Pelikonsoli
Pelikonsoli on viihde-elektroniikan laite, joka on valmistettu videopelien pelaamista varten. Käytännössä se on pelkkään viihdekäyttöön suunniteltu henkilökohtainen tietokone, jonka arkkitehtuuri (laitteisto sekä ohjelmisto) on täysin suljettu ja suojattu ulkopuolisilta. Yleensä laitteen tuottamaa kuvaa katsellaan televisiosta ja toimintoja ohjataan peliohjaimella.
Nykyisin myytäviä pelikonsoleita ovat muun muassa PlayStation 4, Xbox One ja Nintendo Switch Tällä hetkellä myytäviä käsipelikonsoleita ovat muun muassa Nintendo 3DS ja PlayStation Vita.
Pelikonsolit jaetaan usein ”sukupolviin” teknologiansa ja aikakautensa perusteella. Seuraavassa on esitetty eräs mahdollinen jaottelu.
Ensimmäisen sukupolven laitteissa (noin 1972–1977) ei ollut vielä käytössä mikroprosessoreita, vaan pelit oli rakennettu suoraan laitteistoon tavanomaista elektroniikkaa käyttäen. Grafiikka oli yleensä karkeaa ja perustui mustavalkoisiin suorakaiteisiin, joskin muutamissa ensimmäisen sukupolven laitteissa oli myös värit.
Magnavox Odyssey Coleco Telstar Pong-koneet Nintendo Color TV Game
Toinen sukupolvi (noin 1976–1983) toi pelikonsoleihin mikroprosessorit, jotka mahdollistivat pelin vaihtamisen ROM-pelimoduulia vaihtamalla. Tietokonetekniikka mahdollisti myös aiempaa huomattavasti monipuolisemmat pelit ja jopa suosittujen kolikkopelien uudelleensovittamisen kotikonsoleille. Toisen sukupolven laitteissa on yleensä 8-bittinen prosessori, parisataa tavua keskusmuistia sekä värillinen grafiikka.
Fairchild Channel F Atari 2600 (Atari VCS) Bally Astrocade Mattel Intellivision Philips Videopac G7000 (Magnavox Odyssey 2) Interton VC 4000 Vectrex ColecoVision Arcadia 2001 Atari 5200 RCA Studio II
Kolmanteen sukupolveen (noin 1982–1990) sisältyvät kehittyneemmät 8-bittiset konsolit, jotka vastaavat tekniikaltaan suunnilleen 8-bittisiä kotitietokoneita. Näissä laitteissa on tyypillisesti useita kilotavuja keskusmuistia, moniväriset spritet ja taustat sekä useampiääniseen musiikkiin pystyvä äänipiiri.
Amstrad GX4000 (1990) Atari 7800 (1986) Atari XEGS Casio PV-1000 (1983) Nintendo Entertainment System (1983-1995) Sega SG-1000 (1983) Sega Master System (1985) Commodore 64 Games System
Neljännen eli "16-bittisen" sukupolven laitteet (noin 1988–1995) ovat peliteknisiltä ominaisuuksiltaan suunnilleen samalla tasolla kuin Amiga 500:n ja Atari ST:n kaltaiset 1980-luvun puolivälissä markkinoille tulleet 16/32-bittiset kotimikrot. Laitteissa on yleensä 16- tai 32-bittinen prosessori, useita satoja värejä ja satoja kilotavuja keskusmuistia, mutta ei vielä RISC-prosessoreja eikä yleensä optisia tallennusvälineitä. CD-levyä käytettiin ensimmäistä kertaa tallennusvälineenä PC Engineen saatavan lisälaitteen myötä, mutta se ei yleistynyt. Ääniominaisuudet kehittyivät selvästi ja Super Nintendossa oli jo suora tuki digitoidun äänen toistolle.
Neo-Geo (1990–2004) PC Engine (TurboGrafx-16, 1987–1994, ”8-bittinen” mutta vastasi suorituskyvyltään ”16-bittisiä”, bittiluvun epätarkkuudesta mittarina katso artikkeli bittisyys) PC Engine SuperGrafx Super Nintendo Entertainment System (1990–1999) Sega Mega Drive (Sega Genesis, 1988–1996) Commodore CDTV (1991) Philips CD-i (1991–1998) LaserActive
Viides eli "32/64-bittinen" sukupolvi (noin 1993–1998) vakiinnutti pelikonsoleihin aiempaa huomattavasti tilavammat tallennusvälineet (CD-levyn) sekä tehokkaat 32- ja 64-bittiset RISC-prosessorit. Tyypillisiä ominaisuuksia ovat myös 3D-grafiikan huomiointi laitteistotasolla sekä digitaalinen äänentoisto.
Atari Jaguar (1993–1996, käyttää pelimoduuleita, CD-levyt ulkoisen aseman kautta) Panasonic 3DO (1993–1996) FM Towns Marty (1991-1995) Amiga CD32 (1993–1999) Bandai Playdia (1994-1996) Apple Bandai Pippin (1996-1997) Casio Loopy (1995) Nintendo 64 (1996–2002, käyttää pelimoduuleita) PC-FX (1994–1998) PlayStation (1994–2005) Sega Saturn (1994–2000)
Kuudes sukupolvi (noin 1999–2006), "128-bittinen sukupolvi", laajensi pelikonsolien käyttömahdollisuuksia esimerkiksi elokuvien katseluun ja Internet-käyttöön. Laitteissa on yleensä mahdollisuus ethernet-verkon, näppäimistön ja hiiren käyttöön. Kuudennen sukupolven kohdalla tuli myös ensimmäinen kovalevyllinen konsoli, Xbox, joka sisältää 8 gigatavun kiintolevyn.
Nintendo GameCube (2001–2006) PlayStation 2 (2000–2013) Sega Dreamcast (1999–2001) Xbox (2001–2007) Panasonic Q (2001–2003) Nuon XaviX
Seitsemäs sukupolvi (2006–) "512 Mt:n sukupolvi" toi mukanaan uusia levyformaatteja sekä liiketunnistinteknologiaa. Xbox 360 -pelikonsolin vahvuutena pidetään sen pelaajat yhdistävää Xbox Live -verkkopalvelua. Sony Computer Entertainmentin PlayStation 3 käyttää uutta optista tallennusformaattia, Blu-rayta. Xbox 360 ja PlayStation 3 kykenevät HDTV-tarkkuuteen. Nintendon Wiin erikoisuutena on sen uudentyyppinen liikkeentunnistava peliohjain.
Wii (2006–2013) PlayStation 3 (2006–2017) Xbox 360 (2005–2016) Zeebo HyperScan
Kahdeksas eli tämänhetkinen sukupolvi alkoi vuodesta 2012. Kahdeksannen sukupolven aloitti Nintendo omalla Wii U -konsolillaan joka tuli markkinoille marraskuussa 2012. Se on Nintendon ensimmäinen konsoli, joka käyttää HD-tekniikkaa ja siinä on erikoinen ohjain, joka näyttää käsikonsolin ja tabletin risteytykseltä.[1] Helmikuussa 2013 Sonyn järjestämässä tiedotustilaisuudessa paljastettiin muutamia yksityiskohtia myöhemmin samana vuonna ilmestyvän PlayStation 4 -konsolin ominaisuuksista.[2] Nintendo julkaisi uuden Nintendo Switch konsolinsa maailmanlaajuisesti maaliskuussa 2017.
Wii U (2012–2017) PlayStation 4 (2013–) Ouya (2013–2015) Xbox One (2013–) Steam Machine (2014–) Nintendo Switch (2017-)
Käsikonsoli tarkoittaa kädessä pidettävää pelikonsolia, jossa näyttö ja ohjaimet ovat samassa laitteessa. Käsikonsolit jaetaan neljään sukupolveen. Käsikonsolien valmistus keskittyy nykyään Nintendolle ja Sonylle, joista esimerkkeinä Nintendo 3DS ja PlayStation Vita.
. Transclusion error: {{En}} is only for use in File namespace. Use {{lang-en}} or {{en icon}} instead.
*Pelikonsoli Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit