Klasična literatura, ki uporablja fizionomijo pri razvoju likov, vključuje Shakespearove igre, kot je Macbeth, kjer se fizične lastnosti likov pogosto uporabljajo za nakazovanje njihovih motivov in osebnosti. Drugi primeri vključujejo Jane Austen Pride and Prejudice, kjer se fizični videz likov uporablja za nakazovanje njihovega družbenega statusa in osebnostnih lastnosti, in Oliver Twist Charlesa Dickensa, kjer se fizične lastnosti likov uporabljajo za sugeriranje njihove moralnosti.