Maorit
Maorit ovat Uuden-Seelannin alkuperäiskansa. Maorit ovat polynesialainen kansa, joka saapui Aotearoaan (Uusi-Seelanti maoriksi) 1300-luvulla. Eurooppalaisten tultua Uuteen-Seelantiin 1700-luvun lopulla maorien määrä väheni dramaattisesti, mutta kääntyi jälleen kasvuun 1900-luvulla. Maorien kulttuurinen jälleenherääminen tapahtui 1960-luvulla.
Maorin kielessä sana māori tarkoittaa normaalia tai alkuperäistä. Alun perin sillä erotettiin ihmiset hengistä ja muista yliluonnollisista olioista. Maorit itse kutsuivat itseään usein nimityksellä tangata whenua eli maan asukkaat. Eurooppalaiset käyttivät heistä nimitystä uusiseelantilaiset tai yksinkertaisesti alkuperäisasukkaat, mutta maorit-nimitys vakiintui tarkoittamaan heitä kansana. Virallisesti maori-nimitys tuli käyttöön vuonna 1947, kun säädettiin laki, jolla velvoitettiin käyttämään sanaa maori alkuperäisasukkaan (native) sijasta.
Maorit ovat lähtöisin Polynesiasta, josta he saapuivat useina muuttoaaltoina 800–1300-luvuilla. Tarkimmat nykyiset ajoitukset perustuvat löydettyihin polynesianrottien luihin, jotka on ajoitettu 1280-luvulle. Maorien suullisessa perinteessä kerrotaan paikasta nimeltä Hawaiki, jolta he saapuivat suurissa kanooteissa. Tarina vaihtelee melko paljon eri heimojen keskuudessa ja miltei jokaisella heimolla on siitä oma versionsa, mutta peruskaava on sama kaikilla. Eräiden teorioiden mukaan saarilla olisi asunut ennen maoreja melanesialaisia ihmisiä, mutta nämä teoriat eivät ole saaneet taakseen arkeologisia todisteita.
Maorien kulttuuriin vaikutti paljon Uuden-Seelannin ainutlaatuinen ekosysteemi, jossa linnuilla oli nisäkkäiden asema. Sellaiset eläimet kuin haastinkotka ja moat olivat maorien saapuessa vielä elossa. Maorit metsästivät näitä lintuja ja aiheuttivat luultavasti niiden sukupuuton. Maorien kasvava määrä johti heimosotiin, mistä syystä maorit kehittivät ajastaan jopa edellä olevia sotataktiikoita. Pā oli yleensä kukkulalle sijoitettu puumuureilla suojattu kylä, jota saattoivat suojata juoksuhaudatkin.
Maorien kieli pysyi pitkään melko samanlaisena kuin muilla Polynesian saarilla. Kun kapteeni James Cook saapui Uuteen-Seelantiin, hänen tahitilainen kokkinsa saattoi toimia tulkkina eurooppalaisten ja maorien välillä. Moriorit olivat maoreja, joille kehittyi omanlaisensa kulttuuri, kun he muuttivat Chathamsaarille.
Ensimmäisiä eurooppalaisia Uudessa-Seelannissa olivat Abel Tasman (1642) ja James Cook (1769). 1780-luvulta eteenpäin saarilla alkoi käydä hylkeen- ja valaanpyytäjiä sekä lähetyssaarnaajia. 1830-luvulla eurooppalaisia oli Uudessa-Seelannissa 2000. Alkuvaiheessa he olivat lähinnä maorien ottamia vankeja tai neuvonantajia. Musketit tulivat saarille 1800-luvun alussa ja aiheuttivat epätasapainon maoriheimojen välillä. Tämä johti pitkään jatkuneeseen heimosotaan, joka yhdessä eurooppalaisten mukanaan tuomien tautien kanssa vähensi tuntuvasti maorien määrää.
Uusi-Seelanti liitettiin Isoon-Britanniaan 1840-luvulla. Waitangin sopimus synnytti kiistan maorien ja brittien välillä. Maorien mielestä sopimuksessa taattiin maorien itsemääräämisoikeus, kun taas britit tulkitsivat sitä täysin päinvastoin. Erimielisyydet johtivat lopulta maorisotiin ja brittien kiinteään valtaan saarilla. Kun maoreja oli ollut 1830-luvulla 60000 ja eurooppalaisia 2000, oli vuonna 1896 maoreja vain 42000 ja eurooppalaisia yli 700000.
Maorien väestö alkoi kuitenkin jälleen kasvaa ja he onnistuivat säilyttämään kulttuurinsa. Toisessa maailmansodassa taisteli yli 17000 maorivapaaehtoista. 1960-luvulta alkaen alkoi kulttuurinen herääminen. Maorien määrän lisääntyminen toi heille kasvavaa poliittista valtaa. Uudessa-Seelannissa hyväksyttiin päätös, jossa luvattiin maksaa maoriheimoille korvauksia heidän menettämistään maista. Korvaukset olivat kuitenkin hyvin pieniä. 1960-luvulla alkoi myös maoriväestön kaupungistuminen, ja nykyisin suurin osa maoreista asuu kaupungeissa.
Uudessa-Seelannissa vaikuttaa voimakas maoriliike, joka pyrkii voimistamaan maorien identiteettiä ja elvyttämään heidän kieltään ja perinteitään.
Maorit ovat huono-osaisempia kuin muut Uuden-Seelannin asukkaat. Vaikka maoreja on 14% väestöstä, 50% kaikista vankilassa olevista on maoreja. Maoreilla on myös suuremmat työttömyysasteet ja itsemurhaluvut kuin muilla saarten asukkailla. Maorimiesten elinajanodote on 69 ja maorinaisten 73, kun muilla uusiseelantilaisilla miesten elinajanodote on 77 ja naisten 81. Syrjäytyneen maoriköyhälistön elämä nyky-yhteiskunnassa tuli tutuksi monille suomalaisillekin Lee Tamahorin ohjaaman, vuonna 1994 ilmestyneen elokuvan Kerran sotureita välityksellä. Elokuva perustuu maoriaktivisti Alan Duffyn samannimiseen romaaniin.
Vuonna 2007 suoritetun väestölaskennan mukaan maoreja oli 623900, joista 87% asui Pohjoissaarella ja 35,4% oli alle 15-vuotiaita.[1]
Suurin osa maoreista on kristittyjä: suurimpia kirkkoja ovat Myöhempien aikojen pyhien liike eli mormonismi sekä Ratana- ja Ringatu-kirkot. Islam on nopeimmin kasvava uskonto maorien keskuudessa, mutta maorimuslimeja oli kuitenkin vasta 708 vuonna 2001.
Luokka:Maorit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit