natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Комисията смята, че подобни пропуски в осигуряването на възможности за компенсация на гражданите са напълно неприемливи в условията на вътрешния пазар, характеризиращ се с бързо разширяване на сектора на международните финансови услуги.
The committee considers such gaps in access to consumer redress wholly unacceptable in an internal market characterised by rapidly increasing volumes of financial services provided across borders.
Проблеми като тези, които са възникнали във връзка с ELAS, подкопават доверието на потребителите в европейския пазар на финансови услуги.
Problems such as those which have arisen in the context of Equitable Life undermine consumer confidence in Europe's financial services market.
На потребителите трябва да се гарантира еднакво ниво на защита чрез достъп до извънсъдебни методи за получаване на компенсации, без значение дали са закупили финансови услуги от местна или от чуждестранна компания.
Consumers must benefit from the same level of protection through access to out-of-court redress schemes, irrespective of whether they purchase financial products from domestic or foreign providers.
Несъответствията в тази насока възпрепятстват развитието на международната търговия на дребно, което вероятно е ключът за разгръщането на пълния потенциал на вътрешния пазар.
Discrepancies in this respect hinder the opening up of cross-border retail, which is arguably the key to unlocking the full potential of the internal market.
Комисията счита за изцяло незадоволителен факта, че докато Съюзът е отворил своите пазари на финансови услуги, използвайки общоприетите правни норми, било чрез принципите, заложени в Учредителния договор за ЕО, било чрез вторичното законодателство, въпросите, свързани с обезщетяването на потребителите, биват третирани с необвързващи законови инструменти, като Препоръки и Меморандум за разбирателство.
The committee considers it wholly unsatisfactory that, while the Union has opened up its markets in financial services using black letter law, be it through Treaty principles or secondary legislation, issues related to consumer redress have been addressed with mere soft law instruments, such as Recommendations and Memoranda of Understanding.
ЧАСТ V – РОЛЯТА НА ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ
PART V - ROLE OF THE COMMISSION
относно системни слабости на Европейската комисия в наблюдението на процеса по въвеждане на законодателството на Европейския съюз с оглед на кризата в Equitable Life Assurance Society
on systematic weaknesses in the Commission’s monitoring of implementation of EU law in the light of the crisis of the Equitable Life Assurance Society
СЪДЪРЖАНИЕ ЧАСТ V
INDEX PART V
Въвеждане на законодателството на Европейския съюз – общ преглед
I. The implementation of EU legislation - general background
Директиви и задължения на държавите-членки: юриспруденция на Европейския съд
Directives and Member States’ obligations: ECJ jurisprudence
Задължението на Европейската комисия съгласно Договора за създаване на ЕО
The European Commission's obligation under the Treaty
Наблюдение от Европейската комисия на процеса на практическо въвеждане
The European Commission's monitoring of implementation in practice
Процедури за допуснати нарушения
Infringement procedures
Необходимостта от осигуряване на цялостен подход към въвеждането
The need to ensure a comprehensive approach to implementation
В Част ІІ на настоящия доклад вече подробно бе обсъдена (вж. точка II.2.1) ролята на Европейската комисия в процеса по наблюдение на въвеждането на Третата директива и други свързани с нея директиви.
Much has been said already in Part II of this Report (see there Point II.2.1) on the Commission's role in monitoring the implementation of the 3LD and other related directives.
Тази част е посветена на анализа на това дали са налице системни слабости в извършваното от Европейската комисия (ЕК)наблюдение на процеса по въвеждането изобщо и – в частност – с оглед на случая ELAS.
This part will be devoted to analysing whether there have been systematic weaknesses in the Commission's monitoring of implementation in general and with regard to the ELAS case in particular.
Съобразно правомощията й, в началото следва да се дефинира схващането на Анкетната комисия за надлежно въвеждане на общностното законодателство и да се изясни съответната терминология.
In order respond to its mandate, it is necessary to begin by defining the committee's understanding of proper implementation of Community legislation and clarifying the relevant terminology.
Така дефинираните понятия и терминология не само ще служат за основа на извършването на последващия анализ в настоящата част, но и ще се прилагат в целия доклад.
The concept and terminology thus established will not only serve as basis for the subsequent analysis undertaken in this part but applies throughout the entire report.
Това важи в особена степен за Част ІІ, където се изследва въвеждането на застрахователните директиви и наблюдението на този процес от страна на ЕК, а също и за Части ІІІ и ІV от доклада.
This is of particular relevance to Part II, where the implementation of the insurance directives and its monitoring by the EC are examined, and also to Parts III and IV of the report.
Също така трябва да се припомнят задълженията и отговорностите на различните институции съгласно законодателството на ЕС.
It is also necessary to recall the duties and responsibilities of the various actors according to EU law.
След това в настоящата част се определят в общи линии практиките и средствата, използвани понастоящем от ЕК в процеса по наблюдение на транспонирането на законодателството на ЕС и прилагането му по места.
This part goes on to identify, in general terms, the current practice followed and instruments used by the Commission in monitoring both transposition of EU legislation and its application on the ground.
Същевременно се посочват някои от по-важните пречки и трудности в това отношение – главно въз основа на устни сведения, предоставени от представители на ЕК и от учени-експерти.
In doing so, reference is made to some of the major obstacles and difficulties encountered in this respect, mainly by drawing from oral evidence presented to the committee by Commission representatives and academic experts.
Особен акцент е поставен върху процедурата за нарушения като основен инструмент, съгласно общностното право, за отстраняване на неправилно въведеното законодателство на ЕС от държавите-членки.
Particular emphasis is laid on infringement procedure as the main tool under Community law to remedy incorrect implementation of EU legislation by the Member States.
След това Анкетната комисия установява някои системни и други слабости в подхода на Комисията към наблюдението на процеса по въвеждане.
The committee then identifies certain systematic and other weaknesses in the Commission's approach to monitoring implementation.
Това се основава и на анализа на работата на ЕК по наблюдението на процеса на въвеждане на Третата директива във връзка с Equitable Life, който е изложен в Част ІІ от настоящия доклад.
This is based also on the analysis of the Commission's performance in monitoring the implementation of the Third Life Directive in relation to Equitable Life, which is set out in Part II of this report.
Накрая Анкетната комисия подчертава нуждата от един по-цялостен подход с цел да се гарантира ефективно въвеждане на законодателството на ЕС и дефинира някои необходими елементи на един такъв подход.
Finally, the committee emphasises the need for a more comprehensive approach to ensuring effective implementation of EU legislation and identifies a number of necessary elements of such an approach.
Анкетната комисия предлага и няколко препоръки относно начина за отстраняване на установените слабости.
The committee puts forward a number of recommendations on how to improve these perceived weaknesses.
Въвеждане на законодателството на ЕС – общ преглед
The implementation of EU legislation - general background
Преди да се пристъпи към анализа, е необходимо да бъде разяснена използваната в настоящия доклад терминология, в частност – основните термини и дефиниции, които понякога се използват и тълкуват по различен начин.
Before undertaking the analysis, it is necessary to clarify the terminology used in this report, particularly as the key terms and definitions, which are sometimes used and interpreted in different ways.
За целите на настоящия доклад и за разследването на Анкетната комисия, в съответствие с последните Резолюции на Европейския парламент относно въвеждането на общностното право, използваните дефиниции са, както следва:
For the purposes of this report and the EQUI committee's investigation, the definitions used, in line with the European Parliament's latest Resolutions on implementation of Community Law, are as follows:
§ Транспониране: процесът по транспониране на правото на ЕС (напр. на дадена директива) в националното законодателство;
§ Transposition: the process of transcribing EU law (e.g. a directive) into national legislation;
§ Прилагане: процесът по ежедневно прилагане и привеждане в сила на транспонираното право на ЕС от страна на националните институции и/или регулаторни органи (понякога наричано “принудително прилагане” – вж. тук по-долу);
§ Application: the process of applying and enforcing transposed EU law on a day-to-day basis by the national authorities and/or regulators (also known sometimes as 'enforcement', see below);
§ Въвеждане: това по-общо понятие включва и транспонирането, и прилагането.
§ Implementation: this wider concept encompasses both transposition and application.
Съгласно изискванията на общностното право, законодателството на ЕС трябва да бъде въведено ефективно, своевременно и съгласувано (обаче понякога този термин се използва в по-тесен смисъл като синоним на “прилагане”);
It is a requirement of Community law that EU legislation should be implemented in an effective, timely and proportionate manner (however, in some instances, it is used in a more restrictive manner, as a synonym for 'application');
§ Мерки/разпоредби/правила относно въвеждането: законите, правилата, регламентите, частите или членовете от националното законодателство, чрез които законодателството на ЕС влиза в сила;
§ Implementing measures/provisions/rules: the laws, rules, regulations, fragments or articles of national law that give effect to EU law;
§ Принудително прилагане: понякога се използва и като синоним на прилагане, но по-често терминът визира процеса по коригиране или отменяне на неправилно приложено национално законодателство, което предполага наличието на нередности или отклонения в начина, по който се прилага националното законодателство, които следва да бъдат отстранени от националните институции, ако е необходимо – чрез принудителни действия.
§ Enforcement: sometimes used also as a synonym for application but more frequently makes reference to the process of correcting or reversing the mis-application of national law, implying the existence of a malfunction or anomaly in the way national law is being applied, which must be corrected by the national authorities, if need be by coercive action.
След като установихме накратко отправните точки, ще анализираме до каква степен законодателството на ЕС вменява задължения на държавите-членки.
Having established these brief points of reference, we will analyse to what extent EU law creates obligations for Member States.
След това настоящият анализ ще се съсредоточи върху директивите, а не върху регламентите или другите правни инструменти с оглед на факта, че директивите са най-обичайният тип законодателство на ЕС и че – в частност – центърът на внимание на настоящото изследване на случая ELAS е въвеждането на една директива – Третата директива за животозастраховането (3LD)
The subsequent focus of this analysis is on Directives and not Regulations or other legal instruments, given that the former are the most common type of EU law and that the current investigation into the ELAS case hinges particularly on the implementation of a directive, the Third Life Directive
Съгласно член 249 от Договора за ЕО, директивите имат обвързваща сила с оглед на резултата, който трябва да бъде постигнат, като на националните институции се предоставя възможността да избират сами формата и методите за въвеждането им.
Under Article 249 of the EC Treaty, directives are binding as to the result to be achieved but leave to the national authorities the choice of form and methods for their implementation.
За разлика от регламентите, директивите вменяват задължения относно резултата, а не задължения относно действията, като на държавите-членки се предоставя правото да действат по собствено усмотрение, когато избират начина за транспонирането им в националното законодателство, с което на теория се улеснява интеграцията на общностните норми в националното законодателство и се зачитат различните национални правни традиции.
In contrast to regulations, directives impose obligations of result and not obligations of conduct; they allow Member States flexibility in choosing the method of their transposition into national law, thus in theory facilitating the integration of Community norms into domestic law and respecting the various national legal traditions.
Това теоретично улеснение всъщност има някои предимства от политическа гледна точка: твърди се, че директивите гарантират ефективност, защото предоставят право на собствено усмотрение с оглед на въвеждането и затова държавите-членки по-лесно стигат до споразумение за тях.
This theoretical facility does indeed have some advantages in political terms: It is argued by some that directives provide for efficiency because they leave some discretion with regard to implementation and so are easier for Member States to agree upon.
Голяма част от законодателството на ЕС нямаше да бъде приета, ако не бе представена под формата на директива.
Much of EU law would not have been adopted if it had not been presented in the form of a directive.
Предимството на директивите е, че те са много гъвкави инструменти и държавите-членки могат да ги инкорпорират по-лесно в разнообразните си правни системи.
Directives have the advantage of being a very flexible instrument and Member States can incorporate them more easily into their diverse legal systems.
Тази гъвкавост и различните форми и методи на транспониране са в съответствие с общностното право съгласно прецедентното право на Европейския съд.
This flexibility and the different forms and methods of transposition are compatible with Community law, according to the case law of the European Court of Justice.
Освен това, Съдът дори е потвърдил, че може да съществуват изключителни случаи, при които не е належащо приемането на конкретни законодателни мерки, например, ако е налице “ ясно и точно съответствие ” между дадена директива и съществуващото национално законодателство.
Moreover, the Court has even acknowledged that there may be exceptional cases where the adoption of specific legislative measures is not indispensable, for instance, when there is a “ clear and precise conformity ” between a directive and existing national legislation.
Вж. дело 29/84 Комисията срещу Германия [1985] ECR 1661, параграф 23.
See Case 29/84 Commission v Germany [1985] ECR 1661, paragraph 23.
Правото да действат по собствено усмотрение при избора на методите и формите не освобождава държавите-членки от обвързващата сила на дадена директива “ с оглед на резултатите, които трябва да бъдат постигнати ”.
The freedom of choice on the methods and forms does not exempt Member States from the binding effects of a directive “ as to the results to be achieved ”.
Освен това, обвързваща сила за държавите-членки имат и предписанията на общата клауза за лоялност от член 10 на Договора за ЕО, която им вменява задължението да “ предприемат всички подходящи действия – независимо от това дали същите са общи или конкретни – за да гарантират изпълнението на задълженията, произтичащи от настоящия Договор, или от действия, предприети от институциите на Общността .”
In addition, Member States are subject to the comprehensive loyalty clause of Article 10 TEC, which imposes upon them the duty to “ take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community .”
Освен това, законодателство, което е адаптирано спрямо директивите на ЕО, не може да бъде изменяно впоследствие в противоречие на целите на тези директиви.
Moreover, legislation which has been adapted to EC directives may not subsequently be amended contrary to the objectives of those directives.
При оценяването на пригодността и съответствието на мерките по въвеждането Съдът придава особено значение на целта на директивата.
In assessing the suitability and conformity of implementing measures, the Court places particular emphasis on the purpose of the directive.
Основният въпрос е дали въпросната държава-членка е предприела всички необходими мерки за осигуряване на пълната ефективност на директивата в съответствие със заложената в нея цел .
The crucial issue is whether the Member State in question has adopted all the necessary measures to ensure the full effectiveness of the directive in accordance with the objective which the latter pursues .
Вж. дело 14/83 von Colson и Kaman [1984] ECR 1891, параграф 15.
See Case 14/83 von Colson and Kaman [1984] ECR 1891, paragraph 15.
Съдът набляга на факта, че държавите-членки са задължени да осигурят цялостното и ефективно прилагане на дадена директива.
The Court stresses that Member States are under an obligation to ensure the full and effective application of a directive.
За да изпълни това свое задължение, дадена държава-членка не е достатъчно просто да приеме необходимото законодателство за транспониране.
To meet this obligation, it is not sufficient for a Member State merely to adopt the necessary transposing legislation.
С други думи – от гледна точка на Съда – въвеждането не е еднократна задача от чисто законодателно естество.
In other words, implementation is not, in the eyes of the Court, a one-off task of a purely legislative nature.
Приемането на национални мерки, с които правилно да се транспонира дадена директива, не изчерпва последиците от директивата.
The adoption of national measures correctly transposing a directive does not exhaust the effects of the directive.
Държавата-членка продължава да е задължена да осигури съответствие с разпоредбите на дадена директива, дори и след приемането на мерки по въвеждането:
The Member State remains bound to ensure compliance with the provisions of a directive even after the adoption of implementing measures:
“… приемането на национални мерки, с които правилно се въвежда дадена директива, не изчерпва последиците от директивата.
“… the adoption of national measures correctly implementing a directive does not exhaust the effects of the directive.
Държавите-членки продължават да са задължени да осигурят цялостното прилагане на директивата, дори след приемането на такива мерки.
Member States remain bound actually to ensure full application of the directive even after the adoption of those measures.
Следователно, при дела пред националните съдилища срещу държавата, физическите лица имат право да се осланят на разпоредбите на дадена директива, които – доколкото касаят предмета на съответното дело – очевидно са безусловни и достатъчно конкретни, ако в действителност цялостното прилагане на директивата не е осигурено, т.е. не само в случаите, в които директивата не е била въведена или е била въведена неправилно, но също така и в случаите, в които националните мерки, с които се въвежда директивата, не са приложени по начин, по който да бъде постигнат заложеният в директивата резултат . ”
Individuals are therefore entitled to rely before national courts, against the State, on the provisions of a directive which appear, so far as their subject-matter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise whenever the full application of the directive is not in fact secured, that is to say, not only where the directive has not been implemented or has been implemented incorrectly, but also where the national measures correctly implementing the directive are not being applied in such a way as to achieve the result sought by it . ”
Освен това, Съдът многократно е поддържал тезата, че директивите имат обвързваща сила за всички институции на държавите-членки.
Further, the Court has repeatedly held that directives are binding on all the authorities of the Member States.
Следователно разпоредбите на дадена директива имат обвързваща сила не само за законодателната власт, но и за административните органи, които отговарят за ежедневното прилагане и привеждане в сила на закона, както и за националните съдилища.
Thus, not only the legislature is bound by a Directive but also the administrative agencies responsible for the day-to-day application and enforcement of the law and the domestic courts.
Това има за цел да елиминира административни практики или съдебни тълкувания, които са насочени срещу защитата на интересите, установени с директивата.
The intention behind this is to avoid administrative practices or judicial interpretations that undermine the protection of interests established by the directive.
В последните години Съдът придава особено голямо значение на решаването на проблема с “несъответстието на второ ниво”, т.е. ситуация, при която, въпреки че формално националното законодателство е в съответствие с общностното право, прилагането, или принудителното му прилагане, е застрашено от административни или съдебни практики.
In recent years, the Court has placed particular emphasis on tackling the problem of “second level non-compliance”, that is, the situation where, although domestic legislation is formally compatible with Community law, its application or enforcement is undermined by administrative or judicial practices.
Съдът поддържа също и тезата, че спрямо националната административна практика може да се приложат действия за принудително прилагане, ако то – до известна степен – е съгласувано и е от общ характер.
The Court has also held that a national administrative practice can be the subject of an enforcement action when it is, to some degree, of a consistent and general nature.
вж. напр. дело C-387/99 Комисията срещу Германия , решение от 29 април 2004 г., § 42.
See e.g. Case C-387/99, Commission v. Germany , judgment of 29 April 2004, para 42.
Следователно, най-незначителното системно и последователно допускане на ситуации, които са в противоречие с разпоредбите на дадена директива, от страна на националните институции, представлява нарушение на общностното право, дори ако директивата формално е била транспонирана в националното законодателство.
Thus, at least the systematic and consistent tolerance on the part of national authorities of situations inconsistent with the provisions of a directive is a breach of Community law even if the directive has been formally transposed into national law.
дело C-494/01 Комисията срещу Ирландия , решение от 26 април 2005 г.
Case C-494/01, Commission v Ireland , judgment of 26 April 2005.
Накрая, ако дадена директива предоставя права на физически лица, съответното национално законодателство трябва да бъде достатъчно конкретно и ясно, за да могат заинтересованите лица да имат цялостна представа за правата си и – ако е целесъобразно – да им бъде предоставена възможност да се позовават на тези права пред националните съдилища.
Finally, where a directive confers rights on individuals, the relevant domestic legislation must be sufficiently precise and clear so that the persons concerned are made fully aware of their rights, and, where appropriate, afforded the possibility of relying on them before national courts.
Вж. дело C-59/89 Комисията срещу Германия.
See Case C-59/89, Commission v Germany .