Frank Sinatra
Francis Albert ”Frank” Sinatra ([sɨˈnɑːtrə]; 12. joulukuuta 1915 Hoboken, New Jersey – 14. toukokuuta 1998 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja (baritoni[1]) ja elokuvanäyttelijä.
Frank Sinatra aloitti uransa 1930–1940-lukujen vaihteessa, ja oli tällöin Harry Jamesin ja Tommy Dorseyn orkestereiden laulusolisti.[2] Hän aloitti soolouran vuonna 1942[2], jolloin hänestä tuli niin kutsuttujen nilkkasukkatyttöjen suuresti ihannoima laulaja. Hän myös näytteli elokuvissa. Sinatra lopetti uransa kertaalleen vuonna 1971, mutta palasi esiintymislavoille kolme vuotta myöhemmin. Levytystä jatkuikin aina 1990-luvun alkuun asti. Viimeiseksi varsinaiseksi studioalbumiksi jäi vuonna 1994 ilmestynyt Grammy-palkittu Duets II. Samassa tilaisuudessa hän sai kunnia-Grammyn elämäntyöstään. Hänellä on kolme tähteä Hollywood Walk of Famella.
Sinatra syntyi 12. joulukuuta vuonna 1915 Hobokenissa, New Jerseyssä italialaisen perheen ainokaiseksi. Hänen vanhempansa olivat genovalainen Natalie Della Garaventa ja sisilialainen Antonino Martino Sinatra.[3][4] Sinatra sai katolisen kasvatuksen.[5] Hän jätti lukionsa kesken tultuaan erotetuksi öykkäröinnin takia vain 47 päivää aloittamisensa jälkeen.[6] Sinatran Marty-isä toimi Hobokenin palokunnan päällikkönä. Hänen Dolly-äitinsä oli Demokraattisen puolueen paikallisaktiivi, mutta harjoitti myös laittoman abortoijan tointa tullen useasti pidätetyksi ja kaksi kertaa jopa tuomituksi.[6] Vuonna 1938 Sinatra pidätettiin suhteesta naimisissa olevaan naiseen, mikä oli tuohon aikaan rikos.[7] Nuoruudessaan hän työskenteli lehdenjakajana Jersey Observer -lehdelle[6] ja myöhemmin niittaajana Tietjanin ja Langin telakoilla.[6] Musiikki oli kuitenkin Sinatran tärkein kiinnostuksen kohde ja hän kuunteli tarkkaavaisesti big band -jazzia. Hän aloitti laulamisen tippejä vastaan 8-vuotiaana paikallisissa kapakoissa ja yökerhoissa Hobokenissa. 1930-luvulla, teini-ikäisenä, Sinatra aloitti ammattimaisen laulamisen.[6] Hän opetteli musiikin korvakuulon perusteella, eikä koskaan oppinut nuotitusta tai sen lukemista.[8]
Sinatran laulutavalle oli ominaista jazzmuusikoilta omaksuttu tyylittely melodian käsittelyssä.[9] Hän myös kehitti itselleen ominaisen tyylin pidentää vokaalin sijaan konsonanttia laulaessaan. Kyseinen ilmaisutyyli käy ilmi useasta hänen laulustaan, All Or Nothing At All on yksi tunnetuimmista, jossa hän päätyy venyttämään vokaalin sijaan konsonanttia[10]. Sinatra levytti elämänsä aikana kaiken kaikkiaan jopa 1400 laulua.[11] Hänellä onkin useita menestyskappaleita, joista tunnetuin on Paul Ankan sanoittama ”My Way”. Muita ovat muun muassa ”Strangers in the Night”, ”Fly Me to the Moon”, melankolinen ”It Was a Very Good Year”, Liza Minnellin alun perin esittämä ”New York, New York”, ”The Summer Wind”, ”That’s Life”, Antônio Carlos Jobimin kanssa levytetty ”The Girl from Ipanema” sekä tyttärensä Nancy Sinatran kanssa duettona levytetty ”Somethin’ Stupid”.
Sinatra esiintyi Suomessa 16. huhtikuuta 1989 Helsingin jäähallissa.
Sinatrasta käytetään joskus liikanimeä ”Ol’ Blue Eyes” (), joka oli myös hänen vuonna 1973 ilmestyneen albuminsa nimi.
Sinatra näytteli kaikkiaan 53 elokuvassa.[11] Hänen nuoruuden tunnetuimpia elokuviaan ovat kolme Gene Kellyn kanssa tehtyä elokuvaa: Laulaen maihin (Anchors Aweigh, 1945), Ilo irti (On the Town, 1949) ja Neiti Johtaja (Take Me Out to the Ball Game, 1949). Sodan jälkeen Sinatran suosio oli alamaissa, mutta hänen uransa pelasti sotamies Maggion rooli elokuvassa Täältä ikuisuuteen (From Here to Eternity, 1953). Sinatra sai suorituksestaan Oscarin parhaasta miessivuosasta. Myös hänen esittämänsä laulu High Hopes voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon elokuvasta Läpiä päässä (A Hole In The Head, 1959). Frank Sinatra ohjasi ja osin tuotti yhden tähdittämänsä elokuvan, Ainoastaan urhoolliset (None But the Brave, 1965).
Frank Sinatra, Dean Martin, Sammy Davis Jr., Peter Lawford ja Joey Bishop olivat niin sanotun The Rat Pack -kaveriporukan kuuluisimmat jäsenet. Ryhmä teki yhdessä muun muassa elokuvia, musiikkialbumeja ja lavaesityksiä. Vaikka Rat Pack oli maineeltaan maskuliininen miesryhmä, kuului siihen myös naisjäseniä, kuten Shirley MacLaine, Lauren Bacall ja Judy Garland.
Frank Sinatra teki yhdessä Rat Pack -ryhmänsä kanssa muun muassa elokuvan Kovat kaverit (Ocean's Eleven, 1960). Hän teki myös muutamia vakavia rooleja kuten pääosan Otto Premingerin elokuvassa Kultainen käsivarsi (The Man with the Golden Arm, 1955)[12] sekä majuri Bennett Marcon roolin John Frankenheimerin ohjaamassa elokuvassa Mantshurian kandidaatti (The Manchurian Candidate, 1962).[13] Viimeiseksi elokuvaksi jäi rooli Kanuunankuularalli 2:ssa. Hän vieraili kuitenkin vielä Magnum P.I. -sarjan jaksossa. Sinatralla oli myös kaksi omaa televisio-show’ta.
Sinatra esiintyi uransa aikana myös paljon radiossa. 1940-luvun jälkipuoliskolla hän esiintyi vakituisesti musiikkiohjelmassa Your Hit Parade.[14] Vuosina 1953–1954 hänellä oli myös oma jännityskuunnelmasarja Rocky Fortune.[15]
Sinatra esiintyi kuusi vuosikymmentä, mutta viimeisinä kuukausinaan hänen terveytensä heikkeni. Hän kärsi muun muassa virtsarakkosyövästä ja keuhkoahtaumasta. Eräässä vuonna 1994 järjestetyssä konsertissa hän lyyhistyi lattialle, mutta manageri sanoi sen johtuneen valaistuksen kuumuudesta. Seuraavan konsertin Sinatra peruutti viime hetkellä tunnettuaan olonsa uupuneeksi. Hän sai sydänkohtauksen vuonna 1997, eikä häntä enää sen jälkeen nähty julkisuudessa. Hän menehtyi lopulta losangelesilaisessa sairaalassa 1998 perheen läsnä ollessa. Hänen viimeisiksi sanoikseen jäivät: "I'm losing". Virallisilla internet-sivuilla soi hänen laulunsa "Softly, as I Leave You". Seuraavana iltana valot sammutettiin Las Vegas Stripilla hänen muistolleen. Sinatran viimeiseksi esittämäksi lauluksi jäi kappale The Best Is Yet To Come, jonka nimi myös lukee hänen muistolaatassaan.
Sinatran yhteyksistä amerikanitalialaiseen mafiaan on puhuttu usein ja mafian on väitetty edistäneen hänen uraansa.[16] Mitään todisteita Sinatran sekaantumisesta rikolliseen toimintaan ei ole löytynyt, mutta läheisiä suhteita mafiosoihin kylläkin.
Yksi Sinatran sedistä, Babe Gavarante, oli Bergen Countyssa Guarino "Willie" Morettin organisaatioon kuuluneen aseellisen jengin jäsen. Moretti tuli tunnetuksi Genovese-mafiaperheen alipäällikkönä. Gavarante tuomittiin murhasta aseellista ryöstöä käsitelleen jutun yhteydessä vuonna 1921. Sinatralla oli myös omat yhteytensä Morettiin:[8] hänen ensimmäinen vaimonsa Nancy Barbato oli Morettin vanhemman alaisen serkku ja Sinatra lauloi Morettin tyttären häissä. Moretti auttoi Sinatraa tämän uralla ja lopulta vuonna 1939 Sinatra allekirjoitti Tommy Dorsey kanssa levytyssopimuksen. Sinatra kuitenkin halusi vuonna 1942 suosionsa lisääntyessä kannattavamman sopimuksen, mutta Dorsey kieltäytyi vapauttamasta tätä sopimuksestaan. Tästä sai alkunsa tapahtumat, joihin mafian on väitetty sekaantuneen.
Dorseyn 1950-luvulla kertoman version mukaan Sinatra pyysi Morettia apuun. Tosin joskus on mainittu, että apuun tuli Sam Giancana. Tapaamisessa Dorseyn kanssa Moretti painoi aseensa piipun tämän kurkkuun ja uhkasi tappaa tämän, jollei sopimusta purettaisi. Lopulta Dorsey myi Sinatran sopimuksen pois ja tästä korvaukseksi yhden dollarin.[17] Tämä kohtaus päätyi myöhemmin fiktion muodossa elokuvaan Kummisetä[8], jossa Johnny Fontane vapautetaan sopimuksestaan sen jälkeen, kun on tehty "tarjous, josta ei voi kieltäytyä". Dorsey väitti kymmenisen vuotta tapahtumien jälkeen, että mafia painosti häntä. Alkuperäinen kertomus tapahtumasta oli se, että Sinatran asianajaja, joka myös edusti Amerikan radioartistien liittoa, uhkasi Dorseyta tämän NBC-lähetysten lopettamisella, joten Dorsey myi Sinatran sopimuksen 75000 dollarilla.[18]
Sinatra oli yhteydessä Charles Fischettiin, jonka pikkuveli, miamilaisen Fontainebleau Hotelin johtaja, Joseph Fischetti oli Sinatran ystävä. Fischetti järjesti töitä Sinatralle ja esitteli tämän Charles "Lucky" Lucianolle Havannassa. Lucianon Italiaan-karkotuksen jälkeen Sinatra vieraili tämän luona ainakin kahdesti, lauloi tämän joulujuhlassa vuonna 1946 ja antoi tälle seuraavana vuonna lahjaksi kultaisen savukerasian, jossa luki "Hyvälle kaverilleni Charlielle, hänen ystävältään Frankilta". Myös Sinatra oli Havannassa helmikuussa 1947 kuuluisan Hotel Nacionalin mafiakongressin aikana.[19]
Erityisesti Chicagon syndikaatin johtaja Salvatore "Sam" Giancana oli Sinatran läheinen ystävä. He jakoivat saman tyttöystävänkin, Judith Campbellin. Sinatran vanhin tytär Tina Sinatra on väittänyt, että hänen isänsä ja Giancana auttoivat yhdessä John F. Kennedyä voittamaan vuoden 1960 tärkeät esivaalit kanavoimalla tälle ammattiliittojen ääniä.[20] Sinatra esitteli Judith Campbellin Kennedylle, joka aloitti myöhemmin suhteen Campbellin kanssa, minkä jälkeen Robert Kennedy kehotti veljeään pysymään erossa Sinatrasta.
Vuonna 1963 Sinatra menetti kasinotoimilupansa, kun Giancana nähtiin Sinatran osittain omistamalla Cal-Neva Lodge -kasinolla Lake Tahoen pohjoisrannalla.[21] Helmikuussa 1981 Sinatran hakiessa toimilupaa uudelleen hänen mafiayhteyksiään ja 50 prosentin omistusta Cal-Neva Lodgesta käsiteltiin Nevadan uhkapelivalvontalautakunnassa (Nevada Gaming Control Council). Sinatra kuitenkin sai lupansa takaisin.[22]
12. helmikuuta 1970 Sinatra todisti New Jersey State Commissionin edessä järjestäytyneestä rikollisuudesta. Alun perin Sinatra oli kieltäytynyt tästä väittäen haastetta laittomaksi ja vetosi aina Korkeimpaan oikeuteen asti, mutta lopulta sekin tuomitsi Sinatran komission kuultavaksi.[23]
11. huhtikuuta 1976 Sinatra esiintyi Westchester Premier Theater -teatterissa, jonka esityksen jälkeen hän poseerasi kuvassa useiden johtavien mafiosojen, kuten Jimmy Fratiannon ja Carlo Gambinon, kanssa.[24]
Vuonna 1984 Sinatra vastaanotti presidentti Ronald Reaganilta Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin, Presidential Medal of Freedom -mitalin.[25]
Elokuvaohjaaja Martin Scorsese suunnitteli tekevänsä Sinatrasta ensimmäisen kokoillan elämäkertaelokuvan, mutta suunnitelmat kariutuivat.[26] Sinatrasta on aiemmin tehty kaksi televisioelokuvaa.[11]
Sinatra oli neljä kertaa naimisissa:
Nancy Barbaton kanssa 4. helmikuuta 1939 – 29. lokakuuta 1951, 3 lasta: Nancy Sinatra, Francis Wayne (Frank Sinatra Jr., k. 2016) ja Tina Sinatra[27] Ava Gardnerin kanssa 7. marraskuuta 1951 – 5. heinäkuuta 1957 Mia Farrowin kanssa 19. heinäkuuta 1966 – 1968 Barbara Marxin kanssa 11. heinäkuuta 1976 – kuolemaansa 14. toukokuuta 1998 saakka.
Nothing But the Best (2008) My Way: The Best Of Frank Sinatra (1997) Duets II (1994) Duets (1993) The Formative Years (1993) At the Movies (1993) Concepts (boksi) (1992) 16 Most Requested Songs (1992) The Sinatra Saga (1992) Sings the Songs of Sammy Cahn and Jule Styne [Vintage Jazz] (1992) In the Blue of Evening (1992) The Christmas Collection [Dejavu] (1992) Music From the CBS Mini-Series (1992) Long Ago & Far Away (1992) Sings the Songs of Van Heusen & Cahn (1991) 20 Golden Greats (1991) Holiday Classics (1991) Timeless (1991) Frank Sinatra Sings the Select Cole Porter (1991) Monte Carlo 14 June 1958 (1991) The Very Good Years (1991) The Reprise Collection (1990) Christmas Dreaming (1990) The Capitol Years (1990) All-Time Classics (1988) Sinatra Rarities (1988) The Sinatra Christmas Album (Reprise) (1987) Hello Young Lovers (1987) L.A. Is My Lady (1984) Brazil '81 (1981) She Shot Me Down (1981) 20 Classic Tracks (1981) The Very Best of Frank Sinatra (1979) Frank Sinatra Conducts the Music of Alec Wilder (1976) Some Nice Things I've Missed (1974) The Main Event – Live (1974) Ol' Blue Eyes Is Back (1973) Academy Award Winners (1972) Frank Sinatra's Greatest Hits, Vol. 2 (1972) A Man Alone & Other Songs of Rod McKuen (1969) My Way (1969) Cycles (1968) Francis A. & Edward K. (1968) Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim (1967) Greatest Hits: The Early Years, Vol. 2 (1966) Greatest Hits: The Early Years, Vol. 1 (1966) The World We Knew (1966) Strangers In The Night (1966) Sinatra At The Sands (1966) That's Life (1965) September of My Years (1965) My Kind of Broadway (1965) Softly, As I Leave You (1964) Sinatra Sings Days Of Wine And Roses, Moon River And Other Academy Award Winners (1964)
The Concert Sinatra (1963) Sinatra-Basie (1962) London 1 June 1962 (1962) Sinatra's Sinatra (1962) Sinatra Sings Great Songs From Great Britain (1962) Sinatra & Sextet: Live In Paris (1962) Point Of No Return (1962) Sinatra And Swingin' Brass (1962) Sinatra and Strings (1962) Sinatra Sings.....Of Love And Things! (1962) The Complete Capitol Singles... (1961) Swing Along with Me (1961) Greatest Hits (1961) (1961) Come Swing With Me! (1961) Ring-A-Ding Ding! (1960) Forever Frank (1960) The Best Of The Capitol Years (1960) The Capitol Collectors Series (1960) Sinatra's Swingin' Session!!! And More (1960) Nice 'N' Easy (1960) No One Cares (1959) Look To Your Heart (1959) Come Dance With Me! (1958) Sinatra Sings For Only The Lonely (1958) All The Way (1958) Come Fly With Me (1957) This Is Sinatra! Volume Two (1957) Frank Sinatra Conducts Tone Poems of Color (1957) A Jolly Christmas From Frank Sinatra (1957) A Swingin' Affair! (1957) Where Are You? (1957) Songs for Swingin' Lovers! (1956) Close To You & More (1956) The Voice (1956) Tone Poems Of Color (1956) This Is Sinatra (1956) In The Wee Small Hours (1955) Songs For Young Lovers/Swing Easy! (1954) I've Got A Crush On You (1952) The Best Of The Columbia Years... (1952) Portrait Of Sinatra: Columbia Classics (1952) The Best Of The Columbia Years (1943-1952) (1952) The Columbia Years 1943-1952 The Complete Recordings (1952) Swing & Dance With Frank Sinatra (1951) All Time Greatest Hits Vol.3 (1949) From the Top (1949) The Voice Of Frank Sinatra (Expanded) (1947) The V-Discs (1945) The V-Discs: The Columbia Years 1943-1952 (1945) Love Songs (1943) The Popular Frank Sinatra: Vol. 3 (1942) The Popular Frank Sinatra: Vol. 2 (1942) All-Time Greatest Dorsey/Sinatra Hits, Vol. 3 (1942) All-Time Greatest Dorsey/Sinatra Hits, Vol. 2 (1942) Learn To Croon (1941) It's All So New (1940) The Popular Frank Sinatra Vol. 1 (1940)
Las Vegas Nights, 1941 (dokumentti) Tanssiva vakoilija (Ship ahoy), 1942 Reveille with Beverly, 1943 Sano se iskusävelin (Higher and higher), 1944 Step lively, 1944 Laulaen maihin (Anchors aweigh), 1945 The House I Live In, 1945 Kunnes pilvet väistyvät (Till clouds roll by), 1946 Saattaapa tapahtua (It happened in Brooklyn), 1947 Naisten rosvo (The kissing bandit), 1948 Kellojen ihme (The miracle of the bells), 1948 Rouva johtaja (Take me out to the ball game), 1949 Ilo irti (On the town), 1949 Sulhanen vastatuulessa (Double Dynamite), 1951 Laukauksia öisellä stadionilla (Meet Danny Wilson), 1952 Täältä ikuisuuteen (From here to eternity), 1953 Tappaja (Suddenly), 1954 Nuori mieleltään (Young at heart), 1954 Elämän muukalainen (Not as a stranger), 1955 Enkeleitä Broadwaylla (Guys and dolls), 1955 Poikamiesansa (The tender trap), 1955 Kultainen käsivarsi (The man with the golden arm), 1955 Maailman ympäri 80 päivässä (Around the world in 80 days), 1956 Skandaalihäät (High Society), 1956 Väärinpeluri (Johnny Concho), 1956 Meet me in Las Vegas, 1956 Ylpeys ja intohimo (The pride and the passion), 1957 Arpinaama/ Gangsterin kosto (The joker is wild), 1957 Ystävämme Joey (Pal Joey), 1957
Kiirastulessa (King go forth), 1958 Yli kaiken ymmärryksen (Some came running), 1958 Läpiä päässä (A hole in the head), 1959 Liekkejä yössä (Never so few), 1959 Can-Can (Can Can), 1960 Ocean's eleven - kovat kaverit (Ocean's eleven), 1960 Pepe (Pepe), 1960 Paholainen tulee klo 4 (The devil at 4 o'clock), 1961 Mantshurian kandidaatti (The Manchurian Candidate), 1962 Lentäjinä vastoin tahtoaan (The road to Hong Kong), 1962 Kolme kersanttia (Sergeants three), 1962 Jos vuoteeni voisi kertoa (Come blow your horn), 1963 Neljä Teksasista (Four for Texas), 1963 Yhdestoista murha (The list of adrian messanger), 1963 Chicagon Robin Hood (Robin and the seven Hoods), 1964 Avioliitto jäiden kera (Marriage on the rocks), 1965 Ainoastaan urhoolliset (None but the brave), 1965 Kuoleman juna (Von Ryan's express), 1965 Hyökkäys merellä (Assault on a Queen), 1966 Jättiläisen varjo (Cast a giant shadow), 1966 Vehkeilijä Hollywoodissa, 1966 Kiristäjät (The naked runner), 1967 Tony Rome – yksityisetsivä (Tony Rome), 1967 Etsivä J. L. (The Detective), 1968 Mestarinuuskija (Lady in cement), 1968 Dingus, lännen kauhu (Dirty Dingus Magee), 1970 Ensimmäinen kuolemansynti (The first deadly sin), 1980 Kanuunankuularalli 2 (Cannonball run 2), 1984
Check date values in: |accessdate= (help)CS1 maint: unrecognized language (link)
Luokka:Yhdysvaltalaiset laulajat Luokka:Yhdysvaltalaiset elokuvanäyttelijät Luokka:Yhdysvaltalaiset radionäyttelijät Luokka:Hollywood Walk of Fame Luokka:Grammy-palkinnon saajat Luokka:Oscar-palkinnon saajat Luokka:Golden Globe -palkinnon saajat Luokka:Presidential Medal of Freedom Luokka:SAG-palkinnon saajat Luokka:Amerikanitalialaiset Luokka:Vuonna 1915 syntyneet Luokka:Vuonna 1998 kuolleet Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit