Ateroskleroosi
Ateroskleroosi eli valtimonkovettumatauti (myös ASO-tauti) on verenkiertoelimistön sairaus.[1] Sairaudelle on ominaista kolesterolin kertyminen valtimoiden seinämiin, paikallisten kohoumien (ateroomaplakkien) muodostuminen sekä valtimon ontelon kaventuminen. Sen kliinisesti merkittävimmät ilmenemismuodot ovat sepelvaltimotauti sekä aivoverenkierron sairaudet, jotka taas voivat johtaa akuutteihin komplikaatioihin, sydäninfarktiin tai aivohalvaukseen. Ateroskleroosi aiheuttaa myös perifeeristä valtimotautia.
LDL-lipoproteiinit kuljettavat kolesterolia soluille rakennusaineiksi. Tämän seurauksena verisuonten endoteelin alla olevaan intimaan kertyy vähitellen LDL-hiukkasia. Solujen muokkaustoiminta muuttaa ne suuriksi rasvapisaroiksi. Paikalle tulevat makrofagit nielevät pisarat sisäänsä, ja makrofagin solulima täyttyy LDL:n kolesterolista. Makrofagi muuttuu vaahtosoluksi, joiden kertyminen aiheuttaa verisuonten seinämään kellertäviä raitoja eli rasvajuosteita. Ne voivat kehittyä kohoumiksi eli plakeiksi.[2]
Veren suurentunut LDL-pitoisuus edistää rasvajuosteen kehittymistä plakiksi. Plakkien olemassaolo on tunnusomaista ateroskleroosille, joka voi ajan kuluessa johtaa esimerkiksi sepelvaltimoissa verenvirtausta ja sydänlihaksen hapensaantia heikentävään suonen seinämien paksuuntumiseen. Seurauksena on sepelvaltimotauti.[2]
Diabetekseen kuuluva hyperglykemia edistää ateroskleroosin kehittymistä.[3] Valtimonkovettumatautia voi olla missä tahansa valtimoissa, mutta erityisen hankalaa se on aivo- ja sepelvaltimoissa, joihin ei ole korvaavia reittejä hapen tuomiseksi. APO A-1 Milano -proteiinin on havaittu ehkäisevän valtimonkovettumistautia.
Valtimonkovettumataudin synnyssä on huomattava merkitys kolesterolien aineenvaihdunnalla, sekä geneettisesti että dietäärisesti. Erityisen haitallisina pidetään elektroforeesissa kevyitä LDL-kolesteroleja. Siksi LDL-lipoproteiinia kutsutaan usein "pahaksi kolesteroliksi". Kolesterolilääkityksellä voidaan alentaa koholla olevaa LDL-kolesterolia.
Suomalaiseen tautiperimään kuuluu myös geenivirheitä, joiden vuoksi eräissä suvuissa esiintyy vaikeaa korkeaa kolesterolipitoisuutta. Diabetes ja kohonnut verenpaine ovat riskitekijöitä, samoin veren pieni HDL-pitoisuus.[2]
Myös elintavoilla, esimerkiksi liikunnan määrällä ja ravinnon rasvojen laadulla sekä määrällä, on merkitystä valtimonkovettumataudin ehkäisyssä. Lihavuus ja tupakointi suurentavat ateroskleroosin riskiä.[2]
Tulehduksella on suuri merkitys valtimonkovettumataudin kehityksessä, ja on ilmeistä, että bakteerit osallistuvat tulehduksen syntyyn. Ateroomaplakissa vallitsee krooninen tulehdus, joka vaikuttaa aterooman kasvumekanismeissa ja repeämisessä. Repeämälle alttiissa plakeissa on ohut sidekudoskatto ja usein paljon tulehdussoluja, jotka erittävät sidekudoskattoa heikentäviä matriksin metalloproteinaaseja (MMP). Valtimonkovettumatautiin liittyvistä bakteereista tunnetuimpia ovat keuhkoklamydia ja kariesta aiheuttavat bakteerit. Ihmisen elinaikanaan sairastamien infektioiden kokonaismäärä lisää valtimonkovettumataudin riskiä. Valtimon seinämän tulehdus ja mahdollisesti myös bakteeri-infektiot ovat yhteydessä valtimonkovettumataudin kehitykseen.[4][5]
Ateroskleroosia on löydetty muumioista eri aikakausilta sekä erilaisia ruokavalioita ja elämäntapoja noudattavilta kansoilta. The Lancet -lehden vuonna 2013 julkaisemassa tutkimuksessa CT-kuvattiin 137 eri puolilta maailmaa peräisin ollutta muumiota, joista vanhimmat olivat yli 4000 vuoden ikäisiä. Ateroskleroosia löydettiin niin muinaisen Egyptin, Perun ja Pohjois-Amerikan pueblojen maanviljelijäväestöjen kuin Alaskan metsästäjä-keräilijöiden aleuttienkin muumioista. Tutkijoiden mukaan tämä viittaa siihen, että ateroskleroosi on luontainen osa ihmisen vanhenemista eikä sen esiintyminen ole yhteydessä mihinkään ajanjaksoon, elämäntapaan tai ruokavalioon.[6][7]
Luokka:Sydän- ja verisuonitaudit Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit