Den nye loven gjelder i utgangspunktet alle finansielle tjenester utenom forsikringer. Nytt er at loven også gjelder for investerings- og pensjonstjenester. Loven dekker tjenester til både forbrukere og næringsdrivende. Reglene for forbrukeravtaler og næringsavtaler er ikke like. Banken kan ikke i avtalen gi en forbruker dårligere vilkår enn det som følger av loven. I avtaler med næringsdrivende kunder kan det avtales flere avvik fra det som følger av loven. Dette gjør at den nye loven innebærer færre endringer for næringsdrivende kunder enn forbrukere.  Nedenfor skilles det mellom forbrukere og næringsdrivende kunder. Om en avtale anses som forbrukeravtale eller næringsavtale beror på hva som er formålet med avtalen. Lån til alle typer foretak vil være næringsavtaler. Kausjon i form av pant i bedriftseiers bolig eller fritidsbolig vil ofte være en forbrukeravtale, selv om kreditten det kausjoneres for er knyttet til næring.  Sammenlignet med tidligere lov inneholder den nye loven omfattende bestemmelser om kundens rettigheter og plikter. Dette omfatter bestemmelser om: hvordan avtaleinngåelse skal skje, angrerett for forbrukere, rettigheter og plikter ved bruk av elektronisk signatur, hva som kan skje ved avtalebrudd eller lovbrudd, og regler om klagebehandling.