Bebelușilor le plac jucăriile din pluș pentru că adoră să atingă suprafețele jucăriilor din pluș, simțindu-le mustățile lungi, blana moale și ochii tari. Copiii mici învață cu aceste jucării empatia, împreună cu limbajul și creativitatea. Diferitele animale de pluș îi ajută pe copiii mici să recunoască cuvinte familiare (ca exemplu - pisică, câine, urs) împreună cu sunetul corespunzător scos de fiecare animal.
Emoțiile pot fi testate pe acești prieteni tăcuți (pot fi aruncați, îmbrățișați, loviți și sărutați). Sunt exersate și abilitățile parentale timpurii, astfel încât animalele de pluș pot fi hrănite, li se pot schimba scutecele, pot fi puse în pat și pot sta pe oliță. Prin repetarea acestor situații, copiii mici lucrează prin provocări, înțeleg așteptările în schimbare și își demonstrează observațiile. Jucăriile de pluș pot fi primii prieteni adevărați ai unui copil. Copiii își împărtășesc adesea sentimentele cu jucăriile de pluș și pot purta conversații elaborate. După o zi supărătoare, un copil poate veni la un prieten de pluș și poate reconstitui evenimentul, ajutându-l să facă față emoțiilor dificile. La fel ca animalele de companie reale, animalele de pluș pot chiar să îi ajute pe copii să se calmeze.
Începând cu vârsta de aproximativ cinci ani, jocurile reflectă adesea preocuparea copiilor pentru noile structuri și persoane din viața lor. Jucăriile din pluș pot deveni o întreagă grupă de elevi de grădiniță, publicul unui spectacol de păpuși. În același timp, copiii pot fi puternic atașați de aceste jucării, dormind în continuare cu ele și, eventual, creând haine noi sau construind obiecte pentru a extinde jocurile anterioare.