Latgallia
Latgallia[1] (, latgalliksi Latgola, , , , Latgalija) on yksi Latvian historiallisista ja kulttuurialueista. Se sijaitsee Latvian itäosassa. Latgallia on perinteisesti ollut katolilaista seutua, kun muu Latvia on pääosin luterilaista.
Latgallian suurimmat kaupungit ovat Daugavpils ja Rēzekne, joista jälkimmäistä pidetään Latgallian sydämenä. Alueella asuu paljon venäläisiä ja siellä on historiallinen puolalainen vähemmistö. Latgallia kuuluu Euroopan unionin köyhimpiin alueisiin.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Latgalessa oli 301593 asukasta, joista latvialaisia oli 142998, venäläisiä 115388, puolalaisia 18984, valkovenäläisiä 14413, ukrainalaisia 3825, liettualaisia 1540 ja muita 4445.
Latgalliaa sanotaan sinisten järvien maaksi, sillä alueella on tuhansia järviä. Suurimmat niistä ovat Lubāns ja Rāznas. Dridzis on Baltian syvin järvi (63 m). Latgalliassa on myös paljon suoalueita. Maasto on kumpuilevaa ja korkeimmat mäet ovat yli 300 metriä merenpinnan yläpuolella. Rāznan kansallispuisto edustaa alueen järviluontoa ja Luonnonpuisto Daugavas loki sen mutkittelevia jokia.[2]
Latgalliaa asuttivat ensimmäisenä balttilaiset heimot. Kalparitaristo sai vallan alueella 1270. Vuonna 1559 Liivinmaan sodan jälkeen alue liitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan ja 1569 siitä tuli Puola-Liettuan osa. Tänä aikana suuri osa väestöstä kääntyi katoliseen uskoon. Alueesta tällöin käytettiin nimeä Inflantia.
Vuonna 1772 Puolan ensimmäisen jaon yhteydessä Venäjän keisarikunta valloitti alueen, minkä jälkeen sitä hallittiin Vitsebskistä käsin osana Vitebskin kuvernementtia. Venäjä aloitti puolalaisia vastaan suunnatun venäläistämispolitiikan. Koska latgallit olivat ottaneet paljon vaikutteita puolalaisesta kulttuurista, koskivat nämä toimet myös heitä. Sorto loppui vasta 1904.
Latgalliaan liitettiin Abrenen eli Pytalovon alue Latvian itsenäistyessä vuonna 1918. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Latvia joutui uudelleen Neuvostoliiton haltuun ja Abrenen alueen itäosa siirrettiin osaksi Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa. Latvia itsenäistyi uudelleen vuonna 1991 ja Latgallian alue oli vahvasti mukana itsenäisyyteen johtaneessa liikehdinnässä.
Vanhin Latgalliassa puhuttu kieli on latgallin kieli, jonka puhujia kutsutaan latgalleiksi. Latgalli on ainoa Baltian kieli, jossa on säilynyt vokaalisointu. Neuvostoaikana kirjallisuuden julkaiseminen latgalliksi kiellettiin. Kielen elvyttäminen on ollut käynnissä suurimittaisena hankkeena vuodesta 2004 alkaen.
Latgallia oli myös jiddišiä puhuvien juutalaisten asuinalue. Länsi-Latviassa juutalaiset puhuivat saksaa tai hepreaa. Valtaosa Latgalen juutalaisista asui Daugavpilsissa. Itsenäisessä Latviassa he saivat täydet kansalaisoikeudet. Latvian juutalaisista noin 70000 menehtyi natsien juutalaisvainoissa ja juutalaiskulttuuri hävisi alueelta lähes kokonaan. Juutalaisia menehtyi erityisesti Brigadeführer Franz Walter Stahleckerin johtaman Einsatzgruppe A -joukon teloituksissa, tuhoamisleireissä ja Kaiserwaldin eli Mežaparkin keskitysleirissä lähellä Riikaa.
Liivinmaa Vidzeme Zemgale Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta Latvian hallinnollinen jako
. . Latvian Tourism Development Agency. Jewishgen-sivustolla.
Luokka:Latvian historialliset alueet Luokka:Holokausti Luokka:Latvian etniset ryhmät