Intersukupuolisuus
Intersukupuolisuus on käsite, jolla voidaan viitata sekä siihen, ettei lapsen sukupuolta ole mahdollista määrittää hänen sukuelintensä ulkonäön perusteella, että lisäksi myös muunlaiseen sukupuoliominaisuuksien poikkeavuuteen.[1] Intersukupuolisesta ihmisestä on vanhastaan käytetty myös nimitystä hermafrodiitti, mutta kyseistä sanaa ei enää käytetä ja se koetaan usein loukkaavaksi, sillä se viittaisi siihen, että henkilöllä olisi sekä mies- että naistyypilliset sukuelimet. Intersukupuolisella henkilöllä ei ole koskaan kaksia sukuelimiä.
Intersukupuolisuuden käsite kattaa useita sukupuolen kehityksen häiriöitä ja sukupuolielinten anomalioita eli epämuodostumia, jolloin sukupuolielimet ovat ristiriidassa sukurauhasten tai sukupuolikromosomien määräämän sukupuolen kanssa[2].
Vuoden 2019 alusta Saksasta tuli ensimmäinen Euroopan maa, joka tunnustaa intersukupuolisten ihmisten kolmannen sukupuolen identiteetin. Intersukupuoliset henkilöt voivat virallisissa dokumenteissa valita sukupuolekseen naisen tai miehen sijaan moninaisen. He tarvitsevat rekisteröitymistä varten lääkärintodistuksen. Lainmuutos johtui maan perustuslakituomioistuimen tekemästä päätöksestä.[3]
Sukuelinten ulkonäön perusteella määritelty intersukupuolisuus on melko harvinainen ilmiö. Suomessa syntyy vuosittain noin 20 intersukupuolista lasta.[4] Jos Turnerin ja Klinefelterin oireyhtymän omaavat ihmiset lasketaan intersukupuolisiksi, intersukupuolisten osuus kasvaa puoleen promilleen[5].
Kaikilla sikiöillä on aluksi naistyyppiset ulkoiset sukuelimet, jotka muuttuvat normaalisti poikasikiöillä miestyyppisiksi dihydrotestosteronin vaikutuksesta[6]. Joskus sukuelinten kehitys poikkeaa tavanomaisesta, jolloin syynä saattavat olla esimerkiksi raskaudenaikaiset hormonitoiminnan muutokset, mutaatiot tai altistuminen vierasaineille. Yleisin syy sille, että sukuelimissä on sekä maskuliinisia että feminiinisiä piirteitä on se, että naistyypin XX-kromosomiston omaavalle sikiölle kehittyy lisämunuaisen liikakasvua, mikä saa lisämunuaisen tuottamaan liikaa androgeenejä. Tämä johtaa muun muassa siihen, että ulkoisiin sukuelimiin kehittyy miehisiä piirteitä[7]. Osalla intersukupuolisista ihmisistä on naisen ulkoiset sukuelimet mutta ei kohtua eikä munasarjoja, jolloin intersukupuolisuus saatetaan havaita vasta murrosiässä[8].
Moni intersukupuolinen aloittaa murrosiässä hormonihoidon.
Intersukupuolisia pidetään joissakin kulttuureissa "kolmantena sukupuolena". Länsimaisessa kulttuurissa intersukupuolisia ihmisiä saatettiin vainota ja demonisoida. Antiikin Roomassa intersukupuoliset lapset oli tapana surmata heti synnyttyään. Myöhemmin asenteet muuttuivat ja intersukupuolisille lapsille saatettiin antaa varmuuden vuoksi sekä tytön että pojan nimi sekä oikeus mennä naimisiin kumman tahansa sukupuolen edustajan kanssa.[9]
Intersukupuoliset voidaan rekisteröidä väestökirjanpidossa kolmannen sukupuolen edustajiksi nykyisin muun muassa Intiassa, Saksassa ja Australiassa, mutta Suomessa lapsi on rekisteröitävä lain mukaan mieheksi tai naiseksi viimeistään viikon kuluttua syntymästä.[10]
1960-luvulta alkaen intersukupuolisille lapsille on tavattu tehdä länsimaissa leikkaus, jossa ulkoisten sukuelinten ulkonäköä muokataan muistuttamaan mahdollisimman paljon jommankumman sukupuolen elimiä. Menetelmän yleistymiseen myötävaikutti se, että intersukupuolisten lasten sukuelinkirurgi John Money julkaisi väärennettyjä tiedeartikkeleita, joiden mukaan poikalapselle kehittyy naisen identiteetti, jos häneltä poistetaan miehen sukuelimet, niiden tilalle muovataan naisen ulkoisia sukuelimiä muistuttavaa kudosta ja lasta kohdellaan sen jälkeen johdonmukaisesti tyttönä.[11]
Yhdeksän kymmenestä intersukupuolisesta vauvasta on leikattu tytöiksi, koska kivesten poisto ja häpykielen pienentäminen on helpompaa kuin häpykielen suurentaminen. Lapsen intersukupuolisuus on saatettu jopa salata lasten vanhemmilta.[12] Vanhempia on saatettu myös painostaa suostumaan leikkauksiin esimerkiksi vedoten virheellisesti syöpäriskin merkittävään kasvuun taikka herättämällä epäilystä lapsen sopeutumisesta yhteisöön normeista poikkeavien sukupuolellisten piirteidensä vuoksi.
Euroopan neuvosto on kehottanut jäsenmaitaan huolehtimaan siitä, ettei intersukupuolisten lasten sukuelinten ulkonäköä muuteta kirurgisesti. Häpykielen pienentämiseen liityy hermovaurion riski[13]. Lisäksi liian nuorena ja lapsen mielipidettä huomioon ottamatta tehty leikkaus on johtanut usein vakavaan sukupuoli-identiteetin ristiriitaan, ja henkilöt ovat päätyneet transsukupuolisten tapaan sukupuolen korjausprosessiin.
Sukuelinten ulkonäköä muuttavia leikkauksia voi tehdä missä elämänvaiheessa tahansa, minkä vuoksi eräiden mielipiteiden mukaan kannattaisi odottaa lapsen varttumista siihen ikään, että hän kykenee tiedostamaan ja ilmaisemaan muille, millaiseksi kokee sukupuolensa. Vain harva intersukupuolinen, jolle ei ole tehty lapsena leikkausta haluaa aikuisena sukuelimiä muuttavaan leikkaukseen.[14]
Intersukupuolisten lasten leikkaukset keskitettiin Suomessa Helsingin Lastenlinnaan ja Oulun yliopistolliseen keskussairaalaan, mutta nykyisin niitä tehdään enää Helsingissä[15].
Intersukupuolisina syntyneiden pikkulasten sukupuolielinten ulkonäköä muuttavat kirurgiset toimenpiteet ovat laittomia Euroopan maista Maltalla[10] ja Portugalissa (vuodesta 2018[16]).
Sarah Gronert, saksalainen tennispelaaja[17][18] Erik Schinegger, itävaltalainen alppihiihtäjä Caster Semenya, eteläafrikkalainen keskimatkojen juoksija[19] Santhi Soundarajan, intialainen keskimatkojen juoksija Stanisława Walasiewiczówna, yhdysvaltalaiselta nimeltään Stella Walsh Olson, pikajuoksija
Eräs intersukupuolisuuden symboli. Toinen intersukupuolisuuden symboli Intersex pride -lippu
Androgyyni Androgeeni-insensitiivisyysoireyhtymä Anorkia (kivesten puuttuminen) Difallia (kaksi siitintä) Hypospadia Kimeeri Piilokiveksisyys Sukupuolenkorjausprosessi SRD5A2
Check date values in: |accessdate=, |date= (help)
Luokka:Sukupuolivähemmistöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit