Kansaneläkelaitos
Kansaneläkelaitos (lyhenne Kela[1]; , Fpa) on valtion laitos, joka hoitaa Suomessa asuvien perusturvaa eri elämäntilanteissa. Kelan asiakkaita ovat kaikki Suomessa asuvat ja ulkomailla asuvat Suomen sosiaaliturvan piiriin kuuluvat henkilöt.[2]
Eduskunnan valvonnassa toimivan Kelan tehtävänä on turvata väestön perustoimeentuloa, edistää terveyttä ja tukea itsenäistä selviytymistä eri elämäntilanteissa.[3]
Laitoksella on toimipisteitä ympäri Suomea, mutta pääosa keskushallinnon työntekijöistä työskentelee Helsingissä. Pääjohtajana on vuodesta 2017 toiminut Elli Aaltonen.
Vuonna 2016 Kelan etuusrahastojen rahoittamisesta vastasivat valtio (68%), työnantajien ja vakuutettujen sairasvakuutusmaksut (26 %) sekä kunnat (6%).[3] Vuonna 2016 sosiaalimenot Suomessa olivat yhteensä noin 67,2miljardia euroa, josta Kelan osuus oli 20 %.[4]
Kelan hallintoa ja toimintaa valvovat eduskunnan valitsemat 12 valtuutettua. Laitoksen toimintaa johtaa ja kehittää 10-jäseninen hallitus.[3]
Kela aloitti toimintansa 16. joulukuuta 1937, ja se oli aluksi nimensä mukaisesti eläkelaitos. Alkuaikojen jälkeen toiminta on uudistunut, laajentunut ja monipuolistunut.
Ensimmäinen uudistus oli vuonna 1963 säädetty sairausvakuutuslaki, joka tuli voimaan 1. syyskuuta 1964. Jokainen Suomessa asuva henkilö tuli vakuutuksen piiriin, johon kuuluvat sairaanhoitokorvaukset (lääkärinpalkkioiden, tutkimuksen ja hoidon sekä lääkkeiden korvaaminen) sekä työtulovakuutus (sairauspäiväraha, äitiys- isyys ja vanhempainraha korvauksena sairauden sekä raskauden ja synnytyksen aiheuttamista työansion menetyksistä. Sairausvakuutuslaki on toissijainen, eli jos vakuutetulla on oikeus saada lakiin perustuvaa korvausta muualta, hän on oikeutettu sairausvakuutuslain mukaisiin etuuksiin vain sikäli ja siltä osin kuin muun lain mukainen korvaus jää pienemmäksi. Sairausvakuutuslakiin nähden ensisijaisia ovat mm. liikennevakuutus (korvaa henkilövahingot, jotka syntyvät kun moottoriajoneuvoa käytetään liikenteessä), tapaturmavakuutuslaki (korvaa työssä saadusta vammasta aiheutuvat kustannukset ja työansion menetyksen) sekä vahingonkorvauslaki (korvaa toisen henkilön tahallisesti tai tuottamuksellisesti aiheuttaman vamman siitä aiheutuvine taloudellisine menetyksineen. Jopa tavallinen kadulla liukastuminen on katuosuuden kunnossapidosta vastaavan, ei sairausvakuutuksen vastuulla).
Elatustuen maksatus siirtyi kunnilta Kelan hoidettavaksi 1. huhtikuuta 2009. Kela maksoi ruokavaliokorvausta keliakiaa sairastaville vuodesta 2002 vuoden 2015 loppuun asti.
Vuosina 1972–2006 Kelalla oli oma kuntoutuspalveluja tuottava kuntoutuslaitos Turussa. Vuoden 2007 alusta lähtien laitos on jatkanut toimintaa itsenäisenä säätiönä nimellä Kuntoutuskeskus Petrea.
Kelan vastuulla ovat esimerkiksi kansaneläke, takuueläke, perhe-eläke, kuntoutusraha, erilaiset kuntoutuspalvelut, äitiysavustus, lapsilisä, elatustuki, vanhempainpäiväraha, lastenhoidon tuet (esim. kotihoidon tuki), opintotuki, lääkekorvaukset, sairaanhoitokorvaukset, sairauspäiväraha, sotilasavustus, peruspäiväraha, työmarkkinatuki, vammaistuki ja yleinen asumistuki. Vuoden 2017 alussa toimeentulotuen perusosan maksatus siirtyi kunnilta Kelalle.[5]
Kelan tekemistä yksittäisista päätöksista voi valittaa lähettämällä valitus Kelaan ja jos päätöstä ei muuteta, etenee valitus sosiaaliturvan muutoksenhakulautakunnalle tai työttömyysturvan muutoksenhakulautakunnalle tai opintotukea koskevissa päätöksissä opintotuen muutoksenhakulautakunnalle. Toisena muutoksenhakuasteena on vakuutusoikeus.
Sähköistä reseptiä koskeva lainsäädäntö astui voimaan 1. huhtikuuta 2007 ja sosiaali- ja terveydenhuollon asiakastietojen käsittelyä koskeva lainsäädäntö 1. heinäkuuta 2007. Sähköinen arkisto luotiin 2008 ja terveydenhuollon organisaatiot liittävät tietonsa arkistoon 2008–2011. Kelan Kanta-palvelut-yksikkö jatkaa sosiaali- ja terveydenhuollon valtakunnallisten tietojärjestelmäpalvelujen kehittämistä yhteistyössä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen kanssa. Käytössä olevia Kanta-palveluja ovat mm. sähköinen resepti, Lääketietokanta, Potilastiedon arkisto sekä Omakanta-palvelu, jossa terveydenhuollon asiakas voi tarkistaa omat resepti- ja terveystietonsa ja mm. uudistaa sähköisen reseptin.[3]
Kelalla on noin 7 000 työntekijää ja palvelupisteitä on eri puolilla Suomea. Kelalla oli vuoden 2016 lopussa 182 toimistoa. Lisäksi se toimii 146 yhteispalvelupisteessä.[4] Kelan puhelinpalvelu on jaoteltu eri elämäntilanteiden ja etuuksien mukaan. Puhelinpalvelusta vastaavat yhteyskeskukset sijaitsevat Joensuussa, Lieksassa, Jyväskylässä, Kemijärvellä ja Pietarsaaressa. Kelan tietokonekeskus ja opintotukikeskus sijaitsevat Jyväskylässä. Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo sijaitsee Helsingissä Taka-Töölössä.
Kela julkaisee sidosryhmille tarkoitettua lehteä Sosiaalivakuutus.
Kela tekee myös tutkimusta sosiaali- ja terveysturvan alalta ja julkaisee vertaisarvioituja tutkimuksia ja ajankohtaisjulkaisuja. Tutkimusta tehdään monitieteisesti.[6] Kela julkaisee seuraavia tutkimusjulkaisusarjoja:[7]
Sosiaali- ja terveysturvan tutkimuksia, joka ilmestyy painettuna ja sähköisenä ja on vertaisarvioitu Sosiaali- ja terveysturvan raportteja, joka ilmestyy painettuna ja sähköisenä ja on vertaisarvioitu Teemakirja, joka ilmestyy painettuna ja sähköisenä ja on vertaisarvioitu Työpapereita, joka ilmestyy sähköisenä.
Vuonna 2009 Kela oli TNS Gallupin tekemässä yhdeksää organisaatiota koskeneessa imagotutkimuksessa Suomen kolmanneksi luotetuin palveluorganisaatio. 74 prosenttia piti sitä joko erittäin tai melko luotettavana. Kela sijoittui tutkimuksessa kolmanneksi Poliisin ja Puolustusvoimien jälkeen. Taakse jäivät muun muassa tuomioistuimet, sosiaaliturvajärjestelmä, julkinen terveydenhuolto ja kirkot.[8]
Vuonna 2016 Kelan kokonaiskulut olivat 14,8 miljardia euroa, joista etuuksien osuus oli 14,3 miljardia euroa.[3]
Kulujen jakautuminen vuonna 2015:
4 146 miljoonaa euroa sairausvakuutusetuuksia ilman kuntoutusta 2470miljoonaa euroa eläke-etuuksia 2 170 miljoonaa euroa työttömyysturvaetuuksia 1 382 miljoonaa euroa lapsilisiä, 435 miljoonaa euroa lastenhoidon tukia ja 205 miljoonaa euroa elatustukea 1 081 miljoonaa euroa yleistä asumistukea 844miljoonaa euroa opintoetuuksia (sisältää myös opiskelijoiden asumislisän) 581miljoonaa euroa vammaisetuuksia 559 miljoonaa euroa eläkkeensaajan asumistukea 456miljoonaa euroa kuntoutusetuuksia 63miljoonaa euroa muita etuuksia.
Kelan organisaatio uudistui 1.1.2016. Kelassa on kuusi tulosyksikköä: Asiakkuuspalvelut, Etuuspalvelut, Kehittämispalvelut, ICT-palvelut, Yhteiset palvelut ja Esikuntapalvelut. Kelan paikallishallinto koostuu Etuuspalvelujen tulosyksikköön kuuluvista viidestä vakuutuspiiristä. Aiemmin Kelan keskushallinnossa oli 11 osastoa ja paikallishallinnossa 24vakuutuspiiriä.[9]
Kelan valtuutettuina toimivat kansanedustajat nimittävät 10-henkisen hallituksen.[11] Hallituksen jäsenet toimikaudella 1. tammikuuta 2017 – 31. joulukuuta 2019 ovat:[12]
Terttu Savolainen, ylijohtaja (puheenjohtaja) Riikka Slunga-Poutsalo, puoluesihteeri (varapuheenjohtaja) Outi Antila, sosiaali- ja terveysministeriön osastopäällikkö, ylijohtaja (9.6.2017 Raimo Ikosen tilalle[13]) Vesa Rantahalvari, Elinkeinoelämän keskusliiton työelämän johtava asiantuntija Saana Siekkinen, SAK:n työelämäasioiden johtaja Timo Sipilä, MTK:n verojohtaja Pentti Itkonen, toimitusjohtaja Riitta Särkelä, Ensi- ja turvakotien liitto ry:n toimitusjohtaja Leila Lehtinen, Commercial Director (23.5.2017 Taru Tujusen tilalle[13]) Mauno Vanhala, yleislääketieteen professori
Kelan henkilöstön edustajana toimii Kelan toimihenkilöt ry:n puheenjohtaja Heli Martinmäki (läsnäolo- ja puheoikeus).
Kelaa on kritisoitu sen hallinnoiman tukijärjestelmän monimutkaisuudesta ja ehtojen vaikeasta ymmärrettävyydestä. Kela ei säädä lakeja, joiden pohjalta se toimii, mutta Kelalla on paljon itsenäistä harkintavaltaa yksittäisissä tapauksissa. Koska sosiaaliturvalainsäädäntö on hyvin eri-ikäistä, eikä siinä ole aina otettu huomioon kuinka yksi lainmuutos aiheuttaa seurauksia muiden lakien toteuttamisessa.
Osa poliitikoista pitää sosiaaliturvalainsäädäntöä niin monimutkaisena, että se tulisi uudistaa kokonaisvaltaisesti. Uudistusehdotukset vaihtelevat demarileirin lainsäädännön maltillisesta nykyaikaistamishankkeesta[14] koko järjestelmän korvaamiseen niin sanotulla perustulomallilla. Perustulojärjestelmää ovat julkisuudessa kannattaneet erityisesti vihreät.[15]
Kelan entinen pääjohtaja Jorma Huuhtanen on kannattanut lainsäädännön yksinkertaistamista, sillä hänen mielestään etuusviidakko toimii huonosti sekä asiakkaan että toimeenpanijan kannalta. Nyt noin sadan etuuden ja vajaan 40lain sosiaaliturvajärjestelmässä toimiminen on toimeenpanijalle ja asiakkaalle hankalaa.[16]
Häggman, Kai: Suurten muutosten Suomessa, Kansaneläkelaitos 1937–1997. Gummerus 1997. ISBN 951-669-434-9