Jouko Turkka
Jouko Veli Turkka (17. huhtikuuta 1942 Pirkkala – 22. heinäkuuta 2016 Pirkkala[1][2]) oli suomalainen ohjaaja ja kirjailija.[3]
Jouko Turkka syntyi vuonna 1942 Pirkkalassa toisena poikana työnjohtaja Reino Veli Turkan (1901–1972) ja konttoristi Gunhild Beatrice Åbergin (1904–2004) perheeseen.[4]
Turkka kävi Tampereen klassillista lyseota, joka opetti hänelle ”Tampereen perusmoraalin”: ”Kun annatte nyt sortaa itseänne, niin pääsette aikanaan sortamaan toisia.” Turkan mukaan lyseossa ”tieteellisin käsittein latinaksi opetettiin alistumista”.[5] Turkka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1963.
Varusmiespalveluksen Turkka suoritti Niinisalossa ja valmistui Reserviupseerikoulusta.[6]
Turkka hyväksyttiin opiskelemaan Suomen Teatterikouluun vuoden 1964 keväällä 21 muun opiskelijan kanssa. Ohjaajalinjalle valittiin Turkan lisäksi ainoastaan Eeva Salminen. Näyttelijälinjalle hyväksyttiin mm. Pekka Autiovuori, Kristiina Halkola ja Heikki Kinnunen.[7] Turkka aloitti opiskelut syksyllä 1964 ja valmistui vuonna 1967. Lopputyönään Turkka ohjasi Suomen Kansallisteatterin Pienelle näyttämölle Ernst Tollerin näytelmän Koneitten murskaajat.[8] Turkka myös suomensi saksankielisen näytelmän itse.[9]
Uransa alkupuolella Turkka johti Seinäjoen kaupunginteatteria vuosina 1967–1968, Joensuun Kaupunginteatteria 1968–1972 ja Kotkan Kaupunginteatteria 1973–1975, sekä toimi Helsingin kaupunginteatterin apulaisjohtajana vuosina 1975–1982. Hän toimi myös freelancerina uransa alussa.
Vuonna 1971 Turkka oli keskeinen hahmo Joensuun Kaupunginteatterin niin sanotussa teatterisodassa, jossa kiisteltiin siitä, kuka päättää teatterin ohjelmistosta. Riidassa näyttelijät valtasivat teatterin, minkä johdosta teatterinjohtaja Turkka irtisanottiin, ja siitä seurasi näyttelijöiden lakko.[10]
Poliittisilta katsomuksiltaan Turkka oli vasemmistolainen. Hän kuului lyhyen aikaa SKDL:ään ja pyrki puolueen listoilta eduskuntaan vuonna 1972. Vaikka hän sittemmin luopui politiikasta, koska se ei hänen mukaansa toiminut teatterissa, hänen kiinnostuksiinsa kuului ”kapitalismin loppu”.[11]
Vuosina 1975–1981 Turkka toimi Helsingin Kaupunginteatterin apulaisjohtajana ja ohjaajana.
Turkka toimi Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professorina 1981–1988, joista rehtorina 1982–1985, ja ohjaajantyön professorina 1985–1988. Opetuksessaan hän korosti voimakkaan fyysisen ilmaisun merkitystä ja painotti varhaisia venäläisiä näyttelemismetodeja sekä myöhempää Konstantin Stanislavskia ja Vsevolod Meyerholdin psykofyysistä menetelmää. Hän käytti hyväksi myös japanilaisen ohjaajan ja filosofin Tadashi Suzukin metodologiaa.[12]
Rankan fyysisyyden tavoite oli vapauttaa mieli turhasta kontrollista. Satu Silvon mukaan Turkka ei suvainnut ”mukaharjoittelua”, josta syntyisi ”mukanäyttelemistä”. Tarkoituksena oli karsia opiskelijoista tekotaiteellisuus ja ”taiteilijana” esiintyminen, kapakassa istuminen ja maailman kyyninen halveksiminen jo nuorella iällä.[13]
Oulussa 1987 sattunut, kohuttu Jumalan teatterin tapaus yhdistettiin Turkkaan, vaikka hän ei itse osallistunutkaan esitykseen eikä ollut siitä etukäteen tietoinen. Teatterin jäsenet olivat hänen entisiä oppilaitaan: Jari Halonen, Jorma Tommila, Esa Kirkkopelto ja Jari Hietanen.[14] Jumalan teatterista noussut kohu sai mediassa hysteerisiä piirteitä, ja kun Turkka ei suostunut tuomitsemaan oppilaidensa esitystä, kohu kohdistui myös häneen.[15] Opetusministeri Gustav Björkstrand ja kiihkeä julkinen mielipide vaativat Turkan päätä vadille.[11]
Näytelmien lisäksi Turkka on ohjannut kaksi ristiriitaisen vastaanoton saanutta ja kiivasta keskustelua herättänyttä televisiosarjaa, Seitsemän veljestä (1989) ja Kiimaiset poliisit (1993). Lisäksi hän on esiintynyt Jari Halosen elokuvissa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992) ja Aleksis Kiven elämä (2001).
Turkan romaani Häpeä oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 1994. Hänen esseistisiä kirjojaan ovat Aiheita (1982) ja Selvitys oikeuskanslerille (1984).
Turkan poika Juha Turkka on entinen nyrkkeilijä, sittemmin taiteilija. Vuosina 1997–1998 Turkka teki poikansa Juha Turkan kanssa Neloselle talk show’ta Turkka & Turkka. Ohjelmaa luonnehdittiin TV-lehtien ohjelmatiedoissa ”väljäksi kulttuuriohjelmaksi”.[16] Jouko Turkan vieraina olivat muun muassa silloinen pääministeri Paavo Lipponen, Helsingin Sanomien silloinen päätoimittaja Janne Virkkunen, kirjailija Hannu Salama, runoilija Arto Melleri, dramaturgi Outi Nyytäjä ja näyttelijä Martti Suosalo.
Turkka nimettiin teatteritaiteen kunniatohtoriksi kun Teatterikorkeakoulu nimesi historiansa ensimmäiset tohtorit vuonna 2009. Muut promovoidut olivat presidentti Tarja Halonen, tanssitaiteilija Deborah Hay, ohjaaja Kaisa Korhonen, professori Juha Varto ja valo- ja äänisuunnittelija Ilkka Volanen.[17]
Jouko Turkka kuoli pitkällisen sairauden uuvuttamana vuonna 2016. Tieto kuolemasta tuli julkisuuteen vasta puolitoista viikkoa poismenon jälkeen kun Pirkkalainen-lehti kirjoitti Turkan nekrologin. Käytännössä koko uransa ajan otsikoissa viihtynyt Turkka nousi lehtien pääotsikoksi vielä kerran kun häntä muisteltiin harvinaisen laajalti niin lehtien palstoilla kuin sosiaalisessa mediassakin.[18]
Turkka haudattiin 12. elokuuta 2016 Pirkkalan Vanhan kirkon hautausmaalle äitinsä ja isänsä viereen. Hautajaiset olivat vainajan toiveiden mukaisesti vaatimattomat ja paikalle kutsuttiin vain läheisimmät ihmiset.[19]
Jääkärin morsian (1967), Seinäjoen kaupunginteatteri Romeo ja Julia (1968), Seinäjoen kaupunginteatteri Anu ja Mikko (1968), Joensuun kaupunginteatteri Se tavallinen tarina (1969), Joensuun kaupunginteatteri Hyvästi Mansikki (1969), Joensuun kaupunginteatteri Tangokuningas (1970), Joensuun kaupunginteatteri Aja hitosti (1970), Joensuun kaupunginteatteri Asento! (1970), Joensuun kaupunginteatteri Tuntematon sotilas (1971), Joensuun kaupunginteatteri Tulitikkuja lainaamassa (1972), Joensuun kaupunginteatteri Daniel Hjort (1973), Turun ruotsalainen teatteri Papin perhe (1973), Teatterikoulun Tikapuuteatteri Runar ja Kyllikki (1974), Kotkan kaupunginteatteri Nummisuutarit (1974), Kotkan kaupunginteatteri Nummisuutarit (1975), Helsingin Kaupunginteatteri Ringportin linja (1975), Helsingin Kaupunginteatteri Siinä näkijä missä tekijä (1976), Helsingin Kaupunginteatteri Niskavuoren nuori emäntä (1977), Helsingin Kaupunginteatteri Puuvillaprinsessa (1977), Helsingin Kaupunginteatteri Putkinotko (1978), Helsingin Kaupunginteatteri Aavesonaatti (1978), Helsingin Kaupunginteatteri Viisas neitsyt (1979), Helsingin Kaupunginteatteri Tuntematon sotilas (1979), Helsingin Kaupunginteatteri Kohti toista tasavaltaa (1980), Helsingin Kaupunginteatteri Murtovarkaus (1981), Helsingin Kaupunginteatteri Voimamies (1982), Helsingin Kaupunginteatteri Puotilaa hengiltä (1982), Teatterikorkeakoulu Tuhat ja yksi yötä (1983), Teatterikorkeakoulu Mällisen metkut (1983), Teatterikorkeakoulu Kahden herran palvelija (1984), Teatterikorkeakoulu Hamlet (1985), suora televisiolähetys Jeppe Niilonpoika (1985), Helsingin Kaupunginteatteri Hypnoosi (1985), Helsingin Kaupunginteatteri Lihaa ja rakkautta (1986), Göteborgin kaupunginteatteri Valheita (1990), Suomen Kansallisteatteri Presidentin dementia (1993), Suomen Kansallisteatteri Att hyra en kändis (1994), Teatteri Viirus Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen? (1995), Lappeenrannan kaupunginteatteri Rakkaita pettymyksiä rakkaudessa (1996), Tampereen Työväen Teatteri Runar ja Kyllikki (1996), Helsingin Kaupunginteatteri Täysin tyydytetty nainen (1997), Porin Teatteri Yksi yö ruotsalaista kesää (2004), Turun kaupunginteatteri Konkurssisirkus (2005), Turun kaupunginteatteri
Seitsemän veljestä (YLE, 1989) Kiimaiset poliisit (YLE, 1993) Turkka & Turkka (Nelonen, 1998)
Aiheita (Otava, 1982) Selvitys oikeuskanslerille (Otava, 1984) Hypnoosi / Lihaa ja rakkautta, kaksi näytelmää (Otava, 1987) Häpeä (Otava, 1994) Nyt alkoi elämä (Otava, 1996) Osta pientä ihmistä, näytelmä (Like Kustannus, 2000) Kärsimys on turhaa (Teos, 2017)
Citation error, replace with{{cite book| author = Paavolainen, Pentti| title = Turkan pitkä juoksu| publisher = Gaudeamus| year = 1987| isbn = 951-662-412-X}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Steinbock, Dan| title = Taideteos ja taidekasvatus: Niskasen, Mollbergin, Salaman ja Turkan töitä yhteiskunnallisesta ja strukturalistisesta näkökulmasta| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1985| id = ISBN 951-662-370-0}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kontio, Kari| title = Kausi helvetissä eli Neljä vuotta Turkan koulussa| location = Porvoo Helsinki Juva| publisher = WSOY| year = 1988| id = ISBN 951-0-15098-3}} Citation error, replace with{{cite book| author = Ollikainen, Anneli| title = Lihat ylös! Muistiinpanoja Jouko Turkan opetuksesta| location = Helsinki| publisher = Teatterikorkeakoulu: Valtion painatuskeskus| year = 1988| version = Teatterikorkeakoulun julkaisusarja nro 9| id = ISBN 951-861-215-3}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kämäräinen, Kauko| title = Vimmalla ja vereslihalla: Jouko Turkan todellisuutta| location = Tampere| publisher = Kääntöpuoli| year = 2006| id = ISBN 951-96596-7-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Parviainen, Jussi| title = Hybris: Dramaturgian Filosofia| publisher = WSOY| year = 2006| id = ISBN 951-0-30369-0}} Citation error, replace with{{cite book| author = Salminen, Eppu| title = Lasten Ristiretki| publisher = Gummerus| year = 2009| id = ISBN 978-951-20-7894-3}}
Hongisto, Sanna: Aviisi 1/2006.
Luokka:Suomalaiset teatteriohjaajat Luokka:Suomalaiset näytelmäkirjailijat Luokka:Suomalaiset kirjailijat Luokka:Suomalaiset televisio-ohjaajat Luokka: Suomen yliopistojen rehtorit ja kanslerit Luokka:Vuonna 1942 syntyneet Luokka:Vuonna 2016 kuolleet