До каравану брали рабів для виконання важкої роботи, писарів для запису всіх важливих подій, посланників для спілкування з зустрічними та імама для проведення щоденних молитов. Але найголовнішим був вожатий каравану, який ніс відповідальність за всі збитки та нещасні випадки під час руху і мав необмежену владу в дорозі. Також він знав усі маршрути та водойми і вмів орієнтуватися по зірках вночі або по запаху чи дотику піску.