Guam
Guam () on Tyynellämerellä sijaitsevan Mariaanien saariryhmän suurin, 48 kilometriä pitkä ja 14 kilometriä leveä saari, joka on kuulunut Yhdysvaltain hallintaan Espanjan ja Yhdysvaltain välisestä vuoden 1898 sodasta alkaen. Saaren pääkaupunki on Hagåtña (aiemmin Agaña).
Vulkaanista alkuperää oleva Guam on Mariaanien suurin ja luoteisin saari. Saaren pohjoisosa koostuu melko tasaisesta korallikalkkikiviylängöstä, jyrkistä rantakallioista ja kapeasta rantatasangosta, ja alueella on suurin osa saaren makeasta vedestä. Keskiosissa on matalia mäkiä ja eteläosa on vuoristoinen.[1] Guamia ympäröivät miltei kaikkialta koralliriutat.[2] Guamiin kuuluvat hallinnollisesti myös samojen riuttojen sisällä olevat pienet saaret Kookossaari ja Cabrassaari.
Guamin ilmasto on trooppinen, mutta sitä viilentävät pasaatituulet. Sadekausi on heinäkuun ja lokakuun välillä.[1]
Guam oli asutettu muiden Mariaanien saarien tapaan noin vuoteen 1500 eaa. mennessä. Saarille asettuneet ihmiset olivat malaijilais-filippiiniläisiä. Arkeologisten todisteiden perusteella Mariaaneille oli vuoteen 800 mennessä kehittynyt monimutkainen yhteiskunta, jolta on jäänyt jäljelle kivipilareita, jotka tukivat yhteistaloja.[3]
Ensimmäinen eurooppalainen Guamilla oli todennäkköisesti Fernão de Magalhães vuonna 1521. Espanja ilmoitti 1565 omistavansa saaren, mutta pyrki valtaamaan sen vasta 1600-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Espanja alisti saarelaiset valtaansa vuoden 1670 kapinan ja 25 vuotta kestäneen ajottaisen sodankäynnin jälkeen. Saaren alkuperäisasukkaiden määrä laski sodan sekä eurooppalaisten tuomien tautien takia.[3]
Guam oli Espanjan hallussa vuoteen 1898, jolloin Espanjan–Yhdysvaltain sodan aikana Yhdysvaltain laivaston USS Charleston pommitti Apran satamassa ollutta vanhaa linnoitusta. Espanja luovutti Guamin Yhdysvalloille ja myi 1899 loput Mariaanien saarista Saksalle.[3]
Japanilaiset miehittivät Guamin toisessa maailmansodassa 12. joulukuuta 1941. Yhdysvallat löi saarelle linnoittautuneet japanilaiset joukot ja valtasi saaren kuukauden kestäneessä Guamin taistelussa lokakuussa 1944. Tämän jälkeen Guam oli merkittävä ilma- ja laivastotukikohta, josta tehtiin hyökkäyksiä Japaniin.[3]
Guamista tuli Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa vuonna 1950 territorio, jota hallinnoi suoraan Yhdysvaltain sisäministeriö. Guam alkoi 1970-luvulla siirtyä hiljalleen edustukselliseen itsehallintaan. Kuvernööri valittiin vaaleilla ensimmäisen kerran vuonna 1970, ja vuonna 1972 Guamille annettiin oikeus lähettää äänioikeudettoman edustajan Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Office of Insular Affairsin alaisuuteen Guam siirtyi vuonna 1995.[3]
Andersenin lentotukikohtaa laajennettiin 1990-luvulla, ja siitä tuli vuonna 2000 ensimmäinen Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta, jossa säilytettiin lentokoneesta laukaistavia risteilyohjuksia.[3][1]
Guam on Yhdysvaltain territorio. Sen asukkailla on Yhdysvaltain kansalaisuus, mutta heillä ei ole oikeutta äänestää vaaleissa.[3][2] Guam on geopoliittisesti merkittävä alue. Noin kolmannes saaresta on Yhdysvaltain sotilaskäytössä.[1]
Guamin lakisäätävä elin on yksikamarinen parlamentti, jossa on 15 jäsentä, joiden virkakausi kestää kaksi vuotta.[3] Parlamentti on vastuussa laeista, jotka koskevat yhteisön turvallisuutta ja terveyden ja hyvinvoinnin edistämistä. Yhdysvaltain liittovaltio hallinnoi muun muassa maahanmuuttoa, kansainvälisiä sopimuksia, joitain merenkulkuun liittyviä asioita, ympäristönsuojelua ja puolustuspolitiikkaa.[4] Guamilla valitaan myös edustaja Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Edustajalla on kuitenkin rajoitetut äänestysoikeudet.[3]
Toimeenpanovalta Guamilla on kuvernöörillä ja varakuvernöörillä, jotka molemmat valitaan neljäksi vuodeksi kerrallansa.[4][3] Guamin kuvernööriksi valittiin 2014 Eddie Calvo, jolle vuonna 2015 alkanut kausi oli toinen.[5]
Guamin lainsäädäntö perustuu Yhdysvaltojen järjestelmään, ja liittovaltion yhteiset lait ovat voimassa.[2]
Guam on jaettu 19 kuntaan, joita kutsutaan kyliksi. Kylät ovat:
Agana Heights Agat Asan-Maina Barrigada Chalan‑Pago‑Ordot Dededo Hagåtña Inarajan Mangilao Merizo Mongmong‑Toto‑Maite Piti Santa Rita Sinajana Talofofo Tamuning Umatac Yigo Yona
Guamin talous on riippuvainen saarella olevien Yhdysvaltain ilmavoimien ja laivaston tukikohtien tuomista tuloista, joiden ansiosta guamilaisten elintaso on korkea. Suunnitelmat neljän tukikohdan sulkemisesta herättävät pelkoa työttömyyden kasvamisesta saarella. Guam on Havaijin jälkeen tärkein matkailukohde Tyynellämerellä.[1]
Suurimmat työllistäjät ovat palvelu- ja matkailuala ja hallinto.[1]
Guamin tärkeimmät kauppakumppanit ovat Japani, Singapore, Etelä-Korea, Hongkong ja Yhdistynyt kuningaskunta.
Guamin merkittävin luonnonvara on kala. Merkittävimmät tulot tulevat matkailusta ja läpikulkusatamasta.
Tšamorrot ovat saaren suurin etninen ryhmä ja heitä on 37,1 % väestöstä. Muut suuret ryhmät ovat filippiiniläiset (26,3 %), muilta Tyynenmeren saarilta kotoisin olevat (11,3 %) ja valkoihoiset (6,9 %).[2]
Kielinä puhutaan englantia, filippiinoa ja tšamorroa.
Valtaosa kansasta (85 %) on katolisia.
Guamilainen kulttuuri on monimuotoista, sillä saarella elää melko suuria kiinalais-, japanilais-, filippiiniläis- ja korealaisyhteisöjä sekä monia ihmisiä, jotka ovat lähtöisin Yhdysvaltain mantereelta. Ennen toista maailmansotaa asukkaiden tavat ja perinteet muistuttivat huomattavasti 1800-luvun Espanjaa. Jokaisessa kylässä juhlittiin kylän suojeluspyhimystä.[3]
Perinteistä tšamorrokulttuuria on pyritty elvyttämään 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Kulttuurin elvyttämiseksi on perustettu useita julkisia ja yksityisiä ryhmiä, jotka edistävät musiikkia, tanssia ja muita perinteisiä taidemuotoja.[3]
* Luokka:Yhdysvaltain saaret Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit