Näennäistiede
Näennäistiede eli pseudotiede (kreikan pseudo-, valheellinen, teeskentelevä) on tieteellisenä esiintyvä oppi, joka ei kuitenkaan täytä tieteellisyyden tunnusmerkkejä.[2] Varhaisin tieto sanan pseudoscience (pseudotiede) käytöstä englannin kielessä on vuodelta 1843.[1]
Käsitteellä näennäistiede on kielteinen merkitys, koska sitä on käytetty osoittamaan, että jotakin on virheellisesti ja harhaanjohtavasti esitelty tieteeksi.[3] Niinpä ne, joiden väitetään harjoittavan tai kannattavan näennäistiedettä, yleensä kiistävät luokittelun.[4] Siitä, missä laajuudessa tiede voidaan erottaa näennäistieteestä luotettavalla ja puolueettomalla tavalla (demarkaatio-ongelma), on erimielisyyttä.[5]
On erilaisia keinoja sen osoittamiseksi, onko tietty oppi, käsitys, menetelmä tai käytäntö tieteellinen. Tieteellisessä menetelmässä tällaisia periaatteita ovat muiden muassa toistettavuus ja intersubjektiivinen varmistettavuus.[6] Niinpä pyritään varmistamaan, että keskeinen todistusaineisto voidaan toistaa tai mitata samoissa olosuhteissa; niin voidaan vastaisuudessakin tutkia, onko ilmiöön liitetty hypoteesi tai teoria sekä täsmällinen että luotettava ja voivatko muut tutkijat tukeutua siihen.
Tieteellistä menetelmää edellytetään käytettävän kaikkialla ja painottuneisuutta edellytetään valvottavan tai se eliminoitavan kaksoissokkotutkimuksilla tai riittävän suurella otannalla. Kaikki kerätyt tulokset, mukaan luettuina koejärjestelyt ja ympäristötekijät, dokumentoidaan ja julkistetaan vertaisarviointia varten, niin että tulokset voidaan joko varmistaa tai hylätä myöhemmillä kokeilla sekä määritellä muita tärkeitä tekijöitä, kuten tilastollinen merkittävyys, luottamusväli ja virhemarginaali.[7]
1900-luvun puolivälissä Karl Popper ehdotti falsifioitavuuden kriteeriä näennäistieteen ja tieteen erottamiseksi toisistaan.[8] Sellaiset väitteet kuin "Jumala loi maailmankaikkeuden" voivat olla tosia tai epätosia, mutta ei voida suorittaa kokeita, joilla väitteet voitaisiin todeta epätosiksi, joten ne eivät ole tiedettä, vaan ne kuuluvat tieteen alan ulkopuolelle. Popper jakoi ei-tieteen toisaalta filosofisiin, matemaattisiin, mytologisiin, uskonnollisiin ja metafyysisiin muodostelmiin ja toisaalta näennäistieteellisiin – mutta ei esittänyt selviä kriteereitä niiden erottamiseksi.[9] Esimerkeiksi näennäistieteestä hän antoi astrologian ja psykoanalyysin ja tieteestä Albert Einsteinin suhteellisuusteorian. Myöhemmin Paul R. Thagard (1978) ehdotti, että näennäistiede on ensisijaisesti erotettavissa tieteestä silloin, kun se pitkällä aikavälillä kehittyy vähemmän kuin vaihtoehtoiset teoriat ja kun sen kannattajat kieltäytyvät tunnistamasta tai myöntämästä teorian ongelmia.[10] Mario Bunge on esittänyt kategorioita "uskomuskenttä" ja "tutkimuskenttä" helpottamaan tieteen ja näennäistieteen erottamista toisistaan.[11]
Tieteenfilosofi Paul Feyerabend on esittänyt, että tieteen ja ei-tieteen erottaminen ei ole tiedonsosiologian näkökulmasta mahdollista eikä edes toivottavaa.[12]
Erottelun tekee vaikeaksi se, että tieteen teoriat ja menetelmät arvioivat uutta havaintotietoa eri tavoin.[13] Lisäksi tietyt standardit, jotka soveltuvat yhdelle tieteenalalle eivät ole välttämättä niitä joita käytetään joillakin toisilla aloilla.
Raimo Tuomela on määritellyt näennäistiedettä seuraavasti:[14]
Pohjautuu monesti epämääräiseen, usein mentaaliseen perustaan jossa on vaikkapa ruumiittomia henkiä. joka sallii auktoriteettiuskon tai joka perustuu jonkin eliitin paranormaaleihin tiedonhankintakykyihin Kaavamainen, dogmaattinen asenne totuuden puolesta, ei yritä etsiä totuutta muuttamalla omia näkemyksiään silloin, kun havainnot ja päättely niin vaativat. Monesti, joskaan ei aina ja kaikilta osin, karttaa loogis-matemaattista tarkkaa ajattelua. On oppi, jonka oletukset ja teoriat ovat testaamattomia tai eivät ole testattavissa tai kumottavissa lainkaan. Näennäistieteelliset väitteet ovat monesti ristiriidassa paremmin tutkittujen ja koeteltujen tieteellisten väitteiden kanssa. Näennäistieteen väitteet eivät muutu, vaikka havainnot ja loogis-teoreettinen tutkimus näyttävät muuta. On oppi, jota kiinnostaa usein käytännölliset monesti henkilöön liittyvät asiat, kuten miten parantaa sairaus, miten tuntea itsensä onnelliseksi, mikä johtaa monesti näennäisteknologiaan. Menetelmät eivät korjaa omia virheitään, eivätkä pohjaudu hyvin koeteltuihin yleisiin teorioihin On monesti erillinen oppi, jota eivät muut tue[15]
Esimerkiksi selvänäkeminen on tämän näkemyksen mukaan näennäistiedettä, koska se rikkoo tunnettuja fysiikan lakeja. Monesti lisäksi eri selvänäkijät väittävät samasta kohteesta eri asioita. Kreationismia pidetään näennäistieteenä, koska siinä esitetyt ajatukset ovat monesti ristiriidassa yleisesti hyväksyttyjen luonnontieteellisten ajatusten kanssa ja asioita esitetään yksipuolisesti vain kreationistista näkökantaa tukien. Lisäksi kreationismin näkemykset liittyvät tieteen ulkopuoliseen uskontoon, eikä niitä voida kumota edes teoriassa.
Tieteen tulee olla muun muassa Raimo Tuomelan esittämien ajatusten mukaan
objektiivista testattavaa kriittistä edistyvää itsekorjaavaa itsenäistä.[16]
Tämän tieteen määritelmän mukaan näennäistiede olisi tieteen vastakohta:
subjektiivista eli esittäjästä riippuvaa kritiikitöntä paikallaan polkevaa epäitsenäistä[17] ei-testattavaa.
Niinpä näennäistieteenä pidetään vaihtoehtolääketiedettä, ufologiaa, antroposofiaa ynnä muita sellaisia.
Paul Kurtzin mukaan näennäistiedettä luonnehtivat seuraavat piirteet:
tarkkojen kokeellisten menetelmien puute ei yhtenäistä ja testattavaa teoriapohjaa väittää saavansa vahvistavia tuloksia, vaikka käytetyt koemenetelmät eivät ole tarkkoja eivätkä puolueettomat havaitsijat voi myönteisiä tuloksia vahvistaa.[18]
Neuvostoliittolaisen Trofim Lysenkon tutkimukset sopivat tähän kaavaan.
Näennäistiede eroaa tieteen "vääristä teorioista" siinä, että tieteen "väärät teoriat" eivät pyri esiintymään tai niitä ei alan ammattilaisten keskuudessa pidetä laajemmin pätevinä ratkaisuina.
Näennäistieteelle ovat tarkemmin kuvaten tyypillisiä seuraavat piirteet:
Subjektiivista Pohja, johon liittyy ruumiittomia henkiä ja jonkin valitun joukon yliluonnolliset kyvyt Puolueettoman tarkkailijat ja laajempi ihmisjoukko eivät kannata näennäistieteellistä väitettä Karttaa matemaattista ja loogisesti täsmällistä ajattelua Näennäistiedettä ei kiinnosta tietää miten asiat ovat, vaan sitä kiinnostavat esimerkiksi korkeamman tietoisuuden tilan saavuttaminen, sairauksien parantaminen henkimaailman avulla, paremman olon saaminen ynnä muu sellainen Ei testattavissa: Esitieteen väitteitä ei voi testata, tai ne ovat huonosti todennettuja. Usein tueksi esitetään suuri määrä kyseenalaista todistusaineistoa. Polkee paikallaan Oppia pidetään erehtymättömänä ja sitä puolustetaan kaavamaisesti Teoriaa vastustavat havainnot ja todistusaineisto eivät muuta teoriaa ja perusväitteitä Vanhanaikaista ajattelua Väitetyt mysteerit.[19]
Tieteen ja näennäistieteen raja voi olla joskus liukuva. Tiedemies voi puolustaa teoriaansa kuin uskonkappaletta. Esimerkiksi historiantutkimuksen todistusaineisto on joskus kiistanalaista, väärennöksille altista ja monitulkintaistakin. Toisaalta näennäistieteissä (kuten astrologiassa) voidaan käyttää matematiikkaa samaan tapaan kuin oikeassa tieteessäkin.
Uskomuslääkintää pidetään näennäistieteenä. Se on suosittua, koska se kertoo potilaalle sen, mitä tämä haluaa kuulla.
Uskomuslääkinnän vetovoimaa selittävät seuraavat tekijät:[20]
Kokonaisvaltaisuus: potilaan kuuntelu. Ymmärrettävyys: taudin syy selitetään ymmärrettävästi. Yhteisöllisyys, ihmisläheisyys: potilas ja hoitaja ovat tasa-arvoisia ja puhuvat samaa kieltä Maailmankuva voi liittyä henkimaailmaan Vaistonvaraisuus Lupaukset.
Näennäistiede muistuttaa usein propagandaa. Sille on monesti tyypillistä valikoiva tosiasioiden esittäminen, esitetään vain omaa väitettä tukevia tietoja, ja yleisessäkin tiedossa olevia omaa väitettä vastaan puhuvia tietoja jätetään huomioitta joko tahallisesti tai tutkimuksen puutteessa. Tämä tulee esille varsinkin tapauksissa, joissa näennäistiede kytkeytyy uskonnolliseen tai poliittiseen liikkeeseen, ja jolloin esitetään tieteelliseltä kuulostavia väitteitä, jotka eivät perustu puolueettomaan tutkimukseen.
Propagandalle ovat ominaisia ainakin jotkin seuraavista piirteistä:[21]
Helposti tajuttavaa, yksinkertaista Massoihin vetoavaa Harkitusti yksipuolista, muutamaan iskusanaan keskittyvää Kahtiajakautunut maailma, kompromissien puute Valmiiden mielipiteiden hyväksikäyttö Tunteisiin ja vaistoihin vetoaminen[22] Tunteiden ja käyttäytymisen manipulointi Toimintaan aktivoivaa Vastustavan kannan mustamaalaamista Puutteelliset tai yksipuoliset tiedot, puolitotuudet ja valheetkin.
Kvasitiede on näennäistieteen kanssa läheinen käsite, mutta sillä tarkoitetaan joskus hiukan eri asiaa. Kvasitiede (< lat. quasi, 'ikään kuin; lähes'[23]) muistuttaa todellista tiedettä joiltakin, mutta ei kaikilta piirteiltään.[24][25] Se pyrkii käyttämään tieteellistä menetelmää, mutta aiheensa tieteellisen perustan puutteellisuuden tai metodologian kehittymättömyyden vuoksi sitä ei voida pitää vakiintuneena tieteenä. Kvasitieteeksi on nimitetty joitain populaaritieteessä suosittuja, mutta empiirisesti tutkimattomia aiheita, kuten aikamatkustusta ja kuolemattomuutta.[25]
Oikeanlainen todistelu edellyttää, että väitteen esittäjä[26]
hallitsee riittävät tiedot osaa perustella väitteensä pysyy asiassa on selkeä.
Näennäistieteelle on usein tyypillistä vääränlainen todistelu eli argumentointi, jossa voi esiintyä seuraavanlaisia piirteitä:
Kehäpäättely: ufoja on, koska on tehty monia ufohavaintoja. Silloin kaikkia havaintoja väitetään tutkimatta ufoiksi. Väärä kahtiajako eli dikotomia: Koska ufoja ei voida tunnistaa, ne tulevat ulkoavaruudesta. Unohdetaan väite, että ufot voivat tulla rinnakkaismaailmoista tai tulevasta ajasta tai olla huijausta kuten Kinnulan ufotapaus. Merkityksetön päättely: Ufot pelastavat maailman, koska niistä on hyötyä, kun tiede on ajanut maailman tuhon tielle. — Vaikka tiede ajaisikin maailman tuhon tielle ja vaikka ufot tulisivatkin ulkoavaruudesta, ne eivät välttämättä tule tänne ihmisiä pelastamaan. Koska ufon näkijä on hyvä ihminen, hän on oikeassa väittäessään, että näki ufon. Ufoja on nähty satoja vuosia, ja ainoastaan tyhmät skeptikot, joilla ei ole älykkyyttä, enää väittävät, että ufoja ei ole ja että ne eivät tule ulkoavaruudesta. — Skeptikoiden haukkumisen sijasta olisi parempaa todistaa, että ufoihin kätkeytyy jokin tähän asti tuntematon luonnonilmiö, joka on juuri ulkoavaruudesta tullut alus. Ufoja on, koska monet tutkijat uskovat niihin. — Viisaampaa olisi perustella ufojen olemassaolo niistä saadun laadukkaan todistusaineiston turvin, ei väitteen esittäjän auktoriteetin turvin. Ufoja on, koska gallupin mukaan monet uskovat niihin. — Ei mainita, millä perusteilla. Väitteen yleisyys ei tee väitteestä sen luotettavampaa, varsinkaan jos väitteen kannattajat eivät tunne asiaa. Uskottiinhan litteään maahankin aikoinaan. Astrologia on totta, koska sitä on harjoitettu jo tuhansia vuosia. — Ajatuksen ikä ei tee siitä totta. Ufoja on, koska ei voi todistaa, että niitä ei ole. — Se että väitetään jonkin asian vääräksi todistamista mahdottomaksi, ei tarkoita, että väite on automaattisesti totta, jos ei ole sitä tukevaa todistusaineistoa. Väitteen esittäjällä on itsellään todistustaakka, ja todistamisen oltava sen laatuista, että se saa monet asiaa aikaisemmin epäilleet uskomaan siihen. Toisaalta vaillinaiset tai puuttuvat todisteet eivät todista teoriaa automaattisesti vääräksi. Jos et usko olevasi avaruudesta tullut henkiolento, sinulle käy huonosti kuoleman jälkeen. Kun ufot tulevat, he eivät pelasta niitä, jotka eivät usko heihin. — Pelottelu ei tee väitteestä totta. Älykäs tajuaa, että ufot tulevat ulkoavaruudesta. — Tunteisiin vetoaminen ei tee väitteestä totta. Ufoja on olemassa, koska ufon nähneet eivät uskalla muiden naurun takia puhua ufokokemuksestaan. Ufokuvaaja joutui huonoon maineeseen, pilkan kohteeksi ja menetti työpaikkansa ufokuvien takia. — Vetoaminen sääliin ei tee ufoista totta eikä takaa sitä, että ne, jotka väittävät ufon nähneensä, myös näkivät. Skeptikot ovat rikkaita, koska ainakin kaksi skeptikkoa ovat rikkaita. Kun ajattelin Marttia, hän soitti. — Tämä ei todista puhelintelepatian toimivan. Miksi epäilijä kieltää kaikkien ufojen olemassaolon? — Epäilijän väitetään kieltävän kaikkien ufojen olemassaolon, kun hän ei usko muutamaan väärään tapaukseen. Tämä on lähellä väärää joko–tai-päättelyä ja kahtiajakoa (dikotomiaa).[27]
Sekä skeptikot että Bright-liikkeen huomattavimmat edustajat, kuten Richard Dawkins, Mario Bunge, Carl Sagan ja James Randi, pitävät kaikkia näennäistieteen muotoja haitallisina riippumatta siitä, aiheuttavatko ne kannattajilleen välitöntä haittaa. Heidän mukaansa näennäistieteen harjoittaminen johtuu yleensä monenlaisista syistä – joko lapsellisesta tai alkeellisesta tiedekäsityksestä tai pahimmillaan petoksesta, jolla tavoitellaan taloudellista tai poliittista hyötyä.
Opetusalan eettisen neuvottelukunnan puheenjohtaja Arno Kotro on kiinnittänyt huomiota ilmiöön, jossa monella mittarilla erinomainen Suomen peruskoulutusjärjestelmä tuottaa paljon näennäistieteisiin uskovia ihmisiä. Esimerkiksi Tiedebarometrin mukaan joka kolmas suomalainen ei allekirjoita evoluutioteoriaa ja joka neljäs katsoo että homeopatia on käypä tapa hoitaa sairauksia. Selitykseksi Kotro esittää, että koulu onnistuu kyllä tiedon välittämisessä mutta tieteellinen ajattelu ja tieteenteon prosessi jäävät vieraiksi. Tosiasiat eivät kasvata maailmankatsomuksellista vastustuskykyä huuhaata kohtaan, jos ymmärtämättä jää se menetelmä, jolla niihin on päädytty.[28]
Demarkaatio-ongelma Tieteen etiikka Pseudoskeptismi Mututieto Tiede Tieteellinen skeptismi Tutkimus
Citation error, replace with{{cite book| author = Häyry, Heta & Karttunen, Hannu & Virtanen, Matti (toim.)| title = Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle| location = Helsinki| publisher = Tähtitieteellinen yhdistys Ursa| year = 1989| version = Ursan julkaisuja 38| id = ISBN 951-9269-48-7| format = [ online version]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Niiniluoto, Ilkka| title = Johdatus tieteenfilosofiaan: Käsitteen- ja teorianmuodostus| location = Helsinki| publisher = Otava| year = 1980| id = ISBN 951-1-05435-X}} Citation error, replace with{{cite book| author = Niiniluoto, Ilkka| title = Tiede, filosofia ja maailmankatsomus: Filosofisia esseitä tiedosta ja sen arvosta| location = Helsinki| publisher = Otava| year = 1984| id = ISBN 951-1-08016-4}} ja Citation error, replace with{{cite book| author = Selin, Risto| title = Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja| location = Helsinki| publisher = Tähtitieteellinen yhdistys Ursa| year = 2001| version = Ursan julkaisuja 81| id = ISBN 952-5329-19-4| format = [ online version]}} Citation error, replace with{{cite book| author = Selin, Risto & Ollikainen, Marketta & Salmi, Ilpo V. (toim.)| title = Paholaisen asianajajan paluu: Opaskirja skeptikolle| publisher = Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa| year = 1997| version = Ursan julkaisuja 63| id = ISBN 951-9269-88-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Tuomela, Raimo| title = Tiede, toiminta ja todellisuus: Tieteellisen maailmankäsityksen filosofiset perusteet| location = Helsinki| publisher = Gaudeamus| year = 1983| version = Filosofian kirjasto 11| id = ISBN 951-662-334-4}}
Citation error, replace with{{cite book| author = Bauer, Henry H.| title = Science or pseudoscience: Magnetic healing, psychic phenomena, and other heterodoxies| location = Illinois| publisher = University of Illinois Press| year = 2000| id = ISBN 0-252-07216-2}} Citation error, replace with{{cite book| author = Charpak, Georges & Broch, Henri| title = Debunked! ESP, telekinesis, and other pseudoscience| location = Baltimore, Madison| publisher = Johns Hopkins University Press| year = 2004| version = (Devenez sorciers, devenez savants, 2003.) Translated by Bart K. Holland| id = ISBN 0-8018-7867-5| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}} Citation error, replace with{{cite book| author = Gardner, Martin| title = Science – Good, Bad and Bogus| location = Oxford| publisher = Oxford University Press| year = 1983}} Citation error, replace with{{cite book| author = Gauch, Jr. & Hugh G.| title = Scientific Method in Practice| publisher = Cambridge University Press| year = 2002| id = ISBN 0-521-01708-4}} Citation error, replace with{{cite book| author = Sagan, Carl| title = The Demon-Haunted World: Science As a Candle In the Dark| year = 1996}} Citation error, replace with{{cite book| author = Shermer, Michael| title = Why people believe weird things: Pseudoscience, superstition and other confusions of our time| location = New York| publisher = Henry Holt| year = 2002| version = Revised and expanded edition. Foreword by Stephen Jay Gould| id = ISBN 0-8050-7089-3| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.}} Citation error, replace with{{cite book| author = Wilson, F.| title = The Logic and Methodology of Science and Pseudoscience| publisher = Canadian Scholars Press| year = 2000| id = ISBN 1-55130-175-X}}
Kaitaro, Timo: Skeptikko 4/1998. Selin, Risto: . Teoksessa Citation error, replace with{{cite book| title = Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja| publisher = Ursa| year = 2001}} Tuomela, Raimo: . Teoksesta Tiede, toiminta ja todellisuus. Gaudeamus, 1983. Ahola, Merituuli: . City-lehti 23/2001.
Coker, Rory: entry in the Stanford Encyclopedia of Philosophy Novella, Steven: Plait, Philip: Beyerstein, Barry L.: Carroll, Robert Todd:
Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit