natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Понятието за задължение за използване на регистрираната марка обаче е хармонизирано в резултат на член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2008/95/EО на Европейския парламент и на Съвета от 22 Октомври 2008 г. за сближаване на законодателствата на държавите-членки относно марките (кодифицирана версия).
However, the concept of the obligation to use the registered mark is harmonised as a consequence of Article 10(2) and (3) of Directive 2008/95/EC of the European Parliament and of the Council of 22 October 2008 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (Codified version).
Следователно е целесъобразно същата материалноправна разпоредба като член 18, параграфи 1 и 2 от Регламента за марките на ЕС, да се приложи и за използването на по-ранни национални марки, с единствената разлика, че това използване трябва да е извършено в държавата-членка, в която е регистрирана националната марка.
Hence, it is appropriate to apply the same substantive provision as Article 18(1) and (2) EUTMR to the use of earlier national trade marks, with the only difference being that such use must be made in the Member State in which the national mark is registered.
Освен това от текста на член 47, параграфи 2 и 3 от Регламента за марките на ЕС следва, че доказателство за използване може да се изиска, само ако по-ранното право е марка на ЕС или друга марка с действие в ЕС или държава-членка на ЕС, както е определено в член 8, параграф 2, буква а) от Регламента за марките на ЕС.
Moreover, it follows from the wording of Article 47(2) and (3) EUTMR that proof of use can only be requested if the earlier right is an EUTM or other trade mark having effect in the EU or an EU Member State, as defined in Article 8(2)(a) EUTMR.
Тъй като опозиции по член 8, параграф 4 от Регламента за марките на ЕС не могат да се основават на марки на ЕС или на други марки, посочени в член 8, параграф 2, буква а) от същия регламент, заявителят на марка на ЕС няма право да изиска доказателство за използване за по-ранни права, на които е направено позоваване при опозиции, подадени въз основа на тази разпоредба.
Since oppositions brought under Article 8(4) EUTMR cannot be based on either EUTMs or other trade marks referred to in Article 8(2)(a) EUTMR, the EUTM applicant is not entitled to request proof of use for earlier rights relied upon in oppositions brought under this provision.
Независимо от това, съгласно член 8, параграф 4 от Регламента за марките на ЕС възразяващият трябва да докаже използване в процеса на търговия с по-голям обхват от местния за въпросните по-ранни права.
Nevertheless, Article 8(4) EUTMR requires the opponent to prove use in the course of trade of more than mere local significance for the earlier rights in question.
По отношение на член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС практиката на Службата е, че не могат да се отправят искания за доказателство за използване на по-ранното право.
As for Article 8(3) EUTMR, the Office's practice is that requests for proof of use of the earlier right cannot be made.
Основанието за това е, че такива по-ранни права включват както марки с действие в ЕС/държави-членки на ЕС (марки на ЕС, национални марки, международни регистрации), и национални марки с действие извън ЕС, докато съгласно Регламента за марките на ЕС не е възможно да бъдат подавани искания за доказателство за използване на последните.
The reason is that such earlier rights include both trade marks having effect in the EU/EU Member States (EUTMs, national trade marks, IRs) and national non-EUTMs, requests for proof of use of the latter not being possible under the EUTMR.
Би било дискриминационно да се иска доказателство за използване за марките на някои държави, а за други - не.
It would be discriminatory to request proof of use for some countries' trade marks but not for others.
Съответно предвид специфичния предмет на защитата съгласно член 8, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС, въпреки че използването или неизползването на по-ранните права може да има значение за аргументите в подкрепа на обосновката за заявка за марка на ЕС, възразяващият не може да се задължи да предостави доказателство за използване съгласно член 47, параграф 3 от Регламента за марките на ЕС за което и да е от по-ранните права, на които е направено позоваване.
Accordingly, and in view of the specific subject matter for protection under Article 8(3) EUTMR, while the use or lack of use made of the earlier rights may have a bearing on arguments regarding the justification for applying for the EUTM, the opponent cannot be obliged to provide proof of use under Article 47(3) EUTMR for any earlier rights thereby relied upon.
Член 10 от ДРМЕС - процедурни правила, доказателства и език
1.2.1.3 Article 10 EUTMDR - procedural rules, evidence and language
Съгласно член 10, параграф 2 от ДРМЕС, ако в съответствие с изискванията на член 42, параграфи 2 или 3 от Регламента за марките на ЕС възразяващата страна трябва да внесе доказателства за използване на марката или да докаже, че са налице основателни причини за липсата на използване, Службата я приканва да направи това в посочен от нея срок.
In accordance with Article 10(2) EUTMDR, where, pursuant to Article 47(2) or (3) EUTMR, the opponent has to submit proof of use or show that there are proper reasons for non-use, the Office will invite the opponent to provide the proof required within a period specified by the Office.
Ако възразяващата страна не представи такива доказателства в посочения срок, Службата отхвърля опозицията.
If the opponent does not provide such proof before the time limit expires, the Office will reject the opposition.
Съгласно член 10, параграф 3 от ДРМЕС сведенията и доказателствата за използване трябва да съдържат данни относно мястото, времето, степента и естеството на използването на по-ранната марка за стоките или услугите, за които тя е регистрирана и на които се основава опозицията, и доказателства в подкрепа на тези данни, съгласно точка 4.
In accordance with Article 10(3) EUTMDR, the indications and evidence required to prove use must consist of indications concerning the place, time, extent and nature of use of the opposing trade mark for the goods and services in respect of which it is registered and on which the opposition is based, and evidence in support of these indications in accordance with paragraph 4.
Съгласно член 10, параграф 4 от ДРМЕС доказателствата трябва да се състоят от писмени документи и по принцип се ограничават до подкрепящи документи и вещи, като например пакети, етикети, ценоразписи, каталози, фактури, снимки, реклами във вестници, и до писмените декларации, посочени в член 97, параграф 1, буква е) от Регламента за марките на ЕС.
In accordance with Article 10(4) EUTMDR, the evidence must consist of written documents and in principle be confined to supporting documents and items such as packages, labels, price lists, catalogues, invoices, photographs, newspaper advertisements, and statements in writing as referred to in Article 97(1)(f) EUTMR.
Съгласно член 10, параграф 5 от ДРМЕС искане за доказателства за използване може да бъде подадено едновременно с бележките за основанията, на които се базира опозицията.
In accordance with Article 10(5) EUTMDR, a request for proof of use may be submitted at the same time as observations on the grounds on which the opposition is based.
Такива бележки могат да се представят и заедно с бележките в отговор на доказателството за използване.
Such observations may also be filed together with the observations in reply to the proof of use.
Съгласно член 10, параграф 6 от ДРМЕС когато доказателствата, представени в съответствие с параграфи 1, 2 и 3, не са на езика на производството по опозиция, Службата може да изиска от възразяващата страна да представи превод на тези доказателства на този език в указания от нея срок.
In accordance with Article 10(6) EUTMDR, where the evidence submitted pursuant to paragraphs 1, 2 and 3 is not in the language of the opposition proceedings, the Office may require the opponent to submit a translation of the evidence in that language, within a period specified by the Office.
Директивата и националното законодателство за въвеждането ѝ
1.2.2 The Directive and national law implementing it
Член 16 от директивата съдържа разпоредби, идентични на член 18 от Регламента за марките на ЕС, с тази разлика, че „използване в Съюза“ е заменено с „използване в държавата-членка“.
Article 16 of the Directive contains provisions identical to Article 18 EUTMR, except with ‘use in the Union' being replaced by ‘use in the Member State'.
Материално право
2 Substantive Law
Реално използване: принципите на Съда на ЕС
2.1 Genuine use: the principles of the Court of Justice
Нито Регламента за марките на ЕС, нито ДРМЕС или Регламента за прилагане на Регламента за марките на Европейския съюз определят какво се има предвид под „реално използване“.
The EUTMR, the EUTMDR and the EUTMIR do not define what is to be regarded as ‘genuine use'.
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) обаче е определил няколко важни принципа във връзка с тълкуването на това понятие.
However, the Court of Justice (the ‘Court') has laid down several important principles as regards the interpretation of this term.
В решението по делото Minimax (11/03/2003, C40/01, Minimax, EU:C:2003:145) Съдът е установил следните принципи:
In Minimax (11/03/2003, C40/01, Minimax, EU:C:2003:145), the Court established the following principles:
реално използване означава действително използване на марката (точка 35);
genuine use means actual use of the mark (paragraph 35);
следователно под „реално използване“ трябва да се разбира използване, което не е само символично и насочено единствено към запазване на предоставените от марката права (точка 36);
genuine use must, therefore, be understood to denote use that is not merely token, serving solely to preserve the rights conferred by the mark (paragraph 36);
реалното използване трябва да е в съответствие с основната функция на марката, която се състои в това да гарантира на потребителя (или на крайния ползвател) идентичността на произхода на стоките или услугите, като му позволява без вероятност от объркване да разграничи тази стока или услуга от такива с друг произход (точка 36);
genuine use must be consistent with the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of goods or services to the consumer or end user by enabling the latter, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others that have another origin (paragraph 36);
реалното използване води до използването на марката на пазара за стоките или услугите, защитени с тази марка, а не само вътрешно използване от въпросното предприятие (точка 37);
genuine use entails use of the mark on the market for the goods or services protected by that mark and not just internal use by the undertaking concerned (paragraph 37);
реалното използване трябва да се отнася за стоки или услуги, които вече са пуснати на пазара или ще бъдат пуснати на пазара скоро и във връзка с които предприятието в момента подготвя действия за осигуряване на клиенти, и по-специално под формата на рекламни кампании (точка 37);
genuine use must relate to goods or services already marketed or about to be marketed and for which preparations by the undertaking to secure customers are under way, particularly in the form of advertising campaigns (paragraph 37);
оценката за реалното използване на марката трябва да се основава на всички факти и обстоятелства, които са относими за установяването дали търговското използване на марката е действително, и по-специално дали такова използване е считаното за оправдано в съответния икономически сектор по отношение на поддържане или създаване на пазарни дялове в полза на защитените от марката стоки или услуги (точки 38);
when assessing whether there has been genuine use, regard must be had to all the facts and circumstances relevant to establishing whether the commercial exploitation of the mark is real, in particular whether such use is viewed as warranted in the economic sector concerned to maintain or create a share in the market for the goods or services protected by the mark (paragraph 38);
обстоятелствата по случая могат поради това да включват, inter alia, вземането предвид на естеството на разглежданите стоки или услуги, характеристиките на засегнатия пазар и мащаба и честотата на използване на марката (точка 39);
the circumstances of the case may, therefore, include giving consideration, inter alia, to the nature of the goods or services at issue, the characteristics of the market concerned and the scale and frequency of use of the mark (paragraph 39);
следователно за да се счита за реално, използването на марката не е нужно винаги да бъде съществено в количествено отношение, тъй като това зависи от особеностите на засегнатите стоки или услуги на съответния пазар (точка 39).
use need not, therefore, always be quantitatively significant for it to be deemed genuine, as that depends on the characteristics of the goods or services concerned on the corresponding market (paragraph 39).
В определението си от 27/01/2004, C259/02, Laboratoire de la mer, EU:C:2004:50 Съдът допълнително е пояснил критериите от делото Minimax както следва:
In its order of 27/01/2004, C259/02, Laboratoire de la mer, EU:C:2004:50, the Court further elaborated the Minimax criteria as follows:
въпросът дали дадено използване е достатъчно, за да запази или да създаде пазарен дял за разглежданите стоки или услуги, зависи от няколко фактора и от преценка за всеки конкретен случай.
the question whether use is sufficient to preserve or create market share for the goods or services concerned depends on several factors and on a case-by-case assessment.
Характеристиките на стоките и услугите, честотата или редовността на използване на марката, обстоятелството, дали марката се използва при предлагане на пазара на всичките идентични стоки или услуги на притежателя или само на някои от тях, или доказателствата за използване на марката, които притежателят е в състояние да представи, са сред факторите, които могат да бъдат взети предвид (точка 22);
The characteristics of the goods and services, the frequency or regularity of the use of the mark, whether the mark is used for the purpose of marketing all the identical goods or services of the proprietor or merely some of them, or evidence that the proprietor is able to provide, are among the factors that may be taken into account (paragraph 22);
използването на марката от един единствен клиент, който внася стоките, за които е регистрирана марката, може да бъде достатъчно, за да се докаже, че това използване е реално, ако е ясно, че вносът има реална икономическа причина за притежателя на марката (точка 24);
use of the mark by a single client that imports the goods for which the mark is registered can be sufficient to demonstrate that such use is genuine, if it appears that the import operation has a genuine commercial justification for the proprietor of the mark (paragraph 24);
не може да се определи правило „de minimis“ (точка 25).
a de minimis rule cannot be laid down (paragraph 25).
Реално използване: степен на доказване, прилагана от Службата
2.2 Genuine use: standard of proof applied by the Office
Съгласно член 47 от Регламента за марките на ЕС се изисква доказателство за използване на по-ранната марка.
Article 47 EUTMR requires proof of genuine use of the earlier mark.
Реалното използване на марка не може да бъде доказано посредством вероятности или предположения, а трябва да бъде доказано чрез солидни и обективни доказателства за ефективно и достатъчно използване на марката на съответния пазар (18/01/2011, T382/08, Vogue, EU:T:2011:9, § 22).
Genuine use of a trade mark cannot be proved by means of probabilities or suppositions, but must be demonstrated by solid and objective evidence of effective and sufficient use of the trade mark on the market concerned (18/01/2011, T382/08, Vogue, EU:T:2011:9, § 22).
Освен това Службата не може служебно да установи реалното използване на по-ранни марки.
Moreover, the Office cannot determine ex officio the genuine use of earlier marks.
Дори притежателите на марки, които се предполага, че са общоизвестни, трябва да представят доказателства за реалното използване на по-ранна(и) марка(и).
Even proprietors of purportedly well-known marks must submit evidence to prove genuine use of the earlier mark(s).
Службата не изисква непременно висок праг на доказване на реалното използване.
The Office does not necessarily require a high threshold of proof of genuine use.
Съдът е посочил, че не е възможно да се определи абстрактно какъв количествен праг следва да се избере, за да се установи дали използването е било реално или не, и съответно не може да има обективно правило de minimis за определяне а priori на равнището на използване, което е необходимо, за да се счита това използване „реално“.
The Court has indicated that it is not possible to prescribe, in the abstract, what quantitative threshold should be chosen in order to determine whether use was genuine or not, and accordingly there can be no objective de minimis rule to establish a priori the level of use needed in order for it to be ‘genuine'.
Следователно, въпреки че трябва да бъде доказана минимална степен на използване, какво точно представлява тази минимална степен зависи от обстоятелствата по всеки случай.
So, whilst a minimum extent of use must be shown, what exactly constitutes this minimum extent depends on the circumstances of each case.
Общото правило е, че когато служи за реална търговска цел, дори минималното използване на марката може да е достатъчно, за да се установи реално използване, в зависимост от стоките и услугите и съответния пазар (23/09/2009, T409/07, acopat, EU:T:2009:354, § 35 и цитираната там съдебна практика; и решение от 02/02/2012, T387/10, Arantax, EU:T:2012:51, § 42).
The general rule is that, when it serves a real commercial purpose, even minimal use of the trade mark could be sufficient to establish genuine use, depending on the goods and services, and the relevant market (23/09/2009, T409/07, acopat, EU:T:2009:354, § 35 and case-law cited therein; 02/02/2012, T387/10, Arantax, EU:T:2012:51, § 42).
С други думи е достатъчно, ако доказателствата за използване доказват, че собственикът на марката старателно се е опитал да придобие или запази търговска позиция на съответния пазар, вместо да е използвал марката само с намерението да запази правата, които тя му предоставя (символично използване).
In other words, it is sufficient if the evidence of use proves that the trade mark owner has seriously tried to acquire or maintain a commercial position in the relevant market as opposed to having solely used the mark with the intention of preserving the rights conferred by the mark (token use).
Например при някои случаи, и по-специално по отношение на скъпите стоки, относително малки по обем продажби могат да са достатъчни, за да се стигне до заключението, че използването не е само символично (04/09/2007, R 35/20072, DINKY, § 22).
For instance, in some cases, relatively few sales might be sufficient to conclude that the use is not merely token, in particular with regard to expensive goods (04/09/2007, R 35/20072, DINKY, § 22).
Дори когато при определени обстоятелства, наред с другото, използване в съвсем малка степен може да се счита за достатъчно, притежателите все пак следва да представят подробни доказателства за използване.
Nonetheless, even if inter alia a very modest amount of use can suffice in certain circumstances, proprietors should adduce comprehensive evidence of use.
Съгласно член 10, параграф 3 от ДРМЕС сведенията и доказателствата за предоставяне на доказателство за използване трябва да се отнасят за мястото, времето, степента и естеството на използване на марката на възразяващата страна за съответните стоки и услуги.
According to Article 10(3) EUTMDR, the indications and evidence required in order to provide proof of use must concern the place, time, extent and nature of use of the opponent's trade mark for the relevant goods and services.
Тези изисквания за доказване на използване са кумулативни (05/10/2010, T92/09, STRATEGI / Stratégies, EU:T:2010:424, § 43).
These requirements for proof of use are cumulative (05/10/2010, T92/09, STRATEGI / Stratégies, EU:T:2010:424, § 43).
Това означава, че възразяващата страна е длъжна не само да посочи, но и да докаже всяко едно от тях.
This means that the opponent is obliged not only to indicate but also to prove each of these requirements.
Дали обаче сведенията и доказателствата относно мястото, времето, степента и естеството на използване са достатъчни, следва да се преценява с оглед на съвкупността от представените доказателства.
However, the sufficiency of the indication and proof as to the place, time, extent and nature of use has to be considered in view of the entirety of the evidence submitted.
Не е подходящо да се извършва отделна оценка на различните относими фактори, разглеждани всеки поотделно (17/02/2011, T324/09, Friboi, EU:T:2011:47, § 31).
A separate assessment of the various relevant factors, each considered in isolation, is not suitable (17/02/2011, T324/09, Friboi, EU:T:2011:47, § 31).
Поради това Службата оценява внесените доказателства, като извършва цялостна оценка.
Thus, the Office evaluates the evidence submitted in an overall assessment.
Трябва да се вземат предвид всички обстоятелства по конкретния случай, а всички внесени материали трябва да се оценят във връзка един с друг.
All the circumstances of the specific case have to be taken into account and all the materials submitted must be assessed in conjunction with each other.
Следователно, въпреки че отделни доказателства могат сами по себе си да не са достатъчни за доказване на използването на по-ранна марка, те могат заедно с други документи и информация да допринесат за доказване на използването.
Therefore, although pieces of evidence may be insufficient by themselves to prove the use of an earlier trade mark, they may contribute to proving use in combination with other documentation and information.
Доказателствата за използване могат да бъдат с непряк/косвен характер, като например данни за дела на съответния пазар, вноса на съответните стоки, доставката на необходимите суровини или опаковки на собственика на марката или срока на годност от съответните стоки.
Evidence of use may be of an indirect/circumstantial nature, such as evidence about the share in the relevant market, the importing of the relevant goods, the supply of the necessary raw materials or packaging to the owner of the mark, or the expiry date of the relevant goods.
Тези косвени доказателства могат да бъдат определящи при цялостната оценка на внесените доказателства.
Such indirect evidence can play a decisive role in the overall assessment of the evidence submitted.
Тяхната доказателствена стойност трябва да бъде внимателно оценена.
Its probative value has to be carefully assessed.
Например съгласно решение от 08/07/2010, T30/09, Peerstorm, EU:T:2010:298, § 42 et seq. при определени обстоятелства само каталозите биха могли да бъдат определящо доказателство за достатъчна степен на използване.
For instance, the judgment of 08/07/2010, T30/09, Peerstorm, EU:T:2010:298, § 42 et seq. found that catalogues in themselves could - under certain circumstances - be conclusive evidence of sufficient extent of use.
При оценка на доказателствената стойност на внесените доказателства е необходимо да се вземе под внимание специфичният вид на въпросните стоки и услуги.
It is necessary to take into account the specific kind of the goods and services involved when assessing the probative value of the evidence submitted.
Например за даден пазарен сектор може да е характерно самите образци на стоките и услугите да не дават сведения относно мястото, времето, степента и естеството на използване.
For example, it may be common in a particular market sector for the samples of the goods and services themselves not to bear indications of the place, time, extent and nature of use.