L. Ron Hubbard
Lafayette Ronald Hubbard (13. maaliskuuta 1911 – 24. tammikuuta 1986), yleensä tunnettu nimellä L. Ron Hubbard, oli yhdysvaltalainen kirjailija sekä dianetiikan ja skientologian perustaja. Hän kirjoitti mystis-filosofista kirjallisuutta, fiktiota, itsehoitokirjoja, runoja ja muita tekstejä. Guinnessin ennätysten kirja julisti lokakuussa 2005 hänet maailman käännetyimmäksi kirjailijaksi. Hubbardin teoksia on käännetty 71 kielelle.[1]
Hubbard syntyi Nebraskan osavaltiossa. Hänellä oli poikkeuksellisen monivaiheinen nuoruus, ja hän sai ensikosketuksensa itämaiseen filosofiaan 1920-luvulla matkoillaan Kiinaan, missä hänen isänsä palveli Yhdysvaltain laivastossa. Myöhemmin Hubbard teki tuttavuutta mustan magian kanssa ja kutsui Aleister Crowleya ystäväkseen.
Ammatiltaan Hubbard oli kioskikirjailija. Hän oli hyvin tuottelias fantasia- ja science fiction -aiheisten jatkokertomusten kirjoittaja. Hubbard väitti myöhemmin tarinoiden tehneen hänestä miljonäärin, mutta toiset väittävät hänen sanoneen, että kirjoittamista parempi tapa tehdä miljoona dollaria on perustaa uskonto.[2]
Hubbardin läpimurto oli joka tapauksessa itsehoitokirja Dianetics: The Modern Science of Mental Health (1950, suom. Dianetiikka – nykyajan tiede mielen terveydestä), jota Hubbard tarjosi vaihtoehdoksi perinteisille mielenterveyden käsityksille ja hoidoille, kuten psykiatrialle ja psykologialle. Hubbard johtaa monet mielensairauksien ja -järkytysten syyt ihmismielessä piileviin muistijälkiin, ”engrammeihin”. Kahdenkeskisten istuntojen, ”auditointien”, on tarkoitus pyyhkiä muistijäljet ja auttaa kohdetta saavuttamaan ”selkeä” tila. Auditointi parantaisi myös fyysiset vammat ja sairaudet, joita Hubbard piti psykosomaattisina.
Kirja sai tyrmäävän vastaanoton tiedeyhteisöltä, joka piti Hubbardin yrityksiä korvata terveydenhuollon vakiintuneet käsitykset perusteettomina ja menetelmiä epätieteellisinä. Dianetics oli kuitenkin myyntimenestys, ja moni haki dianetiikasta itselleen apua. Ennen kaikkea kirjan oppien ympärille alkoi syntyä kannattajakuntia, jotka Skientologian oman historian mukaan yhdistyivät muutaman vuoden kuluttua skientologiakirkoksi.[3] New Jerseyn lääketieteellinen lautakunta nosti syytteen Hubbardia vastaan tämän yhteisön antaman lääketieteen opetuksen vuoksi, jolloin säätiö ajatui konkurssiin. Hubbard syytti säätiön konkurssista sinne ”soluttautuneiden kommunistien salaliittoa” ja teki näistä monta ”ilmiantoa” FBI:lle konkurssin jälkeen. Näiksi ”salaliittolaisiksi” hän syytti mm. entistä vaimoaan Sara Hollisteria sekä Dianetiikka-kirjan kustantajaa, Arthur Cepposia.[4] Syytökset eivät johtaneet jatkotoimiin. Sen jälkeen Hubbard perusti Skientologia-kirkon. Ensimmäinen toimipiste perustettiin New Jerseyyn 1953. Keskeiset toiminnot siirtyivät pian Britanniaan, josta käsin Hubbard johti niitä Lontoon toimistostaan. Vuonna 1959 skientologian kansainväliseksi päämajaksi tuli Saint Hillin kartano Englannin Sussexissa.[5]
1960-lukuun mennessä skientologia oli osoittautunut vetovoimaiseksi, mutta kiistanalaiseksi liikkeeksi. Vaientaakseen kohua Hubbard jätti asemansa skientologien johtajana vuonna 1966. Samoihin aikoihin hän nimitti itsensä ”kommodoriksi” ja perusti Sea Organizationin eli Sea Orgin, joka nimensä mukaisesti oli skientologian edustusto maailman merillä. Pitkälti kuivalle maalle siirtynyt Sea Org jatkaa vielä nykyäänkin skientologiakirkon johtavana elimenä ja sen jäsenten ydinryhmänä.
Muodollisesta vetäytymisestä huolimatta Hubbardin vaikutusvalta skientologiassa säilyi, ja kulissien takana hän pysyi sen ylimpänä auktoriteettina. Hänen kirjallinen tuotantonsa koostui noihin aikoihin lähinnä skientologian oppimateriaalista, jolla hän loi perustan Xenu-mytologialle ja ”Operating Thetan” -kehitystasoille.
Operating Thetan eli OT laajentaa teorian ihmismielen muistijäljistä kattamaan kaikkeuden koko historian. Ihmisen perimmäisestä olemuksesta käytetään nimitystä ”thetan”, ja skientologian päämäärä näiden Hubbardin ”tutkimusten” valossa on vapauttaa ihmisruumiiseen kahlittu thetan.
Vuosikymmenien tauon jälkeen Hubbard palasi kaunokirjallisuuden ja science fictionin pariin kirjalla Battlefield Earth (1980). Tarina kertoo vihamielisen psychlos-nimisen muukalaisrodun valtaamasta Maa-planeetasta. Sen on helppo nähdä heijastavan Hubbardin kielteistä käsitystä psykiatrian alasta. Muukalaisista ilkeimpiä ovatkin puoskareiksi kuvatut ”katristit”, jotka kohtelevat ihmisiä tavalla, josta Hubbard syytti psykiatreja: eläiminä. Vuonna 2000 Battlefield Earthistä ilmestyi elokuvasovitus Taistelukenttä Maa.
Hubbard jatkoi suurellisella, kymmenessä osassa julkaistulla Mission Earth -romaanilla. Sen ensimmäinen kirja ilmestyi 1985, viimeiset osat kirjailijan jo kuoltua. Kaikkiaan 1,2 miljoonaa sanaa sisältävä teos on pisimpiä koskaan kirjoitettuja kirjasarjoja. Mission Earth on lajityypiltään satiirista science fictionia, joka kommentoi ja arvostelee vallitsevaa yhteiskuntaa paljolti Jonathan Swiftin Gulliverin retkien hengessä.
Hubbard vietti viimeiset vuotensa vältellen julkisuutta ja veroviranomaisia, jotka epäilivät, että osa skientologiakirkon taloudellisesta tuotosta virtasi sen perustajalle. Hubbard kuoli 24. tammikuuta 1986. Skientologiakirkko tiedotti pian, että olemassaolo ruumiillisena olentona oli käynyt Hubbardille hyödyttömäksi ja tämä oli siirtynyt jatkamaan skientologisia tutkimuksiaan vapaana sen rajoituksista.
Virallinen kuolinsyy oli aivohalvaus. Vainajan ruumiinavaus kiellettiin uskonnollisiin syihin vedoten, mutta verinäytteestä ilmennyt psyykelääke[6] on antanut pontta Hubbardin vastaiselle arvostelulle. Hubbardin opetukset kieltävät jyrkästi psyykelääkkeet. Tämä on arvostelijoiden mukaan vain yksi esimerkki ristiriidoista Hubbardin tekojen ja opetusten välillä.
Yksi Hubbardin kärkkäimmistä arvostelijoista oli hänen oma poikansa, Ron DeWolf (1934–1991, syntyjään Lafayette Ronald Hubbard, Jr.). DeWolf kuvasi isäänsä huijariksi, satanistiksi, huumeiden käyttäjäksi ja salakuljettajaksi.[7] DeWolf, joka oli mukana skientologialiikkeessä vuoteen 1959 asti, sanoi myös: ”99 prosenttia kaikesta, mitä isäni on ikinä sanonut tai kirjoittanut itsestään on täyttä valhetta.”[8]
Hubbardin seuraajille, skientologeille, Hubbardin kirjoitukset ja luennot, joiden lasketaan sisältävän kaikkiaan 40 miljoonaa sanaa, ovat tärkeitä, pyhiä kirjoituksia. Hubbardin kirjallisen perinnön vaalimiseksi on jopa perustettu aseellisten vartijoiden valvoma maanalainen arkisto Uuden Meksikon erämaahan.[9] Jotkut skientologit näkevät Hubbardin yleisnerona, joka toimi kirjailijuuden ohella yhtä lailla muun muassa muusikkona, tutkimusmatkailijana, tiedemiehenä, hyväntekijänä ja sotasankarina. Kuten monet Hubbardin ja hänen kannattajiensa ylläpitämät tarinat, on hänen väitetyt mainetekonsa toisessa maailmansodassa, jossa hän osallistui sukellusveneiden torjuntaan, laajalti kyseenalaistettu.[10]
Hubbardille myönnettiin kirjallisuuden Ig Nobel -palkinto vuonna 1994.
Under the Black Ensign (1935) Buckskin Brigades (1937), ISBN 0-88404-280-4 Slaves of Sleep (1939) The Ultimate Adventure (1939) Final Blackout (1940), ISBN 0-88404-340-1 The End is Not Yet (1947) Death’s Deputy (1948) The Kingslayer (1949) Triton (1949) The Masters of Sleep (1950) Fear (1951), ISBN 0-88404-599-4 Typewriter in the Sky (1951), ISBN 0-88404-933-7 Ole Doc Methuselah (1953), ISBN 0-88404-653-2 Return to Tomorrow (1954) Battlefield Earth (1982) Mission Earth 1 (1985) Mission Earth 2 (1986) Mission Earth 3 (1986) Mission Earth 4 (1986) Mission Earth 5 (1986) Mission Earth 6 (1986) Mission Earth 7 (1987) Mission Earth 8 (1987) Mission Earth 9 (1987) Mission Earth 10 (1987) The Automagic Horse (1994)
Dianetics: The Original Thesis (1948) Dianetics: The Evolution of a Science (1948) Dianetics: The Modern Science of Mental Health (1950) Science of Survival (1951) Self Analysis (1951) Advanced Procedures and Axioms (1951) Handbook for Preclears (1951) A History of Man (1952) Scientology 8-80 (1952) Scientology 8-8008 (1952) The Creation of Human Ability (1954) Dianetics 55! (1954) Scientology: The Fundamentals of Thought (1956) All About Radiation (1957) Have You Lived Before this Life (1958) Introduction to Scientology Ethics (1968) The Way to Happiness (1981)
Lukuisten kirjojensa lisäksi Hubbard kirjoitti suuren määrän lehdissä julkaistuja lyhyitä tarinoita 1930-, 1940- ja 1950-luvuilla.
The Case He Couldn’t Crack (1981): Hubbardin ohjaama 70 minuutin elokuva
Luokka:Skientologit Luokka:Yhdysvaltalaiset kirjailijat Luokka:Ig Nobel -palkitut Luokka:Yhdysvaltalaiset uskonnolliset johtajat Luokka:Vuonna 1911 syntyneet Luokka:Vuonna 1986 kuolleet Luokka:Salaliittoteoreetikot