Pakistan
Pakistanin islamilainen tasavalta (, ) eli Pakistan (, ) on valtio Etelä-Aasiassa. Sen naapurivaltioita ovat idässä Intia, lounaassa Iran, lännessä Afganistan ja koillisessa Kiina. Maan pääkaupunki on Islamabad. Pakistanin pohjoisosa sijaitsee Himalajan vuoristossa ja rajoittuu etelässä Arabianmereen.
Pakistan on väkiluvultaan maailman kuudenneksi suurin maa ja yksi ydinasemaista. Pakistanissa on maailman toiseksi suurin muslimiväestö. Pakistan syntyi muslimien halutessa islamilaisen valtion Intian niemimaalle ja on sen jälkeen ollut useissa konflikteissa hinduenemmistöisen Intian kanssa.
Pakistan jakaantuu kolmeen maantieteelliseen alueeseen: pohjoisen ylänköön, Belutšistaniin tasankoon ja Indusjoen laaksoon, joka muodostuu suunnilleen Punjabin ja Sindhin alueista. Kiinasta alkava Indusjoki kulkee Pakistanin halki ja laskee Arabianmereen. Punjabin nimi tarkoittaa viiden virran maata, nämä viisi virtaa ovat Induksen lisäksi Jhelum, Chenab, Ravi ja Sutlej, joka kulkee enimmäkseen Intian puolella.[1]
Pakistanin pohjoiset ja läntiset alueet ovat vuoristoisia. Pohjoisessa sijaitsevat Pakistanin osa Hindukušista ja Himalajasta. Pakistanin hallussa olevat alueet Kashmirissa sisältävät osan maailman korkeimmista vuorista, mukaan lukien K2. Kaakossa Pakistanin raja Intian kanssa kulkee Tharin autiomaan halki. Läntinen Belutšistan Iranin ja Afganistanin rajalla on aavikkoylänköä, jota ympäröivät matalat vuorijonot. Punjabin maakunta ja osa Sindhiä on hedelmällistä ja tärkeää maatalousmaata.[1]
Pakistanin ilmastoa dominoi Aasian monsuuni-ilmiö. Maassa on kolme vuodenaikaa: kylmä kausi lokakuusta helmikuuhun, kuuma kausi helmikuusta kesäkuuhun ja sadekausi kesäkuusta lokakuuhun.[2]
Pakistanissa on 14 kansallispuistoa[3] Kasvillisuus ja eläimistö ovat erityisen monimuotoisia maan vuoristoisissa osissa, jossa villieläimet liikkuvat alppiniityillä, pensastoissa ja lauhkean ilmaston metsissä. Näillä vaikeakulkuisilla alueilla tavataan esimerkiksi lumileopardeja. Himalajan reunuskukkuloiden metsät jäävät moni paikoin lähinnä pensaikoiksi, ja niillä elää keskikokoisia kasvinsyöjiä, kuten goraaleja. Induksen laaksosta on luonnonvarainen kasvillisuus hävitetty viljelysten alta, mutta sellaiset eläimet kuin kanit ja sakaalit ovat sopeutuneet ympäristöön. Kaikkiaan Pakistanissa arvioidaan elävän 188 nisäkäslajia, 174 matelijalajia, 16 sammakkoeläinlajia, 525 kalalajia ja 666 lintulajia, joista osa on muuttolintuja.[4]
Quettan alueella on ollut tuhoisia maanjäristyksiä 1931, 1935 ja 1991.[1] Lokakuussa 2005 Pakistania koetteli tuhoisa maanjäristys.[5] Vuonna 2010 monsuunisateiden aiheuttamat tulvat vaikuttivat miljoonien ihmisten elämään.[6]
Yksi maailman vanhimmista sivilisaatioista, Indus-kulttuuri vallitsi nykyisessä Pakistanissa ainakin 5000 vuotta sitten. Pakistaniin kuuluvalta Balukistanin alueelta on löytynyt jäänteitä maanviljelystä, kotieläimistä ja dreijalla tehdyistä ruukuista. Kahden oman aikansa suurkaupungin, Harappan ja Mohenjo-Daron jäänteissä on merkkejä kehittyneestä teknologiasta, kaupunkisuunnittelusta ja vesihuollosta. Ne liittyvät harappalaiseen kulttuuriin (2500-1600 eaa.)[7]
Sen jälkeen alueelle on tullut maahanmuuttajina ja valloittajina arjalaisia, persialaisia, kreikkalaisia, skyyttejä, arabeja, afgaaneja ja turkkilaisia.[8] Taksilan kaupunki Punjabissa, Silkkitien varrella Indus- ja Hydaspes-jokien välissä kehittyi kulttuurin ja talouden keskukseksi. Se perustettiin 500-luvulla eaa. ja kukoisti 100-luvulta 400-luvulle jaa.[9] Arabit hyökkäsivät Intiaan 700-luvulla, ja tämän jälkeen maahan tunkeutui vuosisatojen kuluessa monia muita islaminuskoisia kansoja. Nuoren Muhammad bin Qasimin johdolla Umaijadit valtasivat Sindhin 711 ja perustivat sinne muslimivaltion. 1200-luvulla turkinsukuiset valloittajat perustivat Delhin sulttaanikunnan. 1400-luvulla suurelta osin islamilaisten hallitsema Intia oli hajanainen. Valta vaihtui Delhissä väkivaltaisesti: yli puolet sulttaaneista päätti valtakautensa salamurhan uhreina.[10][11]
Suurmogulien valtakunta kukoisti 1500- ja 1600-luvuilla. Britit alkoivat dominoida aluetta 1700-luvulla.[8] Nykyisestä Pakistanista ja osasta Intiaa tuli 1526–1707 suurmogulien valtakunnan osa. Vahvin suurmogulien hallitsijoista oli eri uskontoja suvainnut Akbar.[12]
Vasco da Gama löysi 1400-luvun lopulla meritien Intiaan. Eurooppalaiset alkoivat 1500-luvulla perustaa maan rannikolle siirtokuntia. He alkoivat lopulta taistella keskenään Intian omistuksesta. Vuosien 1753–1763 suuressa siirtomaasodassa Englanti voitti Ranskan ja valloitti vuoteen 1853 mennessä koko Intian lukuun ottamatta muutamia pieniä rannikkoalueita, jotka yhä olivat Ranskan tai Portugalin hallinnassa. Brittiläistä Intiaa hallitsi Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania.[13]
1800-luvun puoliväliin mennessä nykyisen Pakistanin alueet olivat Brittiläisen kauppakomppanian hallussa. 1800-luvun alussa Sindhiä hallitsivat islaminuskoiset Talpur-päälliköt, jotka alistettiin Britannialle 1843. Mogulien kukistuttua vallan Punjabissa olivat ottaneet sikhit. Britit kävivät heitä vastaan kaksi sotaa, joista jälkimmäisen päättyessä 1847 he saivat Punjabin ja Kashmirin valtaansa.[14] Etelämpänä Intiassa tapahtui 1857–1858 suuri Sepoy-kapina, jonka englantilaiset kukistivat raa’asti.[15] Punjabista värvätyt sotilaat taistelivat brittien puolella kapinan kukistamiseksi.[14]
Vaikka Intia ei ollut itsenäinen valtio, se julistettiin vuonna 1876 keisarikunnaksi, ja kuningatar Viktoriasta tuli sen keisarinna. Hänen jälkeensä Ison-Britannian kuninkaat olivat samalla Intian keisareita vuoteen 1947 saakka. Intialle myönnettiin itsehallinnollisiakin oikeuksia, muttei siirtomaaisännistä siltikään Intiassa pidetty. Maahan virisi itsenäisyysliike 1800-luvun puolivälistä alkaen.[16]
Pakistanin dominio itsenäistyi 14. elokuuta 1947 brittien alaisuudesta. Brittiläinen Intia jaettiin hindujen Intiaan ja muslimien Pakistaniin, minkä yhteydessä Pakistaniin siirtyi Intiasta kahdeksan miljoonaa muslimia, eli niin sanotut Muhajir-pakolaiset.[17] Nimi Pakistan muodostettiin alueen maakuntien nimien etukirjaimista.[18] Alkuaan Itä-Pakistanina tunnettu Bangladesh kuului vuoteen 1971 Pakistaniin, vaikka se oli Intian itäpuolella. Se itsenäistyi Intian tuella oman itsenäisyyssotansa jälkeen.[19]
Intia ja Pakistan (sekä osin Kiina) ovat vuosia kiistelleet Kashmirista. Intia ja Pakistan kävivät sotaa alueesta vuosina 1947, 1965 ja 1971.[19] Maan politiikassa ovat vaihdelleet sotilasdiktatuurin ja siviilihallinnon kaudet.
Vuonna 1977 kenraali Muhammad Zia ul-Haq kaappasi vallan presidentti Zulfikar Bhuttolta. Zia kielsi puolueet,otti käyttöön islamilaisen lain ja hirtätti Zulfikar Ali Bhutton syytettynä erään tämän poliittisen vastustajan murhasta. Vuoden 1984 kansanäänestyksen jälkeen sotatilalaki peruutettiin ja Zia hallitsi kuolemaansa saakka, vuoteen 1988. Zian jälkeen maata hallitsivat lyhytaikaiset hallitukset. Vuoden 1988 vaaleissa voitti Pakistanin kansanpuolueen Benazir Bhutto. Hänet erotettiin kyvyttömänä ja korruptoituneena 1990. Seuranneissa vaaleissa voitti Nawaz Sharifin muslimiliiga. Sharif erotettiin 1993, jonka jälkeen Bhutto palasi pääministeriksi. Vuoden 1997 vaaleissa Sharif palasi valtaan. Vuonna 1998 Pakistan vastasi Intian ydinkokeisiin omalla kuuden kokeen sarjallaan ja joutui kauppasaartoon ja asevientikieltoon. Sharif yritti erottaa armeijan komentaja Pervez Musharrafin, joka kaappasi vallan verettömästi 12. lokakuuta 1999. Musharrafista tuli muodollisesti presidentti 20. kesäkuuta 2001.[20]
Musharraf liittyi Yhdysvaltain rinnalla terrorisminvastaiseen sotaan ja sai kansainvälistä hyväksyntää. Kun Pakistanin ydinpommiohjelman johtajan Abdul Qadeer Khanin paljastettiin alkuvuodesta 2004 välittäneen ydinteknologiaa Iraniin, Pohjois-Koreaan ja Libyaan, siitä ei seurannut suurempaa kansainvälistä reaktiota. Pakistan otettiin jälleen kansainyhteisön jäseneksi toukokuussa 2004.[20]
Musharraf selvisi lukuisista kaappausyrityksistä ja muodosti sotilas- ja siviilihallinnon välimuodon. Hän jatkoi presidentin viran ohella armeijan komentajana ja järjesti 2002 kansanäänestyksen, jolla hänet nimitettiin presidentiksi vielä viideksi vuodeksi. Vaalien jälkeen hän nimitti Zafarullah Jamalin johtaman hallituksen erinäisistä itseään tukevista ryhmistä. Syksyllä 2007 maanpaossa Dubaissa ollut oppositiojohtaja Bhutto palasi Pakistaniin. Hänet murhattiin joulukuussa 2007.[20]
Marraskuussa 2007 Musharraf julisti maahan jälleen poikkeustilan, nimellisesti väkivaltaisuuksien vuoksi. Korkein oikeus aikoi juuri tutkia hänen valintansa laillisuutta. Kauan jatkuneen poikkeustilan vuoksi kansainyhteisö sulki Pakistanin jälleen toimintansa ulkopuolelle.[21] Kesäkuun 2008 vaaleissa oppositiopuolueet Muslimiliiga-Nawaz (PML-N) Pakistan Peoples Party (PPP) voittivat ja aloittivat yhdessä Musharrafin viraltapanon. Hän ilmoitti 18. elokuuta 2008 eroavansa. Musharrafin seuraajaksi valittiin Bhutton leski Asif Ali Zardari.[20]
Menetettyään tärkeän liittolaisen Musharrafin terrorismin vastaisessa sodassa Yhdysvallat laajensi Afganistanissa käymäänsä sotaa Pakistanin puolelle ja teki maahan ilmaiskuja miehittämättömillä koneilla sekä erikoisjoukkojen iskun Angoor Adaan Waziristanissa syyskuussa 2008. Vastineeksi runsaille siviiliuhreille Pakistan esti Yhdysvaltain Afganistanin joukkojen huollon.[22] Toukokuussa 2011 Yhdysvaltain erikoisjoukot surmasivat Osama bin Ladenin Abbottabadissa.[23]
Pakistanin valtionpäämies on presidentti, jonka vuonna 1999 käyttöön otetun perustuslain mukaan valitsee valitsijamieskollegio, joka koostuu senaatista, kansalliskokouksesta ja neljän maakunnan parlamenteista. Presidentillä ei ole kovin paljon poliittista valtaa, mutta hän on asevoimien ylipäällikkö. Presidentin kausi on viisi vuotta. Vuonna 2013 presidentiksi valittiin Mamnoon Hussain.[24] Hän seurasi tehtävässä Asif Ali Zardaria, joka valittiin presidentiksi vuonna 2008.[8]
Parlamenttiin (Majlis-e-Shoora) kuuluvat presidentti, satapaikkainen senaatti, jonka paikat jaetaan maakuntien, pääkaupungin ja liittovaltion heimoalueiden kesken, ja 342-paikkainen kansalliskokous. Molemmissa kamareissa vajaa viidennes paikoista on varattu naisille ja uskonnollisille vähemmistöille. Senaattoreiden kausi on kuusi vuotta, ja osa vaihtuu aina kolmen vuoden välein. Kansalliskokouksen kausi on viisi vuotta. Pääministeri on yleensä kansalliskokouksen suurimman puolueen johtaja. Presidentti nimittää hallituksen pääministerin ehdotuksesta.[8]
Merkittävimmät poliittiset ryhmittymät ovat:
Pakistanin kansanpuolue (PPPP), johtajana Bilawal Bhutto Zardari. Vuonna 2013 valitussa parlamentissa sillä on 31 paikkaa alahuoneessa ja 44 senaatissa. Pakistanin muslimiliiga (N), PML-N, Nawaz Sharifin johtamalla puolueella on alahuoneessa 126 paikkaa, senaatissa 14.[8]
Asevoimilla, joihin kuuluu 1,5 miljoonaa miestä, on merkittävä vaikutusvalta Pakistanin politiikassa. Armeijan kuluihin käytetään 30–40% budjetista ja asevoimien liiketoiminnan arvo on arvioiden mukaan noin kuusi miljardia dollaria.[25]
Pakistanin ydinaseohjelman aloitti vuonna 1972 silloinen energiaministeri, tuleva presidentti Zulfiqar Ali Bhutto. Ohjelma sai vauhtia Intian ydinkokeiden jälkeen. Vuonna 1985 Pakistan kykeni tuottamaan asekelpoista uraania, ja vuonna 1986 sen arveltiin tuottaneen tarpeeksi materiaalia ydinaseeseen. Vuonna 1998 Pakistan ilmoitti tehneensä kuusi onnistunutta ydinkoetta. Pakistanin on arvioitu tuottaneen tarpeeksi materiaalia 24-55 ydinkärkeen.[26]
Pakistanin lait mahdollistavat kuolemantuomion. Kuolemantuomio voidaan langettaa vähemmistöuskontojen edustajille jumalanpilkasta.[27]
Iskander Mirza 23. maaliskuuta 1956 – 27. lokakuuta 1958 Mohammad Ajub Khan (sotilasjuntta) 27. lokakuuta 1958 – 25. maaliskuuta 1969 Yahya Khan (sotilasjuntta) 25. maaliskuuta 1969 – 20. joulukuuta 1971 Zulfikar Ali Bhutto 20. joulukuuta 1971 – 13. elokuuta 1973 Fazal Ilahi Chaudhry 13. elokuuta 1973 – 16. syyskuuta 1978 Muhammad Zia-ul-Haq (sotilasjuntta) 16. syyskuuta 1978 – 17. elokuuta 1988 Ghulam Ishaq Khan 17. elokuuta 1988 – 18. heinäkuuta 1993 Wasim Sajjad (v.t.) 18. heinäkuuta 1993 – 14. marraskuuta 1993 Faruq Leghari 14. marraskuuta 1993 – 2. joulukuuta 1997 Wasim Sajjad (v.t.) 2. joulukuuta 1997 – 1. tammikuuta 1998 Muhammad Rafiq Tarar 1. tammikuuta 1998 – 20. kesäkuuta 2001 Pervez Musharraf (sotilasjuntta) 20 . kesäkuuta 2001 – 18. elokuuta 2008 Muhammad Mian Soomro (v.t.) 18. elokuuta 2008 – 9. syyskuuta 2008 Asif Ali Zardari 9. syyskuuta 2008 - 8. syyskuuta 2013 Mamnoon Hussain 9. syyskuuta 2013 –
Pakistan on jaettu provinsseihin, alueisiin ja Pakistanin hallinnoimiin alueisiin kiistellyssä Kashmirissa.[28]
Pakistanin hallinnoimat osat Kashmiria:
Azad Kashmir Gilgit-Baltistan
Pakistan on köyhä ja kehittymätön maa, joka on kärsinyt vuosikymmenten ajan sisäpoliittisista kiistoista ja ulkomaisten sijoitusten vähäisyydestä. Vuosina 2001-2007 köyhyys maassa kuitenkin väheni.[8] Taloudellisesti Pakistan on ollut Intiaa jonkin verran menestyksekkäämpi, vain 13% väestöstä elää köyhyysrajan alapuolella, kun Intiassa lähes kolmannes. Vuonna 2006 Maailmanpankki arvioi, että Pakistan oli yksi nopeimpia talousuudistajia.[29] Pakistanin inflaatio on maailman rajuimpia, vuonna 2010 yli 13%.[8]
Puolet väestöstä elää edelleen maatalouden varassa, mutta maatalouden osuus on enää viidennes taloudesta. Suurimman osan maasta omistavat kuitenkin suurtilalliset. Noin 26 % pinta-alasta on viljelyssä, ja sitä kastellaan yhdellä maailman laajimmista kastelujärjestelmistä. Silti maa joutuu turvautumaan elintarvikkeiden tuontiin. Se vie riisiä, kalaa, hedelmiä ja vihanneksia ja tuo vehnää, puuvillaa ja kasviöljyä.[30]
Maalla on jonkin verran öljyä, mutta se riittää täyttämään vain puolet tarpeesta. Tuontienergian käyttö lisää valtion talouskurjuutta. Pakistanin merkittävimmät luonnonvarat ovat viljelymaa, vesi, vesivoima ja maakaasu.[30]
Pakistanissa on 148 lentopaikkaa, joista viidellätoista on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Rautatietä on lähes 7800km. Tärkeimmät satamat ovat Karachin kaksi satamaa Karachin satama ja Muhammad Bin Qasimin satama.[8] Edullisin, vaikka ei aina kovin mukava tapa liikkua kaupungista toiseen ovat linja-autot. Yhtiöitä on monia ja useissa kaupungeissa on monta linja-autoasemaa.[31]
Heinäkuussa 2011 Pakistanin väkiluvuksi arvioitiin noin 187 miljoonaa, mikä on kuudenneksi suurin maailmassa. Väestö kasvaa 1,573% vuodessa. 36% pakistanilaisista elää urbaanissa ympäristössä.[8]
Pakistanin puhutuimmat kielet ovat pandžabi, jota puhuu 48% väestöstä, sindhi 12%, siraiki 10%, paštu 8% ja urdu 8%. Yleisimmät uskonnot ovat sunnalaisuus 75% ja šiialaisuus 20%.[8]
Etnisistä ryhmistä suurin on punjabit, joihin kuuluu 44,7% väestöstä. Pataaneita on 15,4%, sindhejä 14%, sariakeja 8,4% ja muhajirejä 7,6%.[8]
Urdu ja englanti ovat virallisia kieliä, englanti on Pakistanin sivistyneistön lingua franca.[8] Urdu on lähestulkoon samaa kuin hindi. Myös punjabilla on hyvin paljon samoja piirteitä ja sanastoa hindin kanssa. Pakistanin pohjoisosissa puhutaan myös baltia (tiibetiksi: སྦལ་ཏིའི་སྐད, yksi ladakhin murteista་), šinaa, burušaskia, vahania ja khowaria.[32]
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 0,1% aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 96000 henkeä. Vuosittaisten AIDS-kuolemien määrä oli kasvussa. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 20000 henkeä, mutta sitä sai vain murto-osa heistä, noin 600 henkeä.[33]
Koska pääosa pakistanilaisista on muslimeita, sianlihaa ei syödä ja paastokuukausi ramadan näkyy ruokakulttuurissa. Perinneruoissa on paljon mausteita ja maustesekoituksia. Yleisiä lisukkeita ovat riisi ja linssit. Vihreää teetä tarjotaan lähes kaikilla aterioilla.[32]
Runous on tärkein kirjallisuuden muoto, ja suurta runoilijaa Faiz Ahmad Faizia (1911–1984) muistetaan kansallisella juhlapäivällä.[32]
Jopa 80 prosenttia Pakistanin vankiloissa olevista naisista on tuomittuina raiskaussyytöksistä, joita he eivät ole kyenneet todistamaan oikeiksi. Väärästä raiskaussyytöksestä on Pakistanissa rangaistuksena kivitys, raipaniskuja tai vankilaa. Raiskauksen todistamiseen vaaditaan neljän silminnähneen aikuisen muslimimiehen todistus, jos tekijä ei myönnä tekoa. Naiset ja ei-muslimit eivät ole todistajiksi kelpaavia.[34]
Pakistanin peruskoulutus on kriisissä, ja vuosi 2011 on julistettu koulutuksen teemavuodeksi. Vaikka perustuslaki takaa kaikille perusopetusta, suuri osa lapsista ei käy koulua, eivätkä niistäkään jotka kouluun pääsevät, kaikki opi edes perusasioita. Koulujen tehottomuutta kuvaa se, että puolet koulua käyvistä 6–16-vuotiaista ei osaa lukea edes kokonaista lausetta ja vain kolmannes kykenee lukemaan kokonaisen tarinan. Niistä lapsista, jotka eivät käy koulua, neljännes selviää tarinan lukemisesta. Madrassat täyttävät pienen osan koulutusvajeesta.[35]
Karachin yliopisto on perustettu vuonna 1951. Aluksi se järjesti tutkintotilaisuuksia, mutta vuonna 1953 se aloitti oman opetuksen 50 opiskelijalle. Siitä kasvoi maan suurin yliopisto, ja siellä suoritetaan huomattavasti enemmän jatko-opintoja (maisterin ja tohtorin tutkintoja) kuin maan muissa yliopistoissa. Vuonna 2011 yliopistossa oli yli 24000 opiskelijaa ja 700 opettajaa, jotka jakaantuvat kahdeksan tiedekunnan 53 laitokseen.[36]
Pakistan on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1948. Sen joukkueeseen on kuulunut 15-55 urheilijaa. Maa on saanut kymmenen mitalia, niistä kahdeksan maahockeystä ja yhden nyrkkeilystä ja painista.[37]
Pakistanin jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen eikä Aasian-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Syyskuussa 2011 se oli FIFAn rankingissa sijalla 170. Maassa on 720 jalkapalloseuraa, joissa pelaa 64400 rekisteröityä pelaajaa.[38]
Pakistan on voittanut 19 British Open Squash turnausta ja 14 World Open. Tunnettuja pakistanilaisia pejaajia ovat Jahangir Khan ja Jansher Khan.
Pakistanin suosituin urheilulaji on kuitenkin kriketti, jossa maa voitti maailmanmestaruuden vuonna 1992.[39][40]
Luokka:42 Aasia * Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit