Syftet med ändringen av lagen är att stödja och främja självbestämmanderätten och förutsättningarna att klara sig själv för klienter i specialvård samt minska användningen av begränsningsåtgärder (42 och 42 e §). Enligt lagen ska man när specialomsorger ges, sörja för att i verksamhetsenheten främjas ibruktagande av handlingssätt som är alternativa till begränsningsåtgärderna och rehabiliterande (42 a § 5 mom. 3 punkten).  Personalen vid en verksamhetsenhet för specialomsorger ska introduceras i arbetsmetoder och sätt genom vilka man i fråga om klienterna stöder och främjar förutsättningarna att klara sig på egen hand och deras självbestämmanderätt (42 a § 5 mom. 1 punkten). Det är arbetsgivarens skyldighet att utbilda personalen i att förebygga situationer som kräver användning av begränsningsåtgärder. I en utmanande situation måste man alltid först och främst fundera över hur situationen kan lösas utan att begränsningsåtgärder används.
Om man i ett undantagsfall blir tvungen att ta till en begränsningsåtgärd, ska man alltid använda en så lindrig begränsningsåtgärd som möjligt.
Utgående från den bestämmelse som gäller omhändertagande av ämnen och föremål (42 g §) får farliga ämnen och föremål omhändertas av verksamhetsenheten också under den tid då klienten hålls i avskildhet, om de allmänna förutsättningar om vilka föreskrivs i 42 d § i lagen och de särskilda förutsättningar gällande omhändertagande om vilka föreskrivs i 42 g § uppfylls. När ämnen eller föremål omhändertas av verksamhetsenheten ska man observera den tidsfrist på ett dygn, om vilken föreskrivs i 42 g §: om omhändertagna ämnen eller föremål inte återlämnas till klienten inom ett dygn från omhändertagandet, ska den ansvariga ledaren för verksamhetsenheten fatta ett skriftligt beslut över omhändertagandet, och beslutet ska kunna överklagas.