Tietoja Suomen tasavallan presidenteistä
Nykyisen perustuslain mukaan tasavallan presidentti ryhtyy toimeensa valitsemista seuraavan kuukauden ensimmäisenä päivänä.[2] Vuosina 1919–2000 voimassa olleen hallitusmuodon mukaan presidentti astui toimeensa vaalia seuraavan maaliskuun 1. päivänä tai jos se sattui pyhäpäiväksi, sitä seuraavana arkipäivänä.[3]
Risto Ryti erosi vuonna 1944. Gustaf Mannerheim erosi vuonna 1946.[4] Urho Kekkonen erosi vuonna 1981.[5]
Kyösti Kallio kuoli 1940, vajaata kuukautta aiemmin hän oli oli ilmoittanut eroavansa huonoon terveyteensä vedoten[6] ja hänen toimensa tasavallan presidenttinä oli virallisesti tarkoitus päättyä seuraajakseen valitun Risto Rytin toimeenastumistilaisuudessa[1]
Luettelo niistä päivistä, jolloin presidentit ovat antaneet juhlallisen vakuutuksen eduskunnan edessä ensimmäisen toimikautensa alussa.
Risto Ryti valittiin vuonna 1943 toiselle kaudelle. J. K. Paasikivi valittiin vuonna 1950 toiselle kaudelle. Urho Kekkonen valittiin uudelleen presidentiksi vuosina 1962, 1968 ja 1978. Mauno Koivisto valittiin vuonna 1988 toiselle kaudelle. Tarja Halonen valittiin vuonna 2006 toiselle kaudelle. Sauli Niinistö valittiin vuonna 2018 toiselle kaudelle.
P. E. Svinhufvud hävisi 1937 Kyösti Kalliolle 73 valitsijamiesäänellä. J. K. Paasikivi sai 1956 84 ääntä toisella kierroksella, vaikka vielä sitä ennen ei ollut suostunut käytännössä ehdokkaaksi.
K. J. Ståhlberg oli ehdolla vuosina 1931, 1937 ja 1946 tulematta kuitenkaan valituksi.
Gustaf Mannerheim (1919) Lauri Kristian Relander (1919) Risto Ryti (1925) Kyösti Kallio (1931) Urho Kekkonen (1950) Sauli Niinistö (2006)
1944: Gustaf Mannerheim 2018: Sauli Niinistö valittiin toiselle kaudelle valitsijayhdistyksen ehdokkaana
1919: K. J. Ståhlberg valittiin Suomen ensimmäiseksi presidentiksi[7]
1946: J. K. Paasikivi valittiin presidentiksi Mannerheimin erottua toimesta tämän kauden loppuosaksi eduskunnassa sotatilan takia.[8]
1944: Gustaf Mannerheim määrättiin Risto Rytin seuraajaksi eduskunnan yksimielisesti säätämällä poikkeuslailla. 1973: Urho Kekkosen kolmatta presidenttikautta jatkettiin neljällä vuodella poikkeuslailla.[9]
Lauri Kristian Relander sai 1925 toisella kierroksella 97 valitsijamiesääntä ja Risto Ryti 104. Kolmannella kierroksella Relander sai 172 ja Ryti 109 ääntä P. E. Svinhufvud sai 1931 ensimmäisellä kierroksella 88 valitsijamiesääntä ja Väinö Tanner 90. Toisella kierroksella Svinhufvud sai 98 ääntä ja K. J. Ståhlberg 149 ääntä; Tanner ei saanut yhtään ääntä. Kolmannella kierroksella Svinhufvud sai 151 ja Ståhlberg 149 ääntä Kyösti Kallio sai 1937 ensimmäisellä kierroksella 56 ääntä, P. E. Svinhufvud 94 ääntä ja K. J. Ståhlberg 150 ääntä. Toisella kierroksella Kallio sai 177, Svinhufvud 104 ja Ståhlberg 19 ääntä Urho Kekkonen sai 1956 toisella kierroksella 102 ääntä ja K.-A. Fagerholm 114 ääntä. Kolmannella kierroksella Kekkonen sai 151 ääntä ja Fagerholm 149 ääntä.
Kaarlo Juho Ståhlberg oli ristimänimeltään Carl Johan Ståhlberg[10] Lauri Kristian Relander oli ristimänimeltään Lars Kristian Relander[11] Kyösti Kallio oli ristimänimeltään Gustaf Kalliokangas[12] Juho Kusti Paasikiven nimi oli vuoteen 1887 Johan Gustaf Hellstén.[13]
Lauri Kristian Relander: Reissu-Lasse[14], Reslander[15] P. E. Svinhufvud: Ukko-Pekka[16] Gustaf Mannerheim: Marski[17] J. K. Paasikivi: Ukko Urho Kekkonen: Urkki[18], UKK[19], Ukko Mauno Koivisto: Manu[20] Martti Ahtisaari: Mara[21] Tarja Halonen: Muumimamma[22] Sauli Niinistö: Saukki, Sale[23]
K. J. Ståhlberg P. E. Svinhufvud Risto Ryti J. K. Paasikivi Urho Kekkonen Tarja Halonen Sauli Niinistö
Juho Kusti Paasikivi Martti Ahtisaari
Risto Ryti 1924-1943, 1944-1945 Mauno Koivisto 1968-1982
Suorittaneet (ylin sotilasarvo):
P. E. Svinhufvud (sotamies Venäjän armeijan Suomen kaartissa) Gustaf Mannerheim (kenraaliluutnantti Venäjän armeijassa, Suomen marsalkka Suomen puolustusvoimissa) Urho Kekkonen (kersantti) Mauno Koivisto (alikersantti) Martti Ahtisaari (kapteeni) Sauli Niinistö (kapteeni)
K. J. Ståhlberg Lauri Kristian Relander Kyösti Kallio Risto Ryti J. K. Paasikivi Tarja Halonen
Gustaf Mannerheim (Venäjän palveluksessa Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 ja ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkarin vastaisella rintamalla 1914–1917[24], kenraalikuntaan kuuluneena ei kuitenkaan varsinaisissa taisteluissa) Urho Kekkonen (Suomen sisällissodassa 1918)[25] Mauno Koivisto (jatkosodassa 1942–1944).
Ainoastaan presidentti Gustaf Mannerheim oli äidinkieleltään ruotsinkielinen. Muiden presidenttien äidinkieli on ollut suomi, myös presidentti P. E. Svinhufvudin.[26]
P. E. Svinhufvud 1917–1918, 1930–1931 J. K. Paasikivi 1918, 1944–1946 Kyösti Kallio 1922–1924, 1925–1926, 1929–1930, 1936–1937 Risto Ryti 1939–1940 Urho Kekkonen 1950–1951, 1952–1953, 1954–1956 Mauno Koivisto 1968–1970, 1979–1982
Risto Ryti 1921–1922, 1922–1924 Mauno Koivisto 1966–1968, 1972 Sauli Niinistö 1996–2003
Urho Kekkonen 1952–1953, 1954 Tarja Halonen 1995–2000
Urho Kekkonen 1936–1937, 1944–1946, 1951 Tarja Halonen 1989–1991 Sauli Niinistö 1995–1996
P. E. Svinhufvud 1907–1917, 1930–1931: eduskunnan puhemies 1907–1913 Kyösti Kallio 1907–1937: eduskunnan puhemies 1920–1921, 1924–1925, 1927–1928, 1929, 1930–1936 J. K. Paasikivi 1907–1909, 1910–1914 K. J. Ståhlberg 1908–1910, 1914–1918, 1930–1933: eduskunnan puhemies 1914–1917 Lauri Kristian Relander 1910–1914, 1917–1920: eduskunnan puhemies 1919–1920 Risto Ryti 1919–1924, 1927–1929 Urho Kekkonen 1936–1956: eduskunnan puhemies 1948–1950 Tarja Halonen 1979–2000 Sauli Niinistö 1987–2003, 2007–2011: eduskunnan puhemies 2007–2011
K. J. Ståhlberg (Helsinki 1901–1903) Risto Ryti (Helsinki 1924–1927) J. K. Paasikivi (Helsinki 1915–1918) Mauno Koivisto (Turku 1957) Tarja Halonen (Helsinki 1977–1996) Sauli Niinistö (Salo 1977–1992)
Lauri Kristian Relander 1920–1925 (Viipurin lääni)
Kyösti Kallio 1909-1917 (Maalaisliitto) J. K. Paasikivi 1934–1936 (Kansallinen Kokoomuspuolue) Sauli Niinistö 1994–2001 (Kansallinen Kokoomus)
Suomen perustuslain 113 §:n mukaan Suomen tasavallan presidentin toimesta ei saa nostaa syytettä, ellei kyseessä ole maanpetosrikos, valtiopetosrikos tai rikos ihmisyyttä vastaan. Vastaava säännös oli jo vuoden 1919 hallitusmuodossa. Siitä kuitenkin poikettiin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, jota koskenut laki säädettiin perustuslain säätämisjärjestyksessä.
Presidentintoimesta elokuussa 1944 eronnut Risto Ryti oli syytettynä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä 1945–1946.
K. J. Ståhlberg: Ståhlbergintie, Kulosaari, Helsinki, Ståhlberginkatu Lahti Lauri Kristian Relander: Relanderinaukio, Kulosaari, Helsinki; Relanderinkatu, Varkaus P. E. Svinhufvud: Svinhufvudintie, Kulosaari, Helsinki; Svinhufvudinkatu, Lahti; Ukko-Pekantie, Anjalankoski, Heinola, Ylivieska; Ukko-Pekankaari, Taavetti Kyösti Kallio: Kyösti Kallion tie Helsingin Kulosaaressa, Kyösti Kallion katu Lahdessa ja Nivalassa Risto Ryti: Risto Rytin tie Helsingin Kulosaaressa, Risto Rytin katu Huittisissa Gustaf Mannerheim: kadut, aukio Fiskars, Hamina, Hanko, Helsinki (Mannerheimintie), Karvia, Kokkola, Lahti, Lappeenranta, Loviisa, Mikkeli, Naantali, Nastola, Oulu, Parkano, Porvoo, Tammisaari, Vaasa J. K. Paasikivi: kadut Helsinki, Kankaanpää, Kerava, Lahti, Tampere; Paasikivenaukio, Helsinki; Paasikiventie, Hämeenlinna Urho Kekkonen: kadut, aukiot ym. Hamina, Helsinki (Urho Kekkosen katu), Kajaani, Orimattila, Pielavesi, Saarijärvi, Suomusjärvi, Tampere Mauno Koivisto: aukio, Helsinki Martti Ahtisaari: aukio, Helsinki, Oulu Tarja Halonen: puisto, Helsinki (Tarja Halosen puisto)
P. E. Svinhufvud: P. E. Svinhufvudin muistosäätiö Kyösti Kallio: Kyösti ja Kalervo Kallion museo[27], Kyösti Kallion koulu[28] Gustaf Mannerheim: Mannerheimin Lastensuojeluliitto[29], Suomen Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiö[30], Mannerheim-museo[31] J. K. Paasikivi: Paasikivi-Seura[32], Paasikivi-Opisto[33] Urho Kekkonen: Urho Kekkosen Arkisto/UKK-seura[34], UKK-instituutti[35], Urho Kekkosen museo[36] Martti Ahtisaari: Martti Ahtisaaren koulu, Martti Ahtisaari Instituutti[37]
C. G. E. Mannerheim: Mannerheim – Suomen marsalkka (dokumentti), ohjaaja Kari Uusitalo, 1968 Tarja Halonen: Rouva presidentti (dokumentti), ohjaaja Aleksi Bardy, 2012
K. J. Ståhlberg: 50 markan seteli 1962[38],5 000 markan seteli[39] 50 markan seteli 1977.[40] J. K. Paasikivi: 1000 markan seteli 1955[41], 10 markan seteli 1963, 1980[42] Urho Kekkonen: 500 markan seteli 1975[43]
K. J. Ståhlberg: 1945, 1965 Lauri Kristian Relander: 1983 P. E. Svinhufvud: 1931, 1944 Kyösti Kallio: 1941, 1973 Risto Ryti: 1941 Gustaf Mannerheim: 1937, 1941, 1952, 1967 J. K. Paasikivi: 1947, 1950, 1970 Urho Kekkonen: 1960, 1970, 1980, 1986 Mauno Koivisto: 1983, 1993 Martti Ahtisaari: 1997, 2008 Tarja Halonen: 2003 Sauli Niinistö: 2013
Martti Ahtisaari 2008 (rauhanpalkinto)
Presidentit, jotka asuivat Presidentinlinnassa K. J. Ståhlberg[44] Lauri Kristian Relander[44] P. E. Svinhufvud[44] Kyösti Kallio[44] Risto Ryti[44] J. K. Paasikivi[44] Mauno Koivisto[44]
Presidentit, jotka asuivat Tamminiemessä Risto Ryti[45] Gustaf Mannerheim [45] Urho Kekkonen[46]
Presidentit, jotka ovat asuneet Mäntyniemessä Mauno Koivisto[44] Martti Ahtisaari[44] Tarja Halonen[44] Sauli Niinistö
Citation error, replace with{{cite book| author = Lauri Haataja| title = Presidenttikirja| publisher = Ajatus| year = 2001| id = ISBN 951-566-071-8}} Tasavallan presidentit. Sarjan päätoimittaja: Raimo Väyrynen, Espoo, Weilin+Göös, Koko sarjan ISBN: 951-35-5426-0 Tasavallan presidentit. Tasavalta perustetaan 1919–1931: Ståhlberg, Relander, Weilin+Göös, 1992 222 s., ISBN 951-35-5425-2 Tasavallan presidentit. Murrosten ja kasvun vuodet 1931–1940: Svinhufvud, Kallio, Weilin+Göös, 1993, 221 s., ISBN 951-35-5427-9 Tasavallan presidentit. Sodan ja rauhan miehet 1940–1956: Ryti, Mannerheim, Paasikivi, Weilin+Göös, 1993, 224 s. ISBN 951-35-5428-7 Tasavallan presidentit. Tasavalta kasvaa ja kansainvälistyy 1956–1981: Kekkonen, Weilin+Göös, 1994 , 207 s., ISBN 951-35-5429-5 Tasavallan presidentit. Kohti yhdentyvää maailmaa 1982–1994: Koivisto, Weilin+Göös, 1994, 237 s., ISBN 951-35-5430-9