Geometrinen kausi
Geometrinen kausi oli muinaisen Kreikan niin kutsuttuja pimeitä vuosisatoja seurannut aikakausi noin vuosina 900–725/700 eaa. Kulttuurikausi vaikutti erityisesti Manner-Kreikassa sekä Egeanmeren saarilla. Se on saanut nimensä aikakauden geometrisesta keramiikasta, joka oli koristeltu geometrisilla kuvioilla.[1][2]
Geometrisen kauden edeltäjää tai varhaisvaihetta pimeinä vuosisatoina noin 1050–900 eaa. kutsutaan protogeometriseksi kaudeksi (myös esigeometrinen kausi). Varsinainen geometrinen kausi voidaan jakaa varhaisgeometriseen (n. 900–850 eaa.), keskigeometriseen (n. 850–760 eaa.) ja myöhäisgeometriseen kauteen (n. 760–725/700 eaa.).[3] Protogeometrisen kauden ohella myös varhaisgeometrinen kausi luetaan joskus vielä osaksi pimeitä vuosisatoja. Myöhempi geometrinen kausi oli aikaa, jolloin esihistoriallinen aika vaihtui Kreikassa historialliseksi ajaksi. Geometrista kautta seurasi Kreikan arkaainen kausi noin 700–480 eaa., tarkemmin sanottuna sen alkuvaiheen niin kutsuttu orientalisoiva kausi (n. 700–600 eaa.).
Geometrinen kausi seurasi sitä pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttua siirtymäkautta, joka seurasi pronssikautisen mykeneläisen kulttuurin romahdusta noin 1100 eaa. Pimeiden vuosisatojen aikana niin kutsutulla protogeometrisella kaudella noin 1050–900 eaa. alkoi nousta uudenlainen antiikin kreikkalaista kulttuuria ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan ennen kaikkea sen keramiikan kehityksen kautta. Aika oli Kreikan varhaista rautakautta.
Protogeometrista kautta seuranneella varsinaisella geometrisella kaudella, joka sai alkunsa noin 900 eaa., kreikkalainen yhteiskunta koki vielä suurempia muutoksia ja kehitysaskeleita. Kreikkalaiset kaupunkivaltiot eli polikset syntyivät, kreikkalainen kirjaimisto kehitettiin ja siirtokuntien perustaminen eri puolille Välimeren aluetta alkoi. Kaupunkivaltioiden uskonto kehittyi, yhteiskreikkalainen jumalperhe muotoutui ja rakennettiin paljon pyhäköitä.[2][4] Pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttu aika päättyi vähitellen. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan päättyneen protogeometrisen kauden ja varsinaisen geometrisen kauden vaihteeseen noin 900 eaa.[5] Joskus taas geometrisen kauden alku eli varhainen geometrinen kausi, tai jopa koko geometrinen kausi ainakin kreikkalaisen kirjaimiston kehittämiseen saakka noin 750 eaa., luetaan vielä kuuluvaksi pimeisiin vuosisatoihin.[6]
Asutus aikakaudella oli hajanaista. Vahvimpia olivat ne yhteisöt, jotka olivat selvinneet mykeneläisen kulttuurin romahduksesta ilman täydellistä tuhoa, kuten Ateena. Se samoin kuin muun muassa Korintti ja Sparta kehittyivät aikakaudella kaupunkivaltioiksi. Väestö kasvoi jälleen pimeiden vuosisatojen väestöromahduksen jälkeen, joillain alueilla jopa liikaa käytettävissä olleen niukan viljelymaan kantokykyyn verran, mikä aiheutti painoa väestön muutoille. Osin tämän vuoksi kreikkalaiset alkoivat myös perustaa siirtokuntia ja kauppa-asemia eri puolille Välimeren aluetta, muun muassa Vähään-Aasiaan ja Mustanmeren rannikolle sekä eteläisen Italian niin kutsuttuun Suur-Kreikkaan ja Sisiliaan.[1][2][7]
Kaupunkivaltioiden valtionuskontojen ja -kulttien kehityksen myötä syntyi kreikkalainen temppelirakentaminen. Temppelit olivat aikakaudella vielä pieniä.[1] Ajan kuluessa syntyi yleiskreikkalainen olympolaisiin jumaliin keskittynyt uskonto, ja samalla kehittyivät näiden jumalten yleiskreikkalaiset kulttipaikat.[4] Ensimmäiset tai ainakin ensimmäiset historiallisesti tunnetut Olympian kisat järjestettiin keskigeometrisen kauden lopulla vuonna 776 eaa., mistä sai alkunsa historiallinen aika Kreikassa.
Geometrisella kaudella harjoitettiin kauppaa muun muassa foinikialaisten kanssa. Heiltä saamiensa vaikutteiden perusteella kreikkalaiset kehittivät kreikkalaisen aakkoskirjoituksen noin 750 eaa.[1][7] Sitä käytettiin heti alusta lähtien myös kaunokirjallisuuteen. Homeros runoili noin 700-luvulla eaa. Hän toimi ajan varakkaan ylimystön piirissä, joka erottautui muista paitsi omaisuudellaan myös vertaamalla itseään homeerisessa runoudessa esiintyneisiin menneisyyden sankareihin. Suoraan Homeros ei kuvaa sen enempää mykeneläistä kuin omaakaan aikaansa. Aikakauden elämästä tunnetaan yksityiskohtia myös Homeroksen aikalaisen Hesiodoksen teoksista, ennen kaikkea teoksesta Työt ja päivät, joka kuvaa muun muassa maanviljelyä.[2][7]
Muutoin geometrinen kausi tunnetaan pääosin arkeologisten löytöjen, kuten keramiikan, metalliesineiden ja korujen, kautta. Monet näistä ovat hautalöytöjä. Lisäksi tunnetaan pyhäkköihin jätettyjä votiivilahjoja, usein pieniä pronssisia tai terrakotasta tehtyjä figuriineja. Monumentaalinen veistostaide ei ollut vielä kehittynyt, tai ainakaan sen materiaalina ei vielä käytetty kiveä vaan esimerkiksi puuta.[4] Rakennuslöydöt aikakaudelta ovat vähäisiä. Löydetyt rakennukset oli tehty yksinkertaisista materiaaleista, kuten savitiilestä ja puusta. Temppelirakennukset ovat usein muodoltaan pitkänomaisia ja päättyvät apsikseen.[2]
Geometrinen kausi ja sitä välittömästi edeltäneet ja seuranneet ajat voidaan jakaa kausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä.[8] Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa.
Geometrisella kaudella alkoi syntyä myös uudenlaista keramiikkaa ensimmäistä kertaa laajemmassa mittakaavassa sitten mykeneläisen kulttuurin romahduksen, joskin sillä oli edeltäjä edeltävän kauden protogeometrisessä keramiikassa. Geometrinen keramiikka sai nimensä siitä, että sen koristeaiheena käytettiin geometrisiä kuvioita.[1][4] Tyyli on niin hallitseva ajan keramiikassa, että se on antanut nimensä koko aikakaudelle.
Geometrisen kauden keramiikan koristekuviot olivat erilaisia viivakuvioita (siksak-kuvio, meanderi) sekä neliöitä, kolmioita, ympyröitä ja muita abstrakteja kuvioita, jotka jakoivat väripintoja osiin. Eläinkuvitukset, kuten hevoset, hirvet, linnut ja koirat, yleistyivät 800-luvulla eaa. ja ihmisaiheet 700-luvulla eaa.[1][2] Eläimet ja ihmiset maalattiin geometrisessa tyylissä hoikiksi ja jopa ”tikku-ukkomaisiksi”. Ihmishahmoja käsittänyt kuvitus kuvaa muun muassa aseistautunutta sotilasylimystöä, hevosvaunuja ja taisteluita, mikä kuvaa sotataidon ja -tekniikan kehitystä; sekä hautajaisrituaalien vaiheita, kuten ruumiinvalvojaisia (prothesis) ja hautajaissaattoa (ekfora). Osa kuvituksesta saattaa esittää mytologian hahmoja, joiden esitystavat olivat vielä epäyhtenäisiä ja kehitysvaiheessa. Kaikkia kuva-aiheita ei voida tulkita helposti, koska niiden yhteydessä ei useinkaan ole vielä kirjoitusta.[2][4]
Jo protogeometrisella kaudella kehittyi uusia keraamisten astioiden muotoja mykeneläiseltä kaudelta säilyneiden tilalle. Näitä olivat muun muassa amfora, kantharos, krateeri, lekythos, oinokhoe, skyfos ja pyksis. Kuvitus keskittyi aluksi astian kaulaan ja vyöhön kahvojen kohdalle. Kuvioissa esiintyy myös pyöreitä muotoja, kuten ympyröitä. Varhaisella geometrisella kaudella suurempi osa astiasta oli koristeltu, ja viivakuviot korvasivat pyöreämmät muodot lähes kokonaan. Keskisellä geometrisella kaudella koko astia on koristeltu jakamalla sen pinta viivakuvioilla alueisiin, joissa on esittävää kuvitusta, kuten eläimiä ja nyt myös ihmisiä. Sama kehitys jatkui myöhäisgeometrisella kaudella, jolloin esitys muuttui vähitellen realistisemmaksi. Keramiikkatyypeistä myöhäisgeometrista kautta luonnehtivat erityisesti suurikokoiset hautavaasit.[3]
Parhaiten tunnetaan Ateenassa tuotettu geometrisen ajan keramiikka.[1] Kaupunki kohosi merkittäväksi keramiikantuottajaksi jo protogeometrisella kaudella. Myöhäisgeometrisen kauden huipputuotteita ovat Kerameikoksen hautausmaalta löydetyt suurikokoiset niin kutsutut Dipylon-vaasit,[2] joiden tekijästä käytetään nimitystä Dipylon-mestari. Attikassa geometrista keramiikkaa seurasi orientalisoivan kauden protoattikalainen keramiikka ja Korintissa protokorinttilainen keramiikka. Joillakin alueilla geometrisillä kuvioilla koristellun keramiikan tuottaminen jatkui vielä arkaaiselle kaudelle saakka, ja näin keramiikan ja taidehistorian geometrinen kausi eroaa ajoitukseltaan jossakin määrin historiallisesta kaudesta.
Pyörillä varustettu hevonen, todennäköisesti lelu, n. 950–900 eaa. Hevosenmuotoisella kahvalla varustettu pyksis, n. 800–775 eaa. Niin kutsutun Dipylon-mestarin koristelema suurikokoinen amfora, n. 760–750 eaa. Oinokhoe, Dipylon-mestari, n. 750 eaa. Attikalainen kolpakko, n. 750–735 eaa. Pithekussain Nestorin malja, n. 750–700 eaa. Krateeri, n. 750–735 eaa. Rodoslainen oinokhoe, 740–720 eaa. Oinokhoe, n. 735–730 eaa. Amfora, Empedokles-maalari, n. 725 eaa. Attikalainen pyksis, 700-luku eaa. Thebalainen kellonmuotoinen idoli, 600-luku eaa.