Den kartläggning av nuläget som genomfördes under beredningen av handlingsplanen stärkte den redan kända uppfattningen att räddningsväsendet är en starkt könssegregerad bransch. Kvinnornas andel av de heltidsanställda med full lön är endast 13 procent. Av dem som arbetar inom prehospital akutsjukvård är cirka en tredjedel kvinnor. Inom räddningsväsendet arbetar också mycket få personer med invandrarbakgrund.
Kvinnornas låga andel av personalen återspeglas bland annat i tillgången till lämpliga tjänstekläder och släckningsutrustning. Det finns inga riksomfattande anvisningar för bedömningen av och rådgivningen i frågor som gäller graviditet och moderskap.
Under de senaste åren har det ordnats räddningskurser endast på finska, vilket försvårar tryggandet av tjänster på båda nationalspråken. Den senaste svenskspråkiga räddningskursen ordnades 2012. Större uppmärksamhet bör också fästas vid utbudet av samiskspråkiga tjänster. I utbildningen inom branschen bör uppmärksamhet också fästas vid räddning av personer med funktionsnedsättning och vid att säkerhetskommunikationen ska nå dem.
Vid kartläggningen av nuläget framkom det också att trakasserier är vanliga inom branschen, även om det råder nolltolerans mot det. Dessutom märktes det att fullgörandet av de lagstadgade skyldigheterna både när det gäller planer, kvoter och ingripande i trakasserier är bristfälligt inom branschen. Inom branschen finns det också behov av att öka kompetensen i frågor som gäller diskriminering och likabehandling, detta både inom organisationerna och på riksnivå.
Problemen och bristerna inom branschen ska nu rättas till på ett systematiskt och aktivt sätt. Handlingsplanen fungerar som ett verktyg för detta arbete.