Syftet med ändringen av lagen är att stödja och främja självbestämmanderätten och förutsättningarna att klara sig själv för klienter i specialvård samt minska användningen av begränsningsåtgärder (42 och 42 e §). Enligt lagen ska man, när specialomsorger ges, sörja för att i verksamhetsenheten främjas ibruktagande av handlingssätt som är alternativa till begränsningsåtgärderna och rehabiliterande (42 a § 5 mom. 3 punkten). Personalen vid en verksamhetsenhet för specialomsorger ska introduceras i arbetsmetoder och sätt genom vilka man i fråga om klienterna stöder och främjar förutsättningarna att klara sig på egen hand och deras självbestämmanderätt (42 a § 5 mom. 1 punkten). Det är arbetsgivarens skyldighet att utbilda personalen i att förebygga situationer som kräver användning av begränsningsåtgärder. I en utmanande situation ska man alltid först och främst fundera över hur situationen kan lösas utan att begränsningsåtgärder används.
Om man i ett undantagsfall blir tvungen att ta till en begränsningsåtgärd, ska man alltid använda en så lindrig begränsningsåtgärd som möjligt.
I det fall som beskrivs i frågan kunde fasthållande enligt 42 f § i lagen, kortvarig avskildhet enligt 42 i §, rörelsefrihet under övervakning enligt 42 m § och kvarhållande enligt 42 n § övervägas. Fasthållande och rörelsefrihet under övervakning får enligt lagen också användas vid frivilliga specialomsorger. Kvarhållande får bara användas i specialomsorger som ges oberoende av klientens vilja. Undantag är brådskande situationer enligt 42 n § 2 mom. I en brådskande situation får kvarhållande också användas i frivilliga specialomsorger.
Om rörelsefrihet under övervakning eller brådskande kvarhållande måste användas upprepade gånger eller långvarigt i frivilliga specialomsorger, måste man i verksamhetsenheten bedöma, om frivillig specialomsorg är en ändamålsenlig lösning i klientens fall eller om förutsättningarna för specialomsorger oberoende av klientens vilja uppfylls i fråga om klienten (42 e §). I så fall ska frågan föreläggas det organ som ansvarar för socialvården för bedömning.