Euroalue
Euroalue on Euroopan unionin yhteisvaluutan euron käyttöön ottaneiden 19 valtion muodostama alue.[1] Euroalueeseen kuuluvat Alankomaat, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Kreikka, Kypros, Latvia, Liettua, Luxemburg, Malta, Portugali, Ranska, Saksa, Slovakia, Slovenia, Suomi ja Viro. EU:n jäsenvaltioiden odotetaan liittyvän euroalueeseen, lukuun ottamatta Britanniaa ja Tanskaa, jotka saivat oikeuden pidättyä euron käyttöönotosta, sillä ne olivat jäseniä jo ennen Maastrichtin sopimusta. Ruotsi muodostaa tästä kuviosta mielenkiintoisen poikkeuksen. Ruotsista tuli EU:n jäsen vasta Maastrichtin sopimuksen solmimisen jälkeen, mikä velvoittaa Ruotsia liittymään euroalueeseen heti, kun maa täyttää vaadittavat ehdot.[2] Sääntöjen mukaan maan pitäisi ensin kuulua valuuttakurssimekanismi ERM II:een. Siihen osallistuminen on kuitenkin vapaaehtoista ja näin ollen Ruotsi on laillisen 'porsaanreiän' avulla välttänyt euroalueeseen liittymisen. Neljä EU:hun kuulumatonta kääpiövaltiota – Monaco, Andorra, San Marino ja Vatikaanivaltio – ovat tehneet EU:n kanssa sopimuksen, että ne saavat käyttää euroa valuuttanaan. Myös Kosovo ja Montenegro käyttävät euroa valuuttanaan.
Euroalue syntyi yhdentoista EU-maan laajuisena ja on laajentunut vähitellen sitä mukaa kuin muita jäsenmaita on liittynyt mukaan. Edellytyksenä euroalueeseen liittymiselle maat ovat allekirjoittaneet Maastrichtin sopimuksen ja näin sitoutuneet sopimuksessa euron arvon ylläpitämiseksi määriteltyihin vakauskriteereihin (katso lähentymiskriteerit). Euroalueen maiden rahapolitikkaa hoitaa Euroopan keskuspankki (EKP).
1. tammikuuta 1999 alkaen euro on ollut virallinen valuutta Alankomaissa, Belgiassa, Espanjassa, Irlannissa, Italiassa, Itävallassa, Luxemburgissa, Suomessa, Portugalissa, Ranskassa ja Saksassa.[3]
Maantieteellisen Euroopan ulkopuolella myös Ranskan merentakaiset departementit Guadeloupe, Martinique, Ranskan Guayana ja Réunion käyttävät euroa valuuttanaan ja kuuluvat viralliseen euroalueeseen.
Vaikka eurosta tuli virallinen valuutta 1. tammikuuta 1999, se toimi vuoden 2001 loppuun ainoastaan tilivaluuttana. Käteisenä kussakin euromaassa käytettiin vielä kansallisia valuuttoja 1. tammikuuta 2002 asti, jolloin eurosetelit ja -kolikot tulivat käyttöön ja korvasivat muutaman viikon siirtymäajan kuluessa kansalliset käteisrahat.
Vuoden 1999 jälkeen tapahtuneet euroalueeseen liittymiset:
Kreikka liittyi euroalueeseen 1. tammikuuta 2001.[4] Slovenia otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2007.[5] Kypros[6] ja Malta[7] ottivat euron käyttöön 1. tammikuuta 2008. Slovakia otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2009.[8] Viro otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2011.[9] Latvia otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2014.[10] Liettua otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2015.[11][12]
Kreikan velkakriisi johtui siitä että hyvin erilaiset maat yhdistettiin yhteen valuutta-alueeseen.[13] Kreikka nautti euroalueeseen liittymisen myötä huomattavasti aikaisempaa matalammista koroista[14], kun sijoittajat ajattelivat että osana euroaluetta rahan lainaaminen Kreikalle on yhtä vähäriskistä kuin rahan lainaaminen Saksalle.[15] Loppuvuonna 2011 euron hajoamista pidettiin mahdollisena skenaariona.[16][17]
Syyskuussa 2012 julkaistiin saksalaisen Vaihtoehto Saksalle -puolueen manifesti ”Vaalivaihtoehto 2013” europolitiikkaa vastaan. Moni huomattava taloustieteilijä, toimittaja ja yritysjohtaja otti kantaa manifestin puolesta.[18] Ryhmän mukaan euroalue ei sovellu valuutta-alueeksi vaan ajaa eteläisen Euroopan valtiot vararikkoon.[19] Bernd Lucken mukaan tärkeintä olisi saada eteläiset maat pois eurosta.[20]
Ranskan Kansallinen liittouma -puolue haluaa luopua eurosta.[21]
Myös Monacon, San Marinon ja Vatikaanin valuuttana on ollut 1.1.2002 alkaen euro, vaikka ne eivät olekaan EU:n jäseniä. Nämä maat voivat myös lyöttää omia eurokolikoitaan, joiden kääntöpuolella on niiden omat kansalliset tunnukset. Euron käyttö ja kolikoiden lyöntioikeus näissä maissa perustuvat aiempiin EU:n jäsenmaiden (Ranskan ja Italian) ja kyseisten maiden välisiin yhteisvaluuttasopimuksiin, joiden pohjalta on neuvoteltu maiden ja EU:n välillä uudet, euroaikaan soveltuvat sopimukset[22]
Andorra käytti valuuttanaan aiemmin rinnakkain Espanjan pesetaa ja Ranskan frangia. Euron käyttöönoton jälkeen myös Andorra siirtyi euroon. Asiasta ei kuitenkaan ollut tuolloin eikä vuosiin sen jälkeenkään sopimusta EU:n kanssa. Toisin kuin Monaco, San Marino ja Vatikaani, Andorra ei sopimuksen puuttumisen vuoksi myöskään saanut lyöttää omilla kansallisilla tunnuksillaan varustettuja eurokolikoita.[22] Andorra solmi euron käyttämisestä sopimuksen EU:n kanssa 30. kesäkuuta 2011 ja sen mukana tilanne virallistui: maa sai alkaa lyöttää omia eurokolikoitaan 1. heinäkuuta 2013 lähtien.[23] Andorra on suunnitellut julkaisevansa omat kolikkonsa maalis–huhtikuussa 2014[24]
Montenegro käytti valuuttanaan aiemmin Saksan markkaa, nyt euroa.
YK:n väliaikaishallinto Kosovossa on julistanut euron alueen valuutaksi.
Bulgarian leva (lev) on kiinteästi sidottu euroon (aiemmin Saksan markkaan).
ERM II-vaihe:
Tanskan kruunu kelluu kapeassa vaihteluvälissä euroon nähden, euroa vastustaneesta vuoden 2000 kansanäänestystuloksesta (53% vastaan, 47% puolesta)[25] huolimatta. Keskikurssi on 7,46038 kruunua/euro ja sallittu vaihteluväli Euroopan keskuspankin kanssa tehdyn sopimuksen mukaan ±2,25prosenttia.[26]
Bosnian ja Hertsegovinan vaihdettava markka (BAM) on kiinteästi sidottu euroon (aiemmin Saksan markkaan). Montenegro, vuonna 2006 itsenäistynyt osa entistä Jugoslaviaa, käyttää euroa (aiemmin Saksan markkaa). Kap Verden escudo on kiinteästi sidottu euroon (aiemmin Portugalin escudoon). CFA-frangi ja CFP-frangi ovat kiinteästi sidottuja euroon (aiemmin Ranskan frangiin). CFA-frangia käyttää neljätoista Afrikan maata (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal, Togo, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta, Päiväntasaajan Guinea ja Gabon) ja CFP-frangia käytetään Ranskan Tyynenmeren territorioissa.
Euroopan unionin talous- ja rahaliitto EMU
Luokka:Euro Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit