ONA este diagnosticată prin investigații oftalmologice extinse care pot include: Testarea câmpului vizual: defectele câmpului vizual în neuropatiile optice pot avea mai multe modele, inclusiv defecte centrale, difuze, arcuate și altitudinale. Modelul defectului de câmp vizual nu este specific oricărei etiologii și aproape orice tip de defect de câmp poate apărea cu orice neuropatie optică. Cu toate acestea, defectele altitudinale sunt mai frecvente în neuropatiile optice ischemice, iar defectele centrale sau cecocentrale însoțesc frecvent neuropatiile optice toxice/nutriționale și ereditare. Testarea electrofiziologică: Potențialul vizual evocat (VEP) este adesea anormal în neuropatii optice. Deși VEP nu este necesară în diagnosticul neuropatiei optice, aceasta poate fi utilă la pacienții cu neuropatie optică precoce sau subclinică, care pot avea răspunsuri pupilare normale și nu prezintă modificări vizibile ale discului optic la examenul clinic. Tomografia în coerență optică: o tehnică relativ nouă care utilizează o lumină cu coerență scăzută pentru a penetra țesutul și o cameră pentru a analiza imaginea reflectată. Prin efectuarea de scanări circulare în jurul capului nervului optic, poate fi analizat stratul de fibre nervoase peripapilare. Aceasta a fost utilă în urmărirea pacienților cu nevrită optică, neuropatie optică traumatică și neuropatie optică ereditară Leber. Simptomele ONA includ adesea viziunea în tunel (cunoscută și sub numele de scotom), vedere încețoșată și pierderea altor câmpuri vizuale. Aceste defecte sunt diagnosticate în urma unor investigații suplimentare cu ajutorul tehnicilor menționate anterior.