Britannian aateliset
Britannian aateliset jaetaan ylhäisaatelisiin eli pääreihin, joihin kuuluvat ylimmästä alimpaan herttua (duke), markiisi (marquess), jaarli (earl), varakreivi (viscount) ja paroni (baron), sekä ritaristoon, johon lasketaan yleensä sekä baronetti (baronet) että ritari (knight). Suomalaisesta ja saksalaisesta aatelista poiketen aatelisarvo periytyy yleensä vain vanhimmalle pojalle (poikkeuksia on, yhtenä tunnetuimpana Marlborough'n herttuan arvo, joka voi periytyä myös naispuoliselle perijälle).
1800-luvulle saakka kaikki päärinarvot olivat perinnöllisiä ja 1900-luvun loppuun saakka kaikilla Englannin, Iso-Britannian ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääreillä (viime aikoihin saakka naisia lukuun ottamatta) oli oikeus paikkaan parlamentin ylähuoneessa. Sen jälkeen kun Harold Wilsonin Labour-hallitus tuli valtaan vuonna 1964, ei perinnöllisiä päärinarvoja muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta ole myönnetty muille kuin kuninkaallisen perheen jäsenille. Tämä on kuitenkin vain käytäntö, ja pääministeri Margaret Thatcher pyysi vielä 1980-luvulla kuningatarta luomaan kolme perinnöllistä, ei-kuninkaallista päärinarvoa. Viimeinen näistä myönnettiin entiselle pääministerille Harold Macmillanille, josta tuli Stocktonin 1. jaarli vuonna 1984.
Elinikäiset, siis ei-perinnölliset päärinarvot perustettiin 1876, ja niitä käytettiin aluksi vain eräissä poikkeustapauksissa. Niitä myönnettiin lähinnä lainoppineille, kun haluttiin tuoda parlamentin ylähuoneeseen tietämystä juridiikasta. Vuoden 1958 laki teki ei-perinnöllisyydestä normin kuninkaallisen perheen ulkopuolelle myönnettävillä uusille päärinarvoille. Uudistuksen vaikutukset olivat hitaat, sillä viime aikoihin saakka päärinarvon perineet saivat osallistua ylähuoneen kokouksiin elinikäisten päärien rinnalla. Nykyisin monet perinnölliset päärit ovat menettäneet ylähuoneoikeuden. Kaikilla elinikäisillä pääreillä on paronin arvo ja oikeus osallistua ylähuoneeseen, mutta arvo ja oikeus eivät siis periydy. Jotkut elinikäiset päärit ovat saaneet arvonimen saavutustensa perusteella, toisille se on myönnetty poliittis- ja juridisteknisistä syistä. Tyypillisesti entiset pääministerit ja alahuoneen puhemiehet saavat jäädessään eläkkeelle elinikäisen paroninarvon. Aiemmin he saivat tyypillisesti periytyvän jaarlinarvon.
Baronetista käytetään titteliä Sir ja heidät luetaan yleensä ritaristoon, mutta titteli eroaa ritarista perinnöllisyytensä vuoksi, toisaalta oikeutta osallistua ylähuoneeseen ei ole koskaan ollut. Perinnöllisten päärinarvojen tapaan baronetinarvoja ei ole myönnetty vuoden 1964 jälkeen, ainoana poikkeuksena Margaret Thatcherin puolisolle Sir Denis Thatcherille vuonna 1991 myönnetty baronetinarvo, joka on toistaiseksi viimeinen kuninkaallisen perheen ulkopuolelle myönnetty perinnöllinen arvonimi Britanniassa.
Keskiajan ritarilaitoksesta alkunsa saanut ritarinarvo ei ole perinnöllinen ja sen kantajasta käytetään puhuttelua Sir. Naispuolinen vastaava puhuttelu on Dame, mutta sitä käytetään vain tiettyjen ritarikuntien jäsenistä. Ritarinarvon saavat tyypillisesti mm. korkeimman oikeuden tuomarit ja tärkeät virkamiehet ja eri elämänaloilla, nykyisin myös populaarikulttuurissa, menestyneet. Esimerkiksi muusikko Elton John, laulaja Vera Lynn, jalkapalloilija/jalkapallovalmentaja Alex Ferguson ja näyttelijät Sean Connery ja Maggie Smith on aateloitu.