Apuverbi
Apuverbi tarkoittaa merkitykseltään vaillinnaista verbiä, joita käytetään apuna muodostaessa "verbilausekkeita" toisen verbin (ns. pääverbin) infinitiivimuotojen kanssa.
Apuverbien avulla voidaan muodostaa niin myönteisiä kuin kielteisiä verbilausekkeita ja lisäksi kysymyslausekkeita.
Suomen kielessä apuverbejä ovat "olla" ja "ei".
Apuverbeja käytetään muodostettaessa lausekkeita pääverbin infinitiivimuotojen kanssa. Tällaisessa lausekkeessa pääverbi on infinitiivimuodossa ja apuverbi tai kieltoverbi taipuu persoona- ja aikamuodossa.
Liittomuodoilla ilmaistaan sekä kieltomuotoa että perfektiä ja pluskvamperfektiä. Kahdessa jälkimmäisessä liittomuotoon kuuluu aina olla- verbi ja kielteisissä lausekkeissa myös kieltoverbi.
Tunnukset:
-a/-ä
-da/-dä
-ta/-tä
l:n, r:n ja n:n jäljessä:
-la/-lä
-na/-nä
-ra/-rä
I Infinitiivistä esiintyy kahta muotoa: lyhyempää ja pitempää. Lyhyempää muotoa pidetään verbin perusmuotona, ja esimerkiksi sanakirjoissa käytetään tätä muotoa. Pitempi muoto on taas translatiivi, johon liittyy aina possessiivisuffiksi. I Infinitiivi esiintyy vain aktiivissa, ei siis passiivissa.
Esim. verbi "pelata":
Minä osaan "pelata"
Esimerkissä lihavoitu verbi on apuverbi ja kursivoitu verbi pääverbi.
Tunnukset:
-e-
-de-
-le-
-re-
II Infinitiivi taipuu kahdessa sijassa, inessiivissä ja instruktiivissa. Inessiivi on sekä aktiivissa että passiivissa, instruktiivi vain aktiivissa.
Esim. Verbi "valvoa":
Mikäs on "valvoessa".
Esimerkissä lihavoitu verbi on apuverbi ja kursivoitu verbi pääverbi.
Tunnukset:
-ma-
-mä-
Tätä infinitiivimuotoa käytetään monissa sijamuodoissa: inessiivissä, elatiivissa, illatiivissa, adessiivissa, abessiivissa ja instruktiivissa. Instruktiivimuotoa käytetään myös passiivissa.
III Infinitiiviä pidetään vanhahtavana.
Esim. Minä olen "syömättä".
Esimerkissä lihavoitu verbi on apuverbi ja kursivoitu verbi pääverbi.
Tunnukset:
-minen
-mis-
IV Infinitiivi taipuu vain aktiiviin. Se voi olla kahdessa sijamuodossa: nominatiivissa ja partitiivissa. Useissa tapauksissa nämä toimivat substantiiveina.
Esim. Minun on "saaminen" palkkani.
Esimerkissä lihavoitu verbi on apuverbi ja kursivoitu verbi pääverbi.
ska - aikoa
måste - täytyä
får* - saada
vill* - haluta
kan* - osata, voida
Ruotsin kielessä apuverbilausekkeissa on ensin apuverbi ja sen jälkeen pääverbi perusmuodossa. Tähdellä merkityt verbit toimivat apuverbien lisäksi myös tavallisina verbeinä, jotka taipuvat muiden verbien tapaan (epäsäännöllisesti). "Måste" voi tarkoittaa myös substantiivia, jolloin sen edessä on alkuartikkeli "ett". Silloin se suomennetaan "pakollinen, pakko".
Verbin "måste" kielteinen muoto on usein "behöver inte", mutta erityisesti painottaessa kieltoa voidaan myös sanoa "måste inte".
will - aikoa
must - täytyä
have to - täytyä
would - -isi (konditionaali)
could - voisi (konditionaali)
should - pitäisi (konditionaali)
can - osata, voida
do - tehdä (kielteiset lausekkeet)
Englannissa apuverbilausekkeissa käytetään apuverbien lisäksi pääverbien perusmuotoja. Edellä luetellut apuverbit koskevat "preesensiä" eli nykyhetken aikamuotoa paitsi "would, should" ja "could" konditionaalia. Apuverbiä "do" käytetään yleensä vain kielteisissä lausekkeissa, jolloin niihin lisätään kieltosana not.
Esim. I do not (don't) "play" cello.
Esimerkissä lihavoitu verbi on apuverbi ja kursivoitu verbi pääverbi.
Edellä mainittujen lisäksi englannin kielessä on myös modaaliapuverbejä.