Sonny Liston
Charles L. ”Sonny” Liston (8. toukokuuta 1932 Arkansas (syntymäaika ja tarkka paikka kiistanalaisia) – 30. joulukuuta 1970 Las Vegas, Nevada) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä ja painoluokkansa maailmanmestari. Hän voitti maailmanmestaruutensa Floyd Pattersonilta vuonna 1962 ja puolusti sitä kerran uusintaottelussa. Liston voitti Pattersonin molemmilla kerroilla tyrmäyksellä jo ensimmäisessä erässä. Vuonna 1964 hän menetti yllättäen maailmanmestaruutensa Muhammad Alille eikä pystynyt voittamaan sitä takaisin uusintaottelussakaan. Sen jälkeen hän ei enää otellut mestaruudesta.
Sonny Listonia pidettiin jo elinaikanaan merkittävänä nyrkkeilijänä, ja maailmanmestaruusaikanaan häntä verrattiin Joe Louisin ja Rocky Marcianon kaltaisiin suuriin maailmanmestareihin. Liston oli aikansa keskivertonyrkkeilijöitä noin kymmenen kiloa painavampi ja tyyliltään hyökkäävä. Hänellä oli myös pelottava maine muiden nyrkkeilijöiden keskuudessa, eivätkä esimerkiksi aikansa huiput Ingemar Johansson, Henry Cooper tai Joe Frazier, suostuneet kohtaamaan häntä. Myös Muhammad Ali myönsi jälkikäteen pitäneensä Listonia pelottavana vastustajana.
Listonilla oli yhteyksiä alamaailmaan ja mafiaan, ja rikolliset vaikuttivat hänen taustajoukoissaan koko uran ajan. Näiden yhteyksien on väitetty jopa vaikuttaneen hänen ennenaikaiseen kuolemaansa vuonna 1970, mutta tätä ei ole voitu todistaa. Listonin elämästä on tehty vuonna 2008 ensi-iltansa saanut elokuva Phantom Punch, jossa häntä näyttelee Ving Rhames.[1]
Listonin tarkkaa syntymäaikaa ei tiedetä ja paikastakin on ristiriitaista tietoa. Hän syntyi Arkansasin osavaltiossa vuosien 1930–1940 välillä puuvillanviljelijä Tobin ja Helen Listonin perheeseen, jossa oli hänen lisäkseen 24 lasta.[2][3] Perhe oli köyhä, ja Liston tapasi usein sanoa: ”Siitä lähtien kun synnyin, olen taistellut elämästäni.”[4] Koska lapset syntyivät kotona, heillä ei ollut syntymätodistuksia.[3] Paikallinen legenda tosin kertoo, että Listonin synnyttyä puuhun tehtiin merkki sen muistoksi.[5] Liston kirjoitti syntymätodistuksensa jälkikäteen vuonna 1953 ja ilmoitti siinä syntymäpäiväkseen 8. toukokuuta 1932. Päivämäärän paikkansapitävyys on kuitenkin kiistanalainen.[3]
Listonin lapsuus oli vaikea, sillä perheen isä pahoinpiteli usein lapsiaan.[6] Hän ei koskaan oppinut lukemaan, ja tarvitsi koko uransa ajan lukemiseen tuttavien apua.[7] 13-vuotiaana Liston karkasi kotoaan St. Louisiin ja joutui siellä kasvatuslaitokseen.[7] Hän ajautui jo nuorena rikollisuuteen ja liittyi joukkoon, joka hänen omien sanojensa mukaan oli "aina etsimässä vaikeuksia".[8] Hän toimi pitkään John Vitale -nimisen gangsterin henkivartijana ja loi järjestäytyneen rikollisuuden piiristä tuttavuuksia, jotka tulisivat piinaamaan häntä läpi elämän.[9]
Kun Liston syyllistyi ravintolan aseelliseen ryöstöön sekä useisiin pahoinpitelyihin ja varkauksiin, hänet tuomittiin lopulta viideksi vuodeksi Missourin vankilaan vuonna 1950.[4][6][7][10] Tuolloin katolinen vankilapastori Edward Murphy keksi ohjata uskonsa yhteiskuntaan menettäneen Listonin nyrkkeilyn pariin antaakseen hänelle muuta ajateltavaa.[4][7][6] Vankien nyrkkeilyohjelmaa vetänyt pastori Alios Stevens perehdytti hänet lajiin tarkemmin,[7][6][8] ja Liston voitti vankilansa nyrkkeilymestaruuden.[7] Nyrkkeilyn ja katolisen uskonnon yhteys näkyi myöhemminkin Listonin elämässä, sillä hänen puolustaessaan mestaruuttaan pukuhuoneessa oli toisinaan odottamassa pappeja, joilla oli rinnassaan ”I like Sonny” -pinssit.[7]
Päästyään ehdonalaiseen 1952[5] Sonny Liston aloitti välittömästi uran amatöörinyrkkeilijänä, vaikka olikin monia muita aloittelevia nyrkkeilijöitä vanhempi. Lyhyellä amatööriurallaan Liston voitti St. Louisin ja Missourin paikalliset Golden Gloves -mestaruudet, joiden kautta hän pääsi nousemaan kansalliselle tasolle. Amatöörinä hän voitti mm. Helsingin olympiakisojen raskaan sarjan voittajan Ed Sandersin. Voitettuaan myös kansallisen Golden Gloves -mestaruuden vuonna 1953 hän siirtyi ammattilaiseksi.[8] Ensimmäisessä ottelussaan 2.syyskuuta 1953 Liston tyrmäsi Don Smithin heti ensimmäisessä erässä, vain 33sekuntia ottelun alkamisen jälkeen.[7] Kuudennessa ottelussaan, joka myös esitettiin televisiossa, hän voitti kahdeksaneräisessä kamppailussa John Summerlinin, joka oli siihen mennessä voittanut 22ottelua ja hävinnyt yhden. Liston voitti Summerlinin myös uusintaottelussa. Tämän jälkeen hän kärsi uransa ensimmäisen tappion Marty Marshallille, joka mursi hänen leukaluunsa ja sai pistevoiton.[7] Liston on selittänyt tappiotaan kertomalla, että Marshallin alkeellinen tyyli huvitti häntä eikä hän naurultaan pystynyt pitämään suutaan kiinni.[7][6] Vuonna 1955 Liston voitti kaikki kuusi otteluaan, joista viisi tyrmäyksellä. Yksi hävinneistä oli Marshall, jonka Liston tyrmäsi kuudennessa erässä.[7]
Ensimmäisessä ottelussaan vuonna 1956 Liston kohtasi jälleen Marshallin ja voitti kymmeneräisen kamppailun pisteillä. Sitten hän joutui ongelmiin, kun hän löi virantoimituksessa ollutta poliisia.[7] Tapaus sai paljon julkisuutta, ja Liston tuomittiin vuodeksi vankilaan.[6] Hän ei otellut lainkaan vuonna 1957.
Liston vapautui vankilasta kuusi kuukautta tuomionsa saamisen jälkeen, mutta palasi takaisin nyrkkeilykehiin vasta tammikuussa 1958. Tuolloin hän nousi lopullisesti nyrkkeilymaailman huipulle.[6] Vuosina 1958–1961 Liston otteli 19 kertaa ja voitti jokaisen ottelunsa, niistä 16 tyrmäyksellä. Hän kohosi nopeasti maailmanmestarin ykköshaastajaksi, mutta ei kuitenkaan päässyt mestaruusotteluun asti. Tuona aikana Liston kävi kaksi ottelua kovana lyöjänä tunnettua Cleveland Williamsia vastaan ja tyrmäsi hänet nopeasti kolmannessa ja toisessa erässä.[9] Williamsia vastaan käymässään ensimmäisessä ottelussa Listonin nenä murtui.[6] Hän on myöhemmin pitänyt ottelua uransa käännekohtana, sillä Williams pakotti häntä muuttamaan tyylinsä suoraviivaisemmaksi ja hyökkäävämmäksi. Samalla tyylillä hän otteli myöhemmin Pattersonia vastaan maailmanmestaruudesta.[11]
Zora Folley käytti Listonia vastaan välttelevää taktiikkaa ja yritti voittaa hänet pysyttelemällä etäällä ja perääntymällä. Liston pystyi kuitenkin lyömään häntä pitkillä ja tarkoilla jabeilla, kääntyipä hän mihin suuntaan hyvänsä, ja tyrmäsi Folleyn kolmannessa erässä. Folley on kertonut, että hän näki kanveesissa maatessaan suuren hahmon leijuvan yläpuolellaan. Kysyttyään hahmolta, mitä tapahtui, Liston kertoi tyrmänneensä hänet.[11]
Tuohon aikaan Listonilla oli pelottava maine, ja osa hänen ottelupalkkioistaan jouduttiin käyttämään vastustajien houkuttelemiseksi.[12] Siitä huolimatta esimerkiksi brittiläinen Henry Cooper ja ruotsalainen Ingemar Johansson eivät koskaan suostuneet kohtaamaan Listonia. Eddie Machen sanoi ennen ottelua Listonille punnituksessa, ettei tämä pelota häntä. Liston vastasi Machenille, että kehässä hän pelkäisi. Machen käytti hyvin puolustavaa taktiikkaa, pyrki peruuttamaan vastustajansa tieltä ja löi sääntöjen vastaisia iskuja.[6] Liston voitti Machenin pisteillä. Ottelun jälkeen Liston sanoi: "Minä en yrittänyt muuta kuin taistella, mutta hän ei halunnut muuta kuin pysyä elossa.".[11]
Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy totesi kerran maailmanmestari Floyd Pattersonille, että olisi mielenkiintoista nähdä hänet kehässä Sonny Listonin kanssa. Vastoin valmentajansa ja managerinsa Cus D’Amaton ohjeita Patterson suostui otteluun sillä ehdolla, että Listonin pitäisi ensin voittaa saksalainen Albert Westphal. Liston tyrmäsi Wesphalin ottelun ensimmäisessä erässä voimakkaalla jabilla ja pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ottelemaan maailmanmestaruudesta.[6] Titteliotteluaan varten Liston harjoitteli ankarasti vastustajan ajamista kulmaan ja voimaa. Hän oli hyvin itsevarma ottelun tuloksesta; kun eräs toimittaja kysyi häneltä, uskooko Liston voivansa lyödä Pattersonin, hän vastasi: ”Mikä saa sinut luulemaan, etten pystyisi?”.[11]
25. syyskuuta 1962 vain yhden tappion urallaan kokenut Liston kohtasi maailmanmestari Pattersonin Chicagon Comiskey Parkilla käydyssä ottelussa. Hän lähti kamppailuun asiantuntijoiden selkeänä ennakkosuosikkina.[6] Liston täytti odotukset hyökkäämällä heti ottelun alettua Pattersonin kimppuun ja lyömällä tätä vartaloon molemmin käsin. Kun ensimmäistä erää oli oteltu kaksi minuuttia ja kuusi sekuntia, Liston tyrmäsi Pattersonin jabilla.[8] Ensimmäistä kertaa nyrkkeilyhistoriassa raskaansarjan maailmanmestari oli vaihtunut ensimmäisessä erässä tapahtuneella tyrmäyksellä,[13] ja jo seuraavana päivänä chicagolaiset sanomalehdet ilmoittivat, että 18894 ottelua paikan päällä seurannutta katsojaa oli saanut todistaa nyrkkeilyhistorian kolmanneksi nopeinta tyrmäystä.[8]
Liston puolusti maailmanmestaruuttaan ensimmäistä kertaa Pattersonia vastaan käymässään uusintaottelussa 22. heinäkuuta 1963 Las Vegasin Convention Centerissä. Myös tällä kertaa Patterson joutui tyrmätyksi heti ensimmäisessä erässä, kestettyään vain neljä sekuntia pidempään ja käytyään maassa kolmesti.[6] Molemmat ottelijat tienasivat kamppailusta 1,5 miljoonaa dollaria.[13]
Vuonna 1963 Liston kävi esiintymässä nyrkkeilyfaneille Euroopassa, mutta sitä jouduttiin lyhentämään ihmisten kiinnostuksen puutteen takia. Liston vieraili myös Suomessa ja veti Linnanmäelle suuren yleisöjoukon seuraamaan naruhyppyään (Suomesta ei löytynyt sopivaa nyrkkeilijää edes harjoitusvastustajaksi) lavalle rakennetussa kehässä.[6]
Listonin seuraava haastaja oli nuori Cassius Clay, joka oli voittanut alemman raskaan sarjan olympiakultaa vuoden 1960 Rooman kisoissa. Hän oli noussut Listonin ja Pattersonin ensimmäisen ottelun jälkeen kehään ja jättänyt haasteensa hallitsevalle mestarille. Kun vastausta ei tullut, Clay esitti haasteen uusintaottelussa, jolloin Liston hyväksyi sen.[14]
Nyrkkeilyasiantuntijat eivät uskoneet Clayn mahdollisuuksiin, koska hän oli niin nuori.[13] Clay oli tapansa mukaan ennustanut kamppailun päättyvän kahdeksannessa erässä, mihin Liston totesi, että kaksi erää riittää.[6] Otteluun lähdettäessä vedonlyöntikertoimet olivat 7–1 Listonin hyväksi,[15] ja hän ihmetteli ennen ottelua huolettomasti, kuinka saisi nyrkkinsä ulos haastajansa suuresta suusta.[13] Kaikesta huolimatta Clay oli varma voitostaan ja nimitteli Listonia ”rumaksi karhuksi”.[6] Hän häiritsi Listonia tunkeutumalla hänen harjoitussalilleen ja jopa hänen kotiinsa Denverissä. Clay soitti puhelinkopista kaikille Denverin sanomalehdille ja televisiokanaville, matki vanhan naisen ääntä ja kertoi Cassius Clayn aikovan ”tunkeutua Listonin kotiluolaan yöllä”. Clay otti mukaansa karhunraudat ja turkin ja meni Listonin pihalle, jolloin hiilihangolla aseistautunut Liston käski hänen poistua. Poliisi ehti saapua paikalle ennen tilanteen kärjistymistä.[16]
Clayn tempaukset saivat Listonin hämilleen, koska hän ei tiennyt, oliko hänen vastustajansa peloissaan vai hullu. Liston yritti vielä ennen kamppailua nujertaa Clayn pelätyllä tuijotuksellaan, mihin Clay vastasi: ”I’ve got you now, Chump!”[6] Clay on kuitenkin myöhemmin myöntänyt pitäneensä Listonia pelottavana vastustajana.[16]
Ottelu käytiin 25. helmikuuta 1964 Miami Beachissa. Aluksi Clay löi mestaria jabilla ja liikkui tämän ympärillä, jolloin Liston joutui ajamaan häntä takaa. Liston löi Clayn vartaloon kovia koukkuja, joilla oli voittanut aikaisemmat vastustajansa, mutta ne eivät hidastaneet Clayn liikkumista. Kolmannessa erässä Liston sai silmänsä yläpuolelle uransa ensimmäisen haavan. Neljännen erän jälkeen Clayn silmiin oli joutunut ainetta, jota Listonin kulmamiehet olivat käyttäneen tämän haavan paikkaamiseen ja jota oli päätynyt hänen hanskoihinsakin.[6] Clay olisi halunnut luovuttaa, mutta hänen valmentajansa Angelo Dundee pakotti jatkamaan. Kuudennessa erässä aine oli lähtenyt Clayn silmistä ja hän hallitsi kamppailua.[6] Erän jälkeen Liston luovutti kipeään olkapäähänsä vedoten. Ottelu oli silloin kehätuomarin ja arvostelutuomarien laskelmien mukaan tasatilanteessa.[17] Koska ottelun tulos oli yllättävä, lehdistössä alkoi liikkua huhuja Listonin leirin järjestämästä vedonlyöntipetoksesta. Las Vegasin vedonlyöntitoimistot kuitenkin vahvistivat, ettei Clayn puolesta ollut pelattu epäilyttävän suuria summia rahaa.[18] Väitettiin myös, että Liston olisi luovuttanut ja käyttänyt olkapäävammaa tekosyynä tajuttuaan, ettei voi voittaa haastajaansa.[5]
Ottelun jälkeisenä päivänä Clay ilmoitti liittyneensä Nation of Islamiin ja muutti nimensä Cassius X:ksi ja myöhemmin Muhammad Aliksi. Hän menetti WBA:n maailmanmestaruuden suostuttuaan kohtaamaan uusintaottelussa Listonin, joka ei ollut liiton määrittämä ykköshaastaja, joten uusintaottelussa oli panoksena ainoastaan WBC:n mestaruusvyö.[19] Uusintaottelu käytiin pienessä Lewistonin kaupungissa Mainessa 25. toukokuuta 1965. Ennen ottelun alkua Listonin harjoittelu ei sujunut hyvin, vaikka hän treenasi kovemmin kuin koskaan ennen. Hän oli jälleen kamppailun ennakkosuosikki, mutta tällä kertaa vedonlyöjien voittosuhde oli vain 8–5.[6] Ottelun alettua Ali liikkui nopeasti ympäriinsä tanssiliikkein ja yritti pitää etäisyyttä vastustajaansa. Yllättäen hän löi äärimmäisen nopean oikean (tunnetaan nimellä Phantom Shot[15], suom. Haamuisku), joka kaatoi Listonin kanveesiin ensimmäistä kertaa tämän uralla. Iskun nopeudeksi on myöhemmin laskettu kaksi sadasosasekuntia dokumentissa Kehäkuninkaat vuonna 1996. Ali seisoi Listonin vieressä ja huusi hänelle samalla, kun kehätuomari Jersey Joe Walcott yritti saada Alin takaisin kulmaukseensa. Tuomari unohti tämän vuoksi laskea Listonille lukua, ja hän pääsi nousemaan ylös kanveesista. Miehet jatkoivat ottelua, kunnes tuomari kävi tiedustelemassa ajanottajalta, kauanko Liston oli ollut kanveesissa. Saatuaan tietää ajan tuomari päätti keskeyttää ottelun ja julisti Alin voittajaksi tyrmäyksellä.[5] Koska toinen ottelu oli ensimmäistäkin yllättävämpi, se herätti jälleen epäilyksiä siitä, että tulos olisi ollut ennalta sovittu. Liston kielsi tämän jyrkästi kaksi vuotta myöhemmin antamassaan haastattelussa.[20] Hän on itse sanonut, että Ali sattui vain lyömään häntä oikealla hetkellä, kun hänen tasapainonsa ei ollut kunnossa.[5]
Ottelun jälkeen Liston vetäytyi yksin hotellihuoneeseensa murjottamaan tappiotaan. Floyd Patterson, jolta Liston oli mestaruutensa voittanut, astui huoneeseen ja yritti lohduttaa tätä kertomalla, miltä hänestä oli tuntunut omien ensimmäisen erän tappioidensa jälkeen. Liston ei vastannut mitään, mutta kun Patterson oli poistumassa huoneesta, Liston kiitti häntä saamastaan tuesta.[21]
Tappionsa jälkeen Liston vetäytyi vuodeksi julkisuudesta, kunnes teki yllättävän paluun Tukholmassa järjestetyssä ottelussa, jossa hän voitti saksalaisen Gerhard Zechin seitsemännen erän tyrmäyksellä.[22] Hän otteli Ruotsissa neljä ottelua vuosien 1966–1967 välillä ja voitti yhden vastustajansa teknisellä tyrmäyksellä ja loput kolme tyrmäyksellä. Yhtä myöhemmin Meksikossa käytyä ottelua lukuun ottamatta nämä olivat hänen ainoat ottelunsa Yhdysvaltojen ulkopuolella.[23] Listonin suosio Ruotsissa oli lähes yhtä suuri kuin Floyd Pattersonin, joka oli vieraillut siellä muutamaa vuotta aiemmin.[22]
Tappioistaan ja iästään huolimatta Liston oli edelleen pelätty vastustaja, ja esimerkiksi maailmanmestariksi Alin jälkeen noussut Joe Frazier kieltäytyi kohtaamasta häntä. Samoihin aikoihin tuleva maailmanmestari George Foreman ystävystyi Listonin kanssa, joka myös toimi tämän harjoitusvastustajana. Jälkikäteen Foreman ihmetteli, kuinka hänen iskunsa eivät tuntuneet vaikuttavan Listoniin. Lisäksi Foreman sanoi Listonin olevan miellyttävä kaveri.[6]
Sonny Liston jatkoi nyrkkeilijänuraansa voitokkaasti vielä vuosikymmenen loppuun. Vain yksi voitoista tuli pisteillä ja loput tyrmäyksellä. 12. marraskuuta 1968 Liston otteli Roger Rischeriä vastaan hyväntekeväisyysottelussa, jossa kerättiin rahaa Ben Anolikille, Pennsylvanian ensimmäiselle sydänsiirtopotilaalle. 6. joulukuuta 1969 hän kohtasi Leotis Martinin ottelussa uudelleen luodusta NABF:n raskaansarjan mestaruudesta ja koki uransa neljännen tappion, kun Martin tyrmäsi hänet voimakkaalla suoralla yhdeksännessä erässä. Pian ottelun jälkeen Martin joutui lopettamaan uransa, koska Listonin isku oli puhkaissut hänen verkkokalvonsa.[23] Liston otteli vielä kerran 29. kesäkuuta 1970 voittaen nuoren Chuck Wepnerin teknisellä tyrmäyksellä kymmenennessä erässä.[24]
6. tammikuuta 1971[25] Geraldine Liston palasi kotiin Las Vegasiin viikon matkaltaan St. Louisista ja löysi 38-vuotiaan aviomiehensä Sonny Listonin kuolleena sängystä.[4] Ruumiin lähettyviltä löytyi huumeiden piikittämiseen käytettäviä välineitä. Poliisit päättelivät ovelle jääneistä sanomalehdistä, että Liston oli ollut kuolleena jo kahdeksan päivää, joten viralliseksi kuolinpäiväksi merkittiin 30. joulukuuta 1970.[26] Kuolemaa pidetään yleisesti epäilyttävänä, koska Listonilla oli paljon yhteyksiä alamaailmaan, mutta rikollisten osuutta ei ole koskaan voitu todistaa.[9] Tarkka kuolinsyy jäi selvittämättä, mutta huumeiden vaikutusta on epäilty. Listonin käsivarressa oli useita neulanjälkiä, ja keittiöstä löydettiin poliisin etsintöjen yhteydessä heroiinia.[4] Monet Listonin lähipiirissä ovat väittäneet, että kuolema olisi vain lavastettu huumeiden yliannostukseksi. Heidän mukaansa Liston pelkäsi neuloja eikä olisi sen vuoksi voinut piikittää itseensä heroiinia.[26] Hänen tiedetään silti käyttäneen vahvoja huumeita ainakin viimeisinä vuosinaan.[6][22]
Sonny Liston on haudattu Paradise Gardens -hautausmaalle Las Vegasissa. Hänen pronssiseen hautakiveensä on kirjoitettu: "Charles Sonny Liston. 1932–1970. A man."[26]
Nyrkkeilyä seurannut yleisö ei yleensä pitänyt Listonista, minkä takia häntä on sanottu lajin vihatuimmaksi maailmanmestariksi Jack Johnsonin jälkeen.[2][8] Silti asiantuntijat pitivät häntä hänen huippuaikoinaan yhtenä kaikkien aikojen suurimmista mestareista ja vertasivat häntä samalla tyylillä otelleisiin nyrkkeilylegendoihin, kuten Rocky Marcianoon ja Joe Louisiin.[13] Kun Liston voitti maailmanmestaruuden, The Ring -lehden perustaja Nat Fleisher ehti julistamaan hänet kaikkien aikojen parhaimmaksi nyrkkeilijäksi, ja entinen maailmanmestari Joe Louis sanoi hänen pysyvän mestarina niin kauan kuin haluaa.[6][8] Kun Liston yllättäen menetti mestaruutensa Cassius Claylle ja hävisi uusintaottelunkin, hänen mahdollisuuksiinsa nousta uudestaan mestaruusotteluun ei enää yleisesti uskottu.[22] Myöhemmin on esitetty spekulaatioita, että Liston olisi ollut Claylle hävitessään jo yli 40-vuotias, jolloin hän olisi ollut aikanaan maailman vanhin raskaansarjan maailmanmestari. Tämä näkemys on esitetty, koska Liston näytti huomattavasti ilmoittamaansa vanhemmalta eikä hänen syntymäajastaan ole varmuutta.[3]
Arvostettu suomalainen nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimo on arvioinut kirjassaan Kehän sankarit Listonin olleen vuosina 1958–1963 "todella maailman paras".[22] Vuonna 2005 International Boxing Research Organization sijoitti hänet 9 listallaan parhaimmat raskassarjalaiset kautta aikojen.[27]
Ottelutyyliltään Liston oli hyökkäävä, ja hänen tapaansa kuului usein käydä päin vastustajan iskuja. Hänen fyysiset avunsa olivat merkittävät jo hänen aloittaessaan uransa. Hän oli 184senttimetriä pitkä, mutta hänen ulottuvuutensa oli noin 213senttimetriä. Lisäksi hänen nyrkkinsä oli aikakauden kookkain (maailmanmestareista ainoastaan Primo Carneran nyrkki on ollut yhtä suuri[7]), ympärysmitaltaan 38senttimetriä.[6] Siksi hänen nyrkkeilyhansikkaansa jouduttiin myöhemmin valmistamaan tilaustyönä.[7] Listonin niska oli vahva, minkä vuoksi häntä ei ollut helppo tyrmätä.[8] Painoa hänellä oli koko uransa ajan keskimäärin 95kilogrammaa,[6] minkä takia hän varsinkin uransa alussa oli usein vastustajiaan kookkaampi, koska 1950-luvun alun raskassarjalaiset painoivat keskimäärin 80–85kilogrammaa.[7] Painoedun lisäksi hänen voimakkaat iskunsa osaltaan korvasivat puutteellista tekniikkaa[7], ja iskujenvaihdossa Liston pystyi voittamaan kaikki vastustajansa, sillä hän osasi lyödä vahvoja koukkuja molemmilla käsillään.[6][8] Myös hänen jabinsa oli tavanomaista voimakkaampi, ja Liston pystyi jopa tyrmäämään vastustajiaan sillä.[6]
Listonin merkittävin heikkous oli jalkatyö, ja hän liikkui kehässä kömpelösti. Lisäksi hänen ottelutaktiikkansa oli usein yksinkertainen. Näiden puutteiden takia hän joutui varsinkin uransa alussa tyytymään usein pistevoittoihin, koska ei kyennyt saamaan nopeampia vastustajiaan kiinni.[7][6] Myös Listonin oikeaa suoraa pidettiin heikkona, minkä takia hän pyrkikin iskemään vasemmalla aina kuin mahdollista.[11]
Listonin läheiset suhteet järjestäytyneeseen rikollisuuteen olivat yleisesti tiedossa hänen uransa aikana.[8] Tuttavat ovat kertoneet Listonin ihailleen rikollisia ja pitäneen heitä "mahtavina".[9] Jo poikana hän oli isokokoinen ja joutui jengissä usein hoitamaan väkivaltaiset tehtävät.[7] Listonin managerina hänen ammattilaisuransa alussa toimi tunnettu gangsteri Joseph "Pep" Barone, joka oli toiminut rikollisjohtaja Frankie Carbon luottomiehenä.[10] Virallisesti Barone vaihdettiin George Katziin, jotta Liston olisi päässyt suuriin otteluihin, mutta hänen tiedetään vaikuttaneen Listonin uraan myöhemminkin.[9] Kun Liston tienasi 80000dollaria oteltuaan saksalaisen Albert Westphalin kanssa, ainakin 18000dollaria rahoista päätyi Baronelle.[10]
Kun Liston pääsi vihdoin maailmanmestaruusotteluun Floyd Pattersonia vastaan, hän ilmoitti julkisuudessa katkaisseensa kaikki suhteensa alamaailmaan.[9] 1950-luvun lopulla FBI yritti kitkeä järjestäytyneen rikollisuuden vaikutuksen ammattijärjestöihin, uhkapelaamiseen ja ammattiurheiluun. Näissä olosuhteissa ei pidetty hyvänä, että maailmanmestariksi nousisi nyrkkeilijä, jonka tiedettiin olleen tekemisissä mafian kanssa.[8]
Yhteydet alamaailmaan vaikeuttivat Listonin uraa, eikä hänen annettu otella kertaakaan New Yorkissa, lähimmilläänkin vain Baltimoressa. Tästä huolimatta rikollisten vaikutuksesta Listonin uraan tai otteluiden lopputuloksiin ei ole tarkkaa tietoa. Pidetään epätodennäköisenä, että rikolliset olisivat vaikuttaneet varsinkaan Listonin alkuaikojen otteluihin, eikä heillä ainakaan todistettavasti ollut osuutta hänen ennenaikaiseen kuolemaansa.[9]
50 voittoa (KO 39), 4 tappiota (KO 3), 0 tasapeliä[23] KO = Tyrmäys, TKO = Tekninen tyrmäys, PTS = PisteilläTulosVastustajaTuomioEräPäiväPaikkaHuomioVoittoDon SmithTKO1 42.9.1953United States, Saint Louis, MissouriDebyyttiottelu ammattilaisenaVoittoPonce de LeonPTS417.9.1953United States, Saint Louis, MissouriVoittoBennie ThomasPTS621.11.1953United States, Saint Louis, MissouriVoittoMartin LeeTKO6 625.1.1954United States, Saint Louis, MissouriVoittoStanley HowlettPTS631.3.1954United States, Saint Louis, MissouriVoittoJohnny SummerlinPTS89.6.1954United States, Detroit, MichiganVoittoJohnny SummerlinPTS810.8.1954United States, Detroit, MichiganTappioMarty MarshallPTS87.9.1954United States, Detroit, MichiganVoittoNeal WelchPTS81.3.1955United States, Saint Louis, MissouriVoittoMarty MarshallTKO6 1021.4.1955United States, Saint Louis, MissouriVoittoEmil BrtkoTKO5 105.5.1955United States, Pittsburgh, PennsylvaniaVoittoCalvin ButlerTKO2 825.5.1955United States, Saint Louis, MissouriVoittoJohnny GrayTKO6 1013.9.1955United States, Indianapolis, IndianaVoittoLarry WatsonTKO4 1013.12.1955United States, East Saint Louis, MissouriVoittoMarty MarshallPTS106.3.1956United States, Pittsburgh, PennsylvaniaEi otellut vuonna 1957 jouduttuaan vankilaan poliisin lyömisestä.VoittoBilly HunterTKO2 629.1.1958United States, Chicago, IllinoisVoittoBen WiseTKO4 811.3.1958United States, Chicago, IllinoisVoittoBert WhitehurstPTS103.4.1958United States, Saint Louis, MissouriVoittoJulio MederosTKO2 1014.5.1958United States, Chicago, IllinoisVoittoWayne BetheaTKO1 106.8.1958United States, Chicago, IllinoisVoittoFrankie DanielsKO1 107.10.1958United States, Miami Beach, FloridaVoittoBert WhitehurstPTS1024.10.1958United States, Saint Louis, MissouriVoittoErnie CabTKO8 1018.11.1958United States, Miami Beach, FloridaVoittoMike DeJohnTKO6 1018.2.1959United States, Miami Beach, FloridaVoittoCleveland WilliamsTKO3 1015.4.1959United States, Miami Beach, FloridaVoittoNino ValdezKO3 105.8.1959United States, Chicago, IllinoisVoittoWilli BesmanoffTKO7 109.12.1959United States, Cleveland, OhioVoittoHoward KingTKO8 1023.2.1960United States, Miami Beach, FloridaVoittoCleveland WilliamsTKO2 1021.3.1960United States, Houston, TexasVoittoRoy HarrisTKO1 1025.4.1960United States, Houston, TexasVoittoZora FolleyKO3 1218.7.1960United States, Denver, ColoradoVoittoEddie MachenPTS127.9.1960United States, Seattle, WashingtonVoittoHoward KingTKO3 128.3.1961United States, Miami Beach, FloridaVoittoAlbert WestphalKO1 104.12.1961United States, Philadelphia, PennsylvaniaVoittoFloyd PattersonKO1 1525.9.1962United States, Chicago, IllinoisVoitti NBA:n* maailmanmestaruudenVoittoFloyd PattersonKO1 1522.7.1963United States, Las Vegas, NevadaPuolusti WBA:n/WBC:n maailmanmestaruuttaTappioCassius Clay**TKO7 1525.2.1964United States, Miami Beach, FloridaListon vs. Clay I Menetti WBA:n/WBC:n maailmanmestaruudenTappioMuhammad Ali**KO1 1525.5.1965United States, Lewiston, MaineAli vs. Liston II Ottelu oli WBA:n/WBC:n maailmanmestaruudestaVoittoGerhard ZechKO7 101.7.1966, TukholmaVoittoAmos JohnsonKO3 1019.8.1966, GöteborgVoittoDave BaileyKO1 1030.3.1967, GöteborgVoittoElmer RushTKO6 1028.4.1967, TukholmaVoittoBill McMurrayKO4 1016.3.1968United States, Reno, NevadaVoittoBilly JoinerTKO7 1023.5.1968United States, Los Angeles, KaliforniaVoittoHenry ClarkTKO7 106.7.1968United States, San Francisco, KaliforniaVoittoSonny MooreTKO3 1014.10.1968United States, Phoenix, ArizonaVoittoWillis EarlsKO2 103.11.1968, ChihuahuaVoittoRoger RischerKO3 1012.11.1968United States, Pittsburgh, PennsylvaniaVoittoAmos LincolnKO2 1010.12.1968United States, Baltimore, MarylandVoittoBilly JoinerPTS1028.3.1969United States, Saint Louis, MissouriVoittoGeorge JohnsonTKO7 1019.5.1969United States, Las Vegas, NevadaVoittoSonny MooreKO3 1023.9.1969United States, Houston, TexasTappioLeotis MartinKO9 126.12.1969United States, Las Vegas, NevadaOttelu oli NABF:n mestaruudestaVoittoChuck WepnerTKO10 1029.6.1970United States, Jersey City, New JerseyViimeinen ottelu
* NBA hajosi Listonin aikana kahdeksi kilpailevaksi nyrkkeilyliitoksi, WBA:ksi ja WBC:ksi, jotka molemmat jakavat maailmanmestaruuksia
** Cassius Clay vaihtoi nimensä Muhammad Aliksi ottelujen välissä
Citation error, replace with{{cite book| author = Goldstein, Alan| title = Muhammad Ali – legendaarisen nyrkkeilijän tarina| others = Translated by Kurtto, Marianna| location = Jyväskylä| publisher = Gummerus| year = 2007| isbn = 978-951-20-7653-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Lounasheimo, Ilmo| title = Kehän sankarit| location = Helsinki| publisher = WSOY| year = 1987| isbn = 951-0-13981-5| page = 342–349}}
Luokka:79.4 Voimailu, itsepuolustus Luokka:Yhdysvaltalaiset nyrkkeilijät Luokka:Afroamerikkalaiset Luokka:Vuonna 1932 syntyneet Luokka:Vuonna 1970 kuolleet