Vuoden 1970 lentokonekaappaukset Jordaniaan
Vuoden 1970 lentokonekaappaukset Jordaniaan tapahtuivat 6. ja 9. syyskuuta 1970.
Palestiinan vapautuksen kansanrintama (PFLP) kaappasi neljä matkustajalentokonetta Jordaniaan. Kaapatut lentokoneet olivat TWA:n, Pan Amin, Swissairin ja British Overseas Airways Corporationin. Koneet lennätettiin PLO:n hallussa olleeseen jordanialaiseen Zarqan kaupunkiin ja Egyptiin. Terroristit räjäyttivät tyhjät matkustajakoneet 12. syyskuuta.[1]
Kaappaukset oli suunnattu Israelia ja Israelia tukeneita länsimaita vastaan. Terroristit ottivat satoja panttivankeja, muun muassa runsaasti israelilaisia ja euroopan- ja amerikanjuutalaisia. PFLP vaati useiden palestiinalaisterroristien vapauttamista vankiloista ympäri Eurooppaa ja Israelia.[2]. Suurin osa panttivangeista vapautettiin pian. Loput 30 panttivankia vapautettiin vankiloissa olleita terroristeja vastaan ja kaappausdraama päättyi 30. syyskuuta 1970.
Jordanian kuningas Hussein tuomitsi kaappauksen jyrkästi. Kaappausten jälkeen Hussein määräsi armeijan ajamaan palestiinalaistaistelijat maasta ja Jordaniassa alkoi sisällissota.
TWA lento 714 Ateenasta New Yorkiin kaapattiin Frankfurtissa ja lennätettiin Zarqan autiomaahan Jordaniaan. Swissairin lento 100 Zürichista New Yorkiin kaapattiin ja lennätettiin Zarqan autiomaahan Jordaniaan. El Alin lento 219 Amsterdamista New Yorkiin kaapattiin mutta israelilaiset turvamiehet ampuivat lentokoneessa terroristi Patrick Arguellon ja hänen kumppaninsa Leila Khaled vangittiin ja luovutettiin Lontoossa Britannian viranomaisille. Kaksi terroristia kaappasi Pan Amin lennon 93, Boeing 747, Beirutiin ja sieltä Kairoon, jossa kaikki matkustajat vapautettiin. Lentokone ei voinut laskeutua Zarqaan kokonsa vuoksi ja PFLP räjäytti sen Kairon kentällä.
Lisäksi 9. syyskuuta PFLP kaappasi British Overseas Airways Corporationin lennon Bombay–Bahrain–Lontoo-reitiltä Beirutiin ja edelleen Zarqaan. Kaappauksen syynä oli se, että Khaled oli Britanniassa vangittuna.[3]
El Alin lento 210 oli matkalla Tel Avivista New Yorkiin. Lennolla oli 148 matkustajaa ja 10 henkilökuntaan kuuluvaa. Lento teki välilaskun Amsterdamiin. Pian nousun jälkeen lentokoneen yrittivät kaapata nicaragualainen sandinisti Patrick Arguello ja palestiinalainen Leila Khaled. Aluksi El Alin lennolla piti olla kolme terroristia, mutta israelilaisten ankarien turvatoimien takia tyydyttiin kahteen.
Kaappaus epäonnistui, koska El Alissa oli kaksi Mossadin agenttia. Agentit huomasivat, että kaksi epäilyttävää henkilöä ensimmäisessä luokassa oli varannut paikkaliput vain kaksi päivää ennen lentoa, kun ne yleensä varataan paljon aiemmin. Lennolla Khaled ja Arguello lähtivät pistoolit taskussa kohti ohjaamoa. Kapteeni Uri Bar Leville kerrottiin heistä, sillä pariskuntaa oli pidetty silmällä koko lennon ajan. Kapteeni päätti yrittää torjua kaappauksen pudottamalla koneen korkeutta äkillisesti. Äkillinen liike aiheutti sen, että Arguellon päähän osui viskipullo ja pistooli putosi. Hän ehti kuitenkin ampua agentti Shlomo Videria. Khaled säilyi koneen pudotuksesta vahingoittumattomana, mutta matkustajat alkoivat pahoinpidellä häntä. Kone teki hätälaskun Heathrow'n lentoasemalle. Kaappaajat vietiin Hillingdonin sairaalaan, ja Britannian poliisi pidätti molemmat kaappaajat. Arguello kuoli sairaalassa.
TWA:n lento 741 oli tulossa Tel Avivista ja lensi Ateenan ja Frankfurtin kautta New Yorkiin. Matkustajia oli 144 ja 10 henkilökunnan jäsentä. Lentokone kaapattiin Frankfurtista. Yksi terroristeista ryntäsi ensimmäisestä luokasta kohti ohjaamoa ja käski lentää Jordaniaan, jonne saavuttiin 6:45 paikallista aikaa. Hän ilmoitti matkustamoon "Täällä puhuu teidän uusi kapteeninne, tämä lento on nyt Palestiinan vapautuksen kansanrintaman hallussa ja me viemme teidät rauhalliseen maahan".
Swissairin lento 100, jolla oli 143 matkustajaa ja 12 henkilökunnan jäsentä kaapattiin Zürich–New York -reitillä ja lennätettiin myös Zarqaan.
Pan Amin lento 93, Boeing 747, oli matkalla Brysselistä Amsterdamin kautta New Yorkiin. Lennolla oli 153 matkustajaa ja 17 henkilökunnan jäsentä, kun se kaapattiin Skotlannin ilmatilassa. Terroristien piti kaapata toinen El Alin lento, mutta kuultuaan, mitä tapahtui Khaledille ja Arguellolle, he päättivät kaapata jonkun muun lennon.
Lentokone laskeutui Beirutiin, jossa mukaan tuli lisää terroristeja ja lentokoneen käytäville pantiin räjähteitä. Kun kone tuli Kairoon, siihen otettiin polttoainetäydennys. Kone yritti laskeutua Zarqaan, mutta todettiin liian suureksi, jolloin ryhmä päätti palata Kairoon, jossa PFLP vapautti matkustajat ja räjäytti koneen.
British Overseas Airways Corporationin lento 775 Bombaystä Bahrainiin ja Beirutin kautta Lontooseen kaapattiin 9. syyskuuta. Lento kaapattiin Bahrainin välilaskun jälkeen. Lentokone lennätettiin Zerqaan. Kaappaus tehtiin koska Leila Khaled oli pidätettynä Britanniassa.
Ammanissa suurin osa matkustajista vapautettiin, ja he pääsivät jatkamaan matkaansa Kyproksen kautta. Loput matkustajista, joista suurin osa oli Yhdysvaltojen, Israelin, Britannian, Sveitsin ja Länsi-Saksan kansalaisia, vietiin Intercontinental Hoteliin Ammaniin ja muihin salaisiin paikkoihin kaupungissa.[4]
Kaikki 300 panttivankia ja kolme lentokonetta olivat Zarqassa. Kahden lentokoneen matkustajat olivat olleet Zarqassa kaksi päivää. Sissit pitivät tiedotustilaisuuden, jossa he selittivät kaappauksen syyt ja kertoivat vaatimuksensa. Panttivangit olivat ulkona. PLO:n edustaja kertoi, että PFLP:n terroristien vaatimus on, että Israelin olisi vapautettava kaikki poliittiset palestiinalaisvangit. Vähän sen jälkeen panttivangit vietiin linja-autoilla hotelliin Ammaniin. 12. syyskuuta terroristit räjäyttivät kaikki kolme lentokonetta.[5]
Lentokoneiden räjäytysten jälkeen PFLP järjesti lehdistötilaisuuden Ammanissa ja ilmoitti, että suurin osa panttivangeista vapautettaisiin, jos Britannia, Länsi-Saksa ja Sveitsi vapauttaisivat seitsemän arabiterroristia.[6][7] Lisäksi Leila Khaled olisi luovutettava PFLP:lle. Myös kaksi algerialaista, jotka olivat Tel Avivissa vankilassa, ja kymmenen libanonilaista sotilasta olisi vapautettava Israelin vankiloista.[7]
Myös Israelin miehittämässä Etelä-Libanonissa olevat arabitaistelijat olisi vapautettava, mutta heidän määräänsä ei kerrottu. Britit, sveitsiläiset ja länsisaksalaiset vapautettaisiin heti, kun kaksi ensimmäistä vaatimusta olisi täytetty.[8] Britannian pääministeri Edward Heath päätti neuvotella terroristien kanssa Khaledin vapauttamisesta panttivankeja vastaan.[9]
Terroristit kertoivat haluavansa kaappauksella korostaa, etteivät hyväksy Israelin, Jordanian ja Egyptin rauhantunnusteluja. Terroristit eivät myöskään hyväksyneet aselepoa. Kaappaukset olivat kosto myös Yhdysvalloille, Britannialle, Sveitsille ja Länsi-Saksalle niiden avoimesta tuelle Israelille.
Kun Jordanian armeija oli panttivankien lähellä sijaitsevassa Intercontinental-hotellissa Ammanissa, terroristit päättivät vapauttaa panttivangit ja vaihtaa ne Leila Khalediin ja kolmeen PFLP terroristiin.[10] Loput panttivangit vapautettiin 28. syyskuuta ja lennätettiin Kyprokselle ja sieltä edelleen Roomaan, jossa Richard Nixon tapasi heidät ennen kuin he palasivat kotimaihinsa.[11]
PLO ja Jordanian kuningas Hussein tuomitsivat kaappaukset. Hussein kertoi, että PFLP meni liian pitkälle, ja PLO:n johtaja Jasser Arafat erotti PFLP:n PLO:sta. PFLP:n perustajan George Habashin ja Jasser Arafatin välit kiristyivät.
Jordaniassa tilanne oli muuttumassa veriseksi. Yhteenotot Jordanian armeijan ja sissien välillä lisääntyivät hälyttävästi. Ammanissa pelättiin, että Habash aikoisi syrjäyttää Arafatin. PLFP:stä oli eronnut jyrkempi siipi, Palestiinan vapautuksen demokraattinen rintama (DFLP), jota johti Najef Hawathmeh. Najefin sissit eivät tunnustaneet Habashia johtajakseen.
Kun taistelut Ammanissa alkoivat 16. syyskuuta, luvattiin Habashin ja Najefin löytymisestä 50 000 dinaarin palkkio.
Palestiinalaisjärjestöjen ja Jordanian hallituksen välille syttyi 16. syyskuuta avoin sisällissota. Kuningas Hussein julisti poikkeustilan.
Yhdysvalloissa presidentti Richard Nixon neuvotteli 8. syyskuuta ja käski puolustusministeri Melvin Lairdin antamaan määräyksen pommittaa PFLP:n leiriä Jordaniassa. Laird kieltäytyi, koska se vain yllyttäisi verilöylyyn. 82. maahanlaskudivisioona valmisteltiin kuitenkin ja Yhdysvaltojen 6. laivasto Välimerellä lähetettiin Turkissa olevaan sotilastukikohtaan tulevaa hyökkäystä varten. Jordanian sisällissota uhkasi jo naapurimaita, kuten Syyriaa ja Irakia. Pelättiin, että Syyria tulisi palestiinalaisten tueksi, ja jos näin tapahtuisi, Israel hyökkäisi ilmateitse ja pommittaisi Syyrian joukkoja. Kun syyrialaisia panssarivaunuja tuli rajan yli, Israelin ilmavoimien hävittäjät lensivät alueen yli.
Kriisin päätyttyä Yhdysvalloissa ja Euroopassa tehtiin muutoksia lentoasematurvallisuudessa. Laukkujen ja ihmisten läpivalaisutekniikkaa kehitettiin. Siihen aikaan lentokoneitten turvallisuus oli hyvin vieras asia Euroopassa ja Lähi-idässä ja Yhdysvalloissa. Laukut läpivalaistiin mutta matkustajia ei, ja läpivalaisimet eivät olleet kovin luotettavia. Lentoasemille määrättiin aseistautuneet vartijat, jotka vartioivat kiitotietä ja lentokoneiden lastausta. Uudet ihmisten läpivalaisulaiteet otettiin käyttöön. Yhdysvalloista Lähi-itään meneviin lentokoneihin määrättiin aseistautuneet vartijat.[12]
Vuonna 2006 Dawson Fieldin kaappauksista kuvattiin tunnin mittainen dokumentti PBS:n ohjelmaan American Experience. Ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran 26. helmikuuta 2006.
Luokka:Lentokonekaappaukset Luokka:1970 Luokka:1970-luvun terrori-iskut Luokka:Jordanian historia