Niki Lauda
Andreas Nikolaus ”Niki” Lauda (s. 22. helmikuuta 1949 Wien, Itävalta) on itävaltalainen Formula 1 -kuljettaja, joka kilpaili MM-sarjassa vuosina 1971–1979 sekä 1982–1985. Hän voitti maailmanmestaruuden kolme kertaa. Hänen lempinimensä olivat kilpauran aikana "Mouse" (hiiri)," Computer" (tietokone) ja "Rat" (rotta), jotka perustuivat hänen pidättyvään ja viileään olemukseen.[1]
Nykyään hän toimii Mercedeksen F1-tallin puheenjohtajana.
Niki Lauda aloitti F1-uransa Max Mosleyn johtamassa March-tallissa vuonna 1971. Uran alkutaival sujui vaatimattomasti ja Lauda joutui luopumaan tallipaikastaan kauden 1972 jälkeen. Seuraavana vuonna hän kilpaili BRM-tallissa ja ajoi ensimmäiset MM-pisteensä sijoittumalla Belgian GP:ssä viidenneksi.[2] Kauden päätteeksi hän seurasi tallitoveriaan Clay Regazzonia Ferrari-talliin. Kaudella 1974 Lauda sijoittui MM-sarjassa neljänneksi kerättyään 38 pistettä ja voitettuaan Espanjan ja Hollannin GP:t. Tallitoveri Regazzoni oli sarjassa toinen ja Ferrari síjoittui autonvalmistajien tuloksissa toiseksi.[3]
Vuonna 1975 Lauda voitti uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden 26-vuotiaana. Hän voitti kauden 14 osakilpailusta viisi: Monacon, Belgian, Ruotsin, Ranskan ja Yhdysvaltain GP:t. Hän keräsi 64,5 pistettä ja voitti toiseksi sijoittuneen Emerson Fittipaldin lähes 20 pisteellä. Ferrari voitti valmistajien mestaruuden.[4]
Kauden 1976 yhdeksästä ensimmäisestä osakilpailusta Lauda voitti viisi: Brasilian, Etelä-Afrikan, Belgian, Monacon ja Britannian GP:t.[5] Nürburgringillä 1. elokuuta hän joutui vakavaan onnettomuuteen: hän sinkoutui kostealta radalta ulos yli 200 km/h nopeudella, osui pylvääseen ja lensi ratapenkereestä takaisin radalle auton syttyessä palamaan.[6] Auton polttoainetankki oli lähes täynnä, koska tuolloin ajettiin vasta kilpailun toista kierrosta. Kanssakilpailijoiden Arturo Merzarion ja Guy Edwardsin avustuksella Lauda saatiin ulos palavasta autosta. Lauda ei menettänyt onnettomuudessa tajuntaansa mutta hänen saamansa palo- ja hengitystievammat olivat siinä määrin vakavat, että hänelle annettiin sairaalassa viimeinen voitelu[7]. Lauda selvisi hengissä ja ajoi jälleen vain 42 vuorokautta onnettomuutensa jälkeen. Kauden 1976 mestariksi nousi James Hunt yhden pisteen erolla Laudaan jälkimmäisen vetäydyttyä kahden ajokierroksen jälkeen kaatosateessa ajetusta kauden päätöskisasta, Japanin GP:stä[8].
Kaudella 1977 Lauda voitti mestaruuden ylivoimaisesti vaikka voitti vain kolme kilpailua: Etelä-Afrikan, Saksan ja Hollannin GP:t.[9] Hän varmisti mestaruuden 2. lokakuuta Watkins Glenin GP:ssä, kun hän ajoi neljänneksi ja nousi 72 pisteeseen.[9][10]. Kahteen viimeiseen osakilpailuun hän ei enää lähtenyt mukaan.[9]
Kaudeksi 1978 Lauda siirtyi Brabham-talliin. Hän voitti Ruotsin ja Italian GP:t ja sijoittui lopputuloksissa neljänneksi 44 pisteellä, 20 pistettä Lotus-kuljettaja Mario Andrettille hävinneenä.[11] Kaudella 1979 Lauda keräsi vain neljä MM-pistettä.[12] Hän turhautui kilpailemiseen ja ilmoitti Kanadan osakilpailun vapaiden harjoitusten jälkeen lopettavansa uransa kesken kauden. Hän vetäytyi formuloista ja perusti keräämällään omaisuudella lentoyhtiön.
Vuonna 1982 Lauda oli jälleen mukana Formula 1 -sarjassa kauden avauskilpailusta lähtien. Hän ajoi McLaren-autoa solmittuaan rahakkaan sopimuksen. Hän voitti jo kolmannen paluunsa jälkeisen kilpailun Long Beachillä.[13] Kauden toisen voittonsa hän ajoi Britannian GP:ssä ja sijoittui kauden lopputuloksissa viidenneksi 30 pisteellä.[14] Kaudella 1983 Lauda keräsi McLarenillaan vain 12 pistettä ja sijoittui MM-sarjassa kymmenenneksi.[15]
Kaudella 1984 Lauda voitti uransa kolmannen mestaruuden puolen pisteen erolla tallitoveriinsa Alain Prostiin. Hän on Prostin ohella ainoa vähintään kauden pituisen kilpailutauon jälkeen paluun tehnyt kuljettaja, joka on voittanut maailmanmestaruuden. Lauda voitti kauden aikana Etelä-Afrikan, Ranskan, Britannian, Itävallan ja Italian GP:t. Mestaruus ratkaistiin Portugalin GP:ssä Estorilissä, jossa Prost voitti mutta Laudan nousu toiseksi Nigel Mansellin keskeytyksen jälkeen riitti tuomaan hänelle mestaruuden. McLaren voitti luonnollisesti myös valmistajien mestaruuden.[16]
Lauda jatkoi Formula 1:ssä vielä vuoden 1985 mutta keskeytti suurimman osan kilpailuistaan ja voitti vain Hollannin GP:n, jossa hän oli 0,23 sekuntia tallitoveriaan Prostia nopeampi. Lauda keräsi viimeisenä kautenaan 14 pistettä ja sijoittui MM-tuloksissa kymmenenneksi mutta McLaren voitti valmistajien mestaruuden.[17]
Lauda ajoi urallaan 171 GP-kilpailua, joissa hän saavutti 25 voittoa, 24 paalupaikkaa ja 25 kilpailun nopeinta kierrosta. MM-pisteitä Lauda keräsi urallaan 420,5, minkä ennätyksen ohitti Alain Prost vuonna 1988.
Kilpauransa päätyttyä Lauda ei jättänyt Formula 1 -piirejä. Hän on toiminut muun muassa Ferrari-tallin neuvonantajana ja Jaguar-tallin tallipäällikkönä. Hän toimi saksalaisen RTL-kanavan Formula 1-asiantuntijana. Hän on jakanut värikkäitä lausuntoja autoista, talleista ja persoonattomina pitämistään kuljettajista[18][19][20][21][22][23].
Lauda on toiminut Mercedeksen Formula 1 -tallin puheenjohtajana vuoden 2012 syksystä lähtien.[24]
Niki Laudan poika Mathias Lauda ryhtyi myös kilpa-autoilijaksi. Kauden 2005 Mathias Lauda ajoi GP2-sarjassa. Kaudella 2006 hän kilpaili DTM-sarjassa. Lisäksi hän on ajanut A1-sarjassa, Speedcar Seriesissä ja Porsche Supercup-sarjassa. Nykyisin hän ajaa FIA WEC -sarjassa.
Laudalle tehtiin keuhkonsiirtoleikkaus elokuussa 2018.[25]
Citation error, replace with{{cite book| author = Kärkkäinen, Juha| title = Suomalainen Formula 1 -historia 1950–96| publisher = Alfamer Oy| year = 1996| id = ISBN 951-9153-98-5}}
Luokka:Itävaltalaiset Formula 1 -kuljettajat Luokka:Formula 1 -tallipäälliköt Luokka:Formula 1 -maailmanmestarit Luokka:Vuonna 1949 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit