Medlemsstaterna har inte någon skyldighet att utrota arter på unionsförteckningen som redan har stor spridning i landet. Det är upp till medlemsstaterna att välja och besluta om åtgärder som passar de lokala förutsättningarna. När det till exempel gäller tvättbjörn, så är det prioriterat att hindra den från att introduceras i områden där den inte finns än, särskilt till öar eftersom de är extra känsliga mot invasiva främmande arter. Enligt artikel 19.2 i EU-förordningen över invasiva främmande arter så kan hanteringsåtgärder syfta till utrotning, populationsbegränsning eller inneslutning av arter som är med på unionsförteckningen. Artikel 19.1 säger att dessa åtgärder ska stå i proportion till förväntad påverkan på miljön, vara lämpade för de specifika förhållandena i medlemsstaten och grundas på en kostnads-nyttoanalys. Det är medlemsstaten som fattar beslutet om hanteringsåtgärd när det gäller arter med stor spridning. Det finns med andra ord ingen skyldighet för Tyskland att utrota tvättbjörn, Storbritannien att utrota grå ekorre eller för Sverige att utrota signalkräfta.