Finlandia-talo
Finlandia-talo on kongressi- ja tapahtumakeskus Töölönlahden rannalla Helsingin keskustassa. Alvar Aalto suunnitteli rakennuksen vuonna 1962 ja se valmistui 1971. Kongressisiipi suunniteltiin vuonna 1970 ja rakennettiin vuosina 1973–1975. Taloon valmistui keväällä 2011 uusi näyttely- ja kokoustila.
Finlandia-talo oli osa Alvar Aallon Helsingin keskustasuunnitelmaa, jonka mukaan Töölönlahden länsirannalle olisi tullut rakentaa kulttuurirakennusten ketju. Muut Aallon suunnittelemat rakennukset eivät toteutuneet.[1] Finlandia-talon avajaisia vietettiin 2. joulukuuta 1971. Avajaiskonsertissa kantaesitettiin Einojuhani Rautavaaran Meren tytär ja Aulis Sallisen Sinfonia (opus 24); lisäksi Isaac Stern soitti Helsingin kaupunginorkesterin solistina Sibeliuksen viulukonserton.
Finlandia-talosta löytyy mm. kokous- ja juhlatilojapienimuotoisille yritystapahtumille, juhlille, näyttelyille, konserteille ja kansainvälisillesuurkongresseille. Rakennus on myös suosittu nähtävyys, johon tutustuu vuosittain tuhansia matkailijoita eri puolilta maailmaa. Rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki.
Finlandia-talon johtoajatus oli tornimainen osa, jossa kokonaisuuden ylitse on rakennettu vino katto. Tämä ajatus syntyi, koska Aalto uskoi saavuttavansa paremman akustiikan jättämällä tyhjän kaiuntatilan salin yläpuolelle. Tila on sisäkaton ritilärakenteen ansiosta yleisön näkymättömissä, mutta sen avulla saadaan aikaiseksi syvä jälkikaiunta, joka on ominaista korkeille kirkkosaleille. Aalto käytti marmoria niin sisä- kuin ulkopinnoissakin, missä se muodostaa kontrastin mustalle graniitille. Marmori toimii Aallolle yhdyssiteenä Välimeren alueen kulttuuriin, jonka hän halusi tuoda myös kotimaahansa.
Rakennuksen yksityiskohdat, kuten valaisimet, huonekalut, paneelit, lattianpäällysteet ja koristelistat on suunniteltu erikseen. Luonnonmateriaaleissa ei ole teknisesti keinotekoisia painotuksia. Aallon näkemyksen mukaan arkkitehtuurin on oltava taustana ihmiselle. Finlandia-talossa huomio kohdistuu yleisöön ja esiintyjiin, eikä hämmästyttäviin muotoihin ja räikeään sisustukseen. Aallon ajatuksena oli, että Finlandia-talon yleisön ei tarvitse olla pukeutunut juhlapukuun, kuten entisaikojen upeissa oopperalämpiöissä ja kullatuissa konserttisaleissa, vaan se saa mieluummin olla yhtä aito ja luonnollinen kuin ympäristönsä.
Päärakennuksessa ovat Finlandia-sali (1 700 henkilöä), Helsinki-sali (340 henkilöä), Terassisali (250 henkilöä), Elissa-sali (130 henkilöä), Aurora-sali (84 henkilöä), Veranda (1 700 henkilöä), ravintolasalit sekä yleisölle avoimet Cafe Veranda ja Galleria Veranda.
Finlandia-sali suunniteltiin alun perin konsertti­saliksi, ja se on pelkistetty toisinto Essenin suuren oopperatalon salista. Salissa on Kangasalan urkutehtaan rakentamat Suomen ensimmäiset suuren konserttisalin urut. Niiden julkisivu on myös Alvar Aallon suunnittelema.
Finlandia-salin akustiikka aiheutti alkuvaiheessa ongelmia. Aalto halusi salin muistuttavan keskiaikaista kirkkoa, joiden akustiikka on luonnostaan hyvä. Salin yläpuolella oleva korkea kaiuntatila oli alun perin auki ylös asti. Korjausten yhteydessä tila suljettiin, ja samalla salin lavaa korotettiin puolella metrillä. Nykyisin Finlandia-salin akustiikan on todettu olevan hyvää keskitasoa. Salin ovet on päällystetty hevosen jouhista tehdystä materiaalista.
Salin permannolla on 1 200 ja parvekkeella 500 istumapaikkaa. Lattia on tammiparkettia ja siniset osat seinällä ovat suomalaista koivua. Näyttämö on 15 metriä leveä ja se koostuu useista nostettavista lavanostinpaloista. Salin esirippu on Dora Jungin suunnittelema.[2] Keskellä lavaa on tavarahissi, jolla voidaan kuljettaa tavaraa lavan alla kahdessa kerroksessa oleviin varastoihin. Finlandia-sali tuli jo alussa suosituksi kokousten, kongressien, juhlien, konserttien ja erilaisten tapahtumien paikkana.
Finlandia-sali on toiminut myös monen poliittisen tapahtuman näyttämönä. Näitä ovat muun muassa kesällä 1975 järjestetty Etyk-kokous, johon osallistuivat muun muassa Neuvostoliiton presidentti Leonid Brežnev ja Yhdysvaltojen presidentti Gerald Ford. Kokouksessa joka toinen rivi oli otettu pois, jotta osallistujille saatiin mahtumaan pöydät. Monet muutkin maailman johtajat ovat pitäneet puheita Finlandia-salissa, kuten presidentti Ronald Reagan, presidentti George H. W. Bush, presidentti Mihail Gorbatšov, paavi Johannes Paavali II ja Dalai-lama.
Piazza on iso ja valoisa lämpiötila. Nimi juontaa Aallon ihaileman Italian toreista ja aukioista, jonne ihmiset kokoontuivat tapaamaan toisiaan.
Helsinki-salissa ja sen lämpiössä järjestetään erilaisia tilaisuuksia. Aalto käytti tämän tilan esikuvana Saksan Detmerodessa sijaitsevan Pyhän Stefanoksen kirkon kirkkosalia. Etenkin katto on kopio siitä. Katon panelointiin käytettiin amerikkalaista oregon-mäntyä. Helsinki-salin seiniä tarkastellessa huomaa, että salissa on vain yksi terävä kulma.
Ravintola koostuu kolmesta siirtoseinillä erotettavasta salista. Yhdistettynä saleissa mahtuu ruokailemaan 380 henkilöä ja cocktail-tilaisuus voidaan järjestää 650 hengelle.
Kongressisiiven erikoisuus on julkisivun ”aallot”, jotka antavat rakennukselle elävyyttä. Ulkoseinät noudattavat ympäröivän maaston muotoa, ne eivät ole suoria, vaan kaartuvat. Aalto halusi sekä säilyttää suuren osan tontilla kasvavaa puustoa, että myös rikkoa suorille seinille ominaisen jäykän samankaltaisuuden.
Kongressisiivessä on muunneltavat A- ja B-salit sekä yhteensä 13 pienempää kokoustilaa.
Laajennusosa Veranda valmistui vuonna 2011 aikaisemmin pimeänä ajoluiskana, sekä katettuna pysäköintitilana toimineeseen tilaan Karamzininrannan puolella. Laajennusosa on mahdollisimman neutraali ja ajatukseltaan kevyt katettu tila. Sen katto-, seinä- ja lattiapintojen alkuperäinen luonne ja materiaalit on säilytetty mahdollisimman pitkälle. Rakennustyöt on toteutettu yhteistyössä Museoviraston kanssa. Suureen yhtenäiseen tilaan on sijoitettu mahdollisimman vähän uusia kiinteitä elementtejä, jotta tilaa voidaan käyttää esimerkiksi näyttelyissä ja banketeissa. Siirtoseinien avulla tila voidaan jakaa pienempiin tilayhdistelmiin. Verandan kokonaispinta-ala on 2200m², kokoustila on 240–1310 hengelle. Ruokailu voidaan järjestää 1000 hengelle ja cocktail-juhlat 1700 hengelle. Verandan pääsuunnittelijana toimi Jyrki Iso-Aho ja Verandan sisustussuunnittelusta on vastannut Jaakko Puro Oy. Kalustevalinnat perustuivat muotoilun ohella keveyteen, kuljetettavuuteen ja moniin eri käyttötarkoituksiin soveltumiseen. Verandassa sijaitsee myös yleisölle avoin Cafe Veranda sekä Galleria Veranda. Sekä Verandasta että Cafe Verandasta on hyvät näkymät Töölönlahdelle.
Finlandia-talon kantava runko − pilarit, palkit ja ulkoseinät − on teräsbetonia, väliseinät betonia ja tiiltä. Osa väliseinistä on kantavia. Välipohjat ovat sekä valettuja betonivälipohjia (palkistot) että alalaattapalkistoja (mm. konserttisalin lämpiön ja parvekelämpiön katot). Konserttisali ja kamarimusiikkisalit ovat irrallaan muusta rakennusrungosta akustisista syistä.[3]
Talon seinät on peitetty suurilla Carraran marmorista valmistetuilla laatoilla. Laatat alkoivat vääntyillä 1980-luvulla ja vuonna 1991 rakennuksen sivustoille asennettiin suojaverkkoja. Lopulta laatat vaihdettiin uusiin samanlaisiin marmorilaattoihin vuosina 1998–1999. Remonttia edelsi laaja keskustelu materiaalivalinnoista. Vuonna 2013 uutisoitiin, että uudetkin laatat ovat alkaneet vääntyillä.[4] Vaurioitunut julkisivu uudistetaan jälleen talon peruskorjauksen yhteydessä vuosien 2021–2024 aikana ja Carraran marmoria sopivampaa julkisivumateriaalia selvitetään parhaillaan[5].
Finlandia-talo sijaitsee Mannerheimintien ja Töölönlahden välisessä puistossa. Sen naapureina ovat Hesperian puisto ja Helsingin Kaupunginmuseon Hakasalmen huvila. Kansallismuseo on sitä vastapäätä Mannerheimintien toisella puolella.[6]
Kesäkuussa 2006 Finlandia-talon organisaatio muuttui itsenäiseksi osakeyhtiöksi, jonka osakekannan omistaa kokonaan Helsingin kaupunki. Yhtiön toimitusjohtaja on Johanna Tolonen.[7]
Kongressi- ja tapahtumakeskus Finlandia-talo Oy:n liikevaihto oli 8,7 miljoonaa euroa tilikaudella 2015. Kasvua vuoteen 2014 verrattuna kertyy noin 1,1 miljoonaa euroa. Finlandia-talon tulos tulee yli kolmenkertaistumaan edellisen vuoden 168000 euroon verrattuna. Kyseessä on Finlandia-talon 45-vuotisen historian paras tulos.[8]
Bengt Broms 1971–1982 Carl Öhman 1982–1988 Matti Kivinen 1988–2000 Auni Palo 2000–2011 Johanna Tolonen 2012–
Finlandia-talo: tapahtumia, ihmisiä ja musiikkia. Pekka Suhonen, Petri Mustonen ja Eeva-Kaarina Holopainen. Otava, 2001. ISBN 9511177087.
Luokka:Helsingin nähtävyydet Luokka:Alvar Aallon suunnittelemat rakennukset Luokka:Helsingin rakennukset ja rakennelmat Luokka:Suomen konserttitalot Luokka:Kongressikeskukset Luokka:Helsingin kulttuuri Luokka:Modernistinen arkkitehtuuri Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit Luokka:Etu-Töölö