Suomen juutalaiset
Suomen juutalaiset on noin 1800 hengen kokoinen vähemmistö ja etninen ryhmä Suomessa.[1] Juutalaisiin seurakuntiin kuului 1093 jäsentä vuonna 2017.[2] Suurin osa Suomen juutalaisista asuu pääkaupunkiseudulla. Suomenjuutalaiset ovat yleensä kaksikielisiä ruotsin- ja suomenkielisiä. Monet heistä puhuvat myös[3] jiddišiä, saksaa, venäjää ja hepreaa mutta eivät yleensä äidinkielenään. Suomessa on kaksi juutalaista seurakuntaa, Helsingin ja Turun juutalaiset seurakunnat, ja niiden kaksi synagogaa, Helsingin ja Turun synagogat.[4] Suomessa on esiintynyt suhteellisen vähän juutalaisvihaa.
Ruotsin vallan aikana Suomessa ei käytännössä asunut pysyvästi juutalaisia, lukuun ottamatta kristinuskoon kääntyneitä yksittäistapauksia.[5] Vuoden 1772 hallitusmuodon ensimmäisen pykälän mukaan valtakunnan kaikkien alamaisten oli tunnustettava Lutherin oppia.[6] Juutalaisten asumisoikeus rajoitettiin 1782 koskemaan ainoastaan Tukholmaa, Göteborgia ja Norrköpingiä. Vuosien 1721 ja 1743 jälkeen säädetyt Ruotsin valtakunnan lait eivät koskeneet niin sanottuja Vanhan Suomen alueita, ja tiettävästi ensimmäinen pysyvästi asettunut juutalainen oli Jacob Weikaim perheineen, joka muutti Haminaan 1799.[7]
Abraham Cohn muutti todennäköisesti ensimmäisenä juutalaisena pysyvästi Helsinkiin. Ruotsin valtakunnassa säädettiin 1806 laki, joka kielsi juutalaisten maahanmuuton. Ruotsissa laki oli voimassa kolme vuotta mutta Suomessa periaatteessa koko autonomian ajan. Ruotsin lait jäivät Venäjän alaisessa Suomen suuriruhtinaskunnassa edelleen voimaan, ja siten vuoden 1782 lakia tulkittiin niin, että juutalaiset eivät saa asettua Suomeen.
Juutalaiset joutuivat vuodesta 1827 suorittamaan asepalveluksen Venäjän armeijassa, jonka mukana juutalaisia saapui 1830-luvun alussa myös Suomeen. Suomessa asui jonkin verran juutalaisia kolmella paikkakunnalla: Viipurissa, Helsingissä ja Turussa. Juutalaisten muutto muuten Suomeen estettiin Venäjän senaatin päätöksellä olla antamatta juutalaisille passeja Suomeen vuonna 1831.[5] Silloisen kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin tilaaman selvityksen mukaan Suomessa asui yhdeksän juutalaisperhettä, joista Turussa asui yksi, Helsingissä kuusi ja Viipurissa kaksi. Selvityksen jälkeen lähes kaikki karkotettiin lukuun ottamatta muutamaa, jotka saivat erityisluvan jäädä. Ensimmäinen juutalainen synagoga perustettiin Suomenlinnaan 1830-luvulla. Vuonna 1837 syntynyt Rohel Lea Anker oli ensimmäinen Helsingissä syntynyt juutalainen.
Venäläinen Narinkkatori perustettiin 1850-luvulla nykyisen Suomen Pankin kohdalle, ja siitä tuli juutalaisten suosima myyntipaikka. Se siirrettiin 1870 Kamppiin Simonkadun varrelle nykyisen Scandic Simonkenttä -hotellin paikalle, jonka vieressä nykyisinkin on Narinkka-niminen aukio. Venäjän armeijassa palveluksensa päättäneille juutalaisille sotilaille annettiin uskontoon katsomatta 1858 oikeus perheineen asettua asumaan Suomeen. Suomen senaatille ja Venäjän armeijalle syntyi kiistaa asetuksesta, mutta se ratkesi kun Suomen senaatti hyväksyi menettelyn tietyin ehdoin Venäjän painostuksesta. Vuonna 1862 Venäjän senaatti sääti passiasetuksen, jonka mukaan passin saaneet juutalaiset saivat oleskella maassa vain määräajan.[5]
Hautausyhdistys Chewra Kadischa perustettiin 1869, ja 1867 Helsingin juutalainen yhteisö palkkasi ensimmäisen rabbiininsa, rabbi Naftali Zwi Amsterdamin. Helsingin, Turun, Viipurin ja Oulun kaupungeissa suoritettiin vuonna 1870 ensimmäinen todelliseen väkilukuun perustava väestönlaskenta. Helsingissä oli sen mukaan 226, Turussa 59 ja Viipurissa 175 juutalaista. Helsingin ensimmäinen synagoga perustettiin Langenin huvilan tiloihin Siltasaareen.
Ensimmäinen Suomessa kirjoitettu Toora-käärö saatiin valmiiksi 1872. Samana vuonna juutalaisten oikeudellinen asema oli ensimmäistä kertaa esillä valtiopäivillä Leo Mechelinin aloitteesta. Juutalaisten asumisoikeuksia ja toimeentulomahdollisuuksia kavennettiin 1889 olennaisesti. Noin tuhannesta juutalaisesta neljäsosa muutti pois tai karkotettiin. Ensimmäinen juutalaisen seurakunnan ylläpitämä koulu aloitti toiminnan Helsingissä 1893. Toiminta lakkautettiin 1900 varojen puutteessa. Juutalaiset saivat Hietaniemen hautausmaa-alueelle 1896 oman Helsingin juutalaisen hautausmaan.[8]
Helsingin kaupunki lahjoitti vuonna 1900 seurakunnalle Malminkatu 26:n tontin synagogarakennusta varten. Uudenmaan läänin kuvernööri vahvisti 1903 seurakunnan ensimmäiset säännöt ja tunnusti sen näin ensimmäistä kertaa seurakunnan aseman uskonnollisena seurakuntana. Siltasaaren synagoga lopetti silloin toimintansa. Myös Turun kaupunki lahjoitti tontin synagogarakennusta varten.
Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelema Helsingin synagoga valmistui 1906 Malminkatu 26:n tontille. Syksyllä synagogan tiloissa aloitti toimintansa hepreankielinen koulu. Perustettiin myös juutalainen urheiluseura Stjärnan. Seuran nimi vaihtui vuonna 1930 Makkabiksi. Jiddišinkielinen kirjallisuus-, teatteri- ja musiikkikerho perustettiin 1906. Tuona vuonna pidettiin Helsingissä Venäjän sionistinen kolmas konferenssi. Sen julistuksella oli suuri vaikutus sionistisen liikkeen toiminnalle eri puolilla Eurooppaa.
Vuonna 1908 Suomessa asuu noin 1186 juutalaista, joista 782 Helsingissä. Juutalaisen teurastustavan mukainen teurastaminen kiellettiin vuosina 1909–1913. Arkkitehtien August Krookin ja J. Eskil Hinderssonin suunnittelema Turun synagoga valmistui vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan aikana juutalaisten liikkumisoikeutta rajoitettiin.
Suomen itsenäistyttyä 1917 juutalaisille taattiin täydet kansalaisoikeudet. Eduskunta hyväksyi asiaa koskeneen lain 22. joulukuuta 1917, ja laki tuli voimaan 1. tammikuuta vuonna 1918. Moshe Kotschak sai ensimmäisenä juutalaisena Suomen kansalaisuuden vuonna 1918, ja samana vuonna Helsingin juutalainen seurakunta rekisteröitiin viralliseksi uskonnolliseksi yhdyskunnaksi.[9] Sen jäseninä oli 930 henkilöä. Pian sen jälkeen Helsingissä aloitti toimintansa juutalainen koulu. Sen opetuskieli oli aluksi ruotsi, vuodesta 1933 lähtien suomi.
Juutalainen kirjallisuusseura aloitti toimintansa vuonna 1919. Jiddišinkielinen teatteriseura aloitti toimintansa vuonna 1922. Juutalainen Elias Katz voitti kultaa Pariisin vuoden 1924 kesäolympialaisissa 3000 metrin joukkuejuoksussa yhdessä Paavo Nurmen ja Ville Ritolan kanssa.
Vaikka Suomi liittoutui jatkosodassa Saksan kanssa, juutalaisten kansalaisoikeuksiin ei kajottu. Kaikkiaan talvi-, jatko- ja Lapin sodissa palveli yli 350 juutalaista. Sodissa kaatui 23 juutalaista. Yad Vashemin tilastojen mukaan noin 22 suomenjuutalaisia kuoli holokaustissa, mutta tosiasiassa nämä kaatuivat Suomen armeijan riveissä taistelussa Neuvostoliittoa vastaan. Viipurin synagoga tuhoutui talvisodassa.
Saksalaiset yrittivät sodan aikana saada Suomen luovuttamaan juutalaisia kansalaisiaan tuhottaviksi, mutta tämä kilpistyi viime kädessä ylipäällikkö C. G. E. Mannerheimin vastustukseen: koska Suomen armeijassa taisteli juutalaisia sotilaita, ei muitakaan Suomen juutalaisia luovutettaisi saksalaisille. Saksalaiset joutuivat hyväksymään tämän. Itse asiassa Suomessa vallitsi koko toisen maailmansodan mittakaavassa eriskummallinen tilanne: juutalaisia sotilaita taisteli saksalaisten rinnalla, ja heillä oli saksalaisten voimatta puuttua asiaan jopa kenttäsynagoga.[10] Tasavallan presidenttinä C. G. E. Mannerheim otti osaa Helsingin synagogassa 6. joulukuuta 1944 sodissa kaatuneiden juutalaisten kunniaksi järjestettyyn muistotilaisuuteen. Suomen juutalaisten keskusliitto julkaisi 1944 muistion juutalaisten tilanteesta sodan aikana: siinä todettiin että ”Suomen juutalaisten vapauksia ja oikeuksia ei millään tavoin loukattu” sodan aikana[5].
Vuodesta 1938 lähtien Suomeen alkoi tulla varsinkin natsi-Saksasta juutalaisia pakolaisia. Heitä tuli kaikkiaan 500, joista 350 jatkoi Suomesta johonkin muuhun maahan.
Suomen valtiollinen poliisi luovutti 6. marraskuuta 1942 Gestapolle kahdeksan juutalaispakolaista, joista seitsemän menehtyi keskitysleirillä.[10][11] Kaikkiaan 150 itävaltalaista juutalaispakolaista oleskeli koko sodan ajan Hauholla ja Lammilla.[12] Erityisesti heitä oli Porraskoski-Järventaustan pienessä kylässä. He olivat tulleet Itävallasta Suomeen sen jälkeen, kun Itävalta liitettiin Saksaan vuonna 1938.[13]
Tampereen juutalainen seurakunta perustettiin vuonna 1946. Vuonna 1947 Valpon poliisipäällikkö Arno Anthoni asetettiin syytteeseen Turun hovioikeudessa osallisuudestaan juutalaispakolaisten luovuttamiseen Gestapolle. Viipurin juutalainen seurakunta lopetti toimintansa. Helsingin juutalaiseen seurakuntaan muutti 158 Viipurin juutalaisen seurakunnan jäsentä, minkä jälkeen Helsingin juutalaisessa seurakunnassa oli 1300 jäsentä. Israelin itsenäisyyssotaan osallistui 29 suomenjuutalaista.
Helsingin juutalaisen hautausmaan kappeli vihittiin käyttöön Hietaniemessä vuonna 1953. Pääministeri David Ben-Gurion vieraili ensimmäisenä Israelin valtionpäämiehenä Suomessa vuonna 1962, ja tällöin hän vieraili myös Helsingin juutalaisessa seurakunnassa. Noin 23 nuorta suomenjuutalaista miestä ja naista värväytyi vapaaehtoiseksi kuuden päivän sotaan. Helsingin juutalaisen seurakunnan keskuksessa paljastettiin vuonna 1970 kuvanveistäjä Harry Kivijärven ja taidemaalari Sam Vannin suunnittelema holokaustin muistomerkki. Israelin pääministeri Golda Meir vieraili Helsingin juutalaisessa seurakunnassa vuonna 1971.
Ben Zyskowicz valittiin kokoomuksen ehdokaslistalta ensimmäisenä suomenjuutalaisena eduskuntaan vuonna 1979.
Vuonna 1981 lakkautettiin Tampereen juutalainen seurakunta. 1980-luvun puolivälissä Suomessa asui noin 1150 juutalaista, joista 834 pääkaupunkiseudulla. Israelin puolustusministeri Jitzhak Rabin vieraili Helsingin juutalaisessa seurakunnassa vuonna 1986. Helsingin Jugendsalissa järjestettiin laaja juutalaisuudesta ja Suomen juutalaisista kertova näyttely, jonka kävijämääräksi ilmoitettiin 32000. Yhdysvaltain ulkoministeri George P. Shultz vieraili Helsingin juutalaisessa seurakunnassa vuonna 1988. Suomen juutalaiset solmivat jälleen suhteet Viron juutalaisiin vuonna 1989.
1990-luvulta lähtien Suomeen on muuttanut juutalaisia entisen Neuvostoliiton alueelta. Myös israelilaisten maahanmuutto on lisääntynyt, ja seurakuntien jäsenmäärä on kääntynyt nousuun. Vuonna 2000 Helsingin Tähtitorninmäelle paljastettiin Nils Haukelundin ja Rafael Wardin suunnittelema kahdeksan luovutetun juutalaispakolaisten muistomerkki. Jiddišin kieli liitettiin Euroopan unionin alaisen Suomen historiallisten vähemmistökielten yhdistykseen FIBLUL:iin.[14]
Suomessa antisemitismi ei ole saanut Helsingin juutalaisen seurakunnan mukaan merkittävää jalansijaa. Vuonna 2013 Magneettimedia-lehti tuomittiin antisemitismiä sisältävistä kirjoituksista sakkoihin.[15][16][17] Turun juutalaisiin kohdistuva, ilkivaltana ja vihaviesteinä ilmenevä antisemitismi on seurakunnan mukaan useimmiten lähtöisin äärivasemmistosta. Vielä 1990-luvulla antisemitismistä vastasivat skinheadit.[18]
1685: ryhmä Ruotsiin tulleita juutalaisia määrätään poistumaan 1670-luku: kristinuskoon kääntynyt juutalainen Isak Zebulon asettuu Ouluun, missä hänelle myönnetään porvarioikeudet 6. tammikuuta 1672. Hänen tyttärestään Mariasta tulee runoilija Zacharias Topeliuksen isoisän äiti 1685: kuninkaallinen käskykirje kieltää juutalaisten oleskelun Ruotsin valtakunnassa elleivät he käänny kristinuskoon. 1772: hallitusmuoto määrää, että Ruotsin kaikkien kansalaisten on kuuluttavan luterilaiseen kirkkoon. 1775: säännös vierasuskoisten oikeuksista Tampereella, Heinolassa ja Kuopiossa 1781: annetaan uskonnonvapausjulistus jolla kumotaan vuoden 1685 käskykirje 1782: voimaan astuu ohjesääntö määrittelemään Ruotsin juutalaisten oikeuksia. Vain Tukholma, Göteborg ja Norrköping (ja Karlskrona) ovat juutalaisille sallittuja: siten juutalaiset eivät saa asettua Suomeen, elleivät ole kääntyneet kristinuskoon 1700-luvun loppu: käännynnäinen Fredrik Anton Meyer (alkup. Meyer Levin) hyväksytään Turun akatemiaan lääketieteen opiskelijaksi ja hän työskentelee siellä kymmenen vuoden ajan kielimestarina. Tällainen kielimestari oli myös vuonna 1724 Turkuun saapunut Kristian Petter Löve 1799: Venäjältä saapunut Jacob Weikaim asettuu perheineen Haminaan. Haminaan kasvaa vähitellen pieni juutalainen yhdyskunta. Sen jäsenet ovat peltiseppiä, liikemiehiä ja urakoitsijoita. Weikaimeista polveutuvat monet Veikkaset, Jacobssonit, Jaarot ja Kaspit 1804: Aleksanteri I vahvistaa juutalaisasetuksen, jossa on rajoituksia ja vapauksia 1813: juutalainen kauppias Abraham Cohn anoo Helsingin maistraatilta porvarioikeuksia toimiakseen huonekalu- ja korukauppiaana. Häntä seuraa Ruotsista muuttanut ylioppilaiden suosima käännynnäisjuutalainen ravintoloitsija Hårdh Nathan 1827: Nikolai I määrää kantonistijärjestelmän mukaan juutalaisten asevelvollisuusajaksi 25 vuotta 1830-luku: ensimmäinen juutalainen rukoushuone Suomenlinnaan 1831: Turussa asuu yksi juutalaisperhe, Helsingissä kuusi juutalaisperhettä ja Viipurissa kaksi juutalaisperhettä. Nämä määrätään karkottaviksi 1837: Helsingissä syntyy ensimmäinen juutalainen, Rohel Lea Anker 1850-luku: juutalainen Narinkkatori Pohjoisrantaan ja Suomen Pankin tontille 1850: Venäjällä asuu 2,4 miljoonaa juutalaista. Vuonna 1900 juutalaisia on yli viisi miljoonaa 1856: kantonistijärjestelmä lakkautetaan 1858: asetus laillistaa juutalaisten oikeuden oleskella Suomessa 1864: hautausapuyhdistys Chevra Kadisha perustetaan Helsinkiin 1867: Helsingin seurakunta palkkaa ensimmäisen rabbin Naftali Zwi Amsterdamin 1869: asetus Venäjän armeijasta vapautettujen tai reserviin siirrettyjen juutalaismiesten oikeudesta jäädä Suomeen asumaan 1870: ensimmäinen synagoga Langénin huvilaan Siltasaareen. Juutalaisia on Suomessa 460, heistä 226 Helsingissä 1872: ensimmäinen Toora-käärö kirjoitetaan Suomessa. Juutalaisten oikeudellinen asema ensimmäisen kerran esillä valtiopäivillä 1874: vapaamielinen Aleksanteri II lyhentää varusmiespalvelusajan enintään kuuteen vuoteen. Asepalvelunsa suorittaneet saavat oikeuden asettua asumaan valtakunnan eri alueille 1879: sairasapuyhdistys Bikur Cholim perustetaan Helsinkiin 1881: pogromit alkavat Venäjällä 1882: valtiopäivien pappisäädyn edustaja ehdottaa hallitsijalta lakiesitystä maassa syntyneiden tai kasvaneiden mooseksenuskoisten ottamiseksi Suomen kansalaisiksi. Kaupungeilta hankitut lausunnot ovat kuitenkin kielteisiä, eikä mietintö etene 1888: 60 juutalaista karkotetaan Suomesta 1890: Suomessa asuu noin tuhat juutalaista, joista 70 prosenttia on syntynyt Suomessa. Asuinpaikkakunnat ovat Helsinki, Viipuri, Turku, Hämeenlinna, Tampere, Hamina, Sortavala, Suistamo, Impilahti, Kuopio ja Vaasa 1893: ensimmäinen juutalainen koulu perustetaan Helsinkiin 1905: ylioppilas Santeri Jacobsson järjestää ensimmäisen kansalaiskokouksen juutalaisen aseman parantamiseksi 1906: Helsinkiin pääsynagoga. Venäjän sionistikongressi Helsingissä 1910: Suomessa 1 200 juutalaista 1911: Suomessa syntyneistä juutalaisista ensimmäisenä suomalaiseen yliopistoon päässyt Isak Pergament saa lääketieteen lisensiaatin arvon. 1912: synagoga Turkuun 1918: 12.1. laki juutalaisten kansalaisoikeuksista 1919: Helsingin, Turun ja Viipurin juutalaiset seurakunnat virallistetaan 1931: narinkka lakkautetaan 1938: Suomeen saapuu Keski-Euroopasta 500 juutalaista pakolaista 6.11. 1942: Suomi luovuttaa Virossa kahdeksan juutalaispakolaista Gestapolle. Heistä vain yksi selviää hengissä Auschwitzin tuhoamisleiriltä 1944: itsenäisyyspäivänä tasavallan presidentti Carl Gustaf Emil Mannerheim osallistuu Helsingin synagogassa 23 kaatuneen juutalaissotilaan muistotilaisuuteen. 6.11. 2000: pääministeri Paavo Lipponen pyytää Suomen ja suomalaisten puolesta anteeksi juutalaiselta yhteisöltä kahdeksan juutalaisen pakolaisen luovuttamista sodan aikana Saksalle.
Citation error, replace with{{cite book| author = Kantor, Dan & London-Zweig, Mindele & Muir, Simo (toim.)| title = Lechaim! Kuvia Suomen juutalaisten historiasta| location = Helsinki| publisher = Helsingin juutalainen seurakunta| year = 2006| id = ISBN 952-92-0833-2}} Citation error, replace with{{cite book| author = Simon, John| title = Mahdoton sota: Kun suomenjuutalaiset taistelivat natsi-Saksan rinnalla| location = Helsinki| publisher = Siltala| year = 2017| version = (The Impossible War.) Suomentanut Antero Helasvuo| isbn = 978-952-234-473-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Skurnik, Samuli| title = Narinkkatorilta Kiestingin mottiin: Juutalaissuvun selviytymistarina| location = Helsinki| publisher = Paasilinna| year = 2013| isbn = 978-952-299-015-0}}
. Ylen Elävä arkisto. . Ylen Elävä arkisto. Miia Toikka & Carita Tuominen: . Agricola.
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit