Hämeenlinnan Pallokerho
Hämeenlinnan Pallokerho eli HPK on hämeenlinnalainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelaa jääkiekon SM-liigassa. Kaudella 2005–2006 HPK voitti historiansa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan Suomen mestaruuden kukistettuaan Porin Ässät loppuottelussa voitoin 3–1. Kullan lisäksi HPK on saavuttanut kolme hopeaa sekä yhdeksän pronssia. HPK pelaa kotiottelunsa Ritari-areenalla. HPK Naiset pelaavat SM-sarjassa.
Hämeenlinnan Pallokerhon perustava kokous pidettiin 5. joulukuuta vuonna 1929. Seuran nimeksi valittiin tuolloin Hämeenlinnan Jääpalloseura, ja toiminta keskittyikin aluksi jääpalloon. Pian seuraavan vuoden alussa seuran nimi vaihtui Hämeenlinnan Pallokerhoksi eli HPK:ksi, jonka nimisenä seura on toiminut aina tähän päivään saakka. Huhtikuussa 1930 päätettiin seuran toimintaa laajentaa siten, että sen ohjelmaan lisättiin myös jalkapallo ja pesäpallo.[1] Vuonna 1935 HPK:n ja sen paikallisen kilpakumppanin Hämeenlinnan Tarmon toiminta yhdistettiin osittain. Yhdistymisen tavoitteena oli että HPK:lle jäisi jääpallo ja pesäpallo, Tarmolle jalkapallo. Yhdistymisen seurauksena sai alkunsa myös Tarmon jääkiekkotoiminta ja helmikuussa 1932 Tarmo pelasi ensimmäisen ottelunsa.[1]
Talvisessa päälajissaan jääpallossa HPK nousi sotien jälkeen vuonna 1946 suomensarjasta mestaruussarjaan. Samoihin aikoihin seura aloitteli myös jääkiekkotoimintaansa.[1][2] Vuoden 1947 jääpallon SM-sarjassa HPK jäi lohkonsa viimeiseksi ja putosi sarjasta.[1][3] Kausi jäi lopulta ainoaksi HPK:n jääpallon SM-sarjakaudeksi, ja seura pelasi jääpallohistoriansa seuraavat vuodet alemmilla sarjatasoilla. HPK:n jääpallomenestys oli kuitenkin hyvin heikkoa, mikä johti omalta osaltaan siihen että seura lopetti jääpallotoiminnan 1950-luvun puolivälissä ja talviseksi päälajiksi valikoitui jääkiekko.[1] Lisäksi jääkiekon suosio pallokerholaisten keskuudessa oli nousussa, vuonna 1948 HPK nousi maakuntasarjasta suomensarjaan ja heti seuraavana kautena vuonna 1949 se nousi suomensarjasta SM-sarjaan. HPK:n nousu tarkoitti sitä että seuraavalla kaudella 1949–1950 SM-sarjassa pelasi kaksi hämeenlinnalaisjoukkuetta.[1][4][5]
Kausi 1949–1950 oli HPK:n ensimmäinen Suomen jääkiekon pääsarjassa. HPK sai paikalliskilpailijastaan Tarmosta kovan vahvistuksen, kun Eero Salisma siirtyi Pallokerhoon. HPK jäi kuitenkin SM-sarjassa kuudenneksi eli viimeistä edelliseksi ja putosi takaisin suomensarjaan.[4]
Vuoden 1951 suomensarjaan HPK lähti ennakkosuosikkina ja seuran onnistuikin nousta takaisin pääsarjaan. Toiseen SM-sarjakauteensa 1951–1952 HPK lähti suurin odotuksin. Seura voitti oman lohkonsa voittaen kaikki ottelunsa, HPK voitti muun muassa paikallisvastustajansa Tarmon ensimmäistä kertaa SM-sarjaottelussa. Voitto Tarmosta takasi HPK:lle lohkovoiton, kyseessä oli Tarmon ainoa tappio vuoden 1952 SM-sarjassa. Tarmo sijoittui lohkossa HPK:n jälkeen lohkon toiseksi. Lohkovoiton myötä HPK selviytyi ensimmäistä kertaa historiassaan loppuotteluihin, seuran nousu suomensarjasta mitalijoukkueeksi oli nopeaa.[4][6]
Loppuotteluissa vastaan tuli toisen lohkon voittaja ja edellisen kauden mestari Ilves. Myös edellisenä kautena Ilves oli voittanut hämeenlinnalaiset loppuotteluissa – silloin vastassa oli ollut Tarmo.[7][6] Ensimmäinen loppuottelu Ilvestä vastaan alkoikin tasaisesti, mutta HPK:n peli sekosi kun Eero Salisma ajettiin ulos kentältä. Ilves voitti lopulta selkein lukemin 6–1. Toinen ottelu oli tasaisempi, sen voitti Ilves maalein 4–3 ja HPK saavutti hopeamitalit.[4]
Seuraavana kautena 1953 Hämeenlinnassa palattiin totuttuun järjestykseen ja Tarmo palasi kaupungin ykkösseuraksi. HPK ja Tarmo pelasivat tosin eri lohkoissa, joten paikallisottelu ei toteutunut. HPK jäi lohkonsa kolmanneksi, Tarmon saadessa hopeamitalit.[4][8] Myös vuonna 1954 jäi SM-sarjan paikallisottelu Tarmoa vastaan pelaamatta, sillä joukkueet oli taas sijoitettu eri lohkoihin. HPK kuitenkin sijoittui lohkonsa toiseksi ja Tarmo jäi neljän parhaan ulkopuolelle, joten HPK nousi taas kaupungin herraksi. Lohkonsa kakkosena HPK selviytyi pronssiotteluun, jossa se oli niukasti Turun Palloseuraa parempi; ensimmäisen ottelun HPK voitti maalilla, toinen ottelu päättyi tasan. Näin HPK saavutti pronssimitalit. Seuraava HPK:n jääkiekon SM-mitalisijoitus tulikin vasta 1990-luvulla ja Tarmo piti huolen kaupungin kiekkomenestyksestä vielä muutaman vuoden ajan.[4][9]
Seuraavina vuosina Kerhon menestys oli vaisumpaa, vuonna 1954–1955 se jäi lohkonsa kolmanneksi ja ulos mitalipeleistä. Seuraavana kautena 1955–1956 HPK säilyi SM-sarjassa voitettuaan uusintaottelun putoamisesta.[10] Myös vuosina 1957 ja 1958 HPK jäi mitalipelien ulkopuolelle, putoaminen ei kuitenkaan uhannut.[11][12] Kaudeksi 1958–1959 SM-sarjan sarjajärjestelmää uudistettiin ja sarja pelattiin yksilohkoisena. Sarjan häntäpäässä neljä joukkuetta oli tasapisteissä, mutta HPK jäi kymmenen joukkueen sarjassa viimeiseksi maalieron turvin, mutta kerhon onneksi se ei ratkaissut putoamista vaan sääntöjen mukaan tasapisteissä pelattiin uusintaottelu. Uusintaotteluiden jälkeen HPK säilyi sarjassa, paikallisvastustaja Tarmon kohtalona taas oli putoaminen suomensarjaan.[13][4] Seuraavana kautena 1959–1960 HPK koki kuitenkin saman kohtalon, se jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja putosi suomensarjaan kaudeksi 1960–1961.[14][4]
1960-luvun alkuvuodet HPK tahkosi suomensarjassa paikallisvastustajansa Tarmon kanssa. Vuonna 1964 Hämeenlinnassa päästiin pois luonnonjääoloista, kun Rinkelinmäen tekojäärata valmistui. Vuosikymmenen loppupuoliskolla Hämeenlinnan kiekkoherruus oli siirtymässä vähitellen HPK:lle, sillä Tarmo haki välillä vauhtia maakuntasarjasta saakka.[4] Tosin Kerhonkin sarjasijoitukset olivat suomensarjassa vaatimattomia. Kausina 1968–1969 ja 1969–1970 HPK oli juuri putoamisviivan yläpuolella, mutta maakuntasarjaan seura ei sentään pudonnut.[15][16]
Seuraavina kausina sijoitukset paranivat ja kaudella 1971–1972 HPK selviytyi jo SM-sarjakarsintaan asti, mutta lopulta karsintasarjassa nousu SM-sarjaan ei kuitenkaan ollut lähelläkään.[17] HPK:n kurssi oli kuitenkin kääntynyt ja se nousi toiseksi korkeimman sarjatason parhaiden seurojen joukkoon. Kaudella 1972–1973 HPK ei SM-karsintaan yltänyt. Samalla kaudella HPK:n paikallisvastustajan Tarmon menestys oli heikompaa; Tarmo putosi maakuntasarjaan ja HPK jäi ainoana hämeenlinnalaisjoukkueena toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Seuraavalla kaudella 1973–1974 HPK voitti oman suomensarjalohkonsa ja eteni SM-karsintaan. Karsintasarjassa Kerho jäi kuitenkin kolmanneksi, eikä selviytynyt karsimaan SM-sarjapaikasta SM-sarjan yhdeksättä vastaan.[18][19]
Kaudeksi 1974–1975 toiseksi korkein sarjataso muuttui I-divisioonaksi. I-divisioonaa ei enää pelattu alueellisesti jaetuissa lohkoissa, vaan sarja muuttui yksilohkoiseksi, jolloin ottelumatkat pitenivät. Myös sarjan taso nousi, edellisenä kautena sarjasta pudotettiin 16 joukkuetta.[18][19] Ensimmäinen I-divisioonakausi sujui alkuun lupaavasti, ja sarjan kärkikolmikko Sport, FoPS ja HPK erottui muista jo sarjan alkuvaiheessa. Lopulta kuitenkin HPK oli kuitenkin kärkikolmikon kolmas joukkue selkeällä piste-erolla.[20][21]
Ennen seuraavan I-divisioonakauden 1975–1976 alkua Hämeenlinnan jääkiekkopiireissä tapahtui odottamaton käänne, sillä Tarmo lopetti perinteikkään ja menestyksekkään jääkiekkotoimintansa ja Tarmon jääkiekkotoiminta sulautettiin Pallokerhoon. Hämeenlinnassa katsottiin, ettei sen kokoinen kaupunki voinut ylläpitää kahta menestyvää jääkiekkojoukkuetta.[22] Seuraavina kausina HPK jäi yhä selvemmin I-divisioonan kärkiporukoiden taakse, eikä se yltänyt SM-sarjakarsintapaikkaan. Seura oli kuitenkin vakaasti sarjataulukon keskivaiheen yläpuolella.[23][24] HPK oli kuitenkin paras I-divisioonassa pelaava joukkue, jolla ei vielä ollut jäähallia.[22] Vuonna 1977–1978 kerho oli taas lähellä SM-sarjakarsintaa, mutta vuonna 1978–1979 oli lähempänä jopa putoaminen II-divisioonaan.[25][26]
Vuonna 1979 Rinkelinmäen tekojäärata viimein katettiin ja HPK pääsi ensimmäistä kertaa pelaamaan kotiottelunsa jäähallissa. Uusi Rinkelinmäen jäähalli siivitti osaltaan joukkuetta menestykseen, sillä seuraava I-divisioonakausi 1979–1980 oli seuran paras sitten mestaruussarjakausien.[22][27] Sarjan alku meni vielä tasatahtia muiden kärkiseurojen SaiPan ja SaPKon kanssa, mutta sarjan puolivälissä HPK pelasi 15 ottelun tappiottoman putken ja karkasi saavuttamattomaan johtoon. Lopulta HPK oli sarjan selkeä ykkönen.[28] SM-liigan karsintasarja sen sijaan ei sujunutkaan HPK:n kannalta toivotunlaisesti. Neljän joukkueen karsintasarjan ykköseksi pelasi SaiPa, joka jäi runkosarjassa HPK:n taakse. HPK:n ja SaiPan väliin jäi vielä tasapisteissä SaiPan kanssa ollut Jokerit, joka puolusti liigapaikkaansa. Nousu SM-liigaan jäi hämeenlinnalaisittain vielä haaveeksi.[22][29]
Seuraavan kauden I-divisioonaan 1980–1981 HPK sai kovan vahvistuksen, kun Jouni Rinne siirtyi Hämeenlinnaan Rauman Lukosta. Muitakin vahvistuksia tuli HPK:hon ja seura lähtikin kauteen ennakkosuosikkina. HPK johtikin sarjaa alusta alkaen ja Kerho pelasi itsensä runkosarjan voittoon pistepörssin voittaneen Rinteen johdolla.[30][31] Liigakarsinnassa kuitenkin liigajoukkueet Lukko ja Jokerit eivät antaneet divisioonan kärkikaksikolle HPK:lle ja KooVeelle mahdollisuuksia, eikä HPK:n nousuyritys onnistunut.[22][30][31]
Kaudeksi 1981–1982 Jouni Rinne lähti takaisin Raumalle. HPK erottui kuitenkin muista voitti taas lopulta runkosarjan. Uutena sarjajärjestelmänä I-divisioonassa pelattiin pudotuspelit liigakarsintaan pääsystä. Sarjan voittajana HPK sai levätä ensimmäisen kierroksen. Vastustajaksi HPK:lle tuli JyP HT, jolle ei juuri annettu ennakkoarvioissa mitään mahdollisuuksia.[32] Jyväskyläläisseura kuitenkin yllätti HPK:n ja vei ottelusarjan nimiinsä suoraan voitoin 3–0 ja HPK jäi tappion myötä SM-liigakarsinnan ulkopuolelle.[22][33]
Kaudella 1982–1983 HPK voitti I-divisioonan runkosarjan neljättä perättäistä kertaa. Voitto ei kuitenkaan ollut yhtä selkeä kuin aiempina vuosina, sillä JoKP jäi vain pisteen päähän.[34][35] Pudotuspeleissä vastaan tuli taas JyP HT, jonka HPK voitti tällä kertaa voitoin 3–0 ja eteni liigakarsintaan SM-liigan viimeiseksi jäänyttä Lukkoa vastaan. HPK sai ottelusarjaan kotiedun ja ensimmäinen ottelu Hämeenlinnassa päättyi HPK:n 4–1-voittoon. Seuraava ottelu pelattiin Raumalla. HPK siirtyi ottelussa johtoon jo ensimmäisen minuutin aikana, ja lisäsi parin seuraavan minuutin aikana johtoaan kolmeen maaliin. Lopputulos oli 1–6 hämeenlinnalaisille. Ottelusarjan viimeinen ottelu Hämeenlinnassa tuntui enää muodollisuudelta, sen HPK voitti 3–0. Ottelusarjan voiton myötä varmistui HPK:n paluu korkeimmalle sarjatasolle.[22][34][35]
Kausi 1983–1984 oli HPK:lle ensimmäinen pääsarjakausi yli 20 vuoden suomensarja- ja I-divisioonakauden jälkeen. Pääsarja oli HPK:n alasarjakausien aikana muuttunut SM-liigaksi. Ennen liigakauden alkua HPK koki raskaita pelaajamenetyksiä ja tulos oli sen mukainen. Lisähuolia toi myös seuran talous, sillä HPK oli liiganousua hakiessaan elänyt yli varojensa.[22][36] HPK voitti ainoastaan kolme ottelua SM-liigassa ja joutui sarjan viimeisenä karsimaan sarjapaikastaan.[37] Liigakarsinnassa vastaan asettui Rauman Lukko, jonka HPK oli edelliskautena pudottanut SM-liigasta. Tällä kertaa Lukko oli selkeästi parempi ja osoitti ansaitsevansa liigapaikan, ensimmäiset ottelut kirjattiin Lukolle maalein 8–2 ja 7–2. HPK voitti kolmannen osaottelun, mutta neljännen Lukko voitti jatkoajan jälkeen 5–4 ja HPK palasi takaisin I-divisioonaan. Liigavisiitti jäi näin kauden mittaiseksi.[22][36]
Seuraavien kausien I-divisioonassa HPK ei yltänyt terävimpään kärkeen, eikä näin päässyt yrittämään paluuta SM-liigaan.[38][39] Divisioonakaudella 1985–1986 HPK:n seurajohto aloitti "Matkalla huipulle"-kampanjan, jonka tavoitteena oli nostaa HPK aina SM-liigan mitalijoukkueeksi asti.[22]
Kauteen 1987–1988 HPK lähti kovin satsauksin, kuten myös moni muu I-divisioonan seura, sillä SM-liigaa laajennettiin 12 joukkueen sarjaksi seuraavaksi kaudeksi 1988–1989, mikä tarkoitti sitä että kaksi I-divisioonan parasta nousivat suoraan SM-liigaan.[22][40] Kausi lähti hämeenlinnalaisittan käyntiin hienosti. HPK siirtyi sarjan johtoon jo alkuvaiheessa ja kahden parhaan joukkoon selviäminen sinetöityi jo tammikuussa. HPK selvitti kuitenkin muodollisuuksiksi jääneet loppukauden ottelut kunnialla ja Hannu Jortikan valmentama HPK oli sarjan päättyessä ylivoimainen ykkönen.[40][41]
SM-liigakaudelle 1988–1989 valmentajaksi tuli Alpo Suhonen. Kausi sujui hämeenlinnalaisittain jopa yli odotusten, sillä nousijajoukkue HPK sijoittui kahdeksanneksi. Pudotuspelipaikka ei vielä ollut lähelläkään, mutta sarjapaikka säilyi, eikä HPK ole kauden 1988–1989 jälkeen enää kertaakaan pudonnut SM-liigasta.[22][42] Seuraava SM-liigakausi 1989–1990 ei vielä tuonut pudotuspelipaikkaa, mutta sijoitus sentään nousi seitsemänneksi. Matkalla huipulle -projektin tavoitteet alkoivat täyttyä vasta tulevina vuosina.[22]
Kaudella 1990–1991 HPK otti Hannu Savolaisen johdolla SM-pronssia, joka oli joukkueen ensimmäinen liigamitali. Seuran menestys alkoi pikkuhiljaa vakiintua, ja kaudella 1992–1993 tulikin jo SM-hopeaa. Sijoitukset olivat kuitenkin ailahtelevaisia. 1995–1996 tuli neljäs sija ja 1996–1997 pronssia. Kaudella 1997–1998 HPK löysi kuitenkin itsensä jälleen pudotuspelien ulkopuolelta. Kausina 1998–1999 ja 1999–2000 Teijo Räsäsen luotsaama HPK otti ensimmäisen kerran mitalin kaksi kertaa peräkkäin, kun se saavutti molemmilta kausilta pronssia. Näinä kausina HPK:ssa vaikuttivat mm. Niko Kapanen, Antti Miettinen ja Riku Hahl, jotka ovat kansainvälisesti menestyksekkäimpiä Kerho-kasvatteja. Kausi 2000–2001 oli kuitenkin jälleen heikko, kun joukkue jäi vasta 11. sijalle.
Kaudelle 2001–2002 HPK nimesi päävalmentajakseen tuolloin vielä varsin tuntemattoman Jukka Jalosen, joka oli aiemmin valmentanut SM-liigassa Tampereen Ilvestä ja Rauman Lukkoa, vaatimattomalla menestyksellä. Heti ensimmäisellä kaudellaan Jalosen HPK otti jälleen pronssisen mitalin, ja seuraavalla kaudella sama toistui, joukkueen voittaessa samalla runkosarjan ensimmäistä kertaa historiassaan uudella piste-ennätyksellä 87. Kaudella 2003–2004 joukkue oli jo kolmatta kertaa peräkkäin välierissä, jääden kuitenkin ilman mitalia. Kaudella 2004–2005 HPK oli jälleen pronssilla.
Kaudella 2005–2006 joukkueen kannattajien unelma kävi toteen, kun HPK raivasi tiensä finaalin, jossa se kaatoi Porin Ässät voitoin 3–1. 22. huhtikuuta HPK otti historiansa ensimmäisen ja toistaiseksi ainoan mestaruutensa voittamalla Ässät 1–4. Kausi 2006–2007 jäi Jalosen HPK-taipaleen viimeiseksi, kun joukkue otti jälleen kunniakkaasti pronssimitalin.
Jalonen valmensi HPK:ta yhteensä kuusi kautta, kaudesta 2001–2002 aina kauteen 2006–2007 saakka. Seura saavutti tuona aikana yhden kullan, neljä pronssia ja yhden neljännen sijan, joka tekee Jalosesta samalla menestyksekkäimmän että pitkäaikaisimman Kerho-valmentajan. Jalonen tavaramerkiksi nousi HPK-kaudellaan varsin nimettömien pelaajien kykyjen löytäminen ja hyödyntäminen, jolloin monet pelaajat pelasivat uransa parhaat kaudet juuri Jalosen luotsattavina.
Kaudelle 2007–2008 HPK:n organisaatiossa tapahtui muutoksia, kun Risto Korpelan tilalle toimitusjohtajaksi nimettiin Kai Tervonen, ja menestysvalmentaja Jukka Jalosen paikan otti Matti Alatalo. Siinä missä HPK oli edellisinä kausina ollut yksi SM-liigan menestyneimmistä seuroista, nyt se floppasi pahasti, jääden vasta 12. sijalle. Kaudeksi 2008–2009 päävalmentaja vaihtuikin Jukka Rautakorpeen, joka valmensi HPK:n heti viidennelle sijalle. Kaudelle 2009–2010 Risto Korpela palasi HPK:n toimitusjohtajaksi. Samalla kaudella HPK saavutti menestyksekkäästi hopeaa, häviten finaalissa Turun Palloseuralle voitoin 1–4.
Rautakorpi jätti HPK:n menestyskauden jälkeen, ja hänet korvattiin Harri Rindellillä. Ensimmäisellä kaudellaan Rindellin joukkueen kausi päättyi Villi kortti-kierroksella, mutta seuraava kausi jäikin historiaan HPK:n katastroofisimpana. Joukkue paini talousvaikeuksissa ja Rindell erotettiin kauden loppupuolella joukkueen huonojen esityksiä vuoksi, mutta vahinko oli jo tapahtunut. Rindellin korvasi Timo Lehkonen, mutta suunta ei muuttunut ja lopullinen sijoitus oli HPK:n historian huonoin, 13. sija.
Kaudelle 2012–2013 joukkue ei lähtenytkään suurin odotuksin, vaikka pelaajisto ja valmennus kokikin muutoksia. Uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Ari-Pekka Selin. Joukkue kuitenkin lähti suureen liiton ja voitto alkukaudella parhaimmillaan yhdeksän ottelua putkeen. Lopullinen sijoitus runkosarjassa oli kuudes, mutta rahkeet eivät riittäneet puolivälieriä pidemmälle. Monen mielestä seuran uskottavuus kuitenkin palautettiin ja joukkue saavuttikin historiansa parhaan yleisökeskiarvon. Lopullinen sijoitus oli seitsemäs.
Ennen kautta 2013–2014 HPK koki kolauksen, kun Ari-Pekka Selin siirtyi KHL:ään ennen kauden alkua. Hänen tilalleen hankittiin Kai Rautio. Raution aika HPK:ssa jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä hän riitautui joukkueen pelaajien kanssa, ja joutui lopulta erotetuksi. Valmennustiimissä jo kaudesta 2006–2007 toiminut Pasi Arvonen nostettiin päävalmentajaksi. Lähes kokonaan pudotuspelimahdollisuutensa menettänyt HPK vuokrasi runkosarjan lopussa kapteeni Ville Viitaluoman ja Jere Sallisen loppukaudeksi SHL-joukkue Örebro HK:seen Ruotsiin. Yllättäen joukkue kiri 11. sijalta Tampereen Ilveksen ohi voittaen kahdeksan viimeistä runkosarjaotteluaan putkeen, ja saavutti näin ollen paikan Lomarengas-kierroksella (entinen Villi kortti -kierros). Kymmenennen sijan kohtalo ratkesi vasta runkosarjan viimeisellä kierroksella, jossa HPK kaatoi HIFK:n 3–1 ja Ilves hävisi Rauman Lukolle 1–4. Lomarengas-kierroksella Kerho sai vastaansa SM-liigan suurimmalla budjetilla ja toistaiseksi viimeistä SM-liiga-kauttaan pelanneen Helsingin Jokerit, joka hävisi ottelusarjan 0–2. HPK:n voittoputki kasvoi jo kymmeneen otteluun. Puolivälierissä tuli vastaan runkosarjan voittanut Kärpät, joka voitti ottelusarjan 4–0. Lopullinen sijoitus oli kahdeksas
Kausi 2014–2015 jatkui Pasi Arvosen johdolla ja syyskausi sujuikin mallikkaasti joukkueen ollessa sarjataulukossa parhaimmillaan neljän parhaan joukossa. Joulukuussa alkanut tappioputki pudotti joukkueen kuitenkin play-offs viivan alapuolelle ja kovasta yrityksestä huolimatta joukkue ei onnistunut toistamaan edelliskauden temppua ja nousemaan pudotuspeleihin vaan lopulliseksi sijoitukseksi jäi 11. Kaudesta jäi lähinnä mieleen Juuse Saroksen hyvät esitykset maalilla ja tehoton hyökkäyspeli.
HPK pelaa kotipelinsä oransseilla paidoilla, mustilla housuilla sekä oransseilla sukilla. Vierasotteluissaan joukkue käyttää valko-oranssi-mustia paitoja, mustia housuja ja valkoisia sukkia. HPK:n kypärät ovat koti- ja vierasotteluissa pohjaväriltään valkoiset.
HPK:n maalilauluna on toiminut vuosina 1981–1986 ja uudestaan vuodesta 1992 lähtien Vexi Salmen ja Kassu Halosen kirjoittama ja Kai Hyttisen esittämä "Se on siellä". Vuosina 1988–1992 maalilauluna toimi Juhani Sysiharjun sävellys "HPK-tunnari". Muina maalilauluina ovat toimineet Europen "The Final Countdown (1986–1987) sekä Sladen "Run Run Away" (1987–1988).
HPK:n tunnuskappaleina on toiminut mm. kaudelle 2008–2009 tehty "Lujaa tulee HPK", joka on Janne Saksan ja Petri Lapintien säveltämä, sanoittama ja esittämä sekä "Se on siellä" -kappaleen tapaan Vexi Salmen ja Kassu Halosen tekemä kappale "Oranssi", jota kuullaan kaudella 2014–2015.
Alkuperäinen 1930-luvulla käyttöön otettu logo.[43] 1996 käyttöön otettu ritarilogo. Toinen versio ritarilogosta. Nykyinen variaatio pallologosta.
Päävalmentaja: Antti Pennanen Apuvalmentaja: Antti Miettinen Apu- ja fysiikkavalmentaja: Timo Turunen Maalivahti- ja videovalmentaja: Juha Lehtola Huoltaja Jari Jalasvaara Huoltaja Harri Riikonen Huoltaja Kari Järvinen Huoltaja Tuomo Hulkkonen Fysioterapeutti Ville Suomalainen Hieroja Petri Kemppainen Hieroja Juha Sulin Osteopaatti Markku Keränen Lääkäri Peter Pippingsköld Lääkäri Marko Kivimäki
HPK:n faniryhmänä toimii nykyään HPK Kannattajat, joka tunnettiin aiemmin nimellä G-kulma. Aikaisempana faniryhmänä on toiminut muun muassa Ritarikunta. HPK:n fanikatsomoina toimii HPK Kannattajien katsomonosa D1 sekä vierasjoukkueen faneille tarkoitettu G.
Hämeenlinnan kaupunki, Aina, Hartwall, Pohjantähti, Osuuspankki, Cumulus, Konecranes, Ruukki, Kolmeks, Länsiauto, Lemminkäinen, Reebok, Sunny Trading Olvi
Suomen mestaruus vuonna 2006 SM-hopeaa vuonna 1952[44], 1993 sekä 2010 SM-pronssia yhdeksän kertaa – vuosina 1954[45], 1991, 1997, 1999, 2000, 2002, 2003, 2005 ja 2007 European Champions Cup -hopea vuonna 2007 Suomensarjan voitto vuosina 1943 ja 1951 I-divisioonan voitto vuonna 1980, 1981, 1983 ja 1988
KausiPalkintoVoittaja1988–1989Jarmo Wasaman muistopalkintoPekka Peltola1990–1991Veli-Pekka Ketola -palkintoTeppo Kivelä1992–1993Aarne Honkavaara -palkintoTomáš Kapusta1992–1993Urpo Ylönen -palkintoTimo Lehkonen1994–1995Aarne Honkavaara -palkintoKai Nurminen1995–1996Kalevi Numminen -palkintoSakari Pietilä1996–1997Kalevi Numminen -palkintoHannu Kapanen1996–1997Pekka Rautakallio -palkintoBrian Rafalski1998–1999Jarmo Wasaman muistopalkintoTimo Pärssinen2001–2002Matti Keinonen -palkintoMarko Tuulola2002–2003Harry Lindbladin muistopalkintoHämeenlinnan Pallokerho2002–2003Aarne Honkavaara -palkintoTomáš Kucharčík2002–2003Lasse Oksanen -palkintoAntti Miettinen2002–2003Pekka Rautakallio -palkintoMarko Tuulola2002–2003Veli-Pekka Ketola -palkintoTomáš Kucharčík2002–2003Kultainen kypäräAntti Miettinen2004–2005Matti Keinonen -palkintoJukka Voutilainen2004–2005Raimo Kilpiö -palkintoJani Rita2005–2006Jari Kurri -palkintoMiika Wiikman2005–2006Kalevi Numminen -palkintoJukka Jalonen2008–2009Aarne Honkavaara -palkintoJussi Makkonen2012–2013Matti Keinonen -palkintoJere Sallinen2013–2014Jarmo Wasaman muistopalkintoJuuse Saros
2 Eero Salisma 9 Jyrki Louhi 13 Marko Palo 17 Juha Hietanen (Käyttöoikeus pojallaan Juuso Hietasella) 18 Hannu Savolainen 36 Marko Tuulola (Käyttöoikeus pojillaan Joni Tuulolalla ja Eetu Tuulolalla)[46]
24 Mika Lartama (jäädytettynä vuoteen 2006 asti)
1982–1983 Juha Virtanen 1983–1984 Pasi Kivilä 1984–1985 Pasi Kivilä 1985–1986 ei valittu 1986–1987 Marko Palo 1987–1988 Pekka Peltola 1988–1989 Pekka Peltola 1989–1990 Igor Kuznetsov 1990–1991 Teppo Kivelä 1991–1992 Tomáš Jelínek 1992–1993 Marko Palo
1993–1994 Marko Palo 1994–1995 Kai Nurminen 1995–1996 Timo Peltomaa 1996–1997 Andrew Verner 1997–1998 Toni Mäkiaho 1998–1999 Tomáš Vlasák 1999–2000 Niko Kapanen 2000–2001 Timo Pärssinen 2001–2002 Vladimír Vůjtek 2002–2003 Antti Miettinen 2003–2004 Tony Virta
2004–2005 Jukka Voutilainen 2005–2006 Jānis Sprukts 2006–2007 Toni Mäkiaho 2007–2008 Jari Sailio 2008–2009 Jussi Makkonen 2009–2010 Tuukka Mäkelä 2010–2011 Jyrki Louhi 2011–2012 Tuukka Mäkelä 2012–2013 Ville Viitaluoma 2013–2014 Juuse Saros 2014–2015 Juuse Saros
1949–1950 – 6. 1951–1952 – 2. 1952–1953 – 5. 1953–1954 – 3. 1954–1955 – 5. 1955–1956 – 7. 1956–1957 – 5. 1957–1958 – 6. 1958–1959 – 10. 1959–1960 – 9. 1983–1984 – 10.
1988–1989 – 8. 1989–1990 – 7. 1990–1991 – 3. 1991–1992 – 8. 1992–1993 – 2. 1993–1994 – 9. 1994–1995 – 10. 1995–1996 – 4. 1996–1997 – 3. 1997–1998 – 10. 1998–1999 – 3.
1999–2000 – 3. 2000–2001 – 11. 2001–2002 – 3. 2002–2003 – 3. 2003–2004 – 4. 2004–2005 – 3. 2005–2006 – 1. 2006–2007 – 3. 2007–2008 – 12. 2008–2009 – 5. 2009–2010 – 2.
2010–2011 – 9. 2011–2012 – 13. 2012–2013 – 7. 2013–2014 – 8. 2014–2015 – 11. 2015–2016 – 13. 2016–2017 – 6. 2017–2018 – 12.
Hämeenlinnan Pallokerho kaudella 2005–2006 Hämeenlinnan Pallokerho kaudella 2012–2013
Check date values in: |accessdate= (help)
HPK:n pelaajien tietoja
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit