Eino Pekkala
Eino Oskari Pekkala (29. marraskuuta 1887 Seinäjoki – 30. syyskuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen vasemmistopoliitikko. Pekkala toimi kansanedustajana Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden (1927–1930) sekä Suomen kansan demokraattisen liiton (1945–1948) eduskuntaryhmissä. Hän toimi myös opetus- (1945–1946) ja oikeusministerinä (1946–1948)[1] sekä Työväen urheiluliiton (1919–1927) puheenjohtajana.
Eino Pekkala valmistui ylioppilaaksi 1906 Tampereella, ja kaksi vuotta myöhemmin hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa. Hän toimi 1910–1911 Tampereen työväenopiston johtajana ja sitten historianopettajana Hämeenlinnassa vuoteen 1916. Hän jatkoi sen jälkeen oikeustieteiden opintoja yliopistossa ja suoritti tutkinnon 1918 toimien sen jälkeen asianajajana. Eino Pekkala oli naimisissa virolaisen Hella Wuolijoen siskon Salme Murrikin kanssa vuosina 1913–1924. Sen jälkeen Eino Pekkala avioitui englantilaisen Mary Moorhousen kanssa.[1][2]
Pekkala aloitti poliittisen toimintansa Suomen sosialidemokraattisen puolueen riveissä, mutta sisällissodan jälkeen hän oli yksi niistä, jotka vähemmistöön jäätyään irtautuivat ja perustivat Suomen sosialistisen työväenpuolueen. SSTP:n johtajiin lukeutunut Pekkala pidätettiin jo perustavassa kokouksessa ja hänet asetettiin syytteeseen.[3] Pekkala valittiin ensi kertaa eduskuntaan vaaleissa 1927 Uudenmaan läänin vaalipiiristä Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliitosta. Hän uusi paikkansa 1929, mutta 1930 Pekkala vangittiin yhdessä muiden ryhmänsä edustajien kanssa.[1] Tätä ennen Lapuan liike sieppasi kansanedustajan Säätytalosta perustuslakivaliokunnan kokouksesta. Pekkala oli 1930-luvun vaihteessa yksi SKP:n toimintaa työväenliikkeessä kritisoineen Suomen työväen vasemmistoryhmän tunnetuimmista poliitikoista. Hän toimi vasemmistoryhmän keskustoimikunnan puheenjohtajana[4].
Sotien jälkeen Pekkala liittyi SKDL:ään ja hänet valittiin liiton listoilta eduskuntaan. Arvostettu Pekkala nostettiin myös ministeriksi Paasikiven III hallitukseen ja tätä seuranneeseen veljensä Mauno Pekkalan johtamaan hallitukseen. Pekkala kuului monien muiden SKDL:n sosialistien tavoin vuonna 1946 perustettuun Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen. Vuosina 1945–1946 Pekkala oli yksi eduskunnan sotasyyllisyysoikeuteen valitsemista jäsenistä.[5]
Eino Pekkala oli nuoruudessaan menestynyt yleisurheilija. Ensimmäisissä yleisurheilun Suomen-mestaruuskisoissa vuonna 1907 hän oli mitaleilla kahdeksassa lajissa. Yksilölajien yhteydessä käydyssä kymmenen lajin urheilukuninkuuskilpailussa (kymmenottelu) hän voitti kultaa. Urheilukuninkuuskilpailun hän voitti myös vuosina 1909 ja 1910. 110 metrin aitajuoksussa hän voitti kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Yhteensä hän voitti vuosien 1907–1911 aikana Kalevan kisoista 16 mitalia.[6] Urheilu-urallaan hän edusti Tampereen Pyrintöä. Vuonna 1917 Pekkala liittyi mukaan Helsingin Jyryn toimintaan. Vuoden 1918 tapahtumien seurauksena muun muassa Jyry erotettiin SVUL:stä ja erotetut seurat perustivat oman keskusjärjestönsä Työväen Urheiluliiton (TUL), jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin. Puheenjohtajuus kesti vuoteen 1927.
Urheiluansioistaan Eino Pekkala sai vuonna 1949 Urheilun suuren ansioristin.
Työväestön, erittäin työläisnuorison suhteesta voimisteluun ja urheiluun. Sos.-dem. Nuorisoliiton alustusesitelmiä n:o 1. Helsinki 1916
Heinrich Schulz: Sosialidemokratia ja koulu. Suomen sos.-dem. Nuorisoliiton kirjasto n:o 14. Kuopio 1914
Luokka:Helsingin kaupunginvaltuutetut Luokka:Kansanedustajat Luokka:SKDL:n sosialistit Luokka:SSTP:n poliitikot Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot Luokka:Suomen opetusministerit Luokka:Suomen oikeusministerit Luokka:Suomalaiset asianajajat Luokka:Suomalaiset urheiluvaikuttajat Luokka:Suomalaiset yleisurheilun moniottelijat Luokka:Suomalaiset opettajat Luokka:Suomalaiset päätoimittajat Luokka:Vuonna 1887 syntyneet Luokka:Vuonna 1956 kuolleet Luokka:Ihmisryöstön uhrit