Henry Kissinger
Henry Alfred Kissinger [kʰɪsɪndʒɚ] (oik. Heinz Alfred Kissinger [kʰɪsɪŋgə]; s. 27. toukokuuta 1923 Fürth, Saksa) on amerikanjuutalainen[1] diplomaatti ja Yhdysvaltain ulkoministeri Nixonin ja Fordin kausilla 1973–1977 ja Nobelin rauhanpalkinnon saaja. Kissinger oli tärkeä, mutta kiistelty Yhdysvaltojen ulkopolitiikan vaikuttaja vuosina 1969–1977. Hän aloitti liennytyspolitiikan ja neuvottelut strategisten aseiden rajoittamisesta, loi yhteyden Kiinan kommunistijohtoon ja oli lopettamassa Vietnamin sotaa.
Vietnamin sodan rauhansopimus toi Kissingerille Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1973 yhdessä Pohjois-Vietnamin ulkoministeri Lê Ðức Thọn kanssa, joka kuitenkin kieltäytyi palkinnosta.[2]
Kissinger oli syntyisin juutalaisperheestä ja siksi joutui muuttamaan kansallissosialistisen Saksan vainojen vuoksi 14-vuotiaana Yhdysvaltoihin 1938. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 19. kesäkuuta 1943. Hän suoritti ylioppilastutkinnon George Washington High Schoolissa. Kissinger palveli USA:n maavoimissa kersanttina.
Kissinger on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon (BA) tieteessä ja taiteessa korkeimmilla arvosanoilla Harvardin yliopistossa vuonna 1950. Filosofian tutkinnot seurasivat 1952 (MA) ja 1954 (Ph.D). Hän on poliittiseltaan vakaumukseltaan liberaali republikaani. Hänestä tuli kuvernööri Nelson Rockefellerin neuvonantaja. Richard Nixonin presidentinvaalivoiton jälkeen hän pääsi tämän kansallisen turvallisuuden neuvonantajaksi.
Kissinger oli Nixonin Kansallisen turvallisuuden neuvonantajana (ulkopoliittisena neuvonantajana) 1969–1973. Nixonin ulkoministerinä hän oli vuosina 1973–1974. Hän oli myös presidentti Gerald Fordin ulkoministerinä 1974–1977. Ministerikautensa jälkeen Kissinger on työskennellyt konsulttina ja luennoitsijana sekä kirjoittanut useita kirjoja poliittisesta historiasta.[2]
Kissinger neuvotteli syyskuussa 1976 eteläisen Afrikan tilanteesta. Hän aloitti neuvottelut 4. syyskuuta Zürichissa Etelä-Afrikan pääministerin Johannes Vorsterin kanssa. 7. syyskuuta Kissingerin ilmoitettiin aloittavan Afrikan kierroksen Tansaniasta, johon hän saapui 13. syyskuuta. Hän neuvotteli Tansanian presidentin Julius Nyereren kanssa Rhodesian ja Namibian tilanteesta, mutta 15. syyskuuta uutisoitiin, että afrikkalaiset eivät olleet tyytyväisiä tuloksiin. Kissinger jatkoi neuvotteluja kaksi päivää myöhemmin Vorsterin kanssa. Neuvottelut kestivät aina syyskuun 23. päivään saakka. Rhodesian pääministeri Ian Smith hyväksyi seuraavana päivänä Kissingerin sovitteluesityksen Rhodesian kriisin ratkaisemiseksi, mutta viisi Rhodesian naapurimaata hylkäsi ehdotuksen 26. syyskuuta.[3]
Kissingerin toimintatapana oli salamyhkäisyys. Hän aloitti neuvottelut Kiinan kanssa kertomatta siitä Yhdysvaltojen YK-lähettiläälle. Kriitikot ovat syyttäneet häntä sotarikoksista Kambodžan pommitusten ja Chilen Salvador Allenden kaatamisen yhteydessä.[4] Vuonna 2001 Christopher Hitchens julkaisi kirjan The Trial of Henry Kissinger, jossa Hitchens syytti Kissingeriä kansanmurhaajaksi ja sotarikolliseksi. Kissingerin käynnistämissä pommituksissa[5] Kambodžaan pudotettiin vuosina 1965–1973 yhteensä 2756941 tonnia räjähteitä.[6]
Citation error, replace with{{cite book| author = Ferguson, Niall| title = Kissinger Volume I. 1923–1968: The Idealist| location = New York| publisher = Penguin Press| year = 2015| isbn = 978-1-59420-653-5}} Hersh, Seymour: The Price of Power: Kissinger in the Nixon White House. 1983. Klitzing, Holger: The Nemesis of Stability. Henry A. Kissinger's Ambivalent Relationship with Germany. Trier: WVT 2007. ISBN 978-3-88476-942-3.
Salmela, S: Voima 8/2003.
Luokka:Nobelin rauhanpalkinnon saajat Luokka:Yhdysvaltain ulkoministerit Luokka:Yhdysvaltalaiset diplomaatit Luokka:Kansainvälisen olympiakomitean jäsenet Luokka:Yhdysvaltalaiset republikaanipoliitikot Luokka:Presidential Medal of Freedom Luokka:Amerikansaksalaiset Luokka:Vuonna 1923 syntyneet Luokka:Elävät henkilöt Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit