У разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань.
Особа має право не відповідати на запитання з приводу тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) або які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею, близькими родичами чи членами її сім’ї кримінального правопорушення, а також щодо службових осіб, які виконують негласні слідчі (розшукові) дії, та осіб, які конфіденційно співпрацюють із органами досудового розслідування.
У разі відмови підозрюваного відповідати на запитання, давати показання особа, яка проводить допит, зобов’язана його зупинити одразу після отримання такої заяви.
Завжди потрібно пам’ятати, а краще вивчити на пам’ять: «Кожен має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім’ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім’ї кримінального правопорушення (стаття 63 Конституції України, стаття 66 КПК)».
Крім того, в будь-який момент можна сказати, що тієї чи іншої інформації особа, що допитується не пам’ятає або не знає.
Так, наприклад, директор підприємства не зобов’язаний знати на пам’ять назви всіх контрагентів з якими було укладено договори або з якими велися переговори.
Керівник може не знати, чи звертався хтось до менеджерів компанії в період проведення тендеру про закупівельні ціни на обладнання, послуги тощо.