Absenţa fără motive întemeiate de la lucru mai mult de 4 ore consecutive în timpul zilei de muncă, poate constitui temei pentru concedierea salariatului, doar cu condiţia respectării procedurii sau a modului de aplicare a sancţiunii dis­ciplinare în formă de concediere.
Codul Muncii prin art.9 al.2 lit.g1) prevede obligația salariatului să informeze de îndată angajatorul sau conducătorul nemijlocit despre imposibilitatea de a se prezenta la serviciu și să prezinte, în termen de 5 zile lucrătoare după reluarea activității de muncă, documentele care justifică absența.
Unul din elementele definitorii ale răspunderii disciplinare în formă de concediere, pe motivul art.86 al.1 lit.h), este săvârşirea faptei (lipsei de la lucru) cu vinovăţie. În acest context urmează să ţinem cont de explicaţiile Plenului Curţii Supreme de Justiţie a Republicii Moldova, aprobate prin Hotărârea cu privire la practica judiciară a examinării litigiilor care apar în cadrul încheierii, modificării şi încetării Contractului individual de muncă nr. 12 din 03.10.2005, prin care se menţionează că, nu poate fi considerat temei de concediere absenţa datorată unor circumstanţe obiective, independente de voinţa salariatului (de exemplu îmbolnăvirea, cu toate că nu a prezentat certificatul medical, dar se constată cu certitudine că persoana a fost bolnavă).
Astfel, până la aplicarea sancţiunii (concedie­rii) angajatorul este obligat să ceară salariatului o explicaţie scrisă privind toate aspectele (motivul) lipsei de la lucru, care va fi prezentată în termen de 5 zile lucrătoare de la data solicitării (art.208 al.1 Codul Muncii). Iar în cazurile necesare, pentru elucidarea circumstanţelor care au condiţionat lipsa de la lucru, angajatorul este în drept să organizeze o comisie de anchetă de serviciu, în cadrul căreia salariatul are drep­tul să-şi explice atitudinea şi să prezinte toate probele şi justificările pe care le consideră necesare.