Konstantin Tsiolkovski
Konstantin Eduardovitš Tsiolkovski (; 17. syyskuuta (J: 5. syyskuuta) 1857 Iževskoje – 19. syyskuuta 1935 Kaluga) oli venäläinen lukion opettaja, joka kirjoitti ensimmäiset tieteelliset avaruuslentoja koskevat julkaisut 1800-luvun lopussa ja julkaisi teoriansa kirjoina 1920-luvun alkupuolella. Tsiolkovski on – etenkin Neuvostoliiton ja Venäjän – astronautiikan isä. Hän kehitti rakettien tehokkuutta kuvaavan lain, Tsiolkovskin lain, ajatuksen aurinkopurjehduksesta, hahmotteli avaruusaseman ja pohti tähtienvälisiä avaruusmatkoja. Hän oli erityisen aktiivinen myöhempinä vuosinaan: Tsiolkovski julkaisi kymmenenä viimeisenä elinvuotenaan yhteensä 58 kirjaa ja yli 500 tieteellistä julkaisua.[1]
Tsiolkovski syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Iževskojen kylässä, Rjazanin alueella vuonna 1857. Hänen isänsä Eduard Ignatijevitš Tsiolkovski oli puolalainen metsänvartija,[2] joka oli muuttanut paikkakunnalle kesäkuussa vuonna 1849. Tsiolkovskin äiti oli hyvin kouluttautunut venäläinen Marija Jumaševa. Tsiolkovski syntyi perheeseen viidentenä lapsena, yhteensä perheeseen syntyi 18 lasta.
Pian Konstantinin syntymän jälkeen perheen isän oli jätettävä työnsä Iževskojen kylässä ja muutettava muualle. Marraskuusta 1857 huhtikuuhun 1858 perhe asui Pronskissa. 10- tai 11-vuotiaana Tsiolkovski vilustui pahasti ollessaan kelkkamäessä laskettelemassa. Sairaus diagnosoitiin tuhkarokoksi ja hänen uskottiin jo kuolevan. Näin ei kuitenkaan käynyt, mutta sairauden takia hän kuuroutui. Tilanne oli kuitenkin erityisen vakava Tsiolkovskin tulevaisuuden kannalta, sillä opiskelu olisi erityisen hankalaa.
Tsiolkovskin äiti kuoli poikansa ollessa 13-vuotias.[3] Kuolema sai hänet hakeutumaan omiin oloihinsa ja hän alkoi opiskella omatoimisesti matematiikkaa ja fysiikkaa.[4] Tsiolkovski keräsi kaikki tietonsa omatoimisesti. Kirjat, jotka hän luki, olivat peräisin koulun opettajilta tai hänen isänsä kirjastosta, jonka kaikki kirjat hän luki.[5] Omissa muistelmissaan Tsiolkovski toteaa, että kuuroudella oli suuri positiivinen vaikutus hänen elämäänsä: hän halusi osoittaa kaikille, että vammastaan huolimatta hän olisi muita ikäisiään etevämpi.
Vuonna 1873 Tsiolkovski muutti Moskovaan, missä hän asui yhteensä kolme vuotta. Moskovassa hän vietti paljon aikaa lukien Venäjän valtionkirjastossa (nykyinen nimi). Kirjastossa hän tutustui venäläiseen filosofiin Nikolai Fjodorovitš Fjodoroviin. Hän oli venäläisen kosmismin johtohahmoja. Tsiolkovski sai Fjodorovilta hänen työpaikkansa kirjastossa sekä pääsi osallistumaan yliopistojen luennoille. Noin 17-vuotiaana hän alkoi uneksia ensimmäisen kerran avaruusmatkailusta.[5] Jules Vernen romaanit inspiroivat häntä erityisen paljon, ja hän alkoi pian miettiä avaruusaluksen rakentamiseen liittyviä ongelmia. Tsiolkovskin unelma ei ollut ainoastaan päästä avaruuteen, vaan että avaruuteen muodostettaisiin toimivia yhteiskuntia.
Tsiolkovski päätti hankkia itselleen opettajan pätevyyden. Hän sai nopeasti töitä Borovskista matematiikan opettajana ja muutti kaupunkiin. Tässä vaiheessa Tsiolkovski alkoi tutkia kuumailmapallon rakentamiseen liittyviä seikkoja, aerodynamiikkaa, filosofiaa sekä mahdollisuutta elää avaruudessa. Samoihin aikoihin Tsiolkovski ja paikallisen papin tytär Varvara Sokolova tutustuivat toisiinsa. Avioliiton he solmivat elokuussa vuonna 1880. Perheeseen syntyi kolme tytärtä ja neljä poikaa.[5]
Vuonna 1892 Tsiolkovski sai uuden opetusviran Kalugan alueen pääkaupungista, Kalugasta. Hän toimi tässä virassa aina kuolemaansa saakka. Kalugan vuosina hänestä tuli laajasti tunnettu tiedemies. Hän julkaisi muun muassa teoksen Kosminen filosofia (ven. Космичєская философия), jossa hän pohtii ihmiskunnan tulevaisuutta, ja sitä kuinka ihmiset voisivat jättää Maan ja siirtyä muille planeetoille asumaan. Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi hänet valittiin vuonna 1919.[5]
Tsiolkovski kirjoitti Vapaa avaruus () -käsikirjoituksen avaruuslennoista vuonna 1883. Se on kattava päiväkirjamainen kuvaus siitä, miten hän kehitteli teorioitaan. Vuonna 1895 hän sai valmiiksi teoksen Unelmia maasta ja taivaasta (ven. Грёзы о земле и небе). Vuonna 1903 hänen artikkelinsa Avaruuden tutkimus reaktiomoottoreiden avulla () julkaistiin venäläisessä tiedelehdessä. Hän testasi pienessä sentrifugissa torakoiden ja kanojen kiihtyvyyden kestoa jo 1870-luvun lopulla. Tässä vaiheessa hänen tutkimuksensa jo tähtäsi selvästi miehitettyihin avaruuslentoihin. Tunnetuin hänen teoreettisista oivalluksistaan on rakettien liikeyhtälö, jota kutsutaan Tsiolkovskin laiksi. Sen mukaan raketin saavuttama nopeus riippuu raketin tyhjämassan ja täyden massan välisestä suhteesta sekä raketin palokaasujen ulosvirtausnopeudesta.
Tsiolkovskilta on suomennettu vain kaksi tieteiskertomusta:
Citation error, replace with{{cite book| author = Tsiolkovskij, K. E.| title = Paino katosi: fantastinen kuvaus| location = Leningrad| publisher = Kirja| year = 1935}} Citation error, replace with{{cite book| author = Tsiolkovski, K. E.| title = Kuussa: fantastinen kertomus| others = Translated by Tyyne Perttu| location = Petroskoi| publisher = Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike| year = 1958}}
David Darlingin web-tietosanakirjassa Bookrags.comissa Informatics Internationalin sivuilla Mike Gruntman, Blazing the trail, AIAA, 2004, ISBN 1-56347-705-X
Luokka:Avaruustoiminta Luokka:Venäläiset tähtitieteilijät Luokka:Vuonna 1857 syntyneet Luokka:Vuonna 1935 kuolleet