Bulgaria
Bulgaria (), virallisesti Bulgarian tasavalta () on valtio Balkanilla Kaakkois-Euroopassa. Se sijaitsee Mustanmeren rannalla, ja sen rajanaapureita ovat Kreikka ja Turkki etelässä, Serbia ja Makedonia lännessä ja Romania pohjoisessa. Bulgarian pääkaupunki on Sofia. Maassa on noin 7 miljoonaa asukasta ja sen pinta-ala on 110879 neliökilometriä.[1]
Turkinsukuisten bolgaarien, traakialaisten ja slaavien jälkeläiset omaksuivat kristinuskon Kyrilloksen ja Metodioksen lähetystyön ansiosta 800-luvulla. Maan kulttuuri kehittyi luostarien suojissa myös ottomaanien vallan aikana. Maailmansotien jälkeen maa kuului kommunistiblokkiin yli neljänkymmenen vuoden ajan. Monipuoluejärjestelmää ja markkinataloutta on harjoitettu vuodesta 1989, ja Euroopan unioniin Bulgaria liittyi vuonna 2007.
Bulgarialaiseen keittiöön kuuluvat keitto- ja pataruoat, jogurtti ja viinit.
Bulgaria koostuu Traakian, Moesian ja Makedonian muinaisista alueista. Maan lounaisosa on vuoristoista, ja siellä sijaitsee Balkanin korkein kohta, Musala, 2925 metriä merenpinnan yläpuolella. Rodopivuoret ulottuvat Traakian maakunnasta Kreikan puolelle, ja Balkanvuoret kulkevat lännestä itään maan keskellä. Kaakossa Mustanmeren rannikolla on kukkuloita ja tasankoa. Balkanvuorten pohjoispuolella on Tonavan ylänkö, jonka kukkulat ovat maan vilja-aitta. Tonava kulkee maan pohjoisrajalla. Muita suuria jokia ovat Struma, Mesta ja Maritsa etelässä.[2][3]
Bulgarian kallioperä on altis maanjäristyksille, joita sattui vuosien 1900 ja 1986 välillä 16 kertaa.[2]
Bulgarian rajanaapureita ovat Kreikka, jonka kanssa yhteistä rajaa on 494 kilometriä, Makedonia (148 kilometriä), Romania (608 kilometriä), Serbia (318 kilometriä) ja Turkki (240 kilometriä).[1]
Bulgariassa on pieneksi maaksi suuret ilmastoerot, sillä se sijaitsee mannerilmaston ja välimerenilmaston vaikutusalueiden välissä. Vuoret ja laaksot ohjaavat ilmamassojen liikkeitä ja saavat aikaan suuria eroja säässä pienillä etäisyyksillä. Mantereen vaikutus on suurin talvella, jolloin voi olla kylmää ja kovia lumipyryjä. Kesällä Bulgariassa on usein muun Välimeren alueen tapaan kuivaa ja kuumaa. Mustameri vaikuttaa vain kapean rannikkokaistaleen ilmastoon. Maan pohjoisosassa on kylmempää ja sateisempaa kuin etelässä. Keskimääräinen sademäärä on 630mm vuodessa, mutta vuoristossa sataa paikoin yli 2500mm, kun taas Traakian tasangolla kärsitään kesäisin kuivuudesta ja vuoden sademäärä jää alle 500 millimetriin.[2]
Bulgarian kasvillisuus kukoistaa erityisen monimuotoisena vuoristoissa. Eniten kotoperäisiä lajeja kasvaa Balkanvuorilla, missä on yli 90 sellaista lajia ja alalajia, joita tavataan vain Bulgariassa, ja niistä noin 20 lajia on vain näillä vuorilla. Kaikkiaan Keski-Balkanin kansallispuistossa on tavattu noin 1900 kasvilajia ja -alalajia. Myös Mustanmeren rannikolla lajien määrä on runsas, ja kasvillisuustyypit vaihtelevat suhteellisen pienellä alueella suuresti.[4]
Myös Bulgarian eläimistö on monipuolinen, ja maassa on tavattu noin sata nisäkäslajia ja yli 400 lintulajia. Suurista nisäkkäistä esiintyvät karhu, susi, kultasakaali, metsäkissa, saukko, tiikerihilleri ja gemssi. Lepakkolajien määrä on Euroopan suurimpia, sillä Euroopan 39 lajista 32 elää Bulgariassa. Lintuhavaintoja on tehty paljon, koska maa sijaitsee kahden suuren muuttoreitin varrella ja siellä pysähtyvät sekä Mustanmeren rannikkoa että Struman laaksoa pitkin kulkevat muuttolinnut. Sammakkoeläimiä on 17 lajia ja matelijoita 36 lajia.[5]
Lähes 23 prosenttia maan pinta-alasta on suojeltu Euroopan unionin Natura 2000 -hankkeen puitteissa.[6]
Bulgarian ensimmäiset asukkaat saapuivat todennäköisesti neoliittisella kaudella, viimeistään 6000 eaa.[7] Traakialaiset asuttivat Bulgarian noin vuonna 2000 eaa. Heidän kulttuurinsa oli jo melko kehittynyt, ja he muun muassa kasvattivat viiniä ja osasivat työstää metalleja.[8] Traakilaisten yhteiskunta kukoisti mahtavimmillaan 600-luvulla eaa.[9] Seuraavien vuosisatojen aikana alueen valloittivat vuorotellen kreikkalaiset, persialaiset, makedonialaiset ja roomalaiset. Aleksanteri Suuren kukistuttua Traakian kuningaskunta nousi uudelleen 300-luvulla eaa., ja se pysyi alkuun itsenäisenä kuningaskuntana myös roomalaisvallan alla.[9] Siitä tehtiin kuitenkin noin vuonna 46 Rooman provinssi. Rooman valtakunnan hajottua se siirtyi Bysantille.[8]
Alun perin turkinsukuiset bolgaarit saapuivat Tonavan alajuoksulle Asparuhin johtamana Azovanmeren pohjoispuolelta Suur-Bolgariasta. Vuonna 681 he perustivat Bulgarian ensimmäisen valtakunnan.[10] Se saavutti laajimman kokonsa sen ensimmäisen tsaarin, vuosina 893–927 hallinneen Simeon I:n johdolla.[11] Bulgaarit kääntyivät kristinuskoon 865 ja samaan aikaan kehitettiin kyrilliset aakkoset.[12]
Bysantin valtakunnalla oli huomattava vaikutus Bulgarian hallintoon ja kulttuuriin. Bulgaarit olivat ajoittain myös bysanttilaisten vaarallisimpia vihollisia, etenkin kaani Krumin (hallitsi noin 803–814) ja tsaarien Simeonin ja Samuilin (hallitsi 997–1014) aikana. Vuonna 1014 Bysantin keisari Basileios II sai ratkaisevan voiton bulgaareista Kleidionin taistelussa, ja koko Bulgaria oli Bysantin vallassa vuoteen 1018 mennessä. Bulgaarit kuitenkin kapinoivat vuonna 1185 ja perustivat Toisen Bulgarian valtakunnan.[13][14] Bulgariasta tuli paikallinen mahti 1100- ja 1200-luvuilla etenkin Ivan Asen II:n aikana 1218–1241.[15] Turkkilaiset valloittivat Bulgarian 1396, jolloin siitä tuli ensimmäisenä Euroopan maana osa Osmanien valtakuntaa. Monia luostareita tuhottiin ja ryöstettiin, mutta ne jotka säilyivät, muodostuivat kansallistunteen ja kulttuurin suojapaikoiksi.[16]
Vuonna 1876 bulgarialaiset nationalistit kapinoivat Turkin valtaa vastaan, mutta osmanit kukistivat kapinan julmasti.[17] Verilöylyt käänsivät Euroopan mielipiteen osmaneja vastaan, eivätkä suurvallat puuttuneet Venäjän aloittamaan Turkin sotaan. Bulgarialaiset taistelivat venäläisten rinnalla, ja sodan päättäneessä San Stefanon sopimuksessa Bulgaria sai itsenäisyyden. Euroopassa sopimuksen pelättiin johtavan Venäjän vallan kasvuun, joten vielä samana vuonna Berliinin kongressissa osa ruhtinaskunnan alueista palautettiin osmaneille.[18] Vuonna 1885 Itä-Rumelia liitettiin ruhtinaskuntaan, joka löi Serbian noin kaksi viikkoa kestäneessä sodassa. Venäjä oli suhtautunut tsaari Aleksanteri II:n salamurhasta alkaen epäluuloisesti bulgarialaisten liberaaleihin ajatuksiin, ja vaati ruhtinas Alexander von Battenbergin eroa valtionjohdosta. Venäjällä koulutetut bulgarialaisupseerit syöksivät Battenbergin vallasta vuonna 1886,[19] ja valtion johtoon nousi Saksi-Coburg-Gotha-suvun FerdinandI.[18]
Bulgaria liittoutui Kreikan, Montenegron ja Serbian kanssa Turkkia vastaan vuosina 1912–1913 käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa ja sai haltuunsa yhteyden Aigeianmerelle. Makedoniasta syntyneen kiistan vuoksi käyty toinen Balkanin sota Turkkia, Kreikkaa, Romaniaa ja Serbiaa vastaan päättyi Bulgarian tappioon, ja Bulgaria menetti suuren osan Makedoniaa ja eteläisen Dobrudžan. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa saksalaiset ja itävaltalaiset diplomaatit saivat suostuteltua Bulgarian liittymään 1915 hyökkäykseen Serbiaa vastaan. Keskusvaltojen kärsittyä tappion sodassa Bulgaria menetti Neuillyn rauhassa yhteytensä Aigeianmerelle. Kahden sotatappion jälkeen Ferdinand luopui kruunusta ja häntä seurasi hänen poikansa Boris III.[20]
Vuonna 1919 valtaan tuli Bulgarian agraariunioni, jonka johtaja Aleksandăr Stambolijski nousi pääministeriksi ja jakoi maata köyhille talonpojille. Agraariunionin hallitus syöstiin vallasta oikeistolaisessa vallankaappauksessa 1923 ja Stambolijski murhattiin.[21] 1930-luvun kuluessa kuningas Boris III julisti ”kuninkaallisen diktatuurin”, kieltäytyi perustuslain uudistuksesta ja lykkäsi vaaleja vuosien ajan.[22]
Toisessa maailmansodassa Bulgaria liittyi Saksan puolelle toivoessaan saavansa menettämänsä alueet takaisin. Bulgaria pitikin sodan aikana hallussaan menettämiänsä alueita. Kuningas Boris kuoli äkillisesti vuonna 1943. Valtaistuimelle astui hänen kuusivuotias poikansa nimellä Simeon II kolmen sijaishallitsijan kanssa, joista valta oli pääministeri Bogdan Filovilla.[23]
Vuonna 1944 maailmansodan käännyttyä akselivaltojen tappioksi Bulgaria pyrki välttämään taistelut omalla maaperällään, julisti sodan Saksalle ja pyrki rauhansopimukseen länsiliittoutuneiden kanssa. Länsiliittoutuneet kuitenkin hylkäsi sopimusehdotukset, ja Neuvostoliitto julisti Bulgarialle sodan ja miehitti maan.[23] Neuvostoliiton tukema isänmaanrintama nousi valtaan vallan­kaappauksella. Monarkia lopetettiin 1946 ja maa julistettiin Bulgarian kansantasavallaksi. Kommunistipuolue voitti vaalit ja Georgi Dimitrov valittiin pääministeriksi. Uuden perustuslain mukaan Bulgariasta tuli neuvostomallinen yksipuoluevaltio ja talous kansallistettiin.[24]
Dimitrov kuoli 1949. Todor Živkovista tuli kommunistisen puolueen pääsihteeri 1954. Hänen johdollaan maasta tuli vankka Neuvostoliiton liittolainen. Maan joukot osallistuivat Tšekkoslovakian miehitykseen 1968. Vuonna 1971 otettiin käyttöön uusi perustuslaki ja Živkov sai myös valtionpäämiehen (korkeimman neuvoston puheenjohtaja) aseman.[17]
Vuosina 1985–1989 tehtiin Neuvostoliiton esimerkin mukaan hallinnollisia ja taloudellisia uudistuksia. Živkovin hallinto alkoi myös korostaa bulgarialaista nationalismia, ja 1984 maan turkkilainen vähemmistö määrättiin ottamaan slaavilaiset sukunimet.[25] Bulgarialaistamisohjelma johti 1989 turkkilaisten joukkopakoon maasta. Marraskuussa 1989 kymmenettuhannet mielenosoittajat lähtivät Sofian kaduille, ja maltillinen Petăr Mladenov syrjäytti Živkovin.[26]
Bulgaria siirtyi monipuoluejärjestelmään ja kommunistinen puolue muutti nimensä Bulgarian sosialistiseksi puolueeksi (BSP). Sen vastapainoksi syntyi Demokraattisten voimien liitto (UDF). Ensimmäisissä monipuoluevaaleissa kesäkuussa 1990 sosialistit saivat 53 prosenttia äänistä ja UDF kolmanneksen.[17] Maa oli kuitenkin 1990-luvulla epävakaassa tilassa, ja ympäri maata oli protesteja ja levottomuuksia[27].
Maan ensimmäinen ei-kommunistinen pääministeri kommunismin kaaduttua oli Filip Dimitrov, joka ehti olla tehtävässä vuoden ennen kuin hän joutui lokakuussa 1992 jättämään eronpyynnö sen jälkeen kun parlamentti oli antanut hänen talouspolitiikalleen epäluottamuslauseen[28]. Talous oli edelleen kaaoksessa, ja vuonna 1996 suuri inflaatio johti useisiin lakkoihin ja mielenosoituksiin. Tilanne kuitenkin parani, kun Kansainvälinen valuuttarahasto puuttui asiaan ja maassa aloitettiin monet taloudelliset uudistukset.[27]
Valtapuolueet eivät olleet onnistuneet kehittämään tarpeeksi maan tilaa, joten entisen tsaarin Simeon II:n puolue voitti vaalit yllättäen kesäkuussa 2001.[27] Simeon valittiin pääministeriksi, mutta hän ei onnistunut parantamaan taloutta, vaikka oli luvannut kääntää maan suunnan 800 päivässä. Sosialistit nousivatkin jälleen valtaan vuoden 2005 vaaleissa, ja Sergei Staniševista tuli pääministeri.[27] Simeonin aikana Bulgariasta oli tullut Naton jäsen, ja vuonna 2007 se liittyi Euroopan unioniin. Vuonna 2008 EU pidätti avustusrahoja, koska Bulgaria ei ollut saanut korruptiota kuriin.[17]
Bulgarian presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla viisivuotiskaudelle. Kaudet on rajattu kahteen. Presidentin valta ei yleisesti ottaen ole kovin suuri, mutta hän on armeijan ylipäällikkö ja voi hylätä lakialoitteet, mutta parlamentti voi hylätä presidentin veton yksinkertaisella ääntenenemmistöllä.[1]
Yksikamarisessa parlamentissa, Narodno Sabraniessa, on 240 edustajaa, jotka valitaan nelivuotiskausille. Listavaalin äänet annetaan puolueille tai ehdokaslistoille yhdeksässä vaalipiirissä. Puolueen pitää saada vähintään 4 prosenttia äänistä saadakseen edustajia. Parlamentti valitsee ja voi erottaa pääministerin.[1]
Vuoden 2017 parlamentin paikkajako[1]paikkojapuoluekuvaus95Graždani za evropejsko razvitie na Bălgarija (GERB)keskustaoikeistolainen, Boiko Borisov80Koalicija za BălgarijaSosialistit, sosiaalidemokraatit, agraariliitto, kommunistit, sosiaalinen humanismi, romanipuolue ja Uusi-Zora27United patriots ()nationalismi, äärioikeisto26Dviženie za Prava i Svobodi (DPS)turkkilaisen vähemmistön puolue, liberaali12Volyajärjestys, laki ja oikeus, Venäjä-suhteiden parantaminen
Bulgarian asevoimat muodostuvat maa-, meri- ja ilmavoimista. Pakollisesta varusmiespalveluksesta luovuttiin vuonna 2008. 18–27-vuotiaat voivat ilmoittautua vapaaehtoiseen palveluun.[1]
Bulgaria on kuulunut YK:hon vuodesta 1955, ja sillä on ollut paikka turvallisuusneuvostossa kolme kertaa: 1966, 1986 ja 2002. Se on osallistunut rauhanturvahankkeisiin Kambodžassa, Angolassa, Tadžikistanissa, Etiopiassa, entisen Jugoslavian alueella ja Liberiassa.[29] Se oli yksi ETYKin / ETYJin perustajajäsenistä vuonna 1975.[30] Se liittyi Natoon 2004 ja EU:hun 2007.[17] Vuosina 2003–2008 Bulgaria osallistui huomattavalla panoksella kansainvälisiin joukkoihin Irakissa ja jatkoi sotilaallista läsnäoloaan vuoteen 2011 asti.[31] Se on tukenut myös ISAF-toimintaa Afganistanissa vuodesta 2001 sekä omilla joukoillaan että antamalla Yhdysvaltojen käyttää lentotukikohtiaan.[32]
Bulgaria kiistää kielellisin ja historiallisin perustein Makedonian olemassaolon itsenäisenä kansakuntana. Kysymys on vaivannut aluetta jo 1800-luvun lopulta alkaen, ja Bulgaria nosti sen uudelleen esille 1990-luvun alussa, kun Jugoslavia hajosi. Samaan aikaan se kuitenkin tunnusti Makedonian valtion.[33]
Bulgaria on vuodesta 1999 jaettu 28 alueeseen (oblast, oblasti). Vuosina 1987–1999 nämä oli yhdistetty yhdeksäksi maakunnaksi.[34] Bulgarian pääkaupunki, 1,3 miljoonan asukkaan Sofia muodostaa oman alueensa. Pinta-alaltaan suurin alue on Burgas, mutta eniten asukkaita on Sofian jälkeen Plovdivin alueella. Kaikki alueet on nimetty pääkaupunkiensa mukaan.[35]
Bulgarian suurimmat kaupungit ovat pääkaupunki Sofian lisäksi Plovdiv (338000 asukasta vuonna 2011), Varna (335000), Burgas (200000) ja Ruse (150000).[35]
Bulgaria on EU:n köyhin maa, ja sen bruttokansantuote henkeä kohti on vain runsas kolmannes EU:n keskiarvosta.[36]
Bulgarian talous romahti 1989 Neuvostoliiton markkinoiden ehdyttyä, ja talous kutistui 40 prosenttia. EU:hun liittymisen jälkeen Bulgariaan tehtiin paljon ulkomaalaisia sijoituksia. Yhtiövero laskettiin kymmeneen prosenttiin lisäsijoitusten houkuttelemiseksi.[37] Vuosina 2004–2008 talous kasvoi yli kuusi prosenttia vuodessa. Maailmanlaajuisen laman aikana kasvu hidastui ja vuonna 2011 kasvu oli 2,2prosenttia.[1]
Bulgarian merkittävimmät luonnonvarat ovat bauksiitti, kupari, lyijy, sinkki, kivihiili ja puu. Vientituotteista tärkeimmät ovat koneet, maataloustuotteet ja tekstiilituotteet, teräs, rauta ja polttoaineet. Viennin kohdemaita ovat Saksa, Romania, Italia, Kreikka, Turkki ja Ranska.[1]
Vuonna 2009 maatalous työllisti 7,1prosenttia työvoimasta ja tuotti 5,2prosenttia bruttokansantuotteesta. Maatalouden tuotteita ovat vihannekset, hedelmät, tupakka, viini, vehnä, ohra, auringonkukat ja sokerijuurikkaat.[1]
Matkailu on merkittävä palvelusektorin työllistäjä. Vuonna 2010 maassa kävi 9 miljoonaa turistia.[38] Suosituimpia Mustanmeren rantakohteita ovat Sunny Beach, Varnan kultahietikko ja Albena. Myös pääkaupunki Sofiassa, muissa historiallisissa kohteissa sekä vuoristoissa käy matkailijoita.[39]
Bulgarian suurimmat energianlähteet ovat kiinteät polttoaineet, öljy, ydinvoima ja maakaasu.[40] Suuri osa tuontienergiasta tuodaan Venäjältä. Maan ainoat toimivat öljynjalostamot omistaa venäläinen Lukoil, ja maakaasusta 95 prosenttia tulee venäläiseltä Gazpromilta. Vuonna 2012 Bulgaria päätti hylätä suunnitelmat uudesta ydinvoimalasta.[41] EU jäsenyysneuvotteluissa Bulgaria sitoutui sulkemaan Kozloduin voimalan kuusi neuvostoaikaista reaktoria. Bulgaria on osakkaana sekä venäläisten että EU:n kaasuputkihankkeissa.[42]
Bulgariassa on 210 lentopaikkaa, joista kahdessa on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautateitä on 4151 kilometriä. Satamakaupungit ovat Burgas ja Varna.[1] Kaupunkien välisessä liikenteessä junat ovat edullisia mutta usein hitaita ja epämukavia. Myös valtion omistamia bussilinjoja on moitittu hitaiksi ja niiden kalustoa vanhentuneeksi, mutta yksityisillä yhtiöillä on modernimpaa kalustoa.[43]
Heinäkuussa 2011 Bulgariassa arvioitiin olevan 7093635 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennassa suurimman etnisen ryhmän muodostivat bulgarialaiset (83,9prosenttia), ja merkittäviä vähemmistöjä olivat turkkilaiset (9,4prosenttia) ja romanit (4,7prosenttia). Muita väestöryhmiä olivat esimerkiksi makedonialaiset, armenialaiset ja tataarit.[1] Islaminuskoisia pomakkeja pidetään virallisesti etnisinä bulgarialaisina[44]. Vuoden 2011 väestölaskennassa ortodokseja oli 59,4prosenttia, islaminuskoisia 7,8prosenttia, katolisia 0,7prosenttia ja protestantteja 0,9prosenttia ja muita uskontoja edusti 0,15prosenttia väestöstä. Uskonnottomia oli 3,7prosenttia, 5,5prosenttia vastasi ettei kerro kantaansa ja 21,8prosenttia ei vastannut kyselyyn ollenkaan.[45]
84,8prosenttia väestöstä puhuu äidinkielenään bulgariaa, joka on maan virallinen kieli.[1] Se kuuluu slaavilaisiin kieliin.
Vuonna 2007 arvioitiin, että Bulgaria on jo saavuttanut YK:n vuosituhattavoitteista kolme: peruskoulutukseen, sukupuolten tasa-arvoon ja odottavien äitien terveyteen liittyvät tavoitteet. Muidenkin tavoitteiden saavuttaminen on todennäköistä.[46]
Bulgariassa koulunkäynti on pakollista 7–16-vuotiaille. Opetuskieli on yleensä bulgaria, mutta etnisten vähemmistöjen lapset voivat saada opetusta äidinkielellään. Toisen asteen oppilaitoksissa on yleissivistäviä, ammatillisia, kielikouluja ja kansainvälisiä kouluja. Korkea-asteen oppilaitoksia on 51. Kouluissa on kaksi lukukautta: syyskuun puolivälistä jouluun ja tammikuusta kesäkuun loppuun. Yliopistojen vuosi alkaa lokakuun alusta, ja opetusta annetaan 30 viikkoa vuodessa.[47]
Bulgarian kulttuuriin kuuluu traakialaisia ja slaavilaisia elementtejä, ja siinä on lisäksi Bysantin, Turkin ja Kreikan vaikutteita. Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvat traakialaiset hautakammiot Kazanlăkissa ja Sveštarissa.[48]
Bysantin taiteesta kehittyi Veliko Tărnovon mukaan nimetty kristillisen taiteen koulukunta. Bulgarialainen kirkkotaide kukoisti etenkin 1200- ja 1300-luvuilla, mutta se selvisi ottomaanien valtakaudenkin yli.[49] Kirkot ovat komeita, ja monet niistä on rakennettu kansallisromanttisella kaudella ottomaanivallan lopussa.[50] Bojanan kirkko, Ivanovon kallioon hakatut kirkot ja Rilan luostari ovat maailmanperintökohteita.[48]
Christo Javacheff on bulgarialaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva ympäristötaiteilija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat muoviin käärityt suuret esineet ja rakennukset.[51]
Toiseen maailmansotaan asti Bulgaria oli enimmäkseen maaseutua, mutta sen jälkeen maa teollistui nopeasti ja kaupunkeihin rakennettiin neuvostotyylisiä betonilähiöitä. Kylien ja pikkukaupunkien perinteiset talot ovat usein puuta, ja niissä on pieniruutuiset ikkunat ja korkea aita ympärillä. Sisäkatoissa on taidokkaita puuleikkauksia.[50]
Bulgarialaisessa kansanmusiikissa on kehitetty erityinen kurkkulaulutekniikka.[49] Musiikin ominaispiirteisiin kuuluvat myös erikoiset tahtilajit kuten 5/8, 11/8 tai jopa 15+14/8. Kansanomaisia lyömä- ja jousisoittimia käytetään yhä.[52] Kommunismin aikana valtio rahoitti kansanmusiikkiryhmiä, joiden tehtävänä oli sekä säilyttää perinnettä että jalostaa siitä korkeakulttuuria.[50] Bulgaria on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 2005 lähtien. Se pääsi finaaliin 2007.[53]
Ennen toista maailmansotaa Bulgariassa tekivät elokuvia lähinnä dokumentaristit ja amatöörit. Kommunistivallan aikana taloudellinen tuki oli turvattu mutta ilmaisunvapaus rajoitettua. Elokuva-alan ammattilaisia koulutettiin Neuvostoliitossa, Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja vuodesta 1973 myös kotimaassa. Vuosittain ilmestyi noin 25 elokuvaa. 1970-luvulla tehtiin elokuvia maaltamuutosta ja arjen ongelmista. Vuoden 1989 jälkeen ilmaisunvapaus laajeni mutta samalla syntyi myös talousongelmia, kun kotimainen elokuva joutui kilpailemaan Hollywoodin suurtuotantojen kanssa. 1990-luvun alussa suuret studiot joutuivat irtisanomaan paljon henkilökuntaansa. Elokuva-alan toipuminen alkoi 2000-luvun alussa.[54]
Bulgarian kirjakieli alkoi kehittyä 800-luvulla, kun Kyrillos ja Metodios kehittivät kyrillisen kirjaimiston edeltäjän, glagoliittisen kirjaimiston. Varhainen kultakauden kirjallisuus oli aluksi lähinnä uskonnollisten tekstien käännöksiä, mutta pian alettiin kirjoittaa historiaa ja maantietoa käsitteleviä teoksia. Hopeakaudella, 1330- ja 1400-luvulla, kehittyi uusia kirjallisuuden lajeja. Kansallisen heräämisen aikakausi alkoi 1700-luvun puolivälissä. Humanismi ja kansallisuusaate olivat keskeisiä teemoja, ja kansanperinnettä hyödynnettiin korkeakulttuurissa. Kansa oli pitkään lukutaidotonta, joten suullinen perinne on säilynyt hyvin. Ensimmäinen bulgarialainen romaani, Ivan Vazovin Ikeen alla vuodelta 1894 käsitteli ottomaaneista vapautumista. Maailmansotien välissä runous ja näytelmäkirjallisuus kukoistivat, individualismi ja symbolismi olivat muodissa ja patrioottien rinnalle nousivat boheemit runoilijat. Kommunismiaikana bulgarialainen kirjallisuus sai vaikutteita sosialistisesta realismista. 1900-luvun suuria bulgarialaisia filosofeja ja kirjailijoita ovat Julia Kristeva ja Tzvetan Todorov.[55] Bulgariassa syntynyt Elias Canetti voitti Nobelin kirjallisuuden palkinnon 1981.[56]
Bulgarialainen ruokavalio perustuu paikallisiin, vuodenajalle tyypillisiin ruoka-aineisiin. Leipä ja maitotuotteet, etenkin jogurtti ja tuorejuusto, ovat sen tärkeitä osia. Kotiruoka on usein keittoja, salaatteja ja pataruokia tai grillattua lihaa ja täytettyjä kasviksia. Banitsa on suosittu piirakkaruoka. Alkoholittomia perinnejuomia ovat viljapohjainen boza ja jogurtista ja vedestä tehty ayran. Suosittuja alkoholijuomia ovat hedelmistä tislattu rakija sekä viinit.[50]
Bulgaria on osallistunut kesäolympialaisiin vuodesta 1924 ja talviolympialaisiin vuodesta 1936.[57]
Voimistelun lisäksi (Maria Gigova, Maria Petrova, Simona Peitševa) bulgarialaiset ovat kunnostautuneet muun muassa kamppailu- ja voimailulajeissa, kuten painissa ja painonnostossa, sumopainissa, melonnassa, soudussa, lentopallossa, tenniksessä (Grigor Dimitrov, Magdalena Maleeva), korkeushypyssä (Stefka Kostadinova) ja shakissa (Veselin Topalov, Antoaneta Stefanova).[58]
Bulgarian jalkapallomaajoukkue on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994. Marraskuussa 2011 se oli FIFA-rankingissa sijalla 85.[59]
Citation error, replace with{{cite book| author = Glenn E. Curtis (toim.)| title = Bulgaria: A Country Study| publisher = Library of Congress| year = 1992| format = [ online version]| accessdate = 5.4.2012}} Citation error, replace with{{cite book| author = Bulgaria: The Bradt Travel Guide| title = Kay, Annie| location = Chalfont St Peter| publisher = Bradt Travel Guides| year = 2008| id = ISBN 1-84162-155-2| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google-kirjat]| accessdate = 6.4.2012}}
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:41.58 Balkanin maat