Vietnam
Vietnam (), virallisesti Vietnamin sosialistinen tasavalta (), on valtio Kaakkois-Aasiassa. Sen rajanaapurit ovat Kambodža, Kiina ja Laos. Vietnamin pinta-ala on noin 330000 neliökilometriä ja asukasluku yli 95,2 miljoonaa eli se on väestöltään maailman 15. suurin maa.[1]
Vietnam oli vuodesta 111 eaa. tuhannen vuoden ajan osa kiinalaisia valtioita, kunnes vietnamilainen dynastia nousi valtaan 939. Vuoden 1471 jälkeen se valloitti Champa-kuningaskunnan nykyisessä Keski-Vietnamissa, ja vietnamilaisten asutus levisi etelään aina Mekongin suistoon asti. Vuonna 1858 Ranska aloitti siirtomaavalloitukset Etelä-Vietnamista, ja 1885 Annam, Tonkin ja Kotšinkiina liitettiin osaksi Ranskan Indokiinaa. Toisen maailmansodan ja Japanin miehityksen aikana maassa syntyi antikolonialistisia liikkeitä kuten Việt Minh, ja sodan jälkeen 2. syyskuuta 1945 vietnamilaiset kommunistit Ho Tši Minhin johdolla julistivat maan itsenäiseksi. Ranska ei halunnut luopua siirtomaastaan ja kävi sotaa aina vuoteen 1954, jolloin se kärsi tappion Điện Biên Phủn taistelussa.
Genevessä sovittiin siirtomaavallan lopettamisesta ja maa jaettiin Pohjois-Vietnamin kommunistisen hallinnon ja etelän Bảo Đạin keisarinvallan välillä. Etelä-Vietnam julistautui 1955 Vietnamin tasavallaksi Ngô Đình Diệmin noustessa valtaan. Etelä-Vietnamissa nousi Kansallisen vapautusrintaman johtama kapina, jota pohjoinen avusti. Etelä pyysi Yhdysvaltain sotilasapua sen kukistamiseksi. Etelä-Vietnamissa vallan kaappasivat 1963 kenraalit. Yhdysvallat lisäsi tukeaan sille ja aloitti myös Pohjois-Vietnamin pommitukset. Yhdysvallat vetäytyi sodasta 1973. Vuonna 1975 Pohjois-Vietnamin joukot miehittivät Etelä-Vietnamin ja maa yhdistyi. Vietnam kävi myös lyhyen sodan Kambodžaa ja Kiinaa vastaan.
Vuonna 1986 Vietnam aloitti Kiinan tyyliset talousuudistukset nimellä Đổi Mới. Vietnam on saanut huomiota nopeasta talouskasvusta ja köyhyyden vähenemisestä uudistusten jälkeen.[2][3] Vietnam pääsi Maailman kauppajärjestön jäseneksi vuonna 2007.
Vuonna 2004 maan budjetista 5–7 prosenttia oli ulkomaista apua. Vietnam on yksi Suomen seitsemästä kehitysyhteistyön pääkumppanimaasta. Yhteistyön pääkohteita ovat metsät, maaseudun kehittäminen sekä kaupunkien vesihuolto ja sanitaatio.[4]
Vietnam on pinta-alaltaan 331688 neliökilometriä, suunnilleen Suomen (338000 neliökilometriä) kokoinen. Se muistuttaa muodoltaan loivaa S-kirjainta ja reunustaa Indokiinan niemimaan itä- ja etelärantoja. Pohjoisosa kaartuu Tonkininlahden ympäri, lounaiskärki rajautuu Siaminlahteen. Väestö ja riisinviljely keskittyvät alankoalueille, etenkin jokien suistoihin. Tärkeimmät joet ovat Punainenjoki ja Mekong.[5] Laajat vuoristoiset alueet kohoavat 2,5 kilometriin etenkin maan luoteisosassa ja keskiosan ylänköalueella.[6] Ne ovat perinteisesti kaskiviljelyä harjoittavien etnisten vähemmistöjen asuma-alueita.[7]
Punaisenjoen kolmiomainen suistoalue on maan tiheimmin asuttua aluetta. Se nousee alle kolme metriä merenpinnasta. Punainenjoki lähtee Kiinan Yunnanista, ja sen kokonaispituus on 1200 kilometriä. Sen kaksi päähaaraa ovat nimeltään Sông Da ja Sông Lô. Joki tulvii säännöllisesti, ja alueelle on vuosisatojen aikana rakennettu kanavia ja patoja, joilla tulvia hillitään. Tulvien ja kanavajärjestelmien ansiosta alueelta saadaan kaksi riisisatoa vuodessa.
Punaisenjoen koillispuolen ylängöt ovat metsäistä aluetta, jossa asuu etnisiä vähemmistöjä. Maan korkein vuori, 3143 metrin korkuinen Phan Xi Păng, kohoaa Lào Cain maakunnassa lähellä Kiinan rajaa. Vietnamin pohjoisosassa on myös Halonginlahti, jossa kohoaa tuhansia pieniä dolomiitti- ja kalkkikivisaaria.[8]
Punaisenjoen eteläpuolella kohoaa maan keskiosia hallitseva metsäinen Annamin ylänkö, joka kattaa 66prosenttia maan pinta-alasta. Ylängön harjanne on vedenjakaja, joka toimii Laosin vastaisena rajana.[5] Vuoriston ja Etelä-Kiinan meren välissä on kapea rannikkokaistale.[9] Rannikolle ovat tyypillisiä dyynit ja laguunit. Rannikkotasanko kohoaa ensin muinaisiksi alluviaaliterasseiksi, ja sitten vuoristoalueeksi.[10] Paikoin Annamin ylänkö saavuttaa rannikon ja muodostaa kallioisia niemekkeitä.[11]
Annamin ylängön eteläpuolella, missä loivan S-kirjaimen muotoinen maa kääntyy länteen, on rikkonainen, metsäinen vuoristoalue, jota kutsutaan keskiylängöksi. Sen selänteet ulottuvat monin paikoin rannalle asti ja hankaloittavat liikennettä maan kahden suuren asutuskeskittymän, Mekongin ja Punaisenjoen suistoalueiden välillä.
Mekong lähtee Tiibetistä ja kulkee myös Laosin ja Kambodžan kautta. Mekong tulvii ympäröiville pelloille joka vuosi, mutta ei yleensä pahemmin.[12] Mekongjoen suistoalue on maan eteläosan asutuksen ja riisinviljelyn keskus.
Vietnamin kallioperä jaetaan viiteen alueeseen: koillisosaan, luoteisosaan, Truong Soniin, Kon Tumiin ja Namboon. Koillisosa on osa Etelä-Kiinan laattaa, josta on löydetty kerrostumia varhaiselta paleotsooiselta kaudelta ja kvartäärikaudelta. Paleotsooisella kaudella luoteisosa ja Truong Son poimuttuivat rajusti, ja niihin kertyi paksuja muodostumia tuolta ajalta. Prekambrikauden kerrostumat ovat yleisiä Punaisenjoen siirroksessa ja Fansipanin vuoristossa, samoin kuin Kon Tumin alueella. Nambon aluetta peittää paksu (yli 6km) kerros kenotsooisia muodostumia, jotka kertyivät aikanaan hautavajoamaan. Moniin vastaaviin hautavajoama-alueisiin kertyi sedimenttejä mesotsooisella kaudella.[13]
Tärkeimpiä Vietnamista löytyviä jalokiviä ovat rubiinit, safiirit, akvamariinit ja topaasit. Rubiineita löydetään maan pohjoisosasta. Topaaseja ja akvamariineja löytyy pegmatiitista Thanh Hóan ja Vĩnh Phúcin maakunnista. Eteläosan kenotsooisesta basaltista voi löytyä taloudellisesti merkittäviä määriä safiireita, zirkoneja ja peridootteja.[14]
Ilmasto vaihtelee huomattavasti paikasta toiseen. Vuodessa sataa alankoalueilla 1000mm, vuoristoissa 2500mm. Maan etelä- ja keskiosassa on kuumaa läpi vuoden. Pohjoisessa on kylmä vuodenaika, kun koillismonsuuni tuo viileää ilmaa Keski-Kiinasta. Pohjoisosan korkeimmilla huipuilla voi sataa silloin luntakin. Maan keskiosan koilliseen avautuvalla rannikolla on syyskuusta tammikuuhun pilvinen ja tihkusateinen vuodenaika. Silloin alueelle iskee säännöllisesti taifuuneja.[6]
Vietnamin hedelmällinen maaperä ja subtrooppinen ilmasto suosivat rehevää kasvillisuutta. Metsissä kasvaa yli 800 puulajia. Vietnamin sodassa tuhottiin arviolta kaksi miljoonaa hehtaaria metsää ja puolet maan mangrovealueista. Sodan jälkeisen väestönkasvun ja talousahdingon aikana metsien tuhoutuminen eteni, mutta talouskasvun myötä metsiä on alettu ennallistaa.[15] Puolet maan pinta-alasta on metsää.[16]
Maassa on tavattu noin 200 nisäkäslajia, 800 lintulajia, 150 matelijalajia ja 100 sammakkoeläinlajia. Merialueilla ja murtovesissä elää tuhat kalalajia, makeassa vedessä 250 lajia lisää. Merissä on myös monenlaisia selkärangattomia.[17] Tiheissä metsissä elää monenlaisia apinoita ja pieniä kissaeläimiä. Pohjoisen vuorilla elää kauluskarhuja, malaijikarhuja, kettuja ja muita pieniä petoja.[17] Vielä viime vuosikymmeninä maasta on löydetty tieteelle uusia kasvi- ja eläinlajeja. Laosin rajalla elää harvinainen nautaeläin saola, ja metsissä piileksii myös arkoja muntjakkeja. Muita harvinaisia eläimiä ovat jaavansarvikuono, tonkininlanguri ja sen sukulainen (Trachypithecus poliocephalus), aasiannorsu, tiikeri ja puuleopardi.[15]
Halonginlahti ja Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon.[15] Kaikkiaan maassa on 27 kansallispuistoa, ja suojelualueiksi on merkitty noin kymmenesosa maan pinta-alasta.[16] Valitettavasti suojellut metsät esimerkiksi Annamin ylängöllä ovat pirstaleisia, ja osa suojelualueista on olemassa vain paperilla ilman kunnollista hallintoa ja suojelutoimia.[18]
Ensimmäiset ihmiset muuttivat Punaisenjoen suistoalueelle noin 2500 vuotta sitten. Alueelta on löydetty taidokkaasti koristeltuja pronssirumpuja, jotka on valmistettu 200-luvulla eaa., ehkä jopa 600-luvulla eaa. Pronssilöydöt kertovat korkeasta teknologiasta ja järjestäytyneestä yhteiskunnasta.[19]
Vietnam tulee sanasta Việt Nam, Nam Việt käännettynä toisin päin. Nam Việt (南越, ”eteläinen Việt") oli muinainen kuningaskunta, joka hallitsi suurta osaa nykyistä pohjoista Vietnamia ja eteläistä Kiinaa 200-luvulla eaa.[12] Kiinan Han-dynastia valloitti Pohjois-Vietnamin Punaisenjoen suiston 111 eaa., ja tuhannen vuoden ajan Vietnam oli osa kiinalaisia valtioita. Tänä aikana Vietnamiin lainautui kiinan kirjoitusjärjestelmä ja vietnamin kieleen lukematon määrä sanoja kiinan kielestä. Kiinalaisesta kulttuurista lainautuivat myös konfutselaisuus sekä Kiinan poliittinen järjestelmä.[20] Samaan aikaan Mekongin suistossa kehittyivät hindulais-buddhalaiset Funanin ja Champan kuningaskunnat. Khmerien ensimmäinen kuningaskunta Chenla valloitti Funanin 600-luvulla, mutta Champa säilyi 1800-luvulle saakka.[12]
Vietnamilaiset kapinoivat useasti kiinalaisia vastaan, ja Ngô Quyênin johdolla ensimmäinen vietnamilainen keisarikunta Đại Việt nousi valtaan vuonna 939. Keisarikunnan pääkaupunki oli Huế. Đại Việt torjui mongolien hyökkäykset 1200-luvulla, mutta keisarikunta tuhoutui 1400-luvulla Kiinan Ming-dynastian hyökätessä. Lê-dynastia palautti kuitenkin nopeasti vietnamilaisten itsenäisyyden, ja vuonna 1471 vietnamilaiset valloittivat nykyisessä Keski-Vietnamissa sijainneen Champan. Lê-dynastian heiketessä voimakkaat Trịnh- ja Nguyễn-suvut kävivät sisällissotia 1600- ja 1700-luvuilla. Valtakunta jakautui kahtia, ja Nguyễn-dynastian hallitsema eteläosa valloitti chamien ja khmerien asuttaman Mekongin suiston.[12][20] Tây Sơnista lähtenyt talonpoikaiskapina yhdisti maan uudelleen 1700-luvun lopussa. Nguyễn-suvun keisari Gia Long nousi valtaan 1802 ja aloitti Nguyễn-dynastian.[20]
Ranskalaiset lähetyssaarnaajat ja kauppiaat olivat tulleet Vietnamiin jo 1600-luvulla, mutta vasta vuonna 1858 Ranska aloitti siirtomaavalloitukset Etelä-Vietnamista, josta tuli Ranskan Kotšinkiinan siirtomaa 1867. Keski-Vietnamista tehtiin Annamin ja Pohjois-Vietnamista Tonkinin protektoraatit vuonna 1883.[12] Vuodesta 1885 lähtien koko Vietnam kuului yhdessä Kambodžan ja Laosin kanssa Ranskan Indokiinaan. Maan vietnamilainen kuningassuku sai edelleen jäädä valtaistuimelleen ranskalaisten suojeluksessa.[20] Tänä aikana maahan levisivät ranskan kieli ja katolilaisuus. 1900-luvun alussa nousivat myös koulutettujen vietnamilaisten intellektuellien nationalistiset, anti-kolonialistiset ajatukset,[21] ja 1930-luvusta lähtien kansallismielisten ja vallankumouksellisten liikkeiden levottomuudet kasvoivat.[12]
Japani miehitti Ranskan Indokiinan toisen maailmansodan aikana. Sodan aikana syntyi vastustusta japanilaisten alaista Vichyn Ranskan siirtomaahallintoa vastaan. Japani julisti aivan sodan lopulla perustamansa Vietnamin imperiumin pääministeri Trần Trọng Kimin johdolla itsenäiseksi saadakseen vietnamilaisten tuen.[22] Vietnamilaiset kommunistit Ho Tši Minhin johdolla perustivat antikolonialistisia liikkeitä kuten Việt Minhin, ja sodan jälkeen 2. syyskuuta 1945 Ho Tši Minh julisti maan itsenäiseksi.[20] Sodan jälkeen Ranska ei halunnut luopua siirtomaastaan, vaan valtasi maan eteläosat 1946, mikä aloitti Indokiinan sodan. Việt Minh oli saanut hallintaansa Pohjois-Vietnamin ja piti Hanoita pääkaupunkinaan. Ranskalaiset perustivat vastapainoksi maan eteläosaan näennäisesti itsenäisen valtion, jonka johtoon nimitettiin keisari Bảo Đại. Sota päättyi Ranskan raskaaseen tappioon Điện Biên Phủssa vuonna 1954.[12] Toukokuussa 1954 Genevessä solmittiin rauha Vietnamin demokraattisen tasavallan ja Ranskan välillä siirtomaavallan lopettamisesta. Maa jaettiin kahtia 17. leveyspiiriä myöten Pohjois-Vietnamin kommunistisen hallinnon ja etelän välillä, jossa Bảo Đạin keisarinvalta jatkui. Maassa piti järjestää vaalit heinäkuussa 1956, mutta etelässä vallan kaapannut Ngô Đình Diệm kieltäytyi ja julisti 26. lokakuuta 1955 Etelä-Vietnamin itsenäiseksi tasavallaksi.[20] Pohjois-Vietnamissa alettiin 1954 maauudistus ja sosialisointiohjelma. Noin 450000 pohjoisen asukasta, enimmäkseen katolilaisia, pakeni pohjoisesta etelään, ja paljon pienempi määrä siirtyi etelästä pohjoiseen.[20]
Etelä-Vietnamin presidentti Ngô Đình Diệm aloitti 1956 kampanjan poliittisia vastustajiaan vastaan, ja 1957 sissiliike Kansallinen vapautusrintama nousi kapinaan etelässä. Pohjoisesta alkoi virrata aseita ja miehiä liikkeelle.[23] Joulukuussa 1961 Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy lähetti Ngô Đình Diệmin pyynnöstä Etelä-Vietnamiin sotilasneuvonantajia Etelä-Vietnamin armeijan ARVN:n tueksi. Vuonna 1963 etelässä tapahtui kenraalien vallankaappaus, joka syöksi Ngô Đình Diệmin vallasta, minkä jälkeen Yhdysvallat lisäsi tukeaan Etelä-Vietnamille.[20] Vuonna 1964 tapahtui niin kutsuttu Tonkininlahden välikohtaus, jonka varjolla Yhdysvallat aloitti ennalta suunnitellut Pohjois-Vietnamin pommitukset.[23] Maaliskuussa 1965 presidentti Johnson lähetti ensimmäiset Yhdysvaltain maajoukot maahan.[20] Sota ja pommitukset levisivät myös naapurimaiden alueille.
Merkittävä käännekohta sodassa oli tammikuun 1968 Tet-offensiivi, joka vahingoitti sekä Yhdysvaltain että Etelä-Vietnamin taistelutahtoa ja aiheutti vakavia tappioita Kansalliselle vapautusrintamalle. My Laissa amerikkalaiset tappoivat yli 500 siviiliä. Veritekoja oli tapahtunut aiemminkin, mutta tämä tapaus nostatti Yhdysvalloissa vahvasti sodanvastaisen liikkeen. Tammikuussa 1969 Pariisissa aloitettiin rauhanneuvottelujen ensimmäinen kierros. Enimmillään amerikkalaisia taisteli Vietnamissa kerralla 534000 miestä samana vuonna.[20] Rauhansopimus solmittiin Pariisissa 27. tammikuuta 1973. Etelä-Vietnam jaettiin hallituksen ja Kansallisen vapautusrintaman hallitsemaksi tilkkutäkiksi ja Yhdysvallat veti joukkonsa maasta.[20] Alkuvuodesta 1975 Pohjois-Vietnamin vakinaiset joukot aloittivat hyökkäyksen ja valtasivat Etelä-Vietnamin. Saigon vallattiin 30. huhtikuuta, ja se sai nimen Hồ Chí Minhin kaupunki vuonna 1969 kuolleen Ho Tši Minhin mukaan. Maa yhdistyi virallisesti heinäkuussa 1976.[23]
Sodassa kuoli noin kaksi miljoonaa vietnamilaista ja neljä miljoonaa vammautui. 50 % asunnoista ja 70 % teollisuudesta tuhoutui. Maahan jäi valtava määrä räjähtämättömiä maamiinoja ja pommeja, ja laajoja alueita saastui Yhdysvaltain käyttämästä Agent Orange -kasvimyrkystä.[23][24] Maan yhdistymisen jälkeen sosialistinen järjestelmä kollektivisointeineen ulotettiin koko maahan ja entisen vallan tukijat lähetettiin uudelleenkoulutusleireille, jossa he viettivät kuukausista vuosiin.[20] Suurin osa Etelä-Vietnamin musiikista, taiteesta ja kirjallisuudesta kiellettiin. Julkaisut myötäilivät sosialistista realismia.[25]
Vuonna 1978 Vietnam valtasi Kambodžan, jossa valtaa pitivät punaiset khmerit, ja asetti valtaan tukijansa Heng Samrinin.[26] Kiina epäili Vietnamin tiukkaa liittolaisuutta Neuvostoliiton kanssa ja arveli sen pyrkivän ylivaltaan koko niemimaalla. Kiina kosti käymällä helmi–maaliskuussa 1979 pienen, mutta verisen rajasodan Vietnamin kanssa. Sota nosti kiinalaisvastaisia mielialoja, ja Vietnamin kiinalaisvähemmistöä pakeni Vietnamista veneillä läheisiin maihin. Myöhemmin heitä seurasi myös muita kansallisuuksia Vietnamin taantuvan talouden ja sisäisten tukahdutustoimien vuoksi.[20] Merimatkasta selvinneet venepakolaiset muodostivat suuria pakolaisleirejä ympäröivissä maissa, mikä sai aikaan kansainvälisen kriisin. Heitä tuli myös Suomeen pieni joukko, nykyiset suomenvietnamilaiset.
Neuvostoliiton Mihail Gorbatšovin uudistustoimien vuoksi Vietnam sai entistä vähemmän apua ja joutui uudistamaan talouttaan. Kommunistijohtaja Nguyễn Văn Linh aloitti vuonna 1986 Đổi Mới -uudistukset. Uudistuksella sallittiin maataloustuotteiden kauppa ja yritysten omistaminen. Osa kolhooseista purettiin, säännöstelyä vähennettiin ja ulkomaalaisia yhteisyrityksiä alettiin rohkaista. Vietnamin talous elpyikin nopeasti maatalous- ja teollisuustuotannon kasvaessa merkittävästi. Uudistukset synnyttivät myös työttömyyttä ja inflaatiota, joka johti 1989–1990 uusien venepakolaisten aaltoon lähinnä Hongkongiin[24]. Nykyisinkin Vietnam on yksi maailman nopeimmin kasvavista talouksista.
Vuonna 1991 Đỗ Mười korvasi Nguyễn Văn Linhin puoluejohtajana. Talousuudistuksia jatkettiin, mutta kommunistipuolueen yksinvalta säilyi. Vuoden 1992 uusi perustuslaki takasi talousvapauksia ja omistusoikeuden. Joukkojen vetäminen Kambodžasta 1989 ja rauhansopimus 1991 normalisoivat suhteet Kiinaan. Myös Etelä-Koreaan solmittiin jälleen suhteet 1992, ja Yhdysvallat lakkautti kauppasaartonsa 1994. Vietnamista tuli ASEANin jäsen 1995.[23][24] Lê Khả Phiêu valittiin puoluejohtajaksi, Trần Đức Lương presidentiksi ja Phan Văn Khải pääministeriksi 1997. Vuonna 2001 puoluejohtajaksi tuli Nông Ðức Mạnh. Vuoden 2006 vaaleissa presidentiksi valittiin Nguyễn Minh Triết ja pääministeriksi Nguyễn Tấn Dũng.
Vietnam on sosialistinen yksipuoluevaltio. Vietnamin kommunistinen puolue () muodostaa Kansallisen vapautusrintaman, Vietnamin ammattiyhdistysten, Hồ Chí Minhin nuorisoliiton ja muutamien uskonnollisten ryhmien kanssa Vietnamin isänmaanrintaman (), jolla on perustuslaissa määritelty johtava asema. Puolueen johdossa ovat pääsihteeri ja 15-jäseninen politbyroo. Puolue kokoontuu puoluekokouksiin joka viides vuosi ja valitsee silloin 150-jäsenisen keskuskomitean, joka valitsee myös politbyroon.[27] Vietnamin tärkeimmät virat ovat kommunistisen puolueen pääsihteeri, Vietnamin presidentti ja Vietnamin pääministeri.
Vuoden 2001 perustuslaissa puolueen asema ei ole enää yhtä vahva, vaan se alistettiin perustuslaille ja laeille. Perustuslain mukaan Kansalliskokous on korkein valtioelin. Se on 496-jäseninen yksikamarinen parlamentti, joka valitaan viisivuotiskausiksi. Kansalliskokous nimittää presidentin, pääministerin, hallituksen, korkeimman kansanoikeuden prokuraattorit sekä valvontaelimen.[27] Vietnamissa on monen ehdokkaan vaalit, mutta virallisen ehdokkuuden saamiseksi on saatava isänmaan rintaman tuki. Noin 75 prosenttia kansalliskokouksen jäsenistä on puolueen jäseniä.[27]
Vietnamin sodan aikana Pohjois-Vietnamin kaksi merkittävintä liittolaista olivat Neuvostoliitto ja Kiina. Suhteet naapurimaa Kiinaan alkoivat kuitenkin heikentyä Kiinan kulttuurivallankumouksen aikana. Vuonna 1979 Vietnam oli sodassa sekä Kiinan että sen tukeman Kambodžan kanssa. Näiden sotien jälkeen Vietnamin suhteet Neuvostoliittoon ja sen liittolaisiin SEV-valtioihin lähenivät entisestään. Vietnam sai 1980-luvun ajan Neuvostoliitolta ja SEV-mailta taloudellista avustusta lähes kolme miljoonaa dollaria vuodessa. Apu loppui Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.[28]
Vietnamin kansainväliset suhteet paranivat sen jälkeen, kun maa vetäytyi Kambodžasta vuonna 1989. Vuonna 1991 Vietnam solmi taloudelliset ja diplomaattiset suhteet monien ASEAN-maiden ja Länsi-Euroopan maiden kanssa. Samana vuonna Vietnam ja Kiina aloittivat yhteiset toimet parantaakseen suhteitaan. Nykyisin Vietnamilla on diplomaattiset suhteet 164 valtion kanssa. Vietnam pyrki 1990-luvulla liittymään maailmanlaajuisiin diplomaattisiin ja taloudellisiin verkostoihin. Se liittyi Maailmanpankkiin, Kansainväliseen valuuttarahastoon ja Aasian kehityspankkiin. Heinäkuussa 1995 Vietnam hyväksyttiin ASEANin jäseneksi, ja se on toiminut siitä lähtien aktiivisesti myös AFTAssa ja ASEMissa. Samana vuonna Vietnam palautti myös normaalit suhteet Yhdysvaltoihin ja solmi puitesopimuksen Euroopan Unionin kanssa. YK:n jäsen Vietnam on ollut jo vuodesta 1977.[28][29]
Vietnamin ulkosuhteita hiertää edelleen kiista Etelä-Kiinan meren saaristoista, joiden alueella on mahdollisesti laajoja öljylähteitä. Vietnamilla, Kiinalla, Malesialla, Filippiineillä, Bruneilla ja Taiwanilla on omat vaatimuksensa Spratly- ja Paracelsaarien alueelle.[28] Rajanveto Kambodžan kanssa merialueiden osalta on edelleen kiistojen alainen, samoin Kiinan kanssa, vaikka kalastusvesien jaosta sovittiin pääpiirteissään jo vuonna 2004.[1]
18-vuotiailla miehillä on pakollinen kaksivuotinen varusmiespalvelus. Naiset voivat mennä asepalvelukseen vapaaehtoisina. Vuonna 2005 maa käytti 2,5 prosenttia kansantuotteestaan sotilasmenoihin.[1] Ilmavoimien kalusto on hankittu Venäjältä, Neuvostoliitosta, Tšekkoslovakiasta, Yhdysvalloista, Puolasta, Espanjasta sekä Ranskasta. Vietnam oli aikoinaan alueensa voimakkain ilmasotavalta, mutta nykyisin kalusto alkaa olla pahasti vanhentunutta.[30] Merivoimilla on fregatteja Venäjältä ja Myanmarista ja muita aluksia Venäjältä ja Neuvostoliitosta. Vuonna 2009 Vietnamin armeija tilasi Venäjältä kuusi sukellusvenettä ja 2009–2010 kaksikymmentä hävittäjää.[31][32] Sillä on ennestään Pohjois-Koreasta hankittuja Yugo-luokan sukellusveneitä vuodelta 1997.[33]
Katso myös: Vietnamin maakunnat
Vietnam jakautuu hallinnollisesti 58 maakuntaan () ja viiteen erilliseen maakuntatasoiseen kaupunkialueeseen (). Maakunnat ryhmitellään usein kahdeksaan epäviralliseen ryhmään tai alueeseen, mutta näillä alueilla ei ole hallinnollista merkitystä. Alueet ovat seuraavat (suluissa asukasluku vuonna 2009):[34]
Tây Bắc (”luoteisalue”) – neljä sisämaan maakuntaa Kiinan ja Laosin rajaseudulla (2,7 miljoonaa). Đông Bắc (”koillisalue”) – 11 vuoristoista maakuntaa (9,4 miljoonaa). Đồng Bằng Sông Hồng (”Punaisen joen suisto”) – 9 tiheään asuttua maakuntaa ja pääkaupunki Hanoi (18 miljoonaa). Bắc Trung Bộ (”keskirannikon pohjoisosa”) – 6 maakuntaa kapeassa keskiosassa (10 miljoonaa). Nam Trung Bộ (”keskirannikon eteläosa”) – 5 rannikkomaakuntaa ja Đà Nẵng (7 miljoonaa). Tây Nguyên (”keskinen ylänköalue”) – 5 vuoristoista sisämaan maakuntaa, joissa asuu etnisiä vähemmistöjä (5,1 miljoonaa). Đông Nam Bộ (”kaakkoisalue”) – eteläisen alangon osat Mekongin suiston pohjoispuolella, 7 maakuntaa ja Hồ Chí Minhin kaupunki eli entinen Saigon (16 miljoonaa). Đồng Bằng Sông Cửu Long (”Mekongjoen suisto”) – 12 tiheään asuttua maakuntaa ja maakuntatasoinen suurkaupunki Cần Thơ (17 miljoonaa).
Maakuntia hallitsee kansanneuvosto. Se valitsee maakunnan kansankomitean, joka on maakuntahallinnon toimeenpaneva elin. Maakuntien hallinnot toimivat keskushallinnon alaisuudessa.
Vietnamin kommunistinen puolue jousti vuonna 2006 sananvapauden puolesta syntyneen painostuksen edessä. Tällöin syntyi oppositioliikkeitä, maanalaisia sanomalehtiä, ihmisoikeusryhmiä ja Ryhmä 8406, joka vaatii demokratiaa. Lisäksi syntyi kaksi ammattiyhdistysliikettä, jotka syyttivät puoluetta siitä, että takavarikoimalla viljelysmaita ihmisiä on pakotettu ilmaiseksi työvoimaksi teollisuuden palvelukseen. Puhkesi lakkoja, joiden jälkeen palkkoja korotettiin mutta ”kumouksellisia elementtejä” vangittiin Human Rights Watchin mukaan satoja. Tilanne jatkuu samanlaisena, sillä tammikuussa 2010 useita henkilöitä tuomittiin jopa 16 vuoden vankeusrangaistuksiin. Phạm Thanh Nghiên sai neljän vuoden tuomion.[35][36] Yhdysvaltain ulkoministeriö on luonnehtinut vuonna 2004 Vietnamin ihmisoikeustilannetta huonoksi (poor).[37]
Tunnettu buddhalaisaktivisti Thích Nhất Hạnh palasi maanpaosta vuonna 2005, mutta hänen kannattajansa ovat syyttäneet poliisia ja viranomaisia vainoamisesta.[38]
Vietnamin talouden vahvuuksia ovat rikkaat luonnonvarat, nuoren väestön tarjoama edullinen työvoima, nopea talouskasvu ja kasvavat kotimarkkinat. Huonoina puolina liiketoiminnan kannalta pidetään korruptiota, inflaatiota ja kehittymätöntä lainsäädäntöä ja infrastruktuuria.[39] Maan ulkomaankauppa on monipuolista, toisin kuin monella yhden tuoteryhmän varassa elävällä kehitysmaalla.[40] Suurin osa Vietnamin mineraalivaroista sijaitsee maan pohjoisosissa. Merkittävimpiä mineraaleja ovat antrasiitti, öljy sekä rusko- ja kivihiili.[5]
Vietnamin tilastokeskus arvioi, että vuonna 2015 teollisuus ja rakentaminen tuottivat bruttokansantuotteesta 33,25 prosenttia, palvelut 39,73 prosenttia ja maa-, metsä- ja kalatalous 17 prosenttia.[41] Tärkeimpiä teollisuustuotteita ovat elintarvikkeet, vaatteet, jalkineet, koneet, kaivosteollisuus, sementti, kemikaalit ja lannoitteet, lasi, renkaat, öljy, hiili, teräs ja paperi.[40]
Vietnamin valuutta on đồng. Helmikuussa 2010 yhdellä eurolla sai yli 25000 đồngia.[42] Kuluttajahinnat nousivat vuonna 2008 peräti 23,1 prosenttia, vuonna 2009 enää noin seitsemän prosenttia. Pahin inflaatiokausi oli 1990-luvun alussa, jolloin kuluttajahinnat nousivat jopa 700 prosenttia vuodessa.[40]
Vietnamin yhdistyttyä useat kommunistiset talouskokeilut ja Neuvostoliiton tukien väheneminen johtivat maassa lähes nälänhätään 1980-luvulla.[2][3] Vuonna 1986 aloitettiin Đổi mới -talousuudistukset, jotka muistuttivat Kiinan markkinaystävällisiä uudistuksia.[2] Vietnam on edelleen suhteellisen suljettu talous.[40] Vuonna 2000 perustettiin Hồ Chí Minhin kaupungin pörssi.[43]
Vuosina 1993–2007 köyhien määrä laski lähes kaksi kolmasosaa, ja Vietnamin elintason nousun onkin katsottu kuuluvan maailman nopeimpiin. Vuosina 2001–2006 talous kasvoi keskimäärin 7,8 prosenttia vuodessa.[2] Vuoden 2000 jälkeen myös inflaatio on kasvanut melko nopeasti: vuonna 2007 se oli 12,7 prosenttia.[44]
Vuonna 2006 maatalous muodosti enää 20 prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta se käyttää edelleen 60 prosenttia työvoimasta. Vuonna 2004 teollisuus muodosti 40,1 prosenttia bruttokansantuotteesta, mutta työllisti vain 12,9 prosenttia. Palveluiden osuus oli 38,2 prosenttia bruttokansantuotteesta. Tuotantoteollisuus, informaatioteknologia ja korkeateknologia ovat suuria ja nopeasti kasvavia teollisuuden aloja. Esimerkiksi vuonna 2006 Intel sijoitti Vietnamiin miljardin dollarin mikropiirikeskuksen, jonka sanotaan olevan suurin maailmassa.[45]
Korruptio oli vuonna 2005 yhä yleistä korruptionvastaisesta taistelusta huolimatta. Tuolloin Vietnamin arvioitiin olevan Kiinaa jäljessä omistusoikeuksissa, markkinoiden sääntelyssä sekä työ- ja finanssimarkkinauudistuksissa.[43] Vietnamin taloutta vaivasivat vuonna 2005 tehottomat valtion omistamat pankit. Tuolloin Vietnamin talous käytti enimmäkseen käteistä ja maassa oli vain 300–400 pankkiautomaattia, joita käytti 0,4prosenttia vietnamilaisista. Ulkomaalaisten pankkien toiminta oli hyvin rajoitettua. Syyskuussa 2005 tehtiin päätös aloittaa kaikkien viiden valtion omistaman pankin osittainen yksityistäminen sekä muita uudistuksia.[43] Vuonna 2008 nopea talouskasvu hidastui, koska kysyntä tärkeässä viennin kohdemaassa Yhdysvalloissa supistui. Kasvua piti yllä kotimainen kulutus. Vuosina 2009–2010 Vietnamin talouskasvun arvioitiin hidastuvan noin viiteen prosenttiin, joka on taantuman aikana hyvä luku. Vietnamin julkaisemia tilastoja pidetään kuitenkin yleisesti epäluotettavina.[40]
Vietnam on pyrkinyt siirtymään alhaisen tulotason maiden joukosta keskituloisiin maihin vuoteen 2010 mennessä. Jotta tavoite saavutettaisiin, Vietnamin täytyy kaksinkertaistaa bruttokansantuotteensa viidessä vuodessa. Pidemmällä aikavälillä Vietnam pyrkii teollisuusvaltioksi vuoteen 2020 mennessä.[44]
Vietnam on yksi Aasian avoimimmista maista vapaakaupalle. Vuonna 2009 vienti (CIA:n arvion mukaan 56 miljardia dollaria) ja tuonti (67 miljardia dollaria) ovat yhteensä 133 prosenttia kansantuotteesta virallisen valuuttakurssin mukaan (92 miljardia)[1], mikä on kolme kertaa Kiinan vastaava prosenttiosuus 44% (Kiinan vienti 1194, tuonti 921 ja BKT 4758 miljardia)[46] ja yli neljä kertaa Intian osuus 31% (Intian vienti 155, tuonti 232 ja BKT 1243 miljardia)[47].
Viennin arvo oli vuonna 2015 162,0 miljardia ja tuonnin 165,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Ulkomaankauppa on noussut kymmenessä vudoessa todella paljon, sillä vielä vuonna 2005 viennin arvo oli 32,4 miljardia ja tuonnin 36,8 miljardia dollaria.[48] Viennistä isoin osa suuntautuu Yhdysvaltoihin, Kiinaan ja Japaniin.[49] Kiinasta, Korean tasavallasta ja Japanista puolestaan tuodaan eniten tavaraa.[50]
Vuonna 2006 vienti kasvoi ennätyksellisen paljon, ja sen arvo oli 39,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Vauhdittajia olivat raakaöljy, puunjalostustuotteet, jalkineteollisuus, sähköala, äyriäiset, riisi, kumi ja kahvi. Vietnam on maailman toiseksi suurin riisin viejä Thaimaan jälkeen.[51] Palveluiden vienti on ollut nousussa. Suurinta nousua on ollut matkailuviennissä. Vuonna 2006 tuonti oli 44 miljardia. Vuonna 2009 vienti oli 56,6 miljardia ja tuonti 68,8 miljardia, molemmat olivat laskeneet edellisestä vuodesta.[52]
Ulkomaisia investointeja tehtiin vuonna 2008 yli 60 miljardin dollarin edestä, mutta kansainvälisen talous- ja kilpailutilanteen takia arvio vuodelle 2009 oli vain puolet siitä. Investointien kasvuun vaikuttivat vuodesta 2007 WTO-jäsenyys, poliittinen vakaus ja voimakas talouskasvu. Suurin ulkomainen sijoittaja vuonna 2008 oli Malesia, sen jälkeen tulevat Taiwan, Japani ja Singapore.[53][54]
Riisi on ylivoimaisesti tärkein viljelyskasvi, jota kasvatetaan yli 60prosentilla viljelyalasta. Riisiä viljellään Mekongin ja Punaisenjoen suistoalueilla.[40] Riisin lisäksi tärkeitä viljelyskasveja ovat bataatti ja kassava. Annamin ylängön rinteillä viljellään plantaaseilla teetä, kahvia ja kumia.[5] Vietnamin karjanhoitoalueet ovat pohjois- ja keskiosien rannikkoseudut. Tärkeitä kotieläimiä ovat siipikarja, sika, vuohi, lammas ja nautaeläimet. Maan eteläosissa harjoitetaan myös kalojen ja äyriäisten kasvatusta.[40]
Ranskalaiset rakensivat Vietnamiin tiejärjestelmän. Tiestö vahingoittui pahasti Vietnamin sodassa, mutta sitä on sen jälkeen hitaasti parannettu. Yli 10 prosenttia kylistä on ilman maantieyhteyttä, ja etenkin yhteydet pohjois- ja eteläosien välillä ovat huonot.[40] Ensimmäinen moottoritie avattiin 2000-luvun alussa. Valtatie 1, joka kulkee Hanoista Hồ Chí Minhin kaupunkiin Huến ja Đà Nẵngin kautta on levennetty ja päällystetty uudelleen hiljattain. Yleinen nopeusrajoitus on taajamissa 40km/h ja muualla 60km/h.[55]
Polkupyörät, skootterit ja moottoripyörät ovat tärkeimmät liikkumisvälineet. Kaupunkien perinteinen kolmipyöräinen polkupyöräriksa, cyclo, on käymässä harvinaisemmaksi varsinkin keskusta-alueilla, ja suurkaupungeissa ne keskittyvät enenevässä määrin turistien kuljettamiseen. Niiden tilalle on tullut moottoripyörätakseja ().[55]
Vietnamissa on seitsemän kehittynyttä satamaa. Vietnamissa on 17 siviililentokenttää ja kansainväliset lentokentät Hồ Chí Minhin kaupungissa, Hanoissa ja Đà Nẵngissa.[56]
Vietnamissa on 2600 kilometriä rautateitä,[57] ja raideverkko yhdistää toisiinsa maan muut asutus- ja teollisuuskeskukset Mekongjoen suistoa lukuun ottamatta. Kiinan puolelle on raideyhteys kahdesta kohdasta, Lào Cain ja Lạng Sơnin maakunnista. Pääosin rataverkko on kapearaiteista 1000mm raideleveydellä.[57] Standardilevyistä 1435mm rataa on yhteensä 431 kilometriä, pääosin Hanoin koillispuolella.[57] Tästä matkasta 253 kilometriä on kiskotettu sekä 1000mm että 1435mm kiskoilla.[57] Junamatka Hanoista Hồ Chí Minhin kaupunkiin kestää 30–40 tuntia, kun sama matka taittuu lentäen parissa tunnissa.[55] Vietnam aikoo rakentaa Japanin tuella 1555 kilometriä pitkän suurnopeusjunaradan yhdistämään maan pohjois- ja eteläosat.[58]
Vietnamin tilastokeskuksen arvion mukaan vuonna 2015 maassa asui 91,71 miljoonaa asukasta. Väestö olisi kasvanut vuodesta 2014 noin 1,08 prosentilla.[59]
Vietnamin väestöstä 86 prosenttia on etnisesti vietnamilaisia (vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan). Suurimpiin vähemmistökansoihin kuuluvat tàyt, joita on 1,9prosenttia, thait 1,7prosenttia, mườngit 1,5prosenttia, khmerit 1,4prosenttia, hoat 1,1prosenttia, nùngit 1,1prosenttia ja hmongit 1prosenttia.[1]
Suuri vähemmistö ovat kiinalaiset, joita on perinteisesti elänyt erityisesti maan eteläosissa ja suurissa kaupungeissa. Sukupolvien ajan maassa asuneet perheet ovat edelleen säilyttäneet oman kielensä ja kulttuurinsa. Vuoden 1975 jälkeen monia kiinalaisia on lähtenyt maasta, ja käsitykset heidän nykyisestä lukumäärästään vaihtelevat. Tilastoissa kiinalaisperäinen väestö jaetaan kolmeen ryhmään: huot, ngait ja vuoristoseutujen san diut.[60] Toinen suuri vähemmistöjen ryhmä ovat keskisellä ylänköalueilla asuvat vuoristokansat, jotka jakautuvat noin 50 ryhmään ja käsittävät malaijilais-polynesialaisia sekä mon-khmer-kieliä puhuvia kansoja.[61][62]
Champa-valtiota aikoinaan hallinneet chamit ovat jakautuneet kahdelle alueelle. Đông Nam Bộn alueen rannikolla elävät chamit ovat enimmäkseen hinduja, kun taas Kambodžan rajalla elää islaminuskoinen cham-väestö.[63] Chamit poikkeavat alueen muista etnisistä ryhmistä uskonnon lisäksi etniseltä taustaltaan ja kieleltään ja ovat lähempänä saariston malaijilais-polynesialaisia.[64]
Vuoden 2009 virallisen väestönlaskennan mukaan 81,8 prosenttia vietnamilaisista ei harjoittanut mitään uskontoa. 7,9 prosenttia väestöstä ilmoitti uskonnokseen buddhalaisuuden ja 6,6 prosenttia katolisuuden. 1,7 prosenttia kuului Hoa Haon ja 0,9 prosenttia Cao Dai -uskonnon kannattajiin. Protestantteja edusti 0,9 prosenttia väestöstä ja muslimeja 0,1 prosenttia väestöstä.[65]
Äiti- ja lapsikuolleisuus on viime aikoina vähentynyt. Lapsikuolleisuus on puolittunut 15 vuodessa, ja lähes kaikki lapset rokotetaan tuhkarokkoa vastaan.[16] Vietnamin tilastokeskuksen mukaan imeväiskuolleisuus oli vuonna 2015 14,7 prosenttia.[66] Odotettavissa oleva elinikä puolestaan oli 73,3 vuotta.[67]
Jopa 90 prosenttia naisista hyödyntää neuvolapalveluja, ja yhä useampi synnytys tapahtuu koulutetun kätilön avustuksella. Hiv-tartuntojen määrä lisääntyy 15 prosentin vuosivauhtia. Malaria ja tuberkuloosi on sen sijaan saatu kuriin. Malariatapauksia on vain neljäsosa 90-luvun puolivälin tartuntojen määrästä. Puhtaan veden saatavuus on kasvanut 90-luvun puolivälin 26 prosentista 70 prosenttiin.[16]
Aikuisista 0,4 prosentilla on HIV/AIDS. Vuonna 2012 AIDSiin kuoli 11700 henkeä.[1] Vuosina 2003–2006 Vietnamissa havaittiin vaarallista lintuinfluenssaa. Sen todettiin tarttuneen varmuudella ainakin 93 ihmiseen, joista 42 menehtyi.[68] Muita vaarallisia tartuntatauteja ovat bakteeriperäinen ripuli, denguekuume, A-hepatiitti, lavantauti ja leptospiroosi.[1]
Koska Vietnam on ollut kehitysmaa, jossa aliravitsemus ja infektiotaudit surmaavat edelleen ihmisiä, syöpä sekä sydän- ja verisuonitaudit eivät ole olleet korkealla sen kuolinsyytilastoissa. Elintason noustessa tilastot voivat muuttua. Tupakointi on maassa yleistä: vuonna 1994 miehistä 74 prosenttia ja naisista 4 prosenttia tupakoi. Maksasyöpä on Vietnamin yleisimpiä syöpälajeja. Sitä on yritetty torjua hepatiitti-B-rokotteen avulla.[69]
Lähes kaikki lapset käyvät peruskoulun, ja suurin osa jatkaa lukioon. Sukupuolten jakauma on tasainen kouluissa, yliopistoissa ja työelämässä.[16] Lukutaito maassa on melko korkeaa, ja vuoden 2015 tilastojen mukaan 94,9 prosenttia yli 15-vuotiaista osasi lukea.[70]
Vuonna 2015 Vietnamissa oli 445 korkeakoulutason oppilaitosta. Niissä opiskeli yhteensä 2,1 miljoonaa opiskelijaa.[71] Vietnamin vanhimmaksi yliopistoksi lasketaan vuonna 1076 Hanoissa toimintansa aloittanut Quốc Tử Giám (”Kirjallisuuden temppeli”). Se perustettiin kungfutselaisen temppelin yhteyteen, ja siellä koulutettiin Vietnamin mandariiniluokkaa yli 700 vuoden ajan.[72] Moderneista yliopistoista vanhin on Vietnamin kansallinen yliopisto Hanoissa, jonka perinne alkaa Indokiinan yliopistosta vuodelta 1906.[73] Maan suurin yliopisto on Hồ Chí Minhin kaupungissa sijaitseva Vietnamin kansallinen yliopisto, joka on perustettu vuonna 1995 yhdistämällä useita kaupungissa toimineita korkeakouluja. Vuonna 2007 yliopistossa oli yli 45000 opiskelijaa.[74]
Vietnamin kulttuurissa on kiinalaisia, kristillisiä ja sosialistisia vaikutteita. Vietnamilaisten tärkein juhlapäivä tết (vietnamilaisten kuunkiertoon perustuva uusi vuosi) on tammi- tai helmikuussa. Buddhan syntymäpäivää vietetään täydenkuun aikana neljännessä kuussa. Juhlapäivät ovat hyvin tärkeitä. Niitä korostetaan kulkueilla ja näyttävillä koristeluilla.
Pohjois-Vietnamin miehitettyä Etelä-Vietnamin monet perinteet kiellettiin, vaikka kulttuurinen kontrolli olikin vähäisempää kuin Kiinan kulttuurivallankumouksessa. Läntisiä vaikutteita pidettiin epäilyttävinä, ja ihmisoikeusjärjestöt ovat kiinnittäneet huomiota toisinajattelijoina vangittuihin kirjailijoihin.[75][76] Vuoden 1975 jälkeen maahan perustettiin kansankulttuurin keskuksia: kulttuurikeskuksia, lukusaleja ja kulttuuritaloja pyrittiin viemään pieniinkin kyliin.[77]
Kommunistinen puolue omistaa tiedotusvälineet ja sensuroi Internetiä. Sosialismin kritisointi on kiellettyä, ja kieltojen rikkojia vangitaan ja kidutetaan.[78] Televisio on seuratuin media. Vietnam Television (VTV, ) lähettää Hanoista, ja sen lähetystä voi seurata satelliitin kautta laajalla alueella. On myös paikallisia televisiokanavia. Verkkopalveluiden tarjoajia valvotaan tiukasti.[79] Vuoden 2009 lopussa 23 miljoonalla vietnamilaisella oli internet-yhteys, joista kolmella miljoonalla laajakaista.[52]
Vietnamilaisten perinteinen juhla-asu on nimeltään áo dài, jota pidetään yleisesti häissä, uuden vuoden juhlissa ja muissa juhlatilaisuuksissa. Aikoinaan sitä käyttivät sekä miehet että naiset, mutta nykyään enimmäkseen vain naiset.[80] Áo tứ thân on vanha yleinen vietnamilainen naisten vaate. Khăn đống on pään ympärille sidottu päähine ja nón lá kartion muotoinen hattu. Nämä hatut valmistetaan valkaistusta oljesta ja pysyvät kantajansa päässä silkkinauhan avulla.[81]
Vietnamilainen ruoka on erilaista maan eri osissa. Pohjoisen ruoka on saanut eniten vaikutteita Kiinasta. Siellä käytetään pippuria, kun etelän khmer-vaikutteisissa ruoissa on chiliä ja curryä.[83] Kaikkialla on saatavina tunnetuimpia ruokalajeja: nuudelikeittoa () ja kevätkääryleitä (). Yleinen mauste on kalakastike () tai voimakkaammin tuoksuva rapukastike ( tai mắm tép). Terveysvaikutteisina ruokina tai erikoistilaisuuksissa voidaan syödä myös koiria, kissoja, rottia, silkkitoukkia tai käärmeitä.[84] Näihin liittyy monia rajoituksia, esimerkiksi koiranlihaa syödään yleensä vain talvella eikä koskaan kuukalenterin kuukauden kymmenen ensimmäisen päivän aikana.[85]
Vietnamilaiset nimet noudattavat muotoa sukunimi – välinimi – etunimi; esimerkiksi Nguyễn Văn Anh. Lapset saavat sukunimen isältään. Välinimi kertoo henkilön sukupuolesta (naisilla useimmiten Thi) tai asemasta perheessä (esikoinen, kuopus, toinen poika).[86] Puhuttelumuoto poikkeaa myös totutusta. Edellä mainittua henkilöä kutsutaan etunimellä (”Anh”) eikä sukunimellä (”Nguyễn”). Henkilöstä keskusteltaessa häneen viitataan useimmiten koko nimeltä ”Nguyễn Văn Anh”.[87] Nguyễn on vietnamilaisten yleisin sukunimi.
Lukeminen on Vietnamissa suosittua. Lukutaitoprosentti on suhteellisen korkea, ja maassa ilmestyy vuosittain yli 18000 kirjaa. Vietnamin vanhin kirjallisuus on kiinalaisten hallitusaikana luotua runoutta, joka kirjattiin chữ Hán -kirjoitusjärjestelmällä. Sillä julkaistiin myös teoksia maantiedosta ja historiasta. Chữ Nôm -kirjoitustapa kukoisti Lê-kuninkaiden kaudella. Ranskalaisten valtakaudella käyttöön otettu quốc ngữ -kirjoitus merkitsi myös vapautumista klassisen kiinalaisen runouden muodoista. Ranskalaisten kirjailijoiden (kuten Balzac ja Hugo) teoksia käännettiin vietnamiksi, ja ne lisäsivät kiinnostusta moderniin kirjallisuuteen 1900-luvun alussa.[88] Kommunistivallan aikana sosialistinen realismi omaksuttiin ainoaksi sallituksi tyyliksi. Sen määrittelevä manifesti julkaistiin vietnamilaisissa lehdissä vuonna 1934. Sosialistisen realismin toivat Neuvostoliitosta poliittiset idealistit, jotka halusivat muuttaa kirjallisuuden poliittiseksi aseeksi. Sotien aikana sosialistinen realismi sai nationalistisia sävyjä. Vaikka se oli tuotu Ranskasta ja Neuvostoliitosta, se muuttui vuosien varrella maolaiseksi dogmatismiksi.[25] Đổi mới -uudistusten jälkeen vietnamilainen kirjallisuus on toisaalta nauttinut uusista vapauksista, mutta toisaalta joutunut kaupallisten paineiden kohteeksi. Tekijänoikeus- ja kustannussopimusasioiden ohjeistus on huonosti kehittynyttä, ja sekä kotimaisia että ulkomaisia kirjoja painetaan ilman, että kirjoittaja saisi niistä tuloja.[88]
Vietnamilaisen kansanmusiikin muotoja ovat ca trù, quan họ, hát chầu văn ja hát xẩm. Ca trù sai alkunsa 1400-luvun hovimusiikista. Siinä naislaulajaa säestävät pitkäkaulainen luuttu, bambusta tehty lyömäsoitin ja rumpu. Quan họ on vuorolaulua tyttöryhmän ja poikaryhmän välillä. Hát chầu văn on uskonnollispohjainen transsilaulun ja tanssin yhdistelmä. Hát xẩm eli sokean laulajan laulu periytyy 1200-luvulta. Sen soittimiin kuuluvat kaksikielinen viulu, bambukastanjetit ja rummut.[89]
Talousuudistusten myötä myös popmusiikki sallitaan, ja Vietnamissa on monia moderneja artisteja. Koska CD-levyjen kopiointi on yleistä, muusikot saavat tulonsa konserteista ja televisioesiintymisistä.[90]
Kiinalainen kulttuuri on vaikuttanut Pohjois-Vietnamin musiikkiin ja oopperan muotoihin. Etelä-Vietnamissa on 1900-luvulla tehty länsimaisia musikaaleja muistuttavia musiikkinäytelmiä. Vesinukketeatterin perinne oli hiipumassa, mutta elpyi uudelleen.[91] Nukketeatterilla on näissä osissa Aasiaa laajat perinteet niin hovissa (etenkin vuosina 1000–1400) kuin kansantaiteenakin, mutta vesinukketeatteri on pohjoisvietnamilainen erikoisuus. Siinä näyttelijät piileksivät bambuverhon takana vyötäisiään myöten vedessä, ja yleisö näkee veden päällä liikkuvat nuket mutta ei pinnan alla liikkuvia keppejä ja nyörejä.[92]
Vietnamissa on tehty elokuvia 1920-luvulta asti. Ranskalaiset siirtomaaisännät esittivät maassa tuontielokuvia ja kuvasivat lähinnä dokumentteja ja uutispätkiä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen tehtiin myös joitakin mykkäelokuvia. Ensimmäinen vietnamilaisten oma elokuvayhtiö perustettiin 1920-luvulla. Vietnamin demokraattisen tasavallan propagandaministeriöön perustettiin elokuvaosasto jo vuonna 1945, ja kuvaajia lähetettiin tallentamaan sotatapahtumia.[93]
Maan ollessa kahtiajakautuneena 1945–1975 elokuvakulttuuri kehittyi eri suuntiin. Pohjois-Vietnamiin perustettiin Hanoin elokuva-akatemia, ja vietnamilaisia elokuvia palkittiin esimerkiksi Moskovan filmijuhlilla. Myös Vietnamin sodasta tehtyjä dokumenttielokuvia palkittiin ulkomailla.[94] Etelä-Vietnamiin perustettiin useita yksityisiä studioita, ja kansainvälisiä vaikutteita saatiin toisaalta Hongkongin toimintaelokuvista, toisaalta Hollywoodista. Joseph L. Mankiewiczin elokuva Hiljainen amerikkalainen kuvattiin Saigonissa vuonna 1957.[95]
Vietnamin yhdistymisen jälkeen vallankumouksellinen Giải Phóng -dokumenttistudio asettui Hồ Chí Minhin kaupunkiin eli entiseen Saigoniin, ja siitä tuli kaupungin tärkein studio. Pohjoisen rinnakkaisstudionsa tavoin sen tehtävänä oli kuvata sosialistista realismia. Vuonna 1980 elokuva-akatemia yhdistyi teatterikorkeakouluun, ja niiden muodostama Hanoin teatteri- ja elokuvakorkeakoulu on maan johtava oppilaitos molemmissa taiteenlajeissa.[96] Siirtyminen markkinatalouteen on luonut Vietnamin elokuvateollisuudelle uusia haasteita vuodesta 1986 alkaen. Samaan aikaan television ja videomarkkinoiden yleistyminen söivät yleisöä elokuvilta. Vuodesta 2000 alkaen yhä useammat ohjaajat ovat siirtyneet tekemään ainakin osittain tuotantoa televisiolevitykseen. Kansallisen televisiokanavan on esitettävä vähintään puolet ohjelma-ajastaan kotimaista materiaalia.[97]
2000-luvulla vietnamilaiset Martial arts -elokuvat (”kungfu-elokuvat”) ovat saavuttaneet kaupallista menestystä myös ulkomailla.[98]
Vietnam ei ole menestynyt urheilun kansainvälisissä kilpailuissa yhtä hyvin kuin muut alueen valtiot. Viime vuosina maan kansalliset ennätykset uinnissa ja yleisurheilussa ovat kuitenkin parantuneet jatkuvasti, ja aiemmin tuntemattomien lajien kuten tenniksen ja golfin harrastus on virinnyt. Jalkapallo kerää suurimmat katsojajoukot. Eniten menestystä on tullut shakissa, ammunnassa ja itämaisissa kamppailulajeissa kuten wushussa, taekwondossa, judossa ja karatessa.[99]
Perinteisesti rannikoilla on kilpailtu melonnassa, uinnissa ja sukeltamisessa, vuoristoalueilla taas ratsastuksessa ja jousiammunnassa. Taistelulajien perinne on satojen vuosien ikäinen.[99] Vietnamin omia taistelulajeja ovat Vovinam eli Việt Võ Đạo, Võ Bình Định ja Quán Khí Đạo.[100]
Vuosina 1956–1972 Vietnamin nimellä kesäolympialaisissa kilpaili Etelä-Vietnam. Maa on saavuttanut kaksi olympiamitalia. Nyky-Vietnam on ollut mukana vuodesta 1980. Talviolympialaisiin Vietnam ei ole osallistunut.[101] Vietnamin ensimmäinen olympiamitalisti oli taekwondoin Trần Hiếu Ngân, joka saavutti Sydneyn 2000 olympialaisissa hopeaa naisten 57 kilon sarjassa.[101] Pekingin 2008 olympialaisissa painonnostaja Hoàng Anh Tuấn saavutti hopeaa alle 56 kilon sarjassa.[102]
Vietnamin jalkapallomaajoukkue ei ole koskaan esiintynyt jalkapallon MM-kisoissa. Vuoden 2007 Aasian-mestaruuskisoissa, joissa maa toimi yhtenä kisojen isäntämaana, se hävisi neljännesvälierissä Irakille.[103] Asian Indoor Games -tapahtumassa vuonna 2009 Vietnam sijoittui toiseksi 43 osallistujamaan joukossa. Saman vuoden Kaakkois-Aasian kisoissa Vietnam sijoittui toiseksi 11 joukkueesta.[52]
Formula kaudella 2020 ajetaan ensimmäistä kertaa Hanoissa.[104]
Citation error, replace with{{cite book| author = Barwise J.H ja White N.J.| title = Matkaopas historiaan: Kaakkois-Aasia| others = Translated by Anne Toppi| publisher = UNI Press| year = 2006| id = ISBN 951-579-212-6}} Citation error, replace with{{cite book| author = Dodd J., Lewis M., & Emmons R.| title = The Rough Guide to Vietnam (5th ed.)| location = New York - London - Delhi| publisher = Rough Guides| year = 2006| id = ISBN 1-84353-616-1}} Citation error, replace with{{cite book| author = Kiljunen, Kimmo| title = Valtiot ja liput| publisher = Otava| year = 2004| id = ISBN 951-1-18177-7}} Citation error, replace with{{cite book| author = Seah, Audrey & Nair, Charissa M.| title = Vietnam| publisher = Marshall Cavendish| year = 2005| id = ISBN 978-0-76141-789-7| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ Google-kirjat]| accessdate = 14.3.2010}} Citation error, replace with{{cite book| title = Statistical Yearbook of Vietnam 2015| publisher = Statistical Publishing House| year = 2016| language = Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.| format = [ online version]| accessdate = 30.1.2017}}
Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead. (in French) (in Swedish) Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
* Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:42 Aasia