Den som organiserar servicen (kommunen eller specialomsorgsdistriktet) ansvarar för bedömningen.
I den nuvarande lagstiftningen har bedömningen av självbestämmandeförmågan inte definierats närmare. Bedömningen förutsätter multidisciplinär kompetens. I bedömningen bör beaktas klientens egen bedömning och de dagligen med klienten arbetande människornas syn på hens förmåga att fatta beslut som hen klarar av att ansvara för. Målet är att få så pålitlig information som möjligt om klientens kognitiva handlande i synnerhet gällande förmågan att förstå förhållandena mellan orsak-verkan, omdömesförmågan och förmågan att reglera sitt beteende. För att denna information ska fås är det centralt med en psykologisk eller neuropsykologisk bedömning. Vidare behövs iakttagelser om hur klienten agerar i olika situationer i vardagen. Ofta behövs också en läkarbedömning för att eventuella sjukdomars inverkan på klientens självbestämmandeförmåga ska kunna bedömas. Likaså kan man behöva forskningsrön och bedömningar av klientens kommunikation och till exempel eventuella störningar i hanteringen av sensorisk information.
En persons förmåga till självbestämmande kan variera beroende på sak, situation och personens tillstånd. Därför är det viktigt att bokföra och tillsammans med klienten, klientens lagliga företrädare och anhöriga samt andra närstående bedöma vilka angelägenheter klienten själv klarar av att fatta beslut om, vilka hen behöver stöd i och vilka klienten inte ens med assistans klarar av att fatta beslut om. Förmågan att bestämma själv kan också ändras.
Behovet av lagstiftning om bedömningen av förmågan till självbestämmande bedöms vid den fortsatta beredningen av lagstiftningen om självbestämmanderätt.