Organiska bromsklossar kallas just organiska för att de huvudsakligen består av olika kolväteföreningar, produkter av organisk kemi. Matrisen av syntetiska hartser håller hela fodret ihop i ett stycke. Fibrerna i matrisen ger bromsbeläggets dess mekaniska hållfasthet. Olika material(inklusive metaller) används för att bestämma användbara egenskaper såsom friktion. Upp till 25 olika organiska material kan användas i en enda bromsbelägg. Sintrade bromsbelägg har fått sitt namn efter tillverkningsprocessen. Sintring är en process där olika material (vanligtvis metall eller keramik), i pulverform, samlas under högt tryck och hög temperatur - resultatet är ett metallliknande material. Sintrade belägg är i allmänhet hårdare och mer slitstarka än organiska dynor. Sintrade belägg är emellertid mer benägna att "skrika", belastar bromsoket på grund av ökad värmeledning (rekommenderas därför inte för någon broms) och är dyrare att producera än organiska belägg. För att fungera optimalt måste skivorna i övrigt matchas med typen av belägg. I allmänhet är skivor med några små hål på bromsytan lämpliga för de mjukare, organiska dynorna, medan skivor med stora hål är bättre lämpade för hårda sintrade belägg (se även: keramiska belägg). Vissa bromsar fungerar till och med med båda typerna. Det kan vara lätt att se vilken typ av belägg du har framför dig: de flesta baksidor har ett eller flera hål. Om beläggningskuddens material fyller hålet är det troligtvis en organisk beläggning. Om hålet är tomt är det en sintrad kudde som limmats på.