Pinyin
Pinyin ( pīnyīn, sananmukaisesti "yhdistää ääniä" tai paremmin: "fonetisoida") on mandariinikiinan latinisaatiojärjestelmä. Sillä tarkoitetaan tavallisesti järjestelmää nimeltä Hanyu pinyin (, missä ”Hanyu” tarkoittaa kiinan kieltä). Se hyväksyttiin Kiinan kansantasavallassa vuonna 1958 ja otettiin siellä käyttöön vuonna 1979. Se korvasi aiemmat latinisointijärjestelmät kuten Wade–Giles-järjestelmän. Vastaavia järjestelmiä on kehitetty muillekin murteille ja kielille Kiinassa. Järjestelmän luomiseksi perustettiin 1955 komitea, jonka johtoon määrättiin ”pinyinin isäksi” sanottu Zhou Youguang[1].
Pinyin on sittemmin hyväksytty lähes kaikkialla maailmassa mandariinin latinisointijärjestelmäksi, mikä helpottaa aiempaa tilannetta, jossa lukuisilla kieliryhmillä oli kullakin omat kiinan latinisointijärjestelmät ja käännösten tekeminen oli vaivalloista. ISO hyväksyi pinyinin mandariinin latinisointijärjestelmäksi vuonna 1979. Siitä on tullut myös yleisin tapa syöttää kiinaa tietokoneelle.
Pinyiniä käytetään osoittamaan kiinan merkkien lausuminen mandariinikiinassa. Kiinassa sillä on erityisesti merkitystä niille koululaisille, jotka eivät puhu mandariinia äidinkielenään (yleistä erityisesti Etelä-Kiinassa), vaan opettelevat sitä vieraana kielenä pinyiniä apuna käyttäen. Myös ulkomailla se on käytössä kiinan opetuksen apuvälineenä sekä kirjoitustapana kiinalaisille henkilöiden ja paikkojen nimille muun muassa lehdistössä.
Mandariinikiinan äänteet ovat pääosin varsin helppoja suomalaisille. Pinyin-järjestelmässä joidenkin kirjainten ääntäminen kuitenkin poikkeaa tuntuvasti suomen kirjoitusjärjestelmän ääntämisestä. Erityisesti huomioitavia suomalaisten kannalta ovat suomessa soinnillisia äänteitä merkitsevät ”b”, ”d” ja ”g”, jotka pinyinissä ääntyvät soinnittomina kuten suomen ”p”, ”t” ja ”k”. Nämä jälkimmäiset vuorostaan merkitsevät pinyinissä (soinnittomia) aspiroituja äänteitä (kuten kyseiset kirjaimet englannissa). Lisäksi ”y” on suomen ”j” eivätkä ”x” ja ”q” ole lähelläkään suomalaista lausumista.
a: IPA [a], kuten suomen "a", paitsi ian ja yan äännettään kuten suomen "jen" ao: IPA [au̯], a kuuluu huomattavasti selkeämmin kuin o, joka lausutaan tässä u-maisena b: IPA [p], kuten suomen "p" (vrt. viron 'b') c: IPA [tsʰ], kuten "ts", mutta henkäisyn saattelemana ch: IPA [tʂʰ], kuten pinyinin "c", mutta kielenkärki osoittaa suulakea; lähellä englannin ch:ta d: IPA [t], kuten suomen "t" (vrt. viron 'd') e: IPA [ɤ], takainen, pyöristämätön vokaali, lausutaan kutakuinkin samoin kuin englannin epämääräinen artikkeli a ê: IPA [ɛ], lähes kuten suomen "e" ei: IPA [ei], kuten suomessa er: IPA [ɝ], kuten pinyinin "e", mutta kieli sykyssä suulakea vasten; vähän takaisempi kuin englannin h<b data-parsoid='{"dsr":[3782,3790,3,3]}'>er f: IPA [f], kuten suomessa g: IPA [k], kuten suomen "k" (vrt. viron 'g') h: IPA [x], kuten suomen "h" jos perässä tulee "a", muuten vähän rahinaa mukaan, kuten saksan a<b data-parsoid='{"dsr":[4111,4119,3,3]}'>ch i: IPA [i], kuten suomessa, ellei edessä ole "c", "ch", "r", "s", "z" tai "zh", jolloin lausuminen on kuten pinyinin "e" mutta hieman suljetumpi ie: IPA [iɛ], kuten suomessa, paino on "e":llä iu: IPA [iou̯], lausutaan kuin iou j: IPA [tɕ], kuten pinyinin zh, mutta kielenkärki osoittaa suulakea k: IPA [kʰ], aspiroitu "k" (kh) l: IPA [l], kuten suomessa m: IPA [m], kuten suomessa n: IPA [n], kuten suomessa ng: IPA [ŋ], kuten suomessa o: IPA [u̯o], yksinään esiintyessään kuten suomen "uo" ou: IPA [ou̯], kuten suomessa ong: IPA [ʊŋ], suunnilleen suomen "ung" p: IPA [pʰ], aspiroitu "p" (ph) q: IPA [tɕʰ] aspiroitu versio pinyinin "j":stä, lähes kuin englannin ch</b>eap r: IPA [ɹ], suunnilleen samoin kuin englannin r</b>ead s: IPA [s], kuten suomessa sh: IPA [ʂ], kuten "s", mutta kielenkärki osoittaa suulakea t: IPA [tʰ,] aspiroitu "t" (th) u: IPA [u], [y], kuten suomen "u", paitsi jos edellä on y, x, j tai q, jolloin se lausutaan kuin suomen "y" uo: IPA [uo], u on lyhyempi ja kevyempi kuin o ü: IPA [y], kuten suomen "y", kuten saksan ü üe: IPA [yɛ], kuten suomen "ye", y on kevyt ja lyhyt w: IPA [w], kuten englannissa; ei äänny jos perässä tulee u x: IPA [ɕ], kuten "sj" tai "šj", kuten portugalin 'x' y: IPA [j], kuten suomen "j", ei äänny jos perässä tulee i tai ü z: IPA [ts], kuten suomen "ts", aspiroimaton versio pinyinin "c":stä zh: IPA [tʂ], kuten suomen "tš", aspiroimaton versio pinyinin "ch":sta
u:lla alkavien tavujen eteen kirjoitetaan ylimääräinen w i:llä tai ü:llä alkavien tavujen eteen kirjoitetaan ylimääräinen y ü kirjoitetaan u jos kyseisessä paikassa mandariinikiinassa ei voi olla u-äännettä (kuten ju, qu ja xu) ja ü vain jos vastaava u-tavu on olemassa (vain tavuissa nü, nüe, lü ja lüe) iou, uei, ja uen lyhenevät muotoihin iu, ui, un jos niitä edeltää konsonantti (täten poiketen lausumisesta) muo-, fuo-, buo- ja puo-äänteet kirjoitetaan mo, fo, bo ja po. Heittomerkkiä (') käytetään jos tavujako ei ole yksiselitteinen, esimerkiksi pi'ao (皮袄) vs. piao (票), ja Xi'an (西安) vs. xian (先). Yksin tavuna esiintyvä "e" kirjoitetaan ê, muulloin e. Schwa kirjoitetaan aina e. zh, ch ja sh voidaan lyhentää ẑ, ĉ, ŝ , mutta näitä ei käytetä juuri koskaan. ng voidaan lyhentää ŋ, muttei sitä käytetä juuri koskaan. Koska ü voi olla vaikea syöttää tietokoneelle, sen sijaan syötemetodeissa käytetään yleensä v:tä (jota ei käytetä pinyinissä lainkaan). uen lyhentyy muotoon un. uong muuttuu muotoon ueng.
Pinyin-järjestelmä sisältää luonnollisesti myös mandariinikiinan toonit, jotka merkitään kirjaamalla sen vokaalin yläpuolelle diakriittinen merkki, joka ei ole mediaalin asemassa. Seuraavassa esimerkissä toonitettu vokaali on a.
Ensimmäistä toonia merkitsee yläviiva eli makroni (ˉ) vokaalin päällä: ā Toista toonia merkitsee akuutti aksentti (ˊ): á Kolmatta toonia merkitään karonilla, (ˇ, jota joskus kutsutaan käänteiseksi sirkumfleksiksi). Tämä ei ole sama kuin breve (˘, joka ei ole kulmikas), vaikka Internetissä breveä käytetäänkin paljon väärin karonin sijasta. ǎ Neljättä toonia merkitsee graavi aksentti (ˋ): à Viides tooni esitetään kirjoittamalla vokaali ilman toonimerkkiä: a
(Joskus se voidaan kirjoittaa merkitsemällä piste ennen tavua, esimerkiksi ·ma.)
Koska monista tietokoneen kirjasimista puuttuvat yläviiva ja karon aksentteina, on hyvin tavallista kirjoittaa tooni numerona tavun perään (esimerkiksi ”tóng” (tong nousevalla toonilla) kirjoitetaan ”tong2”). Numerointi menee kuten edellä on esitetty, paitsi että viides tooni voi olla joko numero 5 tai 0, esimerkiksi ma0 (吗, jota käytetään kysymyksen merkkinä).
Toonimerkin sijoittamiseen käytetään seuraavia sääntöjä:
Jos tavussa on a tai e, toonimerkki menee sen päälle. Jos tavussa on ou, toonimerkki menee o:n päälle Muissa tapauksissa toonimerkki menee toisen vokaalin päälle.
Toonit merkitään tavallisesti vain oppikirjoihin, mutta ne ovat välttämättömiä oikean lausumisen esittämiseksi.
Kiinan tasavallassa (eli Taiwanissa) käytettiin kansallisella tasolla virallisella romanisointimenetelmänä vuosina 2002-2009 tongyong pinyin -järjestelmää, joka erosi hieman pinyinistä. Tammikuussa 2009 otettiin kuitenkin virallisesti käyttöön hanyu pinyin. Kuomintang vastusti tongyong pinyiniä alusta lähtien, ja sen hallitsemilla paikkakunnilla siirryttiinkin suoraan hanyu pinyiniin, joka otettiin käyttöön kansallisella tasolla vuonna 2009. Romanisointijärjestelmien muutokset vaikuttavat lähinnä paikannimien romanisointiin, joten eri alueilla käytetään eri menetelmiä; monet kadunnimikyltit käyttävät tongyong pinyiniä, mutta etenkin Pohjois-Taiwanissa niissä käytetään hanyu pinyiniä. Vanhatkin järjestelmät, kuten Wade-Giles ja MPS2 ovat yhä käytössä jossain. Muutokset eivät vaikuta opetukseen, koska siellä merkkien ääntämyksen opettamiseen käytetään yhä zhuyin-järjestelmää.
. . - kattava selitys pinyinistä Unicodessa. . . . . . .
UTF-8 Unicode kattaa pinyinin hyvin, katso yksityiskohtia sivulta .
Luokka:Kirjoitusjärjestelmät Luokka:Kiinan kielet Luokka:Siniittiset kielet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit