Pyhä Kristoforos
Pyhä Kristoforos eli Pyhä Kristoffer (, Ágios Khristóforos) on sekä katolisen että ortodoksisen kirkon kunniottama pyhimys, jonka väitetään tulleen surmatuksi marttyyrinä Rooman keisari Deciuksen (249–251) tai toisten tietojen mukaan Maximinus Daian aikana (308–313). Eriävät käsitykset johtuvat mahdollisesti sekaannuksesta, jonka on aiheuttanut nimien Decius ja Dacian (Daia, daakialainen) samankaltaisuus.[1]
Ortodoksisessa kirkossa Pyhän Kristoforoksen muistopäivä on 9. toukokuuta.[2] Katolisen kirkon tridentiininen kalenteri salli Pyhän Kristoforoksen muistoa vietettävän 25. heinäkuuta ainoastaan yksityisessä messussa. Tämä rajoitus kumottiin vuonna 1954. Vaikka katolinen kirkko yhä sallii häneen kohdistuvat hartaudenharjoitukset ja mainitsee hänet 25. heinäkuuta muistettavien pyhimysten joukossa,[3] paavi Paavali VI poisti hänet katolisesta pyhimyskalenterista vuonna 1969 antamallaan motu propriolla Mysterii Paschalii. Tuolloin kirkko julisti, että hänen muistopäivänsä ei kuulunut vanhaan roomalaiseen perinteeseen vaan oli tullut käytäntöön jokseenkin myöhään (noin 1550),[4] mutta muistopäivää vietetään yhä paikallisesti.[5]
Pyhän Kristoforoksen elämään ja kuolemaan liittyy useita legendoja, jotka ensin kirjoitettiin kreikaksi, mahdollisesti 500-luvulla, ja tunnettiin jo 800-luvulla Ranskassakin. Walter Speyeriläinen kirjoitti niistä 1000-luvulla oman versionsa, mutta tunnetuimmat muunnelmat ovat peräisin Kultaisesta Legendasta 1200-luvulta.[6]
Legendan mukaan Kristoforos oli kanaanilainen, viisi kyynärää (noin 2,25 metriä) pitkä, ja hänellä oli pelottavat kasvot. Palveltuaan aikansa Kanaanin kuningasta hän päätti poistua ja palvella ”suurinta kuningasta, joka on olemassa”. Hän meni suurimpana tunnetun kuninkaan luokse, mutta eräänä päivänä hän hän näki kuninkaan tekevän ristin­merkin, kun paholainen mainittiin. Todettuaan, että kuningas pelkäsi paholaista, Kristoforos päätti mennä paholaisen luo. Hän kohtasi joukon rosvoja, joista yksi väitti olevansa paholainen, ja hän päätti palvella tätä. Mutta kun hän huomasi, että hänen uusi isäntänsä karttoi tien varressa olevaa ristiä, hän päätteli paholaisen pelkäävän Kristusta, hylkäsi rosvojoukon ja ryhtyi tiedustelemaan ihmisiltä, missä Kristus oli. Hän kohtasi erakon, joka perehdytti hänet kristilliseen uskoon. Kristoforos kysyi häneltä, miten Kristusta voitiin palvella. Kun erakko suositteli paastoa ja rukousta, Kristoforos vastasi, ettei hän kyennyt sellaiseen. Sen jälkeen erakko ehdotti, että suuren kokonsa ja voimansa vuoksi Kristoforos voisi palvella Kristusta auttamalla ihmisiä kulkemaan erään vaarallisen joen yli, missä monet olivat menehtyneet sitä yrittäessään. Erakko lupasi, että tällainen palvelus miellyttäisi Kristusta.
Kun Kristoforos oli suorittanut tällaisia palveluksia jonkin aikaa, pieni lapsi pyysi häntä kuljettamaan hänet joen yli. Ylityksen aikana joki alkoi tulvia ja lapsi tuntui raskaalta kuin lyijy, niin että Kristoforos vain vaivoin saattoi kuljettaa hänet ja joutui suuriin vaikeuksiin. Kun hän lopulta pääsi vastarannalle, hän sanoi lapselle: ”Olet saattanut minut suurimpaan vaaraan. En usko, että koko maailma olisi harteillani niin raskas kuin sinä olit.” Lapsi vastasi: ”Harteillasi ei ollut vain koko maailma vaan Hän joka teki sen. Olen Kristus, kuninkaasi, jota palvelet tässä työssäsi.” Sen jälkeen lapsi katosi.
Myöhemmin Kristoforos kävi Lyykian kaupungissa ja lohdutti siellä kristittyjä, joita uhkasi marttyyri­kuolema. Vietynä paikallisen kuninkaan luo hän kieltäytyi uhraamasta pakanallisille jumalille. Kuningas yritti voittaa hänet puolelleen luovuttamalla hänelle rikkauksia ja antamalla kahden kauniin naisen vietellä hänet. Kristoforos kuitenkin käännytti nämä naiset kristinuskoon, kuten hän oli jo tehnyt tuhansille kaupungin asukkaille. Kuningas määräsi hänet surmattavasti. Monet yritykset hänen surmaamisekseen epäonnistuivat, mutta lopulta hänet saatiin mestattua.
Legendojen historiallinen tutkimus viittaa siihen, että Reprobus (Kristoforos) eli Rooman keisari Deciuksen ja hänen toimeenpanemiensa kristittyjen vainon aikaan ja että hänet vangitsi ja surmasi Antiokian kuvernööri.[7] Historioitsija David Woods on esittänyt, että Pietari Attalialainen mahdollisesti kuljetti Pyhän Kristoforoksen maalliset jäännökset Aleksandriaan, jossa hänet ehkä samastettiin egyptiläisen marttyyrin Pyhän Menaksen kanssa.[7]
Pyhän Kristoforoksen legendaan liittyy kaksi tärkeää historiallista seikkaa, joiden perusteella hänet on samastettu Pyhään Menakseen. Ensinnäkin kreikkalaisten ja latinalaisten legendojen mukaan Kristoforos kuului Valerianuksen kolmanteen Marmantean kohorttiin (), Pohjois-Afrikan Marmaricassa Egyptin ja Libyan rajamailla toimineeseen sota­väen­osastoon, jonka kuitenkin perusti vasta keisari Diocletianus.[8] Toiseksi Pyhä Kristoforos kärsi marttyyri­kuoleman Antiokiassa.
Kertomus Pyhän Menaksen marttyyri­kuolemasta on yksityis­kohtia myöten samankaltainen kuin Pyhän Kristoforoksenkin. Teorian mukaan, joka samastaa nämä kaksi pyhimystä, "Kristoforos", joka tarkoittaa Kristuksen kantajaa, oli kunnianimi, joka annettiin Antiokiassa kuolleelle urhoolliselle Menakselle. Koska hän ei ollut maan synty­peräinen asukas, hänen nimeään ei tunnettu ja niinpä häntä kutsuttiin vain kunnia­nimellä "Kristoforos" eli Kristuksen kantaja.[9] Koptilaisessa perinteessä Pyhä Menas on matkustajien suojeluspyhimys,[9] aivan samoin kuin Kristoforos kreikkalaisessa ja latinalaisessa perinteessä.
Ortodoksinen kirkko viettää Lycean Kristoforoksen muistopäivää 9. toukokuuta. Silloin luettava liturginen teksti ja hymnit viittaavat hänen vangitsemiseensa Deciuksen käskystä, joka yritti vietellä Kristoforoksen porttojen avulla ennen kuin määräsi hänet mestattavaksi.[10] Kontakion-hymnissä sanotaan:
Pyhän taiteen museossa Pyhän Justinen kirkossa (Sveti Justina) Rabissa Kroatiassa on kullattu pyhäinjäännöslipas, jossa väitetään sisältävän Pyhän Kristoforoksen pääkallon. Kirkon mukaan pää­kallo tuotiin sinne 1000-luvulla, ja kun se sijoitettiin kaupunginmuurin päälle, se tuhosi saraseenien armeijan, joka parhaillaan piiritti kaupunkia.[11]
Mitaleja, joissa on Pyhän Kristoforoksen nimi ja kuva, käyttävät yleisesti riipuksina varsinkin matkustajat hartauden harjoittamiseksi ja pyytääkseen häneltä siunausta. Hänen pienois­patsaitaan pidetään usein autoissa. Ranskassa näihin mitaleihin liittyy usein käytetty sanonta "Regarde st. Cristophe et va-t-en rassuré" (Katso Pyhää Kristoforosta ja jatka matkaasi rauhoittueneena"); espanjan­kielisissä maissa taas sanotaan: "Si en San Cristóbal confías, de accidente no morirás" ("Jos luotat Pyhään Kristo­forokseen, et kuole onnettomuudessa"). Itävallassa järjestetään vuosittain lähimpänä Pyhän Kristo­foroksen päivää olevana sunnuntaina rahankeräys ajoneuvojen hankkimiseksi lähetys­saarnaajille, ja silloin ihmisiä pyydetään antamaan hyvin pieni rahamäärä jokaista kilo­metriä kohti, jonka he ovat vuoden aikana matkustaneet turvallisesti.
Kristoforos on laajalti suosittu pyhimys, jota pidetään urheilijoiden, merimiesten, lautturien ja matkailijoiden suojelus­pyhimyksenä.[12] Häntä kunnioitetaan yhtenä neljästä­toista pyhästä auttajasta. Häneltä pyydetään myös suojelusta muun muassa ukkosta, kulkutauteja, epilepsiaa, tulvia ja myrskyjä vastaan, ja hän on myös jousiampujien, opiskelijoiden, merimiesten, kirjansitojien, puutarhurien ja kuljettajien suojeluspyhimys.[13]
Kristoforos tunnetaan myös monien paikkakuntien suojeluspyhimyksenä. Niitä ovat Baden, Braunschweig[12] ja Mecklenburg Saksassa, Barga Italiassa, Rab Kroatiassa, Saint Kitts, Girona Espanjassa, Mondim de Basto Portugalissa, Agrinion Kreikassa, Vilna Liettuassa, Riika Latviassa, Havanna Kuubassa ja Paete Filippiineillä.
Koska Pyhä Kristoforos tunnetaan matkustajien suojeluspyhimyksenä ja suojelijana äkilliseltä kuolemalta, monissa kirkoissa on hänen patsaansa, joka usein on sijoitettu vastapäätä etelänpuoleista ovea niin, että se on helposti nähtävissä.[5] Hänet kuvataan tavallisesti jättiläiskokoisena miehellä, jolla on lapsi harteillaan ja sauva toisessa kädessä.[14] Englannissa on enemmän Pyhää Kristoforosta kuin ketään muuta pyhimystä esittävää seinämaalausta;[5] vuonna 1904 Mrs. Collier, joka kirjoitti asiasta British Archaeological Associationille, mainitsi kaikkiaan 183 häntä esittävää maalausta, veistosta tai muuta teosta, mikä ylittää kaikki muut paitsi Neitsyt Marian.[15] Myös Suomessa Hattulan Pyhän Ristin kirkossa on näyttävä Kristoforos-maalaus eteläportaalia vastapäätä tervehtimässä kirkkoon astujia.[16]
Ortodoksissa ikoneissa Pyhä Kristoforos kuvataan usein koiranpäisenä. Tämä on saanut alkunsa siitä, että keisari Diocletianuksen aikana mies nimeltä Reprebus, Rebrebus tai Reprobus vangittiin taistelussa Egyptin länsipuolella Kyrenaikassa asuvia heimoja vastaan. Hagiografisen kertomuksen mukaan tällä sotaväenosastolla oli nimi numerus Marmaritarum. Hänen kerrottiin olevan erittäin suurikokoinen ja että hänellä oli koiran pää ihmisen pään sijasta, mitä pidettiin tyypillisenä marmaritalaisille. Tämä bysanttilainen kuvaus Pyhästä Kristoforoksesta juontuu siitä, että kanaanilaisia tarkoittava latinan sana cananeus on sekoitettu sanaan canineus, koiramainen.[17]
Saksalainen piispa ja runoilija Walter Speyeriläinen kuvasi Pyhän Kristoforoksen koiranpäiseen lajiin kuuluvana jättiläisenä, joka asui Kanaanin maassa, söi ihmislihaa ja haukkui. Mutta kun hän tapasi Kristus-lapsen, hän katui aikaisempaa käytöstään ja otti vastaan kasteen. Tällöin hän myös sai ihmismäisen ulkonäön, ja siitä lähtien hän omisti elämänsä kristilliselle palvelukselle ja tuli yhdeksi sotilaspyhimyksistä.[18]
Citation error, replace with{{cite book| author = John A. Bouquet| title = A People's Book of Saints| location = London| publisher = Longman's| year = 1930}} Citation error, replace with{{cite book| author = Alban Butler, Herbert J. Thurston, Donald Attwater| title = Butler's lives of the saints| location = New York| publisher = Kenedy| year = 1956}} Citation error, replace with{{cite book| author = Lawrence S. Cunningham| title = The meaning of saints| location = San Francisco| publisher = Harper & Row| year = 1980| id = ISBN 0060616490}} Citation error, replace with{{cite book| author = Jacobus de Voragine| title = The golden legend: readings on the saints| others = William Ryan, transTranslated by| location = Princeton, NJ| publisher = Princeton Univ. Press| year = 1993| id = ISBN 0691008655}} Citation error, replace with{{cite book| author = Donald Weinstein| title = Saints and society: the 2 worlds of western Christendom, 1000–1700| location = Chicago| publisher = Univ. of Chicago Pr.| year = 1982| id = ISBN 0226890554}} Citation error, replace with{{cite book| author = Helen White| title = Tudor Books of Saints and Martyrs| location = Madison| publisher = University of Wisconsin Press| year = 1963}} Citation error, replace with{{cite book| author = Stephen Wilson| title = Saints and their cults: studies in religious sociology, folklore, and history| location = Cambridge| publisher = Cambridge University Press| year = 1983| id = ISBN 0521249783}}
Website with information and references about St. Christopher. , The Golden Legend or Lives of the Saints, Temple Classics, 1931 (Compiled by Jacobus de Voragine, Translated by William Caxton) at the Fordham University Medieval Sourcebook at Christian Iconography St. Christopher in the Golden Legend: , Irish