Кератоконус відомий лікарям досить давно. У XVIII столітті німецький вчений Маухарт описав в докторській дисертації свого пацієнта, у якого була невідома на той момент хвороба очей. Лікар назвав цей стан staphyloma diaphanum. Століття по тому британський лікар Ноттінгем більш докладно описав кератоконус, повідомив про всі відомі йому випадки такої зміни рогівки, виділив основні симптоми. Після винаходу офтальмоскопа інший британський хірург – Боуман – описав методику діагностики кератоконуса. Лікування розробили в Німеччині. В ті часи лікарі припікали рогівку розчином нітрату срібла, а потім прикладали під пов’язку тканину, просочену складом, який викликав мітоз – поділ клітин. Коли в кінці XIX століття винайшли контактні лінзи, їх відразу стали застосовувати для лікування кератоконуса. Сьогодні вибір методів лікування дозволяє знайти індивідуальний підхід для кожного випадку.