Ludvig VI (Ranska)
Ludvig VI Paksu (ransk. Louis VI Le Gros) (1. joulukuuta 1081 – 1. elokuuta 1137 Bérhizy-Saint-Pierren kuninkaallisessa linnassa) oli Ranskan kuningas vuodesta 1108 vuoteen 1137. Hän oli Kapetinkien dynastian suoran haaran viides kuningas.
Ludvig VI:n lapsuus oli erityisen vaikea, hänen äitipuolensa Bertrade de Montfort suorastaan inhosi tätä ja yritti jopa myrkyttää tämän. Isä Filip kohteli häntä julmasti, todennäköisesti juuri toisen vaimonsa yllyttämänä. Kuitenkin Ludvigilla oli takanaan valtakunnan ylhäisten ja kirkon tuki, jotka pakottivat Filipin kiinnostumaan myös kuningaskunnan asioista. Ludvig kruunattiin poikkeuksellisesti Orléansissa 3. elokuuta 1108 vähän ennen isänsä kuolemaa, koska hänen velipuolensa olisi estänyt pääsyn Reimsiin. Luonnollisesti Reimsin arkkipiispa-herttua lähetti vastalausekirjeen, mutta se tuli liian myöhään.
Vuonna 1104 Ludvig VI avioituu ensimmäisen kerran, tosin eräiden tutkijoiden mukaan kyseessä oli vain kihlautuminen, joka sekin on epävarmaa, sillä kaikki tiedot puolison/kihlatun jälkeläisen ja hänen puolisonsa suhteen ovat epävarmoja, Rochefortin kreivin Guy III:n ja tämän puolison Élisbath de Crécyn tyttären Lucienne de Rochefortin kanssa. Tästä liitosta syntyy lapsi
Isabelle de France (v. 1105-jälkeen 1175), aviossa vuonna 1110 erään serkkunsa Guillaume de Vermandoisin kanssa.
Ludvig VI:n ja Lucienne de Rochefortin yhteiselo, olipa se ollut avioliitto ja kihlaus, päättyy vuonna 1107. Syytä päättymiseen ei tiedetä. On muistettava, että tuona aikana ylimykselle riitti vain ilmoitus tai sopimus avioitumisesta. Kirkko pyrittiin pitämään tapahtumasta mahdollisimman kaukana. Joskin kaksinnaimista kirkko yritti estää pannaanjulistuksena avulla. Kuitenkin Ludvigin "hylkäämä" Lucienne avioitui melko välittömästi Guichard III de Beaujeun kanssa.
Kuitenkin 4. toukokuuta 1115 Ludvig VI avioitui Pariisissa toisen kerran. Nyt puolisoksi tuli Mauriennen kreivin Humbertin de Savoin (kuollut 1103) ja Gisèle de Bourgognen (noin 1070-jälkeen 1133) tytär Adèle de Savoie (noin 1100–1154). Tästä avioliitosta syntyi kahdeksan lasta:
Philippe (1116–1131), kuoli pudottuaan hevosen selästä, eikä häntä pidä sekoittaa saman nimiseen veljeensä. Louis VII Nuori (1120–1180), Ranskan kuningas. Henri (1121–1175), Beauvaisin piispa-kreivi (1149–1161) myöhemmin Reimsin arkkipiispa-herttua (1161–1175). Hugues (1123, kuollut nuorena) Robert I Suuri (1123–1188), Dreuxin kreivi (1137–1184), Perchen kreivi vuoteen 1145, aviossa Hedwige d'Evreux (?-1152) kanssa. Avioituu uudelleen vuonna 1152 Agnès de Baudementin (?-ap 1202) kanssa. Constance de France (1124–1180), puoliso (1) vuonna 1140 Eustache IV (1127–1153), Boulognen kreivi - ei jälkeläisiä, (2) vuonna 1154 Raymond V (1134–1194) Toulousen kreivi. Philippe (1125–1161), häntä ei pidä sekoittaa vanhempaan saman nimiseen lapseen. Oli Pariisin piispa. Pierre I de Courtenay (1125–1182), avioon noin vuonna 1152 Élisabeth de Courtenayn (1135–1206), Courtenayn emännän kanssa.
Ludvig VI Paksu, joka sai lisänimensä muhkeasta muodostaan ja hyvästä ruokahalustaan, vietti elämänsä hevosen selässä kierrellen omia suoria läänityksiään niitä tarkistamassa. Alueen vasallien käyttöön rakennetuista puolustustorneista, parhaana esimerkkinä Pontlhéryn torni, oli tullut ryöstelevien ryhmien turvapaikkoja ja siksi Ludvig määräsi ne purettaviksi ja tarvittaessa piirityksen ja sotatoimien avulla hän toteutti määräyksensä. Näin hänen johdollaan tehtiin kuninkaallisen läänitysalueen eri osiin myös eräänlaisia rangaistusretkiä, joiden avulla niskuroivat vasallit, joita oli melkoisen runsaasti, saatiin kunnioittamaan lääninherraansa.
Kaksi ensimmäistä hallitusvuottaan hän kärsi voutinsa Étinne de Garlanden uppiniskaisuudesta ja kun tämä oli vielä määrätty strategisesti keskeisiin paikkoihin, niin ongelma oli melkoinen. Mutta Bernard Clairvauxin ja Saint-Denisin apotin Sugerin, joka oli hallintomies vertaansa vaikka, avulla hän pääsi eroon tästä vaikeasta henkilöstä. Sugerin neuvosta hän myös eristi ylhäiset vasallit valtakunnan keskeisistä tehtävistä ja valitsi niihin yksinkertaisia tavallisia aatelisia tai jopa porvareita ja kirkonmiehiä. Näin nämä tehtävät lakkasivat olemasta perinnöllisiä.
Kaupungeille hän soi erivapauksia, joilla tuettiin ja rohkaistiin sekä teollisuutta että kaupankäyntiä. Jos Ludvig olikin innokas antamaan kunnallisia vapauksia ja vapauskirjoja, niin yleensä hän antoi ne lääninherrojensa tai kirkon alueelle, ei omalla alueellaan oleville.
Kun Ludvig VI paksu oli saanut järjestykseen oman kuninkaallisen alueensa vasallit, hän halusi asettaa myös ns. suurvasallit noudattamaan kuninkaan kunnioittamista. Hän onnistuikin alistamaan Champagnen, Akvitanian ja Flanderin kreivit tunnustamaan kuninkaan feodaalisen lääninherruuden. Mutta huolimatta 25 vuotta kestäneestä taistelusta hän ei onnistunut erottamaan Normandiaa Englannin yhteydestä, joskin herttua (Englannin kuningas) tunnusti hänet lääniherrakseen herttuakunnan osalta.
Oriflamme (or-y-flamme) on Ranskan keskiaikainen sotalippu, joka oli symbolina kansakunnan yhtenäisyydelle taistelussa. Sen käyttöön ottaminen merkitsi, että kaikkien kuninkaan suorien, omien alueiden vasallien, kuin myös ns. suurvasallien ja heidän vasalliensa tuli kokoontua kuninkaan johdolla käytävään taisteluun. Saksalais-roomalaista keisaria vastaan käytävä taistelu oli juuri tällainen Oriflammen käyttöönoton tilaisuus. Oriflammen noutaminen Daint-Denisin luostarin katedraalista oli juhlava ja suurta taistelua tietävä hetki.
Suunnattoman suuren armeijan johdossa, Sugerin mukaan sitä olisi voinut kutsua maanpäällisen täyttäväksi heinäsirkkaparveksi, kuningas lähti kohtaamaan keisari Henrik V:tä, joka oli myös Englannin kuninkaan vävy, ja hänen tarkoituksenaan oli valloittaa vuonna 1124 koko koillinen Ranska. Keisari kuitenkin järkyttyi armeijan totaalisesta koosta ja luovutti sotimatta. Yleensä historiankirjoituksessa tätä taistelematta jäänyttä taistelua pidetään ensimmäisenä ilmauksena ranskalaisesta kansallisesta yhtenäisyydestä.
Hallintonsa loppuvaiheessa Ludvig VI paksu neuvotteli Sugerin avustamana ja välityksellä poikansa, kruununsa perijän Ludvigin avioliiton Akvitanian Eleonoran kanssa. Naimakauppa näytti kuninkaan vallan kannalta loistavalta, sillä Elenora oli isänsä ainoa lapsi ja näin laajat ja vauraat Akvitanian herttuan läänitykset siirtyisivät kruunun maiden yhteyteen. Tämän jälkeen kuninkaan omat maat laajenisivat käsittämään alueen Loire-joelta Pyreneiden vuoristoon. Joskaan, kuten historia meille kertoo, asiat eivät kuitenkaan menneet aivan Ludvig VI:n suunnitelmien mukaisesti.
Kuningas Ludvig VI Paksu kuoli Pariisissa 1. elokuuta 1137. Hän oli iältään 56-vuotias ja kovasti kansansa rakastama ja kaipaama.
Leblanc-Ginet, Henri; Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l'Histoire, 1997- Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989- Kirchhoff, Elisabeth; Rois et Reines de France. Sekä Mémoires de Commines. 1996. Wenzler, Claude; Généalogie des Rois de France. Èditions Ouest-France. 1994.
Luokka:Ranskan hallitsijat Luokka:Vuonna 1081 syntyneet Luokka:Vuonna 1137 kuolleet