Etelänapa
Etelänapa on Maapallon eteläisin paikka. Se sijaitsee paksun jääkerroksen päällä Etelämantereen keskusalueella yli kolme kilometriä merenpinnan yläpuolella. Etelänavan läheisyydessä on tutkimusasema Amundsen-Scott. Kesällä asema kylpee keskiyön auringossa ja jää talveksi kylmään kaamosyöhön, jolloin lämpö karkaa sieltä avaruuteen. Itse etelänavalla lämpimin mitattu lämpötila on −13,6°C ja kylmin −82,8°C.
Yleensä etelänavalla tarkoitetaan paikkaa, jossa Maan pyörimisakseli ja Maan pinta kohtaavat pohjoisnapaa vastapäätä. Ensimmäinen ihminen, joka kävi etelänavalla, oli Roald Amundsen 14. joulukuuta 1911. Toisena ihmisenä etelänavalle saapui vain hieman myöhemmin Robert Falcon Scott retkikuntineen. Scottin retkikunta tuhoutui paluumatkalla, miehet kuolivat kylmään, uupumukseen ja nälkään.
1950-luvulla Yhdysvallat aloitti tieteilijöiden ja armeijan voimin operaation Deep Freeze Etelämantereen tutkimiseksi. Deep Freezessä tavoitteena oli saada rakennettua kaksi tutkimusasemaa Rossin mereen ja siirtää paikalle tarvikkeita seuraavana kesänä rakennettavia uusia tukikohta varten.[1] Lisäksi tavoitteena oli tuoda paikalle tutkimuslaitteistoa lentorahtina sekä traktoreilla ja tehdä tieteellisiä kokeita. Etelämantereelle kuskattiin kaikkiaan 1800 ihmistä laivoilla jotka olivat USS edisto, USS Glacier ja USCGC eastwind. Lisäksi mukana oli USS Arnbed USS wyandot, USS nespelen USNS Greenville wictory. Lisäksi mukana oli suuri määrä lentokoneita ja helikoptereita.[2]
Saapuneet joukot rakensivat kaksi tukikohtaa joista toinen rakennettiin Valasten lahteen ja toinen McMurdolle. Tutkimusryhmän tavoitteena oli rakentaa Little America V tutkimusasema paikalle, missä edelliset LittleAmerica asemat olivat olleet, mutta tämä ei ollut mahdollista jääröykkiöiden tukittua pääsyn valasten lahdelta.
Samaan aikaan kun toinen tutkimusryhmä tutki mahdollisuuksia rakentaa LittleAmerica asemia, toinen tutkimusryhmä sai rakennettua aseman McMurdon lahdelle. Aseman rakentaminen oli tärkeää sillä siitä muodostettiin tukikohta etelänavalle suuntautuville retkille.
18. Tammikuuta McMurdon lahdelta toteutetut tutkimuslennot piti lopettaa jään huonon kunnon takia.[3]
Tammikuussa 1956 tutkimusryhmää kohtasi onnettomuus 30 tonnisen traktorin pudottua jään läpi mereen. Onnettomuudessa kuoli myös traktorin kuljettaja.[4]
Maaliskuussa 1956 tutkimusryhmä menetti toisen traktorin.
Kun McMurdon ja LittleAmerican tukikohdat olivat pystyssä ja tulivat toimeen, suurin osa miehistä ja laivoista kuljetettiin takaisin Yhdysvaltoihin. Paikalle jäi 93 miestä McMurdolle ja 73 LittleAmerican tukikohtaan.[5]
Kansainväliseen geofysiikan vuoteen oli tarkoitus liittää tutkimusasemien perustaminen Etelämantereelle, muun muassa Etelänavalle. Lokakuussa 1958 amerikkalainen amiraali George Dufekin johtama retkikunta laskeutui etelänavalle muunnellulla DC-3-koneella. Tätä nimenomaista RD4-tyypistä konetta kutsuttiin tuohon aikaan suositun laulun mukaan nimellä "Que Sera Sera".[6] Dufekin kone viipyi navalla 49 minuuttia. Koneen nousu onnistui vain JATO-raketteja apuna käyttäen hyvin ohuessa napaylängön ilmassa. Koneen jälkeen tulivat ensimmäiset laivaston rakennusryhmän koneet. Rakennusryhmä majoittui asemaa rakentaessaan ensin kylmiin telttoihin. Marraskuun lopulla saatiin pystytetyksi kaksi lämmitettävää Jamesway-tyyppistä puolikiinteää telttaa. Rakentamista vaikeuttivat muun muassa tarvikkeiden katoamiset laskuvarjopudotuksissa. Noin kuukaudessa helmikuuhun 1957 mennessä napa-asema oli valmis. Ensimmäisenä napayönä lämpötila laski jopa −71 celsiusasteeseen.
Ensimmäinen suomalainen, joka saavutti Etelänavan oli Antero Havola. Ensimmäinen hiihtäen rannikolta Etelänavalle päässyt suomalainen oli Veijo Meriläinen. Hän saavutti etelänavan vuosituhannen vaihteessa.
Etelänapa on kesällä yöt ja päivät auringonpaisteen alla, ja talvella siellä vallitsee koko päivän kestävä kaamosyö. Etelän kesä on samaan aikaan kuin pohjoisen talvi ja päinvastoin, sillä vuodenajat johtuvat maapallon akselikallistumasta. Siten joulu–tammikuun tienoilla on etelänavalla keskikesä, ja kesä–heinäkuun aikoihin keskitalvi. Etelänavan ilmastoon vaikuttaa myös se, että jäätikkö on hyvin korkealla merenpinnasta, ja ilma tämän takia monesti kirkasta ja ohutta. Etelänavalla ollaan noin 2800 metrin korkeudessa merenpinnasta. Etelänavan Amundsen-Scott-tutkimusasemaa korkeammalla on vain Vostokin tutkimusasema.
Etelän keskikesällä etelän kesäpäivän seisauksen aikoihin vuorokauden keskilämpötila on noin −25°C. Maaliskuun kaamosyön alkamisen ja syyskuun kaamosyön päättymisen aikoihin vuorokauden keskilämpötila on −45°C. Talvella lämpötila pysyttelee suunnilleen −65°C:n tienoilla. Korkein mitattu lämpötila etelänavalla on −13,6°C ja alin −82,8°C. Vuoden lumisadetta vastaa 60–80 millimetriä korkea vesipatsas. Eläimet ja kasvit eivät siedä kylmää ilmastoa. Lumen hitaan kasautumisen takia lumi kerrottu hiljalleen jäätiköksi. Etelänavalla on joskus nähty lentävän kurssistaan eksyneitä kihuja. Vuonna 2000 tutkijat sanoivat havainneensa mikrobeja Antarktiksen jäässä.
Magneettisen etelänavan sijainti vaihtelee koko ajan. Tämä johtuu muutoksista maan magneettikentässä, jonka aiheuttavat maapallon nesteytimen virtaukset, jotka muistuttavat merivirtoja.[8] Vuonna 2005 magneettisen etelänavan sijainniksi laskettiin .[9]
Fysikaalisesti maan magneettikentän etelänapa on pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva magneettinen pohjoisnapa, sillä siellä magneettiset kenttäviivat osoittavat alaspäin. Niinpä virallinen magneettinen etelänapa onkin fysikaalisesti magneettinen pohjoisnapa.
Luokka:Luonnonmaantiede Luokka:Etelämanner Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit