powers and means be sufficient to allow the competent authorities to be able to prevent or remedy any irregularities prejudicial to the interests of the policyholders, which was not done in this case.
Докладът на Baird (WE 17) също подкрепя становището, че регулаторните органи в сферата на застраховането не са разполагали с достатъчно ресурси по време на съдбовните години, в които се е развила кризата на ELAS .
The Baird Report (WE 17) also gives support to the idea that insurance regulators were under-resourced during the crucial years when the ELAS crisis developed .
Той разглежда количественото разпределение на персонала, ангажиран в регулативния контрол над застрахователния сектор, към 1.01.1999 г.: “..общият брой на персонала, отговарящ за осъществяването на финансов надзор над приблизително 200 застрахователни компании (…) е бил по-малко от 135.
It refers to the breakdown of staff involved in the insurance regulation on 1 January 1999: “...the total number of staff involved in the prudential regulation of approximately 200 insurance companies (…) was less than 135.
За сравнение, около 135 служители са били ангажирани с регулативния контрол над 400 лицензирани британски банки, строителни фирми и клонове на институции извън ЕС във Великобритания” (параграф 2.23.5).
By way of comparison, there were approximately 135 staff involved in the regulation of 400 authorised UK banks, building societies and UK branches of non-EU institutions” (paragraph 2.23.5).
Господин HOLMES (WE 84) също подкрепя доклада Baird, критикувайки липсата на ресурси за регулаторните органи през1990-те години.
Mr. HOLMES (WE 84) also gives credence to the Baird report when criticizing the lack of means available to regulators during the 1990’s.
В допълнение към това, той посочва, че “дори де се допусне свободата на вземане на решения, предоставена на държавите-членки относно подходящия размер на регулаторните ресурси, трябва да се остави място за съмнение дали Великобритания е предоставила на своите компетентни органи средствата, необходими за осъществяване на надзор, стандартът за което е изрично посочен в Общностното законодателство от ноември 1992 г .
In addition, he states that “ even allowing for the discretion which Member States possess in deciding upon an appropriate level of regulatory resources, it must be open to doubt whether the UK provided its competent authorities with the means necessary for supervision, the standard explicitly laid down in the Community legislation since November 1992.
Също в Н1 господин LAKE заявява, че членове 23(1), 23(2) и 23(3) от Първата директива за животозастрахователните компании, изменена от Третата директива (член 10), изисква представянето на годишни и периодични отчети, заедно със статистическата документация, необходима за целите на надзора, които да дадат възможност на компетентните органи да предприемат подходящи и необходими мерки с цел осигуряване на гаранции, че дейността на компаниите ще продължи да съответства на законовите изисквания във всяка от държавите-членки, включително и в местната.
Mr. LAKE, also in H1, argues that Articles 23(1), 23(2) and 23(3) of the 1LD as amended by the 3LD (Article 10) require annual accounts and the periodical returns, together with statistical documents, necessary for the purposes of supervision, which must enable the competent authorities to take any measures that are appropriate and necessary to ensure that the undertaking's business continues to comply with the laws in each Member State, including the home Member State.
Различни мнения за адекватността на британския регулаторен режим
Adequacy of UK regulatory regime, differing views
За разлика от други свидетели, Charles THOMSON, настоящ главен изпълнителен директор на ELAS, посочва в H2, че “в продължение на много години регулаторните органи във Великобритания са имали много широки правомощия да повдигат въпроси, свързани с дадени компании, както и да се намесват в изключителни случаи.
Contrary to other witnesses, Charles THOMSON, current CEO of ELAS states in H2 that " for many years the Regulators in the UK had very extensive powers to raise questions with companies and considerable powers to intervene in exceptional cases.
По-специално, държавният секретар е имал правото да се намесва в случаите, когато основателните очаквания на застрахованите лица или на потенциални полицодържатели не са били реализирани.
Specifically, the Secretary of State had the power to intervene if the reasonable expectations of policyholders or prospective policyholders were not being met.
Накратко, смятам, че съответните регулаторни органи във Великобритания (както преди, така и след промените в резултат на консолидираната директива за животозастраховането) са разполагали с достатъчно правомощия за осъществяването на ефективна регулаторна дейност.”
In short, my view is that the relevant regulators in the UK both before and after the changes made as a consequence of the consolidated life directive had sufficient powers to regulate effectively. "
В Н4 господин Clive MAXWELL от HMT признава факта, че са съществували “проблеми в регулаторния режим по това време .
Mr Clive MAXWELL from HMT in H4 acknowledges the fact that there were "problems with the regulatory system in place at the time.
Не че отделните директиви (например Третата директива за животозастрахователните компании) не са били транспонирани правилно ; а по-скоро, поглеждайки назад, се убеждаваме, че съществуващата система не е била модернизирана: тя съвсем не е била най-добрата система, която е можело да съществува.”
It is not that individual directives – the Third Life Directive, for example – were not transposed properly; rather, with the benefit of hindsight, the system in place was not modernised: it was not necessarily the optimum system to be in place."
Липсата на достатъчно ресурси на разположение на регулаторните органи не означава непременно, че подходът на Великобритания е бил неправилен
Under-resourcing of regulators not necessarily means UK approach was inappropriate