Aino Aalto
Aino Maria Marsio-Aalto (o.s. Marsio, vuoteen 1906 Mandelin; 25. tammikuuta 1894 Helsinki – 13. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja muotoilija. Hän oli Alvar Aallon ensimmäinen puoliso.
Aino Aalto työskenteli miehensä arkkitehtitoimistossa ja suunnitteli, paitsi hänen kanssaan, myös yksin muun muassa rakennuksia, huonekaluja ja sisustuksia. Hän muotoili muun muassa keramiikkaa, lasia, valaisimia, painokankaita ja uniikkitekstiilejä. Aino Aalto oli toimitusjohtajana miehensä sekä Nils-Gustav Hahlin ja Maire Gullichsenin kanssa perustamassaan Artekissa vuosina 1941–1949. Aino Aalto vaikutti tasapainottavasti miehensä työskentelyyn niin, että vaimo oli miehensä töiden kriittinen ja realistinen punnitsija.[1]
Aino Aallon suunnittelemia sisustustusesineitä ja astioita on edelleen tuotannossa: Iittala valmistaa lasistoa ja Artekin valikoimissa on satulavyötuoli, yhdessä Alvar Aallon kanssa suunniteltu puolipyöreä pöytä, riippuvalaisin, nojatuoli ja jalkarahi sekä sohvia. Aino Aallon erikoisalaksi muodostui lasimuotoilu. Klassikon asemaan on noussut hänen nimellään markkinoitava lasiastiasto, joka on funkkisdesignin edelläkävijä. Tällä astiastolla hän voitti vuonna 1932 oman miehensä taidekilpailussa ja se sai Milanon triennaalin kultamitalin 1936. Pariskunnan yhteistyönä syntyi vuoden 1933 lasiteos Riihimäen kukka, johon kuuluvat viisi osaa voidaan pinota kukan muotoon.[2] Maire Gullichsen on todennut, että hän ei ole tavannut toista ihmistä, jolla olisi niin varma maku kuin Ainolla.[1] Ainon sisko Alma Matilda Mandelin avioitui merimieslähetysjohtajan ja kirjailija Toivo Waltarin kanssa.
Aino ja Alvar Aallolle syntyi kaksi lasta, tytär Johanna (Alanen) ja poika Hamilkar Aalto. Aino Aalto menehtyi syöpään vuonna 1949.
Yksityistaloja: Villa Flora, Alajärvi; Helmi Halonen O’Neilin talo, USA; Kesähuvila, Heinola[3] Pöytyän seurakuntatalo (Aino Aallon lanko oli Pöytyällä kirkkoherrana) Milanon Triennaali 1936, Suomen osaston näyttelyarkkitehtuuri. "Bölgeblick"- eli Aino Aalto -lasisto vuodelta 1932 sai Milanon Triennaalissa kultamitalin Noormarkun lastentalo ja terveystalo
muun muassa Toivakan, Anttolan, Pylkönmäen ja Viitasaaren kirkkojen restaurointi- ja muutostyöt[4] Jyväskylän Työväentalo Paimion parantola ja sen asunnot Lounais-Suomen Maalaistentalo, Turku (Aallot asuivat talossa jonkin aikaa) Turun Sanomien toimitalo (toimitus, kirjapaino ja asuntoja) Viipurin kirjasto Villa Tammekann, Tartto Pariisin maailmannäyttely 1937, Suomen paviljonki Riihitien talo, Helsinki (Aaltojen koti ja toimisto) Sisustuksia: Ravintola Savoy, Helsinki; Gullichsenin perheen asunnon sisustus, Helsinki Sisustuksia Sunilan tehtaan konttoriin, kerhorakennuksiin ja asuntoihin, Kotka New Yorkin maailmannäyttely 1939, Suomen paviljonki Villa Mairea, Noormarkku Pekolan asuinalue, Tampere Sisustukset: Baker House, MIT:n opiskelija-asuntola sekä Poetry Room, Harvardin yliopiston kirjallisuustieteen laitoksen kirjasto, Boston Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo, Helsinki (toteutui vasta Aino Aallon kuoleman jälkeen, eri tontille kuin arkkitehtikilpailussa)
Citation error, replace with{{cite book| author = Heporauta, Arne & Hipeli, Mia & Launonen, Marjaana & Mikonranta, Kaarina & Suominen-Kokkonen, Renja & Kinnunen, Ulla (toim.)| title = Aino Aalto| location = Helsinki Jyväskylä| publisher = Alvar Aalto Säätiö, Alvar Aalto -museo| year = 2004| id = ISBN 952-5371-19-0}} Suomi-Fakta (WSOY, 2002)
Luokka:Alvar Aalto Luokka:Suomalaiset arkkitehdit Luokka:Suomalaiset muotoilijat Luokka:Vuonna 1894 syntyneet Luokka:Vuonna 1949 kuolleet