Stanley Clarke
Stanley Clarke (s. 30. kesäkuuta 1951, Philadelphia, Pennsylvania) on amerikkalainen muusikko, joka tunnetaan sekä sähköbasson että kontrabasson taitajana kuten myös elokuvasäveltäjänä.
Stanley Clarke syntyi Philadelphiassa. Hänen äitinsä oli ammattimainen oopperalaulaja, ja Clarke kuuli hänen usein laulavan kotona. Clarke on kertonut äitinsä olleen hänen ensimmäinen taiteellinen vaikuttajansa.[1]
Clarke aloitti viulunsoiton opiskelun noin 12-vuotiaana, mutta hänen pituutensa ja pitkät sormensa aiheuttivat vaikeuksia[1]. Hän löysi kontrabassosta itselleen sopivamman instrumentin. Bassokitaran soiton Clarke aloitti hieman alle 16-vuotiaana. Jatkaessaan klassisen musiikin opiskelua hän soitti myös kaikenlaista pop-musiikkia paikallisten yhtyeiden kanssa erilaisissa pubeissa ja juhlatilaisuuksissa. Oppikoulun jälkeen hän meni Philadelphian musiikkiakatemiaan opiskelemaan sinfonista kontrabasson soittoa.[1]
Clarke valmistui Philadelphian musiikkiakatemiasta ja muutti New Yorkiin vuonna 1971. Hän toimi siellä yhteistyössä monien kuuluisien muusikoiden, kuten Horace Silverin ja Art Blakeyn, kanssa. Hän tuli tunnetuksi Chick Corean vuonna 1971 perustamassa fuusio-yhtyeessä Return to Forever. Clarke alkoi näihin aikoihin myös tehdä soololevyjä.
Clarkea pidetään yhtenä basson suurimmista virtuooseista, ja hän hallitsee sekä akustisen basson että sähköbasson. Bassokitaran soitossa Clarke oli 1970-luvulla Jaco Pastoriuksen ohella suurin vaikuttajahahmo. Hän kehitti tunnistettavan soundinsa ja sovelsi funkissa käytettyä peukutustekniikkaa jazz -rock -musiikkiinsa. Clarke on myös kunnostautunut säveltäjänä. Sen lisäksi, että hän on säveltänyt soololevyjensä materiaalin ja monia Return to Foreverin kappaleita, hän on myös säveltänyt musiikkia useisiin elokuviin.
Toisin kuin muilla tunnetuilla 1970-luvun fuusio-yhtyeillä, Return to Foreverin ohjelmistoon kuuluivat pitkät bassosoolot, joissa Clarke pääsi näyttämään osaamistaan. Clarken omista levyistä merkittävin on vuonna 1976 julkaistu School Days, joka on yksi keskeisiä bassolevyjä ja samalla fuusion keskeisiä klassikkojulkaisuja.
Huolimatta siitä, että Clarke on huomattavan taitava kontrabasson soittaja, hän ei ole kuitenkaan levyttänyt perinteisempää jazzia juuri lainkaan. 1970-luvun lopulla hän alkoi monien muiden tuon ajan artistien tapaan sisällyttää levyihinsä yhä popmaisempia vaikutteita etääntyen näin myös fuusiosta.
Clarken soololevyistä tunnetuin on School Days (1976), ja muita mainittavia ovat esimerkiksi Stanley Clarke (1974) ja Journey to Love (1975). Clarken soitto ja sävellykset ovat hyvin edustettuna mukana myös kaikilla Return to Foreverin levyillä.
Children of Forever (One Way) (1972) Stanley Clarke (Epic) (1974) Journey to Love (Epic) (1975) School Days (Epic) (1976) I Wanna Play for You (Epic) (1977) Modern Man (Nemperor) (1978) Fuse One (IMS) (1980) Rocks, Pebbles and Sand (Epic) (1980) The Clarke/Duke Project, Vol. 1 (Epic) (1981) Let Me Know You (Columbia) (1982) The Clarke/Duke Project, Vol. 2 (Columbia) (1983) Time Exposure (Epic) (1984) Find Out! (Epic) (1985) Hideaway (Epic) (1986) Project (CBS) (1988) If This Bass Could Only Talk (Portrait) (1988) 3 (Epic) (1989) Passenger 57 (Epic) (1992) East River Drive (Epic) (1993) Live at the Greek (Epic) (1993) Live in Montreux (Jazz Door) (1994) Rite of Strings (Gai Saber) (1995) At the Movies (Epic Soundtrax) (1995) The Bass-ic Collection (1997) 1, 2, to the Bass (2003) The Toys of Men (2007) Jazz in the Garden (2009) The Stanley Clarke Band (2010)
Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzmuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset basistit Luokka:Yhdysvaltalaiset kontrabasistit Luokka:Jazzkontrabasistit Luokka:Fuusiojazz Luokka:Yhdysvaltalaiset funkmuusikot Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvasäveltäjät Luokka:Vuonna 1951 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt