Under de senaste åren har Finlands säkerhetsomgivning förändrats avsevärt och digitaliserats. De allvarligaste hoten mot vår nationella säkerhet har nästan alltid internationellt ursprung eller utomstående kopplingar. Syftet med de olika metoderna för underrättelseinhämtning är att som stöd för den högsta statsledningens beslutsfattande och för att skydda den nationella säkerheten ta fram nödvändig information om verksamhet som allvarligt hotar den nationella säkerheten.
Den snabba utvecklingen inom kommunikationstekniken har effektiviserat och underlättat kontakterna och nätverksbildandet över gränserna mellan de aktörer som hotar Finland samtidigt som dessa faktorer har påskyndat internationaliseringen av hoten. Utvecklingen på det tekniska området har gjort det möjligt att genomföra handlingar som hotar den nationella säkerheten med mycket kortare förberedelser och med mycket allvarligare följder. Cyberattacker kan användas som verktyg för politisk och ekonomisk påtryckning och kan vid allvarliga kriser användas som en påverkningsmetod vid sidan av militära maktmedel.
De flesta västländerna har redan länge haft lagstiftning om underrättelseinhämtning. I det här avseendet har Finland redan i många år kommit på efterkälken och nådde nu samma nivå som de andra västländerna.