Jumalainen näytelmä
Jumalainen näytelmä () on italialaisen Dante Alighierin 1300-luvulla italiaksi kirjoittama runoelma. Danten kirjallisen uran pääteos on kolmiosainen näkymatka tuonpuoleiseen. Se kertoo Danten tekemästä matkasta Helvetin ja Kiirastulen kautta Taivaaseen.
Dante oli firenzeläinen poliitikko, joka joutui vastakkaisen puolueen (mustien guelfien) valtaannousun myötä maanpakoon 1301.[1] Jumalainen näytelmä on kirjoitettu kokonaan tuon maanpaon aikana. Dante alkoi kirjoittaa teosta 1308 ja se valmistui 1321. Dante kuoli hyvin pian runoelman valmistumisen jälkeen.
Dante itse on antanut Jumalaiselle näytelmälle neljä tulkinnan tasoa. Runoa voidaan tulkita kirjaimellisesti, allegorisesti, anagogisesti sekä moraalisesti.[2] Nämä samat neljä tulkinnan tasoa muodostavat myös keskiaikaisen Raamatun tulkinnan metodin, Quadrigan. Allegorisesti Danten matka voidaan nähdä omana tienä puhdistumiseen, synnistä täydellisyyteen. Toisaalta se kertoo aikansa yhteiskunnan moraalisesta rappiosta, luokitellen syntejä ja hyveitä niiden rangaistavuuden perusteella. Anagoginen tulkinta runosta esittää sen edustavan todellista, uskonnollista järjestystä tuonpuoleisessa. Toisaalta kirjaimellisesti voidaan lukea Danten matka osana matkakirjallisuutta, ilman muita merkityksiä. Kuitenkin runon päähenkilö Dante tulisi muistaa erottaa runon kirjoittaneesta Dantesta. Kyseessä on fiktiivinen näkymatka, jonka päähenkilö on myös kuvitteellinen. Päähenkilö edustaa jokaista ihmistä matkalla tietoisuuteen hyveistä ja paheista.[3]
Dante ihaili suuresti antiikin kreikkalaista ja roomalaista kulttuuria. Tämä on havaittavissa erityisesti Infernossa, jonne Dante on sijoittanut runsaasti antiikin myyttisiä hahmoja. Antiikin hahmot ovat, muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, vahtimassa syntisten rangaistusten toimeenpanoa.
Jumalainen näytelmä koostuu kolmesta osasta: Inferno (helvetti), Purgatorio (kiirastuli) ja Paradiso (paratiisi). Ensimmäinen osa, Inferno, on näistä kolmesta tunnetuin. Jumalaisen näytelmän lukusymboliikka on keskiaikaiseen tyyliin merkityksellistä. Runoteoksen jokainen osa käsittää 33 laulua, mutta Infernoon kuuluu myös ns. aloituslaulu. Kolme on kristillisessä lukusymboliikassa merkittävä luku, sillä se edustaa pyhää kolminaisuutta ja on siten taivaallinen luku. Kymmenen puolestaan edustaa täydellisyyttä. [4] Läpi Jumalaisen näytelmän toistuu lukujen jako kolmeen ja kymmeneen. Laulujen puolesta teos koostuu luvuista 33 + 33 + 33 + 1 muodostaen luvun sata (10 x 10). Helvetti, kiirastuli ja taivas sisältävät kukin yhdeksän piiriä sekä yhden ”lisäkerrostuman”. Infernossa on 9 piirin lisäksi pelkureiden alue heti portin jälkeen. Kiirastulessa on 2 pengertä ja 7 piiriä sekä niiden lisäksi maan päällinen paratiisi. Paradiso puolestaan jakaantuu 9 taivaaseen jättäen taivaan keskelle Jumalan kymmenenneksi kerrostumaksi.
Eino Leino suomensi runoelman vuonna 1912. Teos on myös runoteknisesti varsin mielenkiintoinen sen sisältämän harvinaisen poljennottoman runomitan, tertsiinin, johdosta. Leinon kerrotaan suomentaneen ensimmäisen laulun runomitan vaatimien loppusointujen mukaisesti, mutta havainneen työn liian vaikeaksi, minkä jälkeen hän tyytyi mukailemaan lopullisen suomennoksen loppusoinnut lähelle vaatimuksia. Tämän voi huomata kolmessa ensimmäisessä säkeessä:
Elina Vaaran selkeällä nykyaikaisella runokielellä kirjoitettu versio:
Tarina alkaa unenomaisesti, kun Dante eksyy Kiirastorstain iltana synkkään metsään, eikä ymmärrä, miten hän on sinne joutunut. Metsä edustaa tietämättömyyttä ja järjen valon täydellistä sammumista. Metsässä Dante kohtaa kolme petoa: suden, pantterin ja leijonan. Pedot edustavat kolmea synnin eri tyyppiä, hillittömyyttä, väkivaltaa ja vihamielisyyttä. Harhailtuaan metsässä vuorokauden verran, hän tapaa esikuvansa runoilijamestari Vergiliuksen. Vergilius kertoo, että ainoa tie petojen ohi oikealle tielle kulkee vaikeasti helvetin ja kiirastulen kautta. Hän tarjoutuu Dantelle oppaaksi. Danten matka helvetissä kulkee sen eri tasojen eli piirien halki. Aina vain syvemmälle edettäessä vastaan tulee yhä paatuneempia syntisiä, jotka kärsivät toinen toistaan kauheampia rangaistuksia.
Helvetin portin yläpuolelle kirjoitettu lause ”Ken tästä käy, saa kaiken toivon heittää” on kirjan tunnetuin ja usein siteerattu fraasi. Portista astuttuaan Dante kohtaa joukon sieluja, jotka ajavat takaa ilmassa liehuvaa lippua, samalla kun paarmat ja ampiaiset pistelevät heitä, ja heidän jalanjäljistään nousee matoja. Nämä ovat pelkureita ja puolueettomia. Sieluja, joita ei taivaaseen voi laskea, ettei himmenisi sen kirkkaus, mutta helvettiinkään heitä ei voi sijoittaa, etteivät saisi syntiset kunniaa. Pelkureiden jälkeen Dante ja Vergilius saapuvat Akheron-virran rannalle, missä lautturi Kharon kuljettaa sielut varsinaiseen helvettiin kuulemaan tuomionsa manalan tuomari Minokselta.
Varsinaisen helvetin piirejä on yhdeksän, joista kolme jakautuu useampaan osastoon. Helvetin piireissä ja osastoissa sielut kärsivät syntinsä mukaisesta rangaistuksesta. Helvetin piirit ja niihin johtavat synnit ovat seuraavat:
1. piiri (limbo): kastamattomat ja ennen Kristuksen syntymää eläneet hyveelliset ihmiset. Tässä suhteellisen miellyttävässä paikassa asuvien syntisten ainoa synti on perisynti. Tänne on sijoitettu mm. antiikin ajan todellisia ja myyttisiä sankareita, kirjailijoita, filosofeja ja tiedemiehiä. Täällä olivat myös Vanhan testamentin ajan pyhät ennen kuin Jeesus nouti heidät pois. Heidän rangaistuksensa on ainoastaan ikuinen Jumalan rakkauden kaipuu. Täällä on myös Vergiliuksen vakituinen paikka. 2. piiri: himo, synnillinen rakkaus. Lihalliselle himolleen antautuneet ovat hirmumyrskyn riepoteltavina. He pörräävät toistensa ympärillä saamatta nauttia rakkaudesta. Tässä piirissä Dante kohtaa mm. Kleopatran ja Didon. 3. piiri: ahmatit. He makaavat limaisessa mudassa ja ulvovat kuin koirat, samalla kun ikuinen rankkasade piiskaa heitä ja he kääntyilevät puolelta toiselle yrittäessään suojella itseään siltä. Helvetin vahtikoira Kerberos ahdistelee heitä ja vartioi piiriä. 4. piiri: saiturit ja tuhlaajat. Täällä kadotetut vyöryttävät valtavia kuormia toisiinsa törmäillen ja toisiaan soimaten. Piirin vartijana toimii Pluto. 5. piiri: vihaiset ja kaunaiset. Vihaan sortuneet tappelevat rajusti keskenään sakean usvan peittämällä suolla; kaunaiset makaavat suon pohjassa mumisten itsekseen kaunaansa, mistä nousee kuplia pinnalle. Suo kantaa nimeä Styx. Piirit 1-5 ovat ns. ylempää helvettiä ja edustavat hillittömyyden syntejä. Styxin toisella rannalla kohoaa Diten kaupungin muurit ja alkaa keskihelvetti. Siellä rangaistaan väkivallan synneistä. 6. piiri: kerettiläiset. Harhaoppiset makaavat tulisissa haudoissa. Harhaoppisuus kuuluu väkivallan synteihin, sillä se on lähes kuin väkivaltaa Jumalaa kohtaan. 7. piiri: väkivaltaa käyttäneet
1. ryhmä: väkivaltaa lähimmäisten persoonaa ja omaisuutta kohtaan käyttäneet. Syntiset uivat kiehuvassa, verisessä Flegethon-joessa. Heitä vartioivat kentaurit, jotka ampuvat nuolella ylös pyrkiviä. 2. ryhmä: väkivaltaa itseään ja omaisuuttaan kohtaan tehneet (haaskaajat). Itsemurhaajat ovat muuttuneet puiksi, joiden oksilla harpyijat välillä repivät heitä. He riistivät itse ihmisyytensä, näin he voivat puhua ainoastaan jos heiltä vuodatetaan verta. 3. ryhmä: väkivaltaa Jumalaa (jumalanpilkka), luontoa (sodomiitit) ja järjestystä (koronkiskurit) kohtaan tehneet. He ovat kuivalla hiekkakentällä tulisateen alla, missä pilkkaajat kiroavat Jumalaa, koronkiskurit konttaavat painava rahasäkki kaulassa ja sodomiitit vaeltavat edestakaisin pääsemättä koskaan minnekään.
Seitsemännen piirin jälkeen Dante ja Vergilius laskeutuvat alimpaan helvettiin Geryon-pedon kyydittäminä. Alimman helvetin synnit ovat pahantahtoisia. 8. piiri eli Malebolge ("pahat kuilut"): vilpilliset.
1. kuilu: parittajat ja viettelijät; kumpikin joukko kiertää jonossa kehää vastakkaisiin suuntiin sarvipäisten demonien ruoskiessa heitä. 2. kuilu: liehittelijät ja imartelijat; joutuvat uimaan ulosteessa, joka on valunut heidän suustaan. 3. kuilu: hengellisiä virkoja rahasta myyneet eli simonian harjoittajat; haudattu pää edellä kuoppaan ja heidän jalkapohjansa palavat tulessa. 4. kuilu: taikurit ja selvänäkijät; heidän päänsä on kääntynyt takaperin niin, että he katsovat selkäänsä ja itkevät. 5. kuilu: petolliset virkamiehet; kiehuvat vedessä, ja jos joku nostaa päätään veden pinnalle, yhdentoista demonin joukko pistelee häntä atraimillaan. 6. kuilu: tekopyhät; kantavat kultaisia munkinkaapuja, jotka ovat niin raskaita, että melkein katkaisevat kantajansa, kun he laahustavat hitaasti kapeaa polkua kuilun ympäri. 7. kuilu: varkaat ja rosvot; käärmeet hyökkäävät jatkuvasti heidän kimppuunsa ja purevat. Toisinaan purema sytyttää uhrin tuleen, palaen tuhkaksi ja taas nousten tuhkasta ylös entisenlaisekseen. 8. kuilu: vilppiin neuvojat; palavat virvatulen kaltaisina soihtuina. 9. kuilu: eripuraisuuden kylväjät; joutuvat repimään ruumiinsa kappaleiksi uudelleen ja uudelleen. 10. kuilu: väärentäjät; kammottavat sairaudet runtelevat heidän ruumistaan, jolloin lihasta nousee kamala löyhkä. Jotkut ovat niin korkeassa kuumeessa, että melkein kiehuvat, ja toisten kieli halkeaa janosta. Väärentäjiä ovat metallin väärentäjät eli alkemistit, väärinä henkilöinä esiintyneet, väärän rahan tekijät sekä sanojensa väärentäjät
9. piiri eli Kokytos: petturit
1. kehä eli Kaina: lähimpänsä pettäneet, sukumurhaajat; haudattu ikijäähän niin, että vain päät näkyvät. 2. kehä eli Antenora: valtiolliset petturit. 3. kehä eli Ptolemea: vieraansa pettäneet; makaavat jäässä selällään, ja heidän itkiessään kyyneleet jäätyvät silmäkuoppiin estäen heitä näkemästä mitään. 4. kehä eli Judaica: hyväntekijänsä pettäneet; peittyvät kokonaan jään alle erilaisiin vääntyneisiin asentoihin.
Helvetin pohjalla runoilijat kohtaavat Saatanan eli Luciferin. Hänen rinnallaan ihmiset ovat kuin muurahaisia. Saatana on rintaansa myöten jäätynyt Kolkytoksen ikijäähän, ja hän paiskoo siivillään tuulta kuin tuulimylly. Samalla hän suree omaa tilaansa itkien verisiä kyyneleitä ja louskuttaa kolmessa suussaan kahta valtiollista ja yhtä hengellistä pettäjää: Julius Caesarin surmaajia Cassiusta ja Brutusta sekä Juudas Iskariotia. Juudas Iskariotin rangaistus on kaikkein pahin. Hänen päänsä on Saatanan suussa ja jalat ulkopuolella. Päästäkseen pois helvetistä runoilijoiden täytyy laskeutua pitkin Saatanan karvaista ruumista. Yhtäkkiä helvetin maailma kääntyy ylösalaisin ja laskeutuminen muuttuu kiipeämiseksi. Lopulta Dante ja Vergilius pääsevät maan pinnalle ja näkevät jälleen tähdet.
Dante kuvaa kiirastulen vuoreksi, joka on muodostettu helvetin kaivamisesta saadusta maasta. Se sijaitsee saarella, joka on eteläisen pallonpuoliskon ainoa maa. Ennen varsinaisen kiirastulen porttia vuoren juurella on kaksi pengertä. Vuoren huipulla on maallinen paratiisi. Kiirastulen piirit ja niihin joutuvat syntiset ovat:
1. penger: parannuksenteon viime hetkeen jättäneet 2. penger: väkivaltaisesti kuolleet ja syntejään vasta viime hetkellä katuneet, esirukousta tarvitsevat Kiirastulen portti 1. piiri: ylpeät 2. piiri: kateelliset 3. piiri: vihaiset 4. piiri: laiskat, hitaat hyvään 5. piiri: ahneet, tuhlaajat 6. piiri: ahmatit 7. piiri: aistilliset (hekuma ja luonnonvastainen rakkaus) Maallinen paratiisi: paluu synnittömään viattomuuteen, valmistautuminen taivaaseen nousuun[5]
1. Kuun taivas: urhoollisuuden puute, lupauksensa vastustelematta väkivallan vuoksi rikkoneet 2. Merkuriuksen taivas: oikeamielisyyden puute, hyvin mainetta ja kunniaa saavuttaakseen toimineet 3. Venuksen taivas: kohtuullisuuden puute 4. Auringon taivas: viisaat 5. Marsin taivas: urhoollisuus, uskon puolesta taistelleet 6. Jupiterin taivas: oikeamieliset hallitsijat 7. Saturnuksen taivas: kohtuullisuus, mietiskelijät 8. Kiintotähtien taivas: voitokas kirkko 9. Primum mobile: enkelien yhdeksän piiriä Jumalan ympärillä 10. Empyrean: Jumala ja uskovat kuin ruusun terälehdet[5]
Jumalainen näytelmä on suomennettu kahdesti. Eino Leinon käännös julkaistiin kolmessa osassa 1912–14, Elina Vaaran vuonna 1963.
Johanna Mälkki esittää väitöstutkimuksessa Mitä etevin runoteos toivomuksen teoksen ajatussisältöä avaavasta suorasanaisesta käännöksestä. Leinon suomennos on ylätyylinen ja Vaaran käännös kieleltään vanhahtava. Myöskään perusteellisia selitysosioita sisältävää laitosta ei ole suomeksi ilmestynyt.[6]
Citation error, replace with{{cite book| author = Alighieri, Dante| title = Jumalainen näytelmä| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 2000| version = (Divina Commedia.) Suomentanut Eino Leino (1. painos 1912). Seitsentähdet| id = ISBN 951-1-16514-3| format = [ online version]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Alighieri, Dante| title = Jumalainen näytelmä| location = Porvoo Helsinki Juva| publisher = WSOY| year = 1999| version = (Divina Commedia.) Suomentanut Elina Vaara. Johdannon ja selitykset laatinut Tyyni Tuulio. Kuvittanut Gustave Doré. 3. painos (1. painos 1963). Laatukirjat| id = ISBN 951-0-23912-7}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Kuula, Kari| title = Helvetin historia: Pohjalta pohjalle Homeroksesta Manaajaan| location = Helsinki| publisher = Kirjapaja| year = 2006| id = ISBN 951-607-350-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Mälkki, Johanna| title = Mitä etevin runoteos: Dante Alighierin Jumalaisen näytelmän vastaanotto suomalaisessa kirjallisuusinstituutiossa 1851–2000| location = Helsinki| publisher = Suomalaisen Kirjallisuuden Seura| year = 2009| version = Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1171| id = ISBN 978-952-222-079-0}}
Gutenberg-projektissa, koko teos Eino Leinon suomentamana Gutenberg-projektissa italiaksi luettuna MP3-muodossa
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit