Pentti Haanpää
Pentti Mikael Haanpää (14. lokakuuta 1905 Piippola – 30. syyskuuta 1955 Pyhäntä) oli suomalainen kirjailija,[1] joka tunnetaan erityisesti laajasta novellituotannostaan. Haanpää kirjoitti noin 350 novellia[2] ja kymmenen joko hänen elinaikanaan tai myöhemmin julkaistua romaania.[3] Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.[4]
Haanpää syntyi perheen esikoisena Pohjois-Pohjanmaalla silloisessa Pulkkilan Leskelän kylässä (myöhemmin Leskelä liitettiin Piippolan kuntaan) yhteiskunnallisesti ja kirjallisesti toimeliaaseen sukuun. Hänen isoisänsä Juho Haanpää oli maanviljelijä ja valtiopäivämies, joka julkaisi nimellä J. Haanpää kaksi kirjaa, Matin-mutka ja Mitä puuttuu. Isä oli kauppias Mikko Haanpää, äiti Maria Susanna o.s. Keckman.[5] Itse Haanpää hankki kirjoittamistottumusta kirjoittamalla Pääskyseen[6] sekä myöhemmin Nuoreen Voimaan ja Panuun.[7]
Haanpää meni 1940 naimisiin kirjanpitäjä Alli Karjalaisen kanssa. Pariskunnalle syntyi tytär Elsa vuonna 1945. Avioliitto oli 1940-luvulla risainen, ja Haanpäällä oli mahdollisesti suhde helsinkiläisen kommunistin Aune Laurikaisen kanssa, mikä on selvinnyt myöhemmin julkaistuista kirjeistä.[8]
Pentti Haanpää hukkui kalastusretkellä 30. syyskuuta 1955 Pyhännän Iso-Lamujärveen.[9]
Haanpää julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa Maantietä pitkin 1925. Arvostelut olivat kiittävät. Häntä verrattiin jopa Aleksis Kiveen ja pidettiin suomalaisen kirjallisuuden suurena lupauksena.
Haanpää kuitenkin kirjoitti itsensä pannaan vuonna 1928 ilmestyneellä tarinakokoelmalla Kenttä ja kasarmi. Se perustui hänen armeijakokemuksiinsa. Haanpään alkuperäinen kustantaja WSOY vaati kirjailijaa poistamaan teoksesta ”brutaalisia” kohtia, mutta Haanpää ei suostunut[10]: ”Kuvasta ei saa kauniimpaa kun malli on”, hän vastasi.[11]
Lopulta Kentän ja kasarmin julkaisi pieni vasemmistolainen kustantaja Kansanvalta.[12] Kirjan aiheuttama julkinen tuohtumus erityisesti äärioikeiston piireissä oli syvä, ja yleensä sovitteleva Mika Waltari näki jopa tarpeelliseksi julkaista oman, ”oikeamman” näkemyksensä tasavallan armeijasta (Siellä missä miehiä tehdään, 1931). Jo aikanaan Haanpään teos sai kuitenkin puolustajiakin, jotka kiittelivät teoksen realismia, esimerkiksi Huugo Jalkanen (Uuden Suomen Iltalehti), Antero Kajanto (Suomen Sosialidemokraatti), kirjoittaja Liitossa ja nimimerkki H-a Savon Sanomissa.[13] Jälkiviisauden valossa Haanpää oli kuitenkin kirjoittanut esiin nuoren tasavallan armeijan todelliset ongelmat ja epäoikeudenmukaisuudet.
Haanpää jatkoi tinkimättömällä linjallaan ja joutui mielipiteidensä vuoksi pitkään paitsioon, joka kesti aina 1940-luvulle. Hänen oli vaikeaa löytää tekstilleen julkaisijoita. Monet hänen keskeisistä teoksistaan julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1931 kirjoittamaansa Noitaympyrää, jota Haanpää on sanonut parhaaksi teoksekseen, Haanpää tarjosi Otavalle, WSOY:lle ja Minervalle, vaikka varmasti ymmärsi, ettei sitä 1930-luvulla julkaista.
Haanpää tuotannon arvostus on vuosikymmenten mittaan kaiken aikaa kasvanut.[14]
Armeijaan kriittisesti suhtautunut Haanpää palveli talvisodassa rintamajoukoissa ja jatkosodassa huoltojoukoissa. Hänelle sota oli kärsimystä, pelkoa ja uupumusta. Välirauhan aikana alkoi Haanpään maineen palautus, kun Otava julkaisi Haanpään talvisodasta kertovan teoksen Korpisotaa, joka oli sijoittunut palkintosijalle yhtiön sotakuvauksia koskevassa kirjoituskilpailussa. Jatkosodan tuntojaan Haanpää kirjoitti kokoelmaan Yhdeksän miehen saappaat.
Sodan jälkeen julkaistu Haanpään parhaita novelleja sisältänyt Jutut-kokoelma vakiinnutti Haanpään aseman arvostettuna mestarina ja normalisoi kustantajasuhteen niin, että ennen boikotoidut sisällytettiin nyt koottuihin teoksiin.
Keväällä 1953 Haanpää teki ainoan ulkomaanmatkansa Sylvi Kekkosen johtaman suomalaisen kulttuurivaltuuskunnan mukana Kiinaan. Kaksi kuukautta kestäneen matkan vaikutelmista hän julkaisi 1954 matkakirjan Kiinalaiset jutut.
Haanpään tuotannossa toistuvia aiheita ovat yhteiskunnan ongelmat, maaseutu ja sen ihmiset sekä luonto ja sen kiertokulku, maa ja maattomuus. Haanpää oli leimallisesti pohjoisen Suomen kirjailija.
Haanpään tekstille tyypillistä oli realismi ja yhteiskuntakritiikki. Hän oli myös yksi Suomessa harvinaisia veijari-teeman kehittelijöitä kuvaamalla poikkeuksellisen nokkelia selviytyjiä.
Markkinatalouden ilmiöitä tarkasti erittelevän ja niitä arvostelevan, vuosikymmeniä julkaisematta lojuneen Noitaympyrän (1931) perusteella jotkut ovat leimanneet Haanpään kommunistiksi. Vasemmistosympatioistaan huolimatta hän kuitenkin kaihtoi kaikkia yksilöä sitovia massaliikkeitä.
Haanpään jälkimainetta on tukenut hänen maineensa kirjailijoiden suosimana kirjailijana. Muiden ohella Erno Paasilinna piti tätä tehokkaasti näkyvillä. Kouluja käymättömän jätkämiehen maine on kauan sitten käsitetty rooliksi. Jälkeen jääneistä papereistaan päätellen Haanpää suhtautui kirjailijan tehtäväänsä poikkeuksellisen syvällisesti ja pitkäjännitteisesti. Hän jopa opetteli englantia kyetäkseen lukemaan aikakauden merkkiteoksia. Eräs hänen novellinsa näyttäisi saaneen suoria vaikutteita James Joycelta niin varhain, ettei Joycea tunnettu vielä edes Suomen akateemisissa piireissä.
Kirjallisuuden klassikkona Haanpää on harvoja lyhyen tekstin suomalaisia mestareita.[15] Haanpää hyödynsi romaanejaan muokkaamalla niistä kertomuksia, joita hän julkaisi lehdissä. Aiemmin kirjan muodossa julkaisematta jääneitä ”juttuja” ilmestyi vuonna 2014 nimellä Eräs avioliitto. Haanpään koko novellituotannon määräksi on Erään avioliiton ilmestyttyä laskettu yli 360.[16]
Maantietä pitkin, 1925, ruots. Hemfolk och strykare Rikas mies (näytelmä), 1925/1956 Kolmen Töräpään tarina, 1927 Tuuli käy heidän ylitseen, kertomuksia, 1927 Kenttä ja kasarmi: Kertomuksia tasavallan armeijasta, 1928 Hota-Leenan poika, 1929 Karavaani ja muita juttuja, 1930 Noitaympyrä, 1931/1956 Väljän taivaan alla, 1932/1956 Ilmeitä isänmaan kasvoilla, 1933/1956 Pojan paluu (näytelmä), 1933/1956 Vääpeli Sadon tapaus, 1935/1956 Isännät ja isäntien varjot: Romaani talonpojan sortumisesta, 1935 Syntyykö uusi suku eli Kaaleppi Köyhkänän vanhuus, romaani, 1937 Lauma, kertomuksia, 1937 Taivalvaaran näyttelijä, romaani, 1938 Ihmiselon karvas ihanuus, novelleja, 1939 Korpisotaa, 1940, ransk. Guerre dans le Désert Blanc (3. p., 1999, sisältää ennenjulkaisemattoman muistelman talvisodasta) Nykyaikaa, kertomuksia, 1942 Yhdeksän miehen saappaat, 1945 Jutut: valikoima tuotannosta, 1946/1952 Sirkussankari: romaani sirkuselämästä, 1946 (J. E. Huttusen käsikirjoituksen pohjalta, julkaistu Huttusen nimissä).[17] Heta Rahko korkeassa iässä: uusia juttuja, 1947 Jauhot: tarina pakkasen jäljiltä, 1949 Atomintutkija, 1950 Iisakki Vähäpuheinen: Muutamia muistelmia hänen elämästään, 1953 Kiinalaiset jutut: Muistikuvia (matkakirja), 1954 Kolme mestarijuttua, 1955 Puut (kesken jäänyt romaani), 1955 Valitut teokset, 1955 Kootut teokset, 1956–1958 (10 osaa) Maa- ja metsäkyliltä: Iltalehden alakertasarja 1927–1928 (koonnut Eino Kauppinen), 1968 Kirveeniskuja. (valikoinut Veikko Huovinen), 1971 Kootut teokset, 1976 (8 osaa) Kairanmaa: Valitut jutut (toim. Erno Paasilinna), 1985 Vanha voiman mies: Novelleja ja kirjoituksia (toim. Vesa Karonen), 1995 Kiinalaiset jutut ja Kiinan-matkan päiväkirja. (toim. Esko Viirret) 2001 Ilmeitä isänmaan kasvoilla, (novelleja, toim. Matti Salminen), Into 2013 Eräs avioliitto ja muita kadonneita juttuja (novelleja, toim. Matti Salminen), Into 2014 Citation error, replace with{{cite book| title = Kauneuden kirous| location = Helsinki| publisher = Into| year = 2015 (1945)| version = Mikko Haanpään käsikirjoituksen pohjalta. Toimittanut Matti Salminen| isbn = 978-952-264-442-8}}
Haanpään tuotantoa on myös dramatisoitu[18] ja muokattu elokuvaksi.
Elämän keinot (1977) Elämän keinot (2001) Hota-Leenan poika & Taneli Hotakka (1995) Ilmeitä isänmaan kasvoilla (1980) Isännät ja isäntien varjot (1995) Muistikirjavetäisyjä (2000) Noitaympyrä (1987) Noitaympyrä (1979) Omia asioita (2002) Pojan paluu (2003) Punainen puu (2005) Syksystä kevääseen (1991) Taneli Hotakka (1994) Töräpään iso (1965)
Isännät ja isäntien varjot (televisioelokuva, perustuu romaaniin) 1976 Pyöräurheilija Saikansalo (televisioelokuva, perustuu novelliin) 1988 Remu-Eemeli (televisioelokuva, perustuu novelliin) 1985 Reppuselkäinen mies ja laiha hevonen (lyhytelokuva, perustuu novelliin) 1981 Suomeen tai kämpille (televisioelokuva, perustuu novelliin) 1979 Vääpeli Sadon tapaus (televisioelokuva, perustuu romaaniin) 1985 Vierailu (lyhytelokuva, perustuu novelliin) 1982 Yhdeksän miehen saappaat (minisarja, perustuu romaaniin - 9 jaksoa) 1969
Varsinaisen kirjallisen tuotannon lisäksi Haanpään jäämistöstä on toimitettu kirjeitä ja päiväkirjamerkintöjä:
Muistiinmerkintöjä vuosilta 1925–1939. Toim. Hannu Taanila, Otava, 1976 Kirjeitä kahdesta sodasta: Pentti Haanpään kirjeet vaimolleen Aili Haanpäälle talvisodasta ja jatkosodasta. Otava, 1977 Citation error, replace with{{cite book| title = Kirjeet| location = Helsingissä| publisher = Otava| year = 2005| version = Toimittaneet Vesa Karonen ja Esko Viirret| isbn = 951-1-17837-7}} Hurja – Pentti Haanpään muistiinmerkinnät 1940–1954. Into 2016
Citation error, replace with{{cite book| author = Salminen, Matti| title = Pentti Haanpään tarina| location = Helsinki| publisher = Into| year = 2013| id = ISBN 978-952-264-242-4}}
Karonen, Vesa: Haanpään elämä. 1985. Kauppinen, Eino: Pentti Haanpää 1. Nuori Pentti Haanpää 1905–1930. 1966. Kinnunen, Aarne: Haanpään pitkät varjot Pentti Haanpään kertomataiteesta. 1982. Koivisto, Juhani: Leipää huudamme ja kiviä annetaan: Pentti Haanpään 30-luvun teosten kytkentöjä aikansa diskursseihin, todellisuuteen ja Raamattuun. 1998. Sinnemäki, Anssi: Sota Kentästä ja kasarmista. Paasilinna 2014. Viirret, Esko: Haanpään siivellä. 2005.
. . . . Ylen Elävä arkisto. . Ylen Elävä arkisto. .
* Luokka:Vuonna 1905 syntyneet Luokka:Vuonna 1955 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit