VPN
VPN (Virtual Private Network) eli virtuaalinen erillisverkko on tapa, jolla kaksi tai useampia yrityksen verkkoja voidaan yhdistää julkisen verkon yli muodostaen näennäisesti yksityisen verkon. Nykyisin VPN-määritelmä on laajennettu koskemaan myös yksittäisten etätyöasemien liittämistä yrityksen verkkoon.
VPN-verkon yksityisyys ja tietoturva voidaan hoitaa joko fyysisesti tai salauksella. Asiakkaan verkkoja yhdistävä VPN voi siis perustua jommallekummalle seuraavista:
Perinteiset suljetut verkot, kuten operaattoriverkot fyysisellä suojauksella Julkiset ja avoimet verkot, kuten salattu Internet
Tammikuussa 2019 raportoitiin monien ilmaisten VPN-osovellusten tietoturvaongelmista. Osa ilmaisista mobiililaitteiden VPN-ohjelmista paljastui tosiasiallisesti vakoiluohjelmiksi, jotka eivät piilotaneet käyttäjän todellista IP-osoitetta eikä sijaintia. Sen sijaan ne keräsivät käyttäjän laitteelta tarpeettoman paljon tietoa. Sovellus saattoi haluta esimerkiksi lukea, muokata tai poistaa puhelimessa olevaa dataa, urkkia laitteelle talletettuja puhelinnumeroita sekä selvittää kännykän sijainnin. Lisäksi osa saattoivat häiritä käyttäjiään mainoksilla. [1] Applen App Storen ja Google Play -latauspalvelujen suosituimmista ilmaisesta, mutta tietoturvaltaan puutteellisesta VPN-sovelluksesta oli vuoden 2018 lopulla omistuspohjaltaan kiinalaisten tahojen valmistamia, vaikka useen esiintyivät muualle rekisteröidyn osoitteen ja yritysnimen kautta. Selvitys oli tehty näiden latauspalvelujen brittiläisten ja yhdysvaltalaisten toimipisteiden latausmäärien perusteella.[2]
Puhelinverkoissa VPN:iä tehtiin teleoperaattorin verkolla jo 1980-luvulla.
Tietoverkkojen yhdistämisessä verkot liitetään runkoverkkoon esimerkiksi xDSL, Frame Relay, ATM, tai Ethernet-pohjaisia tekniikoita käyttäen. Runkoverkoissa käytetään useimmiten useiden asiakkaiden liikenteen erotteluun MPLS:ää, ATM:ää tai yksinkertaisimmillaan IP-osoitekohtaisia pääsylistoja.
Myös IPsec-protokollaa käytetään suljetuissa operaattori-VPN:issä, muttei tietoturvan vaan konfiguroinnin vuoksi. IPsec-tunneleiden konfigurointi operaattorin runkoverkon reunareitittimien välillä yksinkertaistaa konfiguraatiota IP-pääsylistoista huomattavasti, ja ei ole riskiä, että asiakkaiden verkkojen liikenteet pääsisivät sekaantumaan.
Salattu yhteys on käytännössä aina fyysisesti suojattua yhteyttä halvempi, koska se voi käyttää mitä tahansa fyysistä yhteyttä, suojattua tai ei. Eri toimipisteiden fyysiset liittymät voi myös hankkia miltä tahansa operaattorilta, vaatimuksena on ainoastaan liikennöintimahdollisuus julkiseen Internetiin.
Salaus-VPN:issä voidaan käyttää melkein mitä tahansa tunnelointiprotokollaa salauksella. Julkisesti standardoidut vaihtoehdot ovat:
IPsec-protokolla, ESP-tunnelointimoodissa. Sitä voi sinällään käyttää niin lähiverkkojen yhdistämiseen kuin etäkäyttöönkin. L2TP-tunnelointiprotokolla, jota voi käyttää ainoastaan etäkäyttöön. Siinä ei tosin ole omaa salaustaan, vaan sen kanssa käytetään IPsec-protokollaa salaukseen. L2F-tunnelointiprotokollaa voi käyttää vain lähiverkkojen yhdistämiseen. Se on Ciscon protokolla, jonka päälle L2TP:kin paljolti perustuu. Se käyttää PPP:n Point-to-point Encryption Protocol (ECP) -protokollaa salaukseen. PPTP on Microsoftin oma etäkäyttöprotokolla, joka käyttää Microsoft Point-to-Point Encryption (MPPE) -protokollaa salaukseen.
IPsec-protokollan odotetaan yleisesti dominoivan VPN-markkinoita etenkin tulevaisuudessa, mutta PPTP:llä on vahva jalansija hyvän Windows-tukensa ansiosta. Windows 95:eenkin on saatavilla PPTP-tuki uusimmassa Dial-Up Networking -päivityksessä.
Uusi hieman edellisistä poikkeava ratkaisu on SSL VPN, missä tarjotaan pääsy yrityksen tietojärjestelmiin salatun liikenteen kautta, mutta varsinaista pakettiliikennettä ei päästetä yrityksen verkkoihin.
IPsec-standardissa ei ole määritetty IP-osoitteiden hallintaa. Etäyhteyden ottajalle pitäisi käytännössä olla ennalta staattisesti konfiguroitu IP-osoiteasetukset ja muut tiedot työasemalle.
Ratkaisuna ongelmaan IKE-neuvotteluprotokollaan on spesifioitu IP-osoitteistuksen konfigurointimääreet, joita ei vielä käytetä tuotteissa. Toinen ratkaisu jota käytettiin etenkin siirtymävaiheessa vanhoista protokollista IPSeciin oli tunnelointiprotokollien kuten L2TP:n käyttö, joiden päällä ajettiin samaa PPP:tä kuin vanhoissa sisäänsoittosarjoissakin. PPP:llä on oma IPCP-protokollansa, jolla IP-osoitteistus hoidetaan.
Tällä hetkellä yleisin ratkaisu IP-osoitteistuksen hallintaan ovat valmistajakohtaiset ratkaisut. Käytännössä, jos yritys tahtoo etäkäyttöratkaisun, se ostaa VPN-laitteen valmistajalta, ja laitteen mukana tulee esimerkiksi rajaton määrä lisenssejä VPN-ohjelmistoihin.
IPsec on protokollana todistettu kohtalaisen turvalliseksi ja hyvä ohjelmistotuki on antanut sille jalansijan moniin muihinkin käyttötarkoituksiin VPN:ien lisäksi. Muun muassa langattomissa WLAN-lähiverkoissa voidaan käyttää joko WLAN:ien omien suojausten sijasta tai lisäksi IPsec-protokollaa.
Erään tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa ollaan VPN-markkinoissa Eurooppaa perässä. Siellä noin 400 000 yritystä on yhdistänyt toimipisteensä Frame Relay -tekniikkaa käyttäen ja samat 400 000 luottaa salaaviin VPN-ratkaisuihin. Euroopassa luku on tiettävästi jo huomattavasti kallellaan salaaviin VPN-ratkaisuihin päin.
Luokka:Tietoverkkojen tietoturva Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit