Temppeli
Temppeli () on pyhä paikka, jossa harjoitetaan uskonnollisia riittejä ja suoritetaan rituaalimenoja. Useimmissa uskonnoissa on jonkinlaisia temppeleiksi katsottavia rakennuksia. Alun perin sana tarkoitti Rooman auguurien uskonnollisiin tarkoituksiinsa rajoittamaa tilaa.
Eri kulttuuripiireissä ja uskonnoissa on pyhille rakennuksille annettu omia nimityksiä, kuten kristinuskon kirkko, juutalaisten synagoga ja islamin moskeija. Varsinkin antiikin ajan temppelit ovat vaikuttaneet myöhempien aikojen länsimaiseen arkkitehtuuriin.
Antiikin Kreikan ja Rooman temppelit olivat jumalien tyyssijoja, jonne pääsy oli pääsääntöisesti vain papeilla/papittarilla ja auguureilla. Uskonnolliset toimitukset suoritettiin ulkoilmassa ja pakanallisen seurakunnan jäsenet seurasivat menoja pihamaalla. Alttari oli sijoitettu ulos itä-länsisuunnassa temppeliin nähden. Kreikkalainen temppeli oli yksinkertainen suorakaide, jonka sisällä oli karu naos tai cella. Pienet pyhäköt olivat yleensä antatemppeleitä, joissa kaksi tai neljä pylvästä oli sijoitettu sivuseinien jatkeiden väliin ('in antis'). Monet "aarrekammiot" ja Delfoin tai Olympian pyhätöt olivat tätä tyyppiä. Joissakin pienikokoisissa temppeleissä oli päädyn edessä neljä pylvästä (prostyyli tetrastyyli), ja takana valeportiikki ilman sisäänkäyntiä, kuten Ateenan Athene Niken temppelissä (amfiprostyyli).[1]
Kuudennelta vuosisadalta eaa. alkaen suuremmat temppelit rakennettiin peripteraalisiksi, jolloin niiden cellaa ympäröi kauttaaltaan pylväskäytävä, peristyyli. Joissakin suurissa temppeleissä oli kaksikin pylväsriviä (dipteraalitemppeli). Joskus sisin pylväsrivi jätettiin pois (pseudodipteraalinen temppeli). Erikoisimmat temppelit olivat muodoltaan epäsäännöllisiä, kuten Ateenan Erekhtheion.[1]
Temppelin sisäosan cella jakautui pylväillä kahteen (Paestumin niin sanottu basilika) tai kolmeen laivaan (Paestumin Poseidonin temppeli). Parthenonissa oli cellan lisäksi toinen huone, jonne sisäänkäynti kävi takaa. Monissa suurissa temppeleissä oli cellan lisäksi adyton. Joissakin temppeleissä osa cellan katosta oli avoin, kuten Didyman Apollonin temppelissä. Temppelin jumalankuva seisoi cellan peräosassa vastapäätä sisäänkäyntiä.[2]
Kreikkalaista temppeliä ympäröi pyhitetty alue, temenos tai peribolos, jonne kulku kävi usein pylväiden koristaman portin, propylaian, kautta. Uhrilahjat jätettiin temenokselle, jossa alttari sijaitsi. Temenoksen sivuja saattoi reunustaa pylväshalli, stoa.[2]
Roomalaiset temppelit muistuttivat monessa suhteessa kreikkalaisia, mutta varsinkin keisariajalla vallitseva tyyli oli mahtipontinen korinttilainen, kun taas Kreikassa suosittiin jykevää doorilaista ja hienostunutta joonialaista tyyliä. Roomalainen temppeli sijaitsi ympäristöä korkeammalla podiumilla, jonne noustiin jyrkkiä portaita pitkin.[2]
Etruskeilta perityn tradition mukaisesti roomalainen temppeli oli usein, varsinkin tasavallan aikana, tarkoitettu tarkasteltavaksi vain edestä. Julkisivua koristi portiikki ja massiivinen päätykolmio friiseineen, mutta rakennuksen sivuilla valepylväät oli muurattu kiinni cellan seinään. Tällaista temppelityyppiä kutsutaan pseudoperipteraaliseksi (Maison Carrée)[3].
Roomalaisten kehittynyt holvaustekniikka mahdollisti suurten katettujen tilojen rakentamisen[4], jolloin sisätilan merkitys korostui, mikä näkyy parhaiten Pantheonin temppelissä[5]. Useimmat roomalaiset temppelit olivat kuitenkin kansalaisilta suljettuja arvoesineiden tai vanhan kreikkalaisen kuvanveistotaiteen säilytyspaikkoja[3]. Monet temppeleistä pystytettiin sotapäällikköjen ja keisareiden sotaretkien juhlistamiseksi (Mars Ultorin temppeli).
Juutalaisuudessa oli vain yksi temppelin asemassa ollut rakennus, Jerusalemin temppeli. Niitä oli historian aikana kolme samalla paikalla: Salomon temppeli eli niin kutsuttu Jerusalemin ensimmäinen temppeli, Jerusalemin toinen temppeli sekä Jerusalemin kolmas temppeli eli Herodeksen temppeli.
Muslimien pyhäkköä kutsutaan moskeijaksi. Moskeijalle on tyypillistä korkea ja kapea torni, minareetti. Minareetista muessin ilmoittaa, kun rukoushetki lähestyy. Moskeijassa ei ole kuvia, koska islam kieltää kuvainpalvonnan. Sen sijaan moskeija on koristeltu ei-esittävillä kuvioilla, arabeskeilla. Moskeijaan astuttaessa jalkineet on riisuttava. Moniin moskeijoihin ei päästetä vääräuskoisia eli muita kuin muslimeja.
Moskeijoiden arkkitehtuurin kehitykseen vaikutti paljon Konstantinopolin valloitus 1453. Ottomaanien valtakunnassa jatkettiin bysanttilaista arkkitehtuuriperinnettä valloittajan tunnustaman islamin hengessä. Moskeijaksi muutettu Hagia Sofia toimi esikuvana Sinanin suunnittelemalle Suleimanin moskeijalle ja myöhemmälle Siniselle moskeijalle.
Temppelit ovat olleet osa Myöhempien aikojen pyhien liikkeen uskonnonharjoitusta aina 1830-luvulta asti.
Myös Suomeen alettiin rakentaa suuria temppeleitä, kirkkoja, kristinuskon levittyä Suomeen. Nykyisin Suomessa on eniten luterilaisten kristittyjen omistamia kirkkoja ja toiseksi eniten ortodoksisten kristittyjen kirkkoja. Muita kuin kristillisten uskontokuntien pyhäkköjä Suomessa on vähän. Helsingin temppeli on mormoniuskonnon temppeli.
Citation error, replace with{{cite book| author = (toim.) N. G. L. Hammond, H. H. Scullard| title = The Oxford Classical Dictionary), 2. painos| publisher = Oxford University Press| year = 1979| id = ISBN 0-19-869117-3}}
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit