The Cure
The Cure on brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin Crawleyssä, Sussexissa vuonna 1976. The Cure oli yksi punkin jälkimainingeissa syntynyt gootti-suuntauksen edustajista Siouxsie and the Bansheesin sekä Joy Divisionin ohella.
Yleisin yhtyeen musiikista käytetty nimitys on goottirock, vaikka yhtyeen johtohahmo Robert Smith itse kieltää goottivaikutuksen. Yhtyeen musiikki on ollut yleensä melankolista, eksistentialistista ja psykedeelisvivahteista, Pornography -albumilla synkkää, maailmantuskaista ja ahdistunutta, mutta sen menestyneimmät kappaleet Lovecats ja Friday I'm in Love ovat kevyitä ja iloisia popkappaleita.
The Cure aloitti 1976 punkyhtyeenä nimeltä Malice. Vuotta myöhemmin yhtyeen nimi muuttui Easy Cureksi, mutta ensimmäisestä sanasta luovuttiin 1978, koska se kuulosti yhtyeen jäsenten mielestä hieman vanhanaikaiselta ja hippivaikutteiselta. Robert Smith siirtyi laulajaksi Easy Curen Peter O'Toolen muutettua Israeliin kibbutsille. Easy Cure muuttui trioksi, kun kitaristi Pearl Thompson erosi yhtyeestä, koska Smithin musiikkimaku oli alkuaikoina vahvasti enemmän kallellaan yksinkertaisiin kitarariffeihin. Vuonna 1978 yhtye sai levytyssopimuksen saksalaiselta Hansa Records -yhtiöltä, mutta Robert Smith kieltäytyi, koska hän ei halunnut, että yhtyeestä tehdään kaupallinen diskopopyhtye kuten Boney M, Japan ja Child, jotka vaikuttivat samaisen levy-yhtiön alla. Polydor-yhtiön Chris Parry huomasi yhtyeen ja kirjasi yhtyeen uuden Fiction levy-yhtiön alle.
Robert Smith opiskeli nuoruudessaan ranskalaista kirjallisuutta, ja The Curen vuonna 1979 julkaisema ensisingle "Killing an Arab" perustuukin Albert Camus'n maineikkaaseen outsider-romaaniin Sivullinen. Media on kuitenkin monesti halunnut ymmärtää kappaleen nimen rotuun liityvänä herjauksena, mikä on aiheuttanut ongelmia erityisesti Yhdysvalloissa, missä yhtyettä on syytetty arabivihamielisyydestä. The Cure on joutunut ajoittain jopa kieltämään radioasemia soittamasta koko kappaletta.
Vuonna 1979 yhtyeen esikoisalbumin julkaisun jälkeen basisti Michael Dempsey jätti yhtyeen lopullisesti musiikillisista erimielisyyksistä johtuen, ja Dempseyn tilalle basistiksi tuli crawleylaisen punkyhtye Lockjawin basisti Simon Gallup. Robert Smithiä pyydettiin Siouxsie and The Bansheesin kiertueelle tuuraamaan yhtyeen kitaristia, minkä jälkeen The Curen musiikki alkoi siirtyä vähitellen pois esikoisalbumin aikaisista popahtavista punkvaikutteista kohti kylmempää äänimaailmaa kosketinsoittaja Matthieu Hartleyn tultua yhtyeeseen.
The Cure on esiintynyt Suomessa vuonna 1985 Ruisrockissa, 1992 Helsingin jäähallissa, 1996 Provinssirockissa ja 2016 Hartwall Arenalla.[1]
Suomalainen erityisesti PMMP:n säveltäjänä tunnettu muusikko Jori Sjöroos on saanut paljon vaikutteita The Curelta ja pukeutui nuorena fanina kovasti Smithiä muistuttaen. Kuudes Tunti -yhtye 1980-luvun alussa otti saksofonisti Kimmo Helistön mukaan vaikutteita Pornography-levyn aikaisesta The Curesta. [2]
Robert Smith – laulu, kitara, koskettimet (1976–) Simon Gallup – basso (1979–1982) sekä (1985–) Jason Cooper – rummut (1995–) Roger O'Donnell – koskettimet (1987–1989), (1995–2005) sekä (2011-)
Laurence ”Lol” Tolhurst – rummut, koskettimet (1976–1982), (1982–1989) sekä (2011) Michael Dempsey – basso (1976–1979) Matthieu Hartley – koskettimet (1979-1980) Phil Thornalley – basso (1983–1984) Andy Anderson – rummut (1983–1984) Boris Williams – rummut (1984–1994) Perry Bamonte – kitara, koskettimet (1990–2005) Porl Thompson – kitara, koskettimet, saksofoni (1976–1978) sekä (1984–1993, 2005–2009)
Three Imaginary Boys (1979) Boys Don't Cry (1980) Seventeen Seconds (1980) Faith (1981) Pornography (1982) The Top (1984) The Head on the Door (1985) Kiss Me Kiss Me Kiss Me (1987) Disintegration (1989) Wish (1992) Wild Mood Swings (1996) Bloodflowers (2000) The Cure (2004) 4:13 Dream (2008)
Concert - The Cure live (1984) Entreat (1989) Show (1993) Paris (1993)
Half an Octupuss & Quadpus (1985 & 1986) Sideshow (1993) Lost Wishes (1993) Five Swing Live (1997) 4Play (2006) From Festival 2005 (2006) Hypnagogic States (2008)
Happily Ever After (1981) Japanese Whispers (1983) Standing on a Beach (1986) Mixed Up (1990) Galore (1997) Greatest Hits (2001) Join the Dots: B-Sides and Rarities, 1978-2001 (2004)
The Cure in Japan (1984) Staring at the Sea: The Images (1986) The Cure in Orange (1987) Picture Show (1991) Play Out (1992) Show (1993) Galore (1997) Greatest Hits (2001) Trilogy (2003)
Greatest Hits (2001) Trilogy (2003) Festival 2005 (2006)
Three Imaginary Boys (2004) Seventeen Seconds (2005) Faith (2005) Pornography (2005) The Top (2006) The Head on the Door (2006) Kiss Me Kiss Me Kiss Me (2006) Disintegration (2010)
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit