Syyrian sisällissota
Syyrian sisällissota on Syyriassa käynnissä oleva aseellinen yhteenotto. Sota alkoi kansannousuna Bašar al-Assadin hallitusta vastaan. Eri ryhmiin kuuluvat hallitusta vastaan taistelevat maltilliset ja islamilaiset kapinalliset sotivat myös keskenään. Myös ulkovallat ovat sekaantuneet sotaan. Sota on luonut valtavan pakolaistulvan maan sisällä ja ulkomaille.
Aluksi pääosin hallitus, enenevissä määrin oppositio käytti aseita keväällä 2011 alkaneissa arabikevään protesteissa. Konflikti laajeni maan laajuiseksi sisällissodaksi keväällä ja kesällä 2012.[1]
Konflikti on ainakin osin uskonsota. Hallitusta kannattavat šiialaiset alaviitit taistelevat kapinallisten sunnien kanssa. Sodan osapuolina on myös useita vähemmistöuskontojen edustajia.
SOHR:n mukaan heinäkuuhun 2017 mennessä oli kuollut jopa 475 000 sotilasta ja siviiliä.[2] Noin kymmenen prosenttia Syyrian sotaa edeltäneestä väestöstä oli helmikuuhun 2016 mennessä kuollut tai haavoittunut sodassa.[3] Yli 7,6 miljoonaa oli vuonna 2015 maan sisäisessä evakossa. Elokuussa 2017 yli 5,1 miljoonaa ihmistä oli paennut Syyriasta sotaa ulkomaille.[4] Sodan kaikki pääosapuolet ovat syyllistyneet vakaviin ihmisoikeusrikkomuksiin.
Lähinnä sunnalaiset arabimaat ja länsimaat ovat tukeneet kapinallisia, Venäjä ja šiialainen Iran al-Assadin hallintoa. Useat maat alkoivat vuonna 2014 tehdä yhteistyötä Isis-järjestön kukistamiseksi. [5]
Alaviitit olivat alkujaan Syyriassa vähemmistölahko. Ranskan siirtomaavalta edisti alaviittien nousua valtion johtoon. Syyrian sotilasvallankaappaus vuonna 1963 synnytti maahan baath-puolueen diktatuurin.[6] Yksipuoluejärjestelmä piti vuosikymmeniä yllä poikkeustilaa. Vuodesta 1970 vallassa olleet Assadit suosivat alaviitteja. Tämän hintana oli sunnien tyytymättömyys. Muslimiveljeskunta kapinoi Hamassa 1982. Hallitus kukisti rajoitetun kapinan pian ja verisesti.[7]
Syyrian militarisoituminen 2000-luvulla[8] ja yksipuoluejärjestelmään liittyvä korruptio ovat olleet Lähi-idän vakavimpia. Salainen poliisi on tukahduttanut aseellisesti hallitusta vastaan suuntautuneet mielenilmaukset. Näitä olivat muun muassa druusien ja kurdien protestit.[9]Markkinatalousuudistus lisäsi osaltaan eriarvoisuutta. Sen aiheuttama polttoaineiden, lannoitteiden ym. hintojen nousu vaikeutti viljelijöiden elämää[10]. Syyrian koillisosissa oli poikkeuksellisen kuivaa vuosina 2006–2011. Sadot romahtivat hetkellisesti 2008, minkä seurauksena 1,5 miljoonaa ihmistä muutti lyhyessä ajassa kaupunkeihin ja alueet tyhjenivät. Kaupungeissa ihmiset asettuivat laitamille slummeihin, joissa elinolot olivat heikot. Kun markkintatalous eteni, se keskitti vaurauden harvojen käsiin. Vuodesta 2000 hallitus suosi kaupunkien kehittämistä maaseudun kustannuksella[11]. Samaan aikaan äärimmäinen köyhyys, rikollisuus, prostituutio jne lisääntyivät[12]. Joba Bashar Assad sanoi tammikuussa 2011, että "maa ei pysty tyydyttämään kaikkia kansalaisten perustarpeita"[13]. Syyrian hallitus ei juurikaan puuttunut slummeissa velloneeseen köyhyyteen, mikä nostatti tyytymättömyyttä hallitusta kohtaan.[14][9]
Vuoden 2011 Arabikevään aiheuttamat levottomuudet levisivät myös Syyriaan. Eräs mies sytytti itsensä bensiinillä tuleen al-Hasakahissa 28. tammikuuta 2011.[15] Oppositio alkoi koota mielenosoittajia helmikuun alussa. Myöhemmin salainen poliisi pidätti[16] ja kidutti lapsia, jotka olivat maalanneet hallituksen vastaisia graffiteja.[17][18] Tämä laukaisi suuria mielenosoituksia ympäri Syyriaa.[19][20] Alkoi väkivallan kierre.
Turvajoukot ampuivat maaliskuun puolivälissä mielenosoittajia Daraassa. Muutaman päivän päästä protestoijat polttivat siellä baath-puolueen rakennuksen. Mielenosoitukset levisivät maaliskuun lopulla koko maahan. Myös Assadia tukevia mielenosoituksia pidettiin. Daraan lähetettiin sotilaita. Hallitus leimasi kaikki sen vastustajat terroristeiksi tai näiden myötäjuoksijoiksi.[16] Puolisotilaallinen shabiha alkoi toimia Homsissa huhtikuun puolivälissä. Panssarivaunut, joukkopidätykset ja kidutukset estivät Assadin kaatumisen.[21] Protestoijat alkoivat paikoin käyttää aseita viimeistään huhtikuussa mm. turvallisuuspoliisia vastaan.[22]
Presidentti yritti huhtikuussa hillitä protestointia myös rauhanomaisin keinoin muun muassa vapauttamalla poliittisia vankeja, erottamalla Daraan alueen kuvernöörin ja tiedustelujohtajan, lakkauttamalla poikkeustilan ja lupaamalla uudistuksia.[15]
Mielenosoituksia tulittamasta kieltäytyneitä sotilaita karkaili armeijasta. Ensi kertaa kapinalliset surmasivat hallituksen joukkoja merkittävästi kesäkuun alussa 2011. Sotilaskarkurit perustivat Vapaan Syyrian armeijan (FSA) kesällä 2011. Tämä erittäin hajanainen, huonosti johdettu ja aseistettu kapinallisjoukko alkoi toimia Homsissa ja muualla loppukesällä-syksyllä 2011. Maa oli elokuussa käytännössä sisällissodassa. Kapinalliset tekivät ensimmäisen merkittävän hyökkäyksensä Rastanssa, jossa syyskuun lopulla tuhosivat 15 hallituksen panssariajoneuvoa. YK ja Arabiliitto koettivat tarkkailijoilla ja välitysyrityksillään turhaan hillitä sotaa. Venäjä vastusti lännen mahdollista interventiota Syyriaan. Länsi halusi Assadin pois Syyrian johdosta. Näin rauhanprosessi ei edennyt. Kapinallisten toiminta oli pitkälle sissitoimintaa ja terrori-iskuja. Kun armeija tuli johonkin kapinalliskaupunkiin, kapinalliset yleensä pakenivat, mutta palasivat heti kun mahdollista. Monia hallitusta vastustavia ryhmiä syntyi. Oppositio pysyi hajanaisena ja riitaisana.
Väkivalta lisääntyi huomattavasti vuonna 2012. Suuria mielenosoituksia oli yhä. Kapinalliset etenivät monilla alueilla vuonna 2012. Tällöin alkoi Aleppon taistelu ja Damaskoksen taistelu. Monet kapinalliset vastustivat rauhaa. Vuoden 2012 lopulla hallituksen joukkojen tekemät myös siviileihin kohdistuvat pommitukset ja nälkäsaarto kapinallisalueita vastaan jatkuivat, ja islamistien ote näkyi yhä selvemmin kapinallisten riveissä. Hallitus kutsui kaikkia kapinallisia terroristeiksi. Ulkomaisia taistelijoita saapui sotaan mukaan.
Ääri-islam alkoi nousta Syyrian kapinallisten riveissä merkittäväksi tekijäksi vuonna 2012. Tämä johtui siitä, että al-Nusran rintaman salafisti-jihadistit kykenivät taistelemaan muita kapinallisia tehokkaammin ja luomaan toimivan siviilihallinnon. Opposition sisälle muodostui sodan uhka, kun ääri-islamistit surmasivat maltillisempia hallituksen vastustajia.[23][24] Monia sunnalaisia taistelijoita ajoi jyrkkä fundamentalismi ja kostonhalu. Jihadistit uhkasivat alaviitteja ja muita toisuskoisia jopa kansanmurhalla. Niinpä kapinallisten ei uskottu luovan maahan demokratiaa.[25] Islamin vaikutus näkyi selvemmin myös hallituksen riveissä. Hizbollahin taistelijat tulivat keväällä vuonna 2013 auttamaan hallitusta.[26]
Sota näytti vieläkin olevan tasapeli, mutta hallituksen joukot olivat vuoden 2013 lopussa jonkin verran niskan päällä. Vuonna 2013 monet opposition islamilaiset yhdistyivät Islamilaiseksi rintamaksi.
Jyrkän islamilainen Isis eteni vuonna 2014 merkittävästi Syyrian kapina-alueella.[27] Kurdit ajoivat Isisin pois Kobanesta.[28] Yhdysvallat ja YK lievensivät ISIS:n takia Assadin vastaista linjaansa[29][30][31] Sunnitaistelijat etenivät maalis-toukokuussa vuonna 2015[32][33] Assad ilmoitti heinäkuussa 2015, että armeija keskittyy miespulan takia puolustamaan vain tärkeitä alueita.[34] Venäjä ja Iran alkoivat tukea näkyvästi Assadia syksyllä 2015. Hallitus aloitti liittolaistensa ja Venäjän ilmaiskujen tukemana suurhyökkäyksen kapinallisia vastaan.[35] Hyökkäys eteni melko hitaasti ja kapinalliset käynnistivät paikoin vastahyökkäyksiä.[36]
Helmikuussa 2016 oli tulitauko, joka mureni seuraavien kuukausien kuluessa täysin. Helmikuussa 2016 Irakin armeija käänsi huomionsa taisteluun Isisiä vastaan.[37] Isis kosti tämän pommi-iskuilla. Hallituksen joukot pommittivat Aleppoa rajusti huhtikuun lopussa 2015 tappaen esimerkiksi ainoan kaupunkiin jääneen lastenlääkärin.[38] Syyrian hallituksen joukot voittivat Aleppon taistelun vuoden 2016 lopussa[39][40][41].
Syyrian armeija valtasi maaliskuussa 2016 Palmyran takaisin Isisiltä.[42] Isis oli heikentynyt liittouman tekemissä ilmaiskuissa. Kesäkuun alussa Syyrian armeija eteni lähelle Raqqaa, joka oli Isisin pääkaupunki.[43] Myös kurdit ja muut kapinalliset valtasivat alueita Isisiltä. Turkki alkoi kesäkuussa 2016 tehdä ilmaiskuja Isisin ja kurdien asemiin. Elokuussa maa lähetti myös maajoukkoja Turkkiin. Yhdysvallat tuomitsi Turkin toimet kurdeja vastaan.[44] Kurdit ja islamilaiskapinalliset hyökkäsivät marraskuussa 2016 kohti Raqqaa.[45] Yhdysvallat iski 6.huhtikuuta 2017 kymmenin risteilyohjuksin Syyrian lentotukikohtaan, koska sen mukaan maan armeija oli tehnyt Idlibin alueella kaasuiskun.[46]. Kurdijoukot voittivat Raqqan taistelun. Isisille jäi vain pienehköjä taskuja Syyriaan. Keväällä 2018 länsivallat iskivät Syyriaan uuden kaasuiskun takia. Näihin aikoihin Syyrian hallitus valtasi Damaskoksen kapinallisalueet[47]. Syyrian armeija näytti pyrkivän valtaamaan erillisiä kapinallisalueita yksi toisensa jälkeen.
Kesällä ja syksyllä 2016 hallitus ja islamistit taistelivat verisesti Aleppossa ja lähialueilla. Hallituksen armeija saarsi Aleppon. Syyskuun puolivälissä oli taas uusi tulitauko, joka rikkoutui alettuaan.[48] Joulukuun alussa hallitus oli vallannut suurimman osan Aleppon kapinallisalueesta.[49] Samaan aikaan Isis valtasi Palmyran uudestaan.[50] Kapinalliset ja hallitus sopivat kapinallisten poistumisesta Alepposta. Evakuointi alkoi 15. joulukuuta 2016.[51][52]
Elinolojen huononeminen sodan takia ja raaka väkivalta, jossa oli kuollut yli 200000 ihmistä ja haavoittunut yli 2 miljoonaa, ajoi ihmisiä pois Syyriasta. Vuoden 2014 lopussa Syyria johti pakolaistilastoa, ja maasta oli paennut 4 miljoonaa ihmistä.[53] Enin osa pakolaisista pakeni arabimaihin, mutta enenevässä määrin myös Eurooppaan turvapaikkaa hakemaan. Tämä aiheutti vuonna 2015 Euroopassa pakolaiskriisin. Tämä aiheutti myös Euroopan maissa lisääntyvää maahanmuuttokriittisyyttä, ja Unkari sulki rajansa pakolaisilta.
YK:n lastenjärjestö julkaisi alkuvuonna 2017 raportin lasten oloista Syyriassa. Pakolaisten kokonaismäärä oli 11 miljoonaa, joista 5 miljoonaa on paennut Syyrian ulkopuolelle. Pakolaislapsia oli 2,3 miljoonaa. Sodassa kuolleita ihmisiä oli yli 320000. Lähes kuusi miljoonaa syyrialaista lasta oli alkuvuonna 2017 riippuvaisia humanitaarisesta avusta, ja heistä 300000 oli avun tavoittamattomissa.[54]
Kapinalliset yrittivät keväällä suurhyökkäystä Damaskoksessa.[55] Syyrian armeija käytti taistelukemikaaleja. Yhdysvallat teki siksi Syyrian armeijaa vastaan ilmaiskun huhtikuussa.[56]
Syyrian armeija valtasi kesällä 2017 mm. Venäjän tuella alaa Isisiltä.[57] Yhdysvaltain tukema kurdi-arabirintama SDF saarsi Raqqan.[58] Yhdysvallat veti tukensa kapinallisilta.[59] Hallituksen joukot hyökkäsivät menestyksellä helmi-maaliskuussa 2018 Damaskoksen Ghoutassa. Yli 800 siviiliä kuoli[60]. Rajut hyökkäykset kukistivat pääkaupungin aiemmin sitkeät kapinaenklaavit yhden toisensa jälkeen. Armeija valtasi Douman motin huhtikuussa[61].[62] Venäjän ja Iranin tukema Syyrian armeija voitti Jarmukin motin 21. toukokuuta mennessä[63]. Näin koko Damaskos oli kuuteen vuoteen ensi kertaa taas hallituksen valvonnassa[64]. Hallituksen joukot valtasivat heinäkuun puolivälin jälkeen koko Daraan alueen[65][66]. Syyskuussa oli määrä hyökätä Idlibiin[67].
Syyrian sota supisti huomattavasti maataloutta ja käytännössä lakkautti öljyntuotannon vuonna 2013.[68] Teollisuus romahti ja talous kutistui noin puoleen.[69] Turismi lakkasi. Syyrian työttömyys kasvoi muutamassa vuodessa yli 50 prosenttiin ja inflaatio kiihtyi. Yli 80 prosenttia kansasta oli köyhiä kun sotaa oli kestänyt muutaman vuoden. Yli 30 prosentilla ei ollut varaa riittävään ruokaan. Maan hallinto ja talous ovat pitkälti eri aseryhmittymien käsissä. Nämä pyörittivät varjotaloutta,[70] joka oli leviämässä 2015 myös hallituksen alueelle. Vuonna 2015 hallitus näytti taloudessakin joutuvan entistä ahtaamalle.[71]
Monet kansainväliset järjestöt kuten Yhdistyneet kansakunnat (YK) ja Human Rights Watch (HRW) ilmoittivat sodan molempien puolten syyllistyneen sota-[72] ja ihmisoikeusrikkomuksiin.[73] Hallituksen kansaansa vastaan käyttämän väkivallan[74] takia Euroopan unioni (EU) asetti maalle talouspakotteita ja länsimaat kääntyivät Assadia vastaan. Myös kapinalliset ovat rikkoneet ihmisoikeuksia.[75][76]
Joissain hallituksen, mutta myös kapinallisten saartamissa kaupungeissa nähtiin nälkää.[77]
Syyrian tiedustelupalvelu[78] ja hallituksen palkkaamat puolisotilaalliset shabiha-ryhmät[79] ovat kiduttaneet ihmisiä. Hallituksen joukot käyttivät usein ilmavoimia ja raskasta aseistusta siviilien asuinalueilla, joka aiheutti valtavia tuhoja.[80] Oppositio on murhannut, pidättänyt laittomasti ja kiduttanut.[81] Isis-järjestö on perustanut mestauksin ylläpidetyn hirmuvallan valtaamalleen alueelle. Syyrian armeija käytti laajalti raskaita aseita siviilien asuinalueilla. Erityisesti ulkomailla tuomittiin muun muassa puolisotilaallisten shabiha-joukkojen, tynnyripommien[82] ja kemiallisten aseiden käyttö kapinallisia vastaan.[83][84]
Jihadistien kapinallisjärjestöt ovat räjäyttäneet pommeja ja muun muassa surmanneet toisuskoisia.[85] Tämän lisäksi myös he ovat syyllistyneet kemiallisten aseiden käyttöön.[86]
Amnestyn mukaan Syyrian kurdien aseellisen siiven YPG:n joukot polttivat ja tuhosivat Isisiltä valtaamissaan kylissä puskutraktoreilla ihmisten koteja, koska väittivät näiden tukeneen Isisiä.[87]
Arabiliitto, YK ja muut kansainväliset järjestöt epäonnistuivat rauhanaloitteissaan. Martti Ahtisaaren mukaan länsi oli aikaisemmin torjunut Venäjän ehdotuksen Assadin rauhanomaisesta syrjäyttämisestä.[88]
Suurvalloista Venäjä ja Kiina tukevat Syyrian hallitusta. Yhdysvallat, Ranska, Iso-Britannia ja muut länsimaat ovat tukeneet enemmän maltillista oppositiota.
Länsimaiden YK-päätöslauselmaehdotus tammikuussa 2012 ei tuominnut kapinallisten käyttämää väkivaltaa, toisin kuin Venäjän ehdotus.[89] Myöskään arabiliiton tarkkailuoperaation johto ei syyttänyt kapinallisia.[90]
Syyrian sisällissota voidaan nähdä osittain šiiojen ja sunnien välisenä kamppailuna. Syyrian sotaan liittyviä šiiojen ja sunnien välisiä taisteluja on käyty myös Libanonissa. Sota mahdollisti Isisin nousun Irakissa vuonna 2014.
Länsimaita huolettivat Syyrian kemialliset aseet, joita saatiinkin vedettyä paljon pois maasta.[91] Elo–syyskuussa 2012 Syyria ja suurvallat päättivät tuhota maan kemialliset aseet. Aseiden tuhoamisesta vastasi Kemiallisten aseiden kieltojärjestö OPCW.[92]
Länsimaat alkoivat tehdä maassa Isisin vastaisia ilmaiskuja syyskuussa 2014.[93] Nämä eivät pysäyttäneet Isisin etenemistä. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu koulutti kapinallistaistelijoita vuodesta 2013 lähtien, mutta pahoin epäonnistunut ja kallis ohjelma hylättiin lokakuussa 2015.[94] Maa jatkoi silti kapinallisten tukemista ase- ja muulla avulla. Yhdysvallat sanoi 30. lokakuuta 2015 lähettävänsä jonkin verran erikoisjoukkoja auttamaan kapinallisia taistelemaan Isisiä vastaan[95]
Venäjä lähetti vuodesta 2012 lähtien sotilasneuvonantajia Syyriaan. Venäläiset aloittivat ilmaiskut Syyriassa 30. syyskuuta 2015.[96] Nämä eivät pysäyttäneet Isisin etenemistä. Venäjä on sanonut pommittaneensa Isisin joukkoja, mutta erityisesti Yhdysvallat on epäillyt Venäjän ilmaiskujen kohdistuneen pääasiassa Assadia vastustaviin kapinallisiin.[97] Venäjällä on ollut läheiset välit Syyrian kanssa jo vuosikymmenten ajan.[98] Venäjä veti maaliskuun puolivälissä 2015 lentokoneitaan pois Syyriasta, supistaen operaatiotaan.[99]
Joulukuussa 2015 Iso-Britannia aloitti ilmaiskut Isisiä vastaan Syyriassa parlamentin alahuoneen hyväksyttyä hallituksen esityksen äänin 397-223.[100] Maa oli pommittanut järjestöä aiemmin vain Irakin puolella. Päätös tehtiin sen jälkeen, kun Ranska oli pyytänyt EU-mailta tukea Pariisin terrori-iskujen jälkeen. Ranska itse lähetti itäiselle Välimerelle Charles de Gaulle -lentotukialuksensa,[101] ja myös Saksa päätti lähettää joukkoja tiedustelu- ja tukitehtäviin.[102]
17 maata järjesti lokakuun lopussa 2015 Syyrian rauhankokouksen pääsemättä kuitenkaan sopuun Assadin tulevaisuudesta.[103]
Yhdysvallat ja Venäjä neuvottelivat syyskuun alussa pyrkien sopimaan Isisin vastaisesta taistelusta ja humanitaarisesta avusta.[104]. Tulitauko romahti noin viikon kuluessa[105]
Kesällä 2018 Syyrian hallituksen joukot suunnittelivat massiivista ilmahyökkäystä Idlibiin, joka on viimeinen opposition hallitsema maakunta. YK on varoittanut, että tämä tietäisi humanitaarista katastrofia, koska alueella on kolme miljoonaa ihmistä, monet muualta saapuneita. Oppositiota tukeva Turkki ja hallitusta tukeva Venäjä sopivat syyskuussa demilitarisoidun vyöhykkeen muodostamisesta osapuolten välille lokakuussa.[106]
Pyrkimykset saavuttaa rauha Syyriassa eivät toistaiseksi ole johtaneet tulokseen. Rauhaa ovat yrittäneet luoda mm. Arabiliitto sekä YK ja monet muut ulkomaat. Syyriassa on myös saatu aikaan monia aselepoja (usein ulkomaiden neuvottelujen myötä).
Syyrian sisällissodan aikajana Haman kansannousu
Korpiola, Lilly & Nikkanen, Hanna: Arabikevät, Avain 2012, ISBN: 978-951-692-912-8 Mitä missä milloin 2012, 2013, 2014 ja 2015
Citation error, replace with{{cite book| author = Kerkkänen, Ari| title = Syyria – synnystä sisällissotaan| publisher = Like| year = 2017| isbn = 978-952-01-1654-5}} Citation error, replace with{{cite book| author = Airin Bahmani, Simo Jäntti| title = Syyrian sota - demokratiatoiveet diktatuurin ja islamismin ristitulessa| location = Helsinki| publisher = Tammi| year = 2018| isbn = 978-951-31-9835-0}}
, FIIA Briefing Paper 131 (2013), .
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit