Eila Kivikk’aho
Eila Sylvia Kivikk’aho (oik. Sammalkorpi, o.s. Lamberg; 2. helmikuuta 1921 Sortavala – 21. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.[1]
Kivikk’ahon vanhemmat olivat Juho Lamberg ja Ida Maria Laukkanen. Hän kävi Sortavalan tyttökoulun ja tuli sen jatkoluokilta ylioppilaaksi 1940. Kivikk’aho työskenteli erilaisissa toimistotehtävissä Sortavalassa, Porissa, Lahdessa, Helsingissä sekä Porin kaupunginkirjastoissa ja Sirkka-lehdessä.[1]
Hänen puolisonsa oli arkkitehti Risto Sammalkorpi (1919—2001[2]) vuodesta 1948 ja hänen tyttärensä oli Yleisradion kulttuuritoimittaja Tarleena Sammalkorpi (1949—2016).
Kivikk’aho ansioitui runoilijana ja lastenkirjallisuuden ja runouden suomentajana. Esikoiskokoelman Sinikallio (1942) runo Nocturno nousi suosituksi kaipausta ilmaisevaksi runoksi.
Sinikallio, 1942 Viuhkalaulu, 1945 Niityltä pois, 1951 Venelaulu, 1952 Parvi, 1961 Ruusukvartsi, 1995 Kootut runot, 2001, sisältää Eila Pennasen artikkelin
Valtion kirjallisuuspalkinto 1951, 1961, 1971 ja 1976 Valtion kääntäjäpalkinto 1970 ja 1979 Eino Leinon palkinto 1976 WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 1976 Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinto 1979 Aleksis Kiven palkinto 1981 Suomen kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1987 Eeva-Liisa Manner -runopalkinto 1997
Luokka:Suomalaiset runoilijat Luokka:Suomalaiset sanoittajat Luokka:Suomentajat Luokka:Pro Finlandia -palkitut Luokka:Aleksis Kiven palkinnon saajat Luokka:Kalevi Jäntin palkinnon saajat Luokka:Eino Leinon palkinnon saajat Luokka:Vuonna 1921 syntyneet Luokka:Vuonna 2004 kuolleet