Förordningen innebär inte någon absolut skyldighet att avliva djur. Det är upp till medlemsstaterna att välja de åtgärder som passar bäst. När en art på unionsförteckningen för första gången upptäcks i en ny miljö så måste den permanent och snabbt avlägsnas. Att agera snabbt är det bästa sättet att hindra etablering och fortsatt spridning av exemplar av invasiva främmande djur av unionsbetydelse där de inte ännu etablerat sig. Det förhindrar onödigt lidande hos djur, är oftast effektivare och kostar mindre än att sätta in åtgärder i ett senare skede. När invasiva främmande arter av unionsbetydelse redan har fått stor spridning så har medlemslandet skyldighet att hantera arten och stoppa spridning. Det är upp till varje medlemstat att välja lämpliga metoder för permanent avlägsnande och hantering. Listade arter kan fångas levande och tillåtas fortsätta leva vidare inom en sluten anläggning, till exempel en djurpark, förutsatt att reproduktion och spridning förhindras.