Rooman provinssit
Provinssit () olivat Rooman valtakunnan suurimpia hallinnollisia alueita Italian niemimaan ulkopuolella. Provinsseja hallitsivat yleensä entiset konsulit (prokonsuli) tai preettorit (propreettori).
Sisiliasta tehtiin ensimmäinen provinssi vuonna 241 eaa. ensimmäisen puunilaissodan jälkeen. Toisen puunilaissodan jälkeen Espanjasta tehtiin kaksi provinssia. Makedonialaissotien aikana Makedonia ja Kreikka joutuivat Rooman vallan alle ja niistä tehtiin provinsseja.
Tasavallan aikana provinssien hallitsijat toimivat viroissaan vuoden ajan kerrallaan. Aina vuoden alussa provinssit jaettiin tuleville viran haltijoille joko arpomalla tai suoraan nimittämällä. Provinsseihin joissa odotettiin ongelmia, esimerkiksi kapinoita tai barbaarien hyökkäyksiä, lähetettiin yleensä entisiä konsuleja. Myös provinsseihin sijoitettujen legioonien määrä riippui siitä minkälaisia uhkia provinssia kohti kohdistui. Esimerkiksi vuonna 14 jaa. Lusitaniassa ei ollut yhtään pysyvää legioonaa, kun taas Germania Inferiorissa legioonia oli neljä rauhattoman Reinin vastaisen rajan takia. Ongelmalliset provinssit olivat haluttuja senaattorien keskuudessa koska sodan mukana saatiin aina sotasaalista.
241 eaa. Sicilia, (propreettori) 231 eaa. Corsica et Sardinia, (propreettori) 197 eaa. Hispania Citerior ja Hispania Ulterior, (propreettori) 167 eaa. Illyricum, (propreettori) 146 eaa. Macedonia-Achaea, (propreettori) 146 eaa. Africa proconsularis, (prokonsuli) 129 eaa. Asia (provinssi), (prokonsuli) 120 eaa. Gallia Transalpina (myöhemmin Gallia Narbonensis), (propreettori) 81 eaa. Gallia Cisalpina, (propreettori) 74 eaa. Bithynia, (propreettori) 74 eaa. Cyrenaica et Creta, (propreettori) 64 eaa. Cilicia et Cyprus, (propreettori) 64 eaa. Syria, (propreettori) 30 eaa. Aegyptus, (prefekti) 29 eaa. Moesia, (propreettori)
Keisariajalla provinssit jaettiin keisarillisiin provinsseihin ja senaatin hallitsemiin provinsseihin. Keisari määräsi keisarillisten provinssien hallitsijat ja senaatti omien provinssiensa hallitsijat. Senaatti valitsi kahden provinssin (Asia ja Africa) hallitsijan virkaan entisten konsulien keskuudesta ja kahdeksan provinssin entisten preettorien keskuudesta. Kummassakin tapauksessa viran haltijaa kutsuttiin prokonsuliksi. Keisari nimitti vuorostaan 24 provinssin hallitsijaksi legaatteja entisten konsulien (11 provinssin) ja preettorien (13 provinssia) keskuudesta. Jäljelle jääviä provinsseja hallitsivat ritarisäätyyn kuuluneet prefektit. Näistä tärkein oli vaurasta Egyptin provinssia hallinnut prefekti.
Septimius Severus muutti provinssien hallintoa jonkin verran. Syrian, African ja Britannian provinssit jaettiin kahtia. Uusia provinsseja olivat Syria Coele ("Ontto Syyria"), Syria Phoenice, Numidia, Britannia Superior ja Britannia Inferior. Huomattavaa on että Severus jakoi juuri Syyrian ja Britannian pienempiin osiin koska usurpaattorit Pescennius Niger ja Albinus olivat niitä hallinneet. Idässä uudet vallatut alueet järjestettiin myös provinsseiksi. Uusia provinsseja olivat pienempi Osrhoene ja Mesopotomia.[2]
Achaea Aegyptus Africa Alpes Cottiae Alpes Maritimae Alpes Poenninae Arabia Petraea Asia Baleares Britannia Cappadocia Cilicia Creta et Cyrene (katso Kyrenaika ja Kreeta) Kypros Dalmatia Epirus Galatia Gallaecia Gallia Narbonensis Gallia Aquitania Gallia Belgica Gallia Lugdunensis Germania Inferior Germania Superior Hispania Baetica Hispania Tarraconensis Italia Iudaea Lusitania Lycia Macedonia Mauretania Caesarensis Mauretania Tingitana Moesia Inferior Moesia Superior Noricum Numidia Pannonia Inferior Pannonia Superior Pontus et Bithynia (katso Pontos, Bithynia) Raetia Sardinia et Corsica (katso Sardinia, Korsika) Sisilia Syria Traakia
Provinssien hallinto pysyi lähes samana prinsipaatin ajaoista aina 300-luvun kriisiin asti. Vasta Diocletianuksen aikana provinssien hallintoa uudistettiin merkittävästi. Aluksi hän jakoi valtakunnan noin 50 provinssia, joiden koko vaihteli suuresti, sataan pienempään provinssiin. Yli puolet näistä provinsseista sijaitsi valtakunnan itäosassa, joka oli pinta-alaltaan pienempi, mutta väkirikkaampi. Provinssien kuvernöörit, jotka olivat aikaisemmin voineet komentaa alueillaan olleita joukkoja, saivat tästedes hoitaa vain siviilihallintoa. Valtakunta jaettiin kahteentoista diokeesiin (kreik. dioikesis), joiden johtajaksi tuli vicarius. [3]
Britannian diokeesi Britannia I Britannia II Maxima Caesariensis Flavia Caesariensis Gallian diokeesi Gallia Lugdunensis I Gallia Lugdunensis II Belgica I Belgica II Germania I Germania II Maxima Sequanorum Alpes Graiae et Poenninae Viennensisin diokeesi Viennensis Narbonensis I Narbonensis II Novempopuli Aquitanica I Aquitanica II Alpes Maritimae Hispanian diokeesi Baetica Lusitania Carthaginiensis Terraconensis Gallaecia Mauritania Tingitania Pannonian diokeesi Noricum Ripense Noricum Mediterraneum Pannonia Superior Pannonia Inferior Savensis Valeria Dalmatia Moesian diokeesi Praevalitana Moesia Superior Dardania Dacia Macedonia Thessalia Epirus Nova Epirus Vetus Achaia Creta Thracian diokeesi Moesia Inferior Scythia Rhodope Heaemimontus Europa Asianan diokeesi Insulae Asia Hellespontus Lydia Caria Phrygia I Phrygia II Lycia Pamphylia Pisidia Pontican diokeesi Bithynia Paphlagonia Galatia Diospontus Pontus Polemonicus Cappadocia Armenia Minor Oriensin diokeesi Isauria Cilicia Syria Coele Augustus Euphratensis Osrhoena Mesopotamia Phoenice Augustus Libanensis Arabia Palestina Arabia Nova Cyprus Aegyptus Iovia Aegyptus Herculia Thebais Libya Inferior Libya Superior African diokeesi Proconsularis Zeugutana Byzacena Tripolitana Numidia Cirtensis Numidia Militana Mauritania Cesariensis Mauritania Tabia Italian diokeesi Raetia Alpes Cottiae Venetia-Histria Flamiana Aemilia Liguria Tuscia-Umbria Picenum Campania Samnium Apulia-Calabria Lucania Valeria Sicilia Sardinia Corsica