Loimijoki
Loimijoki on Kokemäenjoen suurin sivujoki, joka alkaa Tammelan Pyhäjärvestä ja yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Loimijoen alku- ja loppupisteiden välinen korkeusero on noin 54 metriä, joka jakaantuu useaan padottuun koskeen muun muassa Forssassa, Jokioisissa ja Loimaalla.
Loimijoen koko valuma-alueen pinta-ala on 3138km².[1] Joki virtaa Tammelan, Forssan, Jokioisten, Ypäjän, Loimaan ja Huittisten alueilla ennen yhtymistään Kokemäenjokeen. Nykyisen Loimaan alueella joki kulkee entisistä kunnista myös Alastaron, Vampulan ja Loimaan kunnan alueilla. Loimijoen sivujokien varsille jäävät pääosin nykyiset Punkalaitumen ja Humppilan kunnat ja entisistä kunnista Koijärvi, Metsämaa ja Mellilä.
Loimijoen suurimpia sivujokia ovat Forssan Koijärvestä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Kojonjoki (valuma-alue 465km²), Punkalaitumelta alkunsa saava ja Huittisissa Loimijokeen yhtyvä Punkalaitumenjoki (valuma-alue 425km²), Mellilästä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Niinijoki (valuma-alue 223km²), Huittisissa, aiemmin Vampulan ja Huittisten rajalla, Loimijokeen laskeva, Punkalaitumelta alkunsa saava Kourajoki (valuma-alue 228km²) sekä Tammelasta alkunsa saava ja Jokioisissa Loimijokeen laskeva Jänhijoki (valuma-alue 203km²). Pienempiä sivujokia ovat Matkusjoki Vampulassa Huittisissa (valuma-alue 64km²), Hanhijoki Alastarolla Loimaalla (valuma-alue 91km²), Petäjoki Loimaalla (valuma-alue 66km²) Loimaalla, Ypäjoki (valuma-alue 59km²) ja Kuusjoki (valuma-alue 71km²) Ypäjällä sekä Haapajoki (valuma-alue 53km²) Jokioisilla.[1]
Järviä on Loimijoen alajuoksun ja sen sivujokien valuma-alueilla vähän. Kojonjokeen laskevat Koijärven ohella Valijärvi (87,3ha) Tammelan ja Forssan rajalta ja Kiipunjärvi (60,7ha) Humppilan ja Jokioisten rajalta. Jänhijokeen laskevat Rehtijärvi (39ha) Jokioisissa sekä muun muassa Jänijärvi (81,7ha), Heinijärvi (126,5ha), Särkijärvi (117,8ha) ja Saloistenjärvi (185,8ha) Tammelan luoteisosista. Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven Tammelan ylänköön rajoittuva valuma-alue sen sijaan on järvisempää.[2][3] Järvisyys Forssan Kuhalankosken yläpuolisella alueella on 10,52% kun koko Loimijoen valuma-alueen järvisyys on vain 2,74%.[1]
Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven (2284ha) koko valuma-alueen pinta-ala on 639km², josta järven lähivaluma-alue käsittää 115km² ja Pyhäjärveen idästä Saarensalmen kautta laskevan Kuivajärven (824,9ha) valuma-alue 524km².[4][5]
Kuivajärveen laskee etelästä Tammelan Liesjärvestä (943,9ha) alkunsa saava Turpoonjoki, johon laskee Ilmetynjoen kautta Pääjärvi (118,6ha) Tammelan, Lopen ja Hämeenlinnan, aiemmin Rengon rajalta. Turpoonjoen vesireitin latvajärviä ovat Liesjärveen laskevat Kyynärä (66,8ha), Tapolanjärvi (125,7ha) ja Ruostejärvi (173,6ha) Tammelassa sekä Salkolanjärvi (270,6ha) Somerolla, aiemmin Somerniemellä.[5][6] Turpoonjoen koko valuma-alue on 235km².[1]
Pohjoisesta Kuivajärveen laskee Tammelan Pehkijärvestä (188,6ha) alkunsa saava Myllyjoki, johon laskee Kaukjärvi (201,5ha) Tammelan ja Forssan rajalta. Pehkijärveen laskevat pohjoisesta Vaihijoki ja Teuronjoki. Vaihijoen latvajärviä ovat muun muassa Liesjärvi (89,4ha) Tammelassa ja Lunkinjärvi (115,6ha) Tammelan ja Forssan, aiemmin Koijärven rajalla. Teuronjoen latvajärviä ovat muun muassa Ojajärvi (129,2ha) ja Rautijärvi (72,3ha) Tammelassa, Kanajärvi (206,2ha) Tammelan ja Hämeenlinnan, aiemmin Kalvolan rajalla, Sotkajärvi (211,2ha) Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, aiemmin Hattulassa, sekä Pukarojärvi (85,2ha) ja Suojärvi (58,0ha) Hattulassa. Etelästä Pehkijärveen laskee vielä Oksjärvi (300,8ha).[5][3] Myllyjoen koko valuma-alue on 265km².[1]
Loimijoki virtaa Suomen parhaiden maanviljelysalueiden halki ja savipitoisten maiden takia joen vesi on sameaa. Taajamien ja teollisuuden jätevesien vuoksi joki oli aiemmin pahoin saastunut ja uimakiellossa, mutta 1980-luvulta alkaen joen tila on parantunut ja nykyisin sitä hyödynnetään esimerkiksi virkistyskalastusalueena.
Osa Loimijoen koskista on sähköntuotannossa, osa tuotantokohteista on hylätty kannattamattomina.
Forssassa on kaksi patoa. Kuhalankosken voimalaitos poistui käytöstä 1970-luvulla. Putouskorkeus oli niin pieni, että laitoksen pyörittäminen ei aikaudella ollut kannattavaa. Itse pato toimii joen alkulähteen, Tammelan Pyhäjärven korkeudensäätöpatona. Kuhalankosken voimalaitos yhdistettiin sähköverkkoon 35 vuoden tauon jälkeen alkuvuodesta 2010. Voimalaitos toimii alkuperäisellä koneistollaan, joten sen sähköteho jää parhaimmillaankin noin 200 kilowatin suuruusluokkaan. Voimalaitoksen toiminnoista huolehtii yksityinen kommandiittiyhtiö, mutta kiinteistö on kaupungin omistuksessa.[7] [8]
Vieremänkoskessa sijaitsi aikanaan osuuskaupan mylly. Pato on muokattu "keinokoskeksi". Toiminnassa ollessaan mylly otti käyttövoiman sellaisenaan joen virtaamasta, eli sähköä pato ei koskaan tuottanut. Vanha myllyrakennus on edelleen pystyssä, mutta pahoin ränsistyneenä. Vuoden 2012 lopulla ilmoitettiin, että rakennus on myyty ja uusi omistaja aikoo rakentaa sinne nykyaikaisen pienvesivoimalaitoksen. Valmistuessaan Vieremänkoski tuottaisi noin 200 kilowattia.[9] Projekti ei kuitenkaan ole edennyt.
Jokioisten voimalaitos on modernisoitu, ja se on sähköntuotannossa. Laitos on nykyisin Koskienergia Oy:n omistuksessa.
Alastarolaisella Sallila Energialla on Loimijoessa kaksi voimalaitosta: Sallilan voimalaitos Vampulassa Huittisissa ja Vuolteen voimalaitos Alastarolla Loimaalla.[10]
Vesikoskessa Loimaalla on toiminut Vesikosken sähkön omistama Vesikosken voimalaitos. Sallila energia osti Vesikosken sähkön 1990-luvulla mutta möi voimalaitoksen. 2000-luvulla voimalan kunnostamiseen haettiin lupaa, mutta hakemus peruttiin.[11][12]
Neulapato vanhalla voimalan patoaltaalla, Vampulan Rutava Sallilan voimalan patoallas Kiltajärvi, Vampulan keskusta
Loimijoen tulvaherkkyys on ollut historiallinen tosiasia, ja sen ratkaisemiseksi on toteutettu monta hanketta. 1920-luvulla joen kokonaiskäytön suunnitelma valmistui ja sen toteuttamiseksi käynnistettiin erilaisia hankkeita. Loimikosken raivasi vuonna 1928 perustettu perkausyhtiö. Kosken parempi virtaus laski tulvia ja joen vedenkorkeutta niin, että 6−7 kilometrin matkalta saatiin 278 hehtaaria lisämaata viljelyyn. Hanke oli kallis ja sitä avusti valtio 420000 markalla. Siitä huolimatta hanke rahoitettiin pääasiassa lainalla. Perkaustyöt valmistuivat 1930-luvun alussa.[13]
Yläjuoksulla Vampulan ja Alastaron rajalla sijanneiden Hanhikosken ja Huhtaankosken perkaaminen vaati 950000 markkaa. Hanke toteutettiin työllisyystöinä vuonna 1935, ja sen seurauksena vedenpinta aleni metrillä. Ympäröivää maata kuivattiin ja otettiin viljelyyn paljon laajempi alue kuin Loimikosken tapauksessa.[13]
Check date values in: |accessdate= (help) Check date values in: |accessdate= (help)