Ebola
Ebola on Filoviridae-heimoon kuuluva virussuku ja sukuun kuuluvien viruslajien aiheuttama verenvuotokuume, joka usein johtaa nopeasti kuolemaan. Tautia tavataan ihmisessä, mutta sitä esiintyy myös muilla nisäkkäillä, erityisesti ihmisapinoilla ja hedelmälepakoilla.
Ebolavirus tunnistettiin vuonna 1976, kun Zairessa (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) puhkesi Ebola-epidemia. Sen jälkeen tautia on havaittu ihmisillä Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ugandassa, Sudanissa,[1] Gabonissa, Guineassa, Sierra Leonessa ja Senegalissa. Vuonna 2014 puhkesi ennennäkemättömän laaja Länsi-Afrikan ebolaepidemia, jonka myötä tauti levisi myös Liberiaan ja Nigeriaan sekä yksittäistapauksina muun muassa Espanjaan, Yhdysvaltoihin ja Maliin.[2]
Ebola-viruksen esimuotoja on esiintynyt eläinmaailmassa jopa miljoonia vuosia. Ebola-epidemiat ovat toistaiseksi yleensä lähteneet liikkeelle Ebolaan sairastuneista eläimistä saaduista tartunnoista, jonka jälkeen epidemia leviää ihmisestä ihmiseen erityisesti ruumiinnesteiden välityksellä.[3]
Ebola-kuumeen aiheuttavat heimoon Filoviridae, filo- eli nauhaviruksiin kuuluvaan Ebola-virussukuun kuuluvat viruslajit. Eri Ebola-lajit eroavat merkittävästi toisistaan tappavuudeltaan, joka on eri epidemioissa vaihdellut suuresti, mutta tyypillisimmillään ollut Ebola-sudanilla (SUDV) on noin 40–60 prosenttia ja Ebola-zairella (EBOV) 60–90 prosenttia.[4] Ebola - Ivory Coast (TAFV), toiselta nimeltään Tai Forest Ebola on sairastuttanut yhden ihmisen, joka parantui. Ebola Reston (RESTV) ei ole sairastuttanut ihmisiä, vaikka sen vasta-aineita onkin löytynyt ihmisiltä joihin se on tarttunut.[5]
Uusin Ebola-viruslaji on Bundibugyo-ebolavirus (BDBV), joka tunnistettiin Ugandassa 2007. Sen aiheuttamien epidemioiden kuolleisuus on ollut 34–54%. Se on aiheuttanut epidemiat Ugandassa 2007–2008 ja Kongossa 2012.[6]
Ebolavirus on nauhamainen, noin yhden mikrometrin pituinen ja 50–70 nanometrin paksuinen.[7]
Filoviridae-heimoon kuuluvat Ebola-, Marburg- ja Cueva-virussuvut.[8] Ebola- ja Marburg-virus ovat eriytyneet yhteisestä kantamuodosta useita vuosituhansia sitten. Ebola-viruksen evoluutiovauhti on noin sata kertaa hitaampi kuin esimerkiksi influenssaviruksilla, muistuttaen muiden RNA-virusten evoluutiovauhtia. Arvioidaan, että Ebola-zaire ja Ebola-Ivory coast (TAFV) -muunnosten esimuoto ja Ebola-Sudan- ja Ebola-Reston (RESTV) -muunnosten esimuodot eriytyivät 1000–2100 vuotta sitten, ja kaikki muunnokset ovat eriytyneet toisistaan viimeistään 700 vuotta sitten.[9] Endogeenisiä viruksia tutkittaessa on löydetty viitteitä myös Ebolan kaltaisesta virusaineksesta eräiden nisäkkäiden perimässä, mikä viittaa siihen, että Ebola-viruksen kantamuoto olisi jopa miljoonia vuosia vanha. Filovirusten perimäainesta on löytynyt etenkin lepakoiden, muiden hyönteissyöjien ja rottien perimässä. Juuri näitä eläimiä epäilläänkin Ebola-viruksen oireettomiksi kantajiksi.[10]
Ebola-epidemioiden alkuperänä pidetään tautiin kuolleiden eläinten ruhoja ja kanssakäymistä sairastuneiden eläinten kanssa. Ebolan on todettu tarttuneen ihmiseen muun muassa sairaista tai kuolleista simpansseista, gorilloista ja hedelmälepakoista. On havaittu, että ihmisten keskuudessa leviävää Ebola-epidemiaa edeltää eläinten keskuudessa etenevä epidemia, joka aiheuttaa romahduksen eläinkannassa.[11]
Levittyään ihmispopulaatioon EBOV, SUDV ja BDBV leviävät ihmisestä ihmiseen ruumiinnesteiden ja niihin tahriutuneiden pintojen välityksellä. Virusta on löytynyt spermasta jopa 2 kuukautta oireiden häviämisen jälkeen, mikä mahdollistaa taudin leviämisen myös sukupuolisessa kanssakäymisessä.[8] Epidemioita ovat vauhdittaneet afrikkalaiset hautajaisrituaalit, joissa ruumista kosketellaan. Tauti tarttuu myös kuolleesta ruumiista. Sairastuneista osa vuotaa verta, ja tauti leviää veren kautta.[8] Tautia on levittänyt injektioneulojen ja -ruiskujen uudelleenkäyttö afrikkalaisissa sairaaloissa.[12]
Virusviljelynäytteet ovat hengenvaarallisia ja Ebola onkin tarttunut myös laboratorio-onnettomuuksissa.[12]
Ebolan itämisaika on noin 2–21 päivää. Oireet alkavat yleensä äkillisellä korkealla kuumeella, voimattomuudella, mahakivulla, kurkkukivulla, päänsäryllä ja lihassäryllä. Taudin edetessä oireisiin liittyvät oksentelu, ripuli, erilaiset ihottumat, nivelsärky ja sisäelinten vauriot. Sisäinen ja ulkoinen verenvuoto voimistuvat taudin loppuvaiheissa.[8] Usein juuri tämä aiheuttaa kuoleman. Taudin puhkeamisesta kuolemaan tai tervehtymiseen kuluu tyypillisesti 6–10 päivää.
Loppuvaiheessa uhri saattaa saada voimakkaita epileptisiä grand mal -kouristuskohtauksia.[13] Tällöin ravistuksen seurauksena uhri saattaa levittää tautia ympärillä oleviin eläviin olentoihin.
Ebolavirukseen on kehitteillä rokote, joka on kenttäkokeiden perusteella tehokas. WHO arvioi, että kun tuloksia saadaan pidemmältä ajalta, niin rokote estää 75–100 % uusista ebolatapauksista.[14]
ZMapp-lääke on reesusmakakikokeissa tehonnut kaikkiin kokeessa olleisiin 18 apinaan. Lääke on sama jota annettiin kahdelle amerikkalaiselle avustustyöntekijälle, jotka toipuivat. Kahteen muuhun se ei tehonnut.[15]
Kakkosvaiheen testit alkavat vuoden 2015 alussa, ja rokote lienee valmis aikaisintaan vuoden 2015 lopussa.[16]
Ebola on saanut nimensä löytöpaikkansa, keskisessä Afrikassa sijaitsevan Ebola-joen mukaan.[8] Ebolan varsinaista syntyhistoriaa ei ole kuitenkaan kyetty vielä tunnistamaan. Monista arvauksista muun muassa Kitumin luolaa Kenian ja Ugandan rajalla on epäilty sekä Ebolan että sen sukulaisen, Marburg-viruksen alkulähteeksi. Näitä viittauksia on levittänyt etenkin Richard Prestonin jännityskirja Tappajavirus vuodelta 1994.[17] Kiinnostusta tautia kohtaan lisää taudin dramaattisuuden lisäksi se, että filovirukset eivät todennäköisesti ole ihmisen eikä myöskään apinoiden viruksia, eikä niiden luonnollista isäntää ole löydetty. Epäilyksen alla ovat hedelmälepakot ja jyrsijät, ja on jopa kyseenalaistettu, onko luonnollinen isäntä eläinkunnan vai kasvikunnan puolella.[12]
Ensimmäisten Ebola-tapausten on jälkikäteen havaittu ilmenneen 1972 Kongossa.[18] Nämä tapaukset tulkittiin keltakuumeeksi.[19]
Ebola-virus löydettiin, kun Mabalo Lokela tuotiin 5. syyskuuta 1976 verenvuotokuumeessa Yambukun lähetyssairaalaan. Nopeaan tahtiin tautiin sairastui Lokelan lähipiiriä ja sitten sairaalan henkilökuntaa, joka ei aluksi osannut suojautua potilaan vereltä. Tautia tarttui myös sairaalan muihin potilaisiin.[20] Tautia epäiltiin aluksi malariaksi, ja potilaille annettiin kiniiniä.[21] Samaan aikaan levisi Sudanissa puuvillatehtaan työntekijöiden keskuudesta Ebola-epidemia, jossa 284 sairastui ja kuolleisuus oli 53 prosenttia. Vaikka epidemiat sattuivat samaan aikaan, niiden aiheuttajina olivat selvästi eri viruskannat.[12]
Ebolaa on esiintynyt ihmisissä Kongossa vuosina 1976, 1995, 2003, 2008–2009 ja 2012 Gabonissa 1994, 1995 ja 1996, Ugandassa 2000, 2007–2008, 2011 ja 2012, Sudanissa 2004, Angolassa 2005 sekä Guineassa, Sierra Leonessa ja Liberiassa 2014. Uusi virusmuunnos, Ivory Coast -ebolavirus (TAFV), tunnistettiin yhdestä sairastuneesta Norsunluurannikolla vuonna 1994. Vuonna 2003 kuoli 120 ihmistä Etoumbissa Kongon tasavallassa. Vuoden 2012 Kongon Ebola-aaltoon mennessä Ebola-virukseen varmistetuista 2387 sairastuneesta on kuollut 1590, joten kuolleisuus on noin 66,6 prosenttia sairastuneista.[8]
Länsi-Afrikassa vuonna 2014 alkanut, ja vuoden 2016 alussa loppuneeksi julistettu ebola-epidemia on historian laajin, ja sen pelättiin lokakuussa 2014 saapuvan teollisuusmaihinkin. Liikkeellä olleen ebolan Zaire-muunnoksen kanta tappoi jopa 50–75% siihen sairastuneista.
Länsi-Afrikan epidemia alkoi Guinean joulukuussa 2013 melko lähellä Liberian ja Sierra Leonen rajaa, kun syrjäisellä seudulla 2-vuotias poika Emile sairastui ja kuoli siihen.[22]
Tauti kierteli Guinessa helmi-maaliskuuhun asti, ennen kuin se tunnistettiin ebolaksi. Huhtikuun alussa tautiin oli sairastunut noin 80 ihmistä muutamalla alueella.
Ensi kertaa taudin historiassa sitä tavattiin laajalti Länsi-Afrikassa. Tauti levisi muutamassa kuukaudessa laajemmaksi kuin yksikään aiempi ebola-epidemia. Kun tauti oli aiemmin levinnyt maaseudun syrjäkylissä, se levisi nyt suuriin kaupunkeihin.[23] Tautiin kuoli lokakuun 2014 alkuun mennessä noin 4000 ihmistä Länsi-Afrikassa, lähinnä Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa.[24] Eniten kuolleita oli silloin Liberiassa.[25] Taudin pelättiin CDC:n raportissa leviävän Länsi-Afrikan suuriin asutuskeskuksiin muutamassa kuukaudessa ja tartuttavan tammikuun 2015 loppuun mennessä yli miljoonaan.[26]
Ebola levisi niin laajalle muun muassa myöhäisen reagoinnin, väestön vähäisen ebola-tietämyksen ja voimavarojen puutteen takia.[27][28][29] Viranomaistiedotus ja valistus esimerkiksi sairastuneiden sukulaisten hoitamisesta ja ohjeistus epäiltyjen sairaiden sairaaloihin tuomisesta oli puutteellista. Ohjeita jaettiin vasta kuukausien päästä. Tässä tilanteessa yhteisöllinen oppiminen ja suojautuminen osoittautui merkittäväksi sairauden leviämistä estäväksi tekijäksi. [30]
Ebola-alueella koetettiin estää taudin leviämistä muun muassa karanteenein ja rajoja sulkemalla.[31][32][33]
Syyskuun lopussa ja lokakuun alussa tauti alkoi herättää maailmanlaajuista huolta. Syyskuussa muun muassa Yhdysvallat ja YK:n turvallisuusneuvosto julistivat taudin turvallisuusuhaksi.
Muutamia ebola-tapauksia ilmeni lokakuun alussa Yhdysvalloissa, Espanjassa ja Makedoniassa. Espanjassa ja Yhdysvalloissa tauti tarttui sairaaloissa ebola-potilaista näitä hoitaneisiin henkilöihin.[34] Ebolan pelättiin alkavan levitä Yhdysvalloissa ja Euroopassa.[35] Muun muassa Iso-Britanniassa harjoiteltiin ebolan vastaisia toimia mahdollisen epidemian varalta. Lääkärit ilman rajoja -järjestön mukaan maailmaa uhkasi ebolapandemia. Toisaalta monet asiantuntijat kiistivät laajan epidemian mahdollisuuden länsimaissa,[22][36] ja pitivät ebolaa enemmän köyhiä maita uhkaavana tautina.[37][38] Monet länsimaat aloittivat kuumeen mittaamisen niille lentomatkustajille, joiden matkustushistoria oli epäilyttävä.[39] Suomessa Ulkoministeriö suositteli välttämään matkustamista Liberiaan, Sierra Leoneen ja Guineaan.[40]
Ebolan leviäminen hidastui huomattavasti Länsi-Afrikassa tammikuussa 2015, mutta tauti ei tammikuussa ollut hallinnassa.[41] Maailman terveysjärjestö WHO katsoi pandemiariskin pienentyneen huhtikuussa 2015.[42] Tautia oli tuolloin yhä varsinkin Guineassa ja Sierra Leonessa, ja WHO piti tautia yhä kansainvälisenä uhkana.[43]
Gabonissa tehdyssä tutkimuksessa, jossa tutkittiin 4000 ihmisen verinäytteet, peräti 15,3 prosentilta tutkituista löydettiin vasta-aineita Ebola-virukselle. Tutkituista moni asui alueilla, joilla ei ollut koskaan ollut Ebola-epidemiaa. Metsäisillä alueilla vasta-aineita löytyi eräissä kylissä jopa kolmannekselta tutkituista.[44] Kun otetaan huomioon Gabonin asukasmäärä (1,5 miljoonaa), yksistään tässä valtiossa voi arvioida Ebola-vasta-aineita löytyvän yli 200000 ihmiseltä. On vielä epäselvää, onko näin moni sairastanut Ebola-tartunnan oireettomasti vai mistä vasta-aineet ovat peräisin. Koska Ebola-virukseen on kuollut epidemioissa yhteensä vain muutama tuhat ihmistä, on taudin kuolleisuuslukuja arvioitaessa huomioitava se mahdollisuus, että moni sairastaa Ebola-viruksen tietämättään eikä kirjaudu sairastaneiden määrään. Raportoimattomia Ebola-tapauksia on myös luultavasti sattunut tiettömien viidakkotaipaleiden takana muulloinkin.[12]
Ebola aiheuttaa verenvuotokuumeen myös monissa muissa nisäkkäissä. Ebolaa on havaittu muun muassa simpansseissa, gorilloissa, muissa kädellisissä, hedelmälepakoissa, piikkisioissa, sioissa ja sukeltaja-antiloopissa.[8] Ebolaa on löytynyt eläimistä muualtakin kuin Afrikasta, muun muassa Bangladeshista ja Filippiineiltä.[45][11]
Yksi Ebola-laji, Ebola Reston (RESTV) on aiheuttanut havaittuja epidemioita ainoastaan apinoissa. Taudin aiheuttaneet apinat on tuotu Filippiineiltä, ja Ebola-epidemiat on havaittu karanteenilaitoksessa Yhdysvalloissa Virginian Restonissa ja Texasin Pennsylvaniassa sekä Sienassa Italiassa. RESTV on myös sairastuttanut sikoja Kiinassa[8] ja Filippiineillä.[11]
Ensimmäinen tunnettu Ebolan leviäminen Ebolaan kuolleen eläimen ruumiista tapahtui Norsunluurannikolla 1994, jolloin Ebola Ivory Coast -virus (TAFV) havaittiin. Se tarttui ruumiinavausta simpanssille tehneeseen tutkijaan, joka sairastui viikon kuluttua kuumetautiin mutta parani. Myöhemmin on osoitettu useita kertoja epidemian alkulähteen olevan villieläimen, yleensä kädellisen, ruhon kanssa tekemisissä ollut ihminen.[11]
Check date values in: |accessdate=, |date= (help) Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Luokka:Virustaudit Luokka:Virukset Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit