Barn som utsatts för sexuella övergrepp blir inte automatiskt förövare. Det är vanligt att de som utsatts för övergrepp som barn oroar sig för att de själva ska göra någon annan illa.  Att själv ha blivit utsatt för sexuella övergrepp som barn ökar visserligen risken marginellt, men det som är avgörande är hur övergreppen hanteras; det vill säga om övergreppen upphör, vilket stöd som ges till barnet och dess anhöriga och om barnet har trygga, kärleksfulla och omhändertagande vuxna kring sig. Det finns begränsad kunskap om hur stor andel av de barn som utsatts för sexuella övergrepp som själva blir förövare. Vad vi emellertid vet är att många som har begått sexuella övergrepp mot barn har upplevt olika former av våld under sin barndom. Mellan 30 och 65 procent av förövarna uppges själva ha utsatts för sexuella övergrepp som barn. Osäkerheten i siffrorna beror på att olika studier visar olika resultat och att de alla bygger på förövarnas egna uppgifter. Det finns många faktorer som påverkar om en människa blir förövare. Fysiskt eller psykiskt våld i barndomen, funktionsvariationer, psykisk ohälsa, missbruk samt bristande omsorg och känslomässigt stöd från föräldrar och andra närstående är bidragande orsaker till att någon kan komma att begå sexualbrott mot barn. Rätt stöd är viktigt för att de som utsatts för övergrepp ska kunna läkas och utvecklas till trygga vuxna i framtiden. Det långsiktigt förebyggande arbetet handlar därför om att ge stöd till barn och familjer som av olika skäl befinner sig i riskzonen. Det kan vara barn som känner sig ensamma och osynliga eller föräldrar som är isolerade, lider av psykisk ohälsa, befinner sig i missbruk eller i våldsamma relationer.