Amnestys etterforskning er som oftest basert på bruk av kvalitative metoder og dybdeintervju med mennesker som har opplevd overgrep og brudd på rettigheter. Det er ikke noe krav til Amnestys etterforskning at de menneskene vi intervjuer er representative i alder, inntekt og bosted i forhold til befolkningen som helhet. Kvinnene er sånn sett ikke «representative» for verken “kvinner i Norge” eller “voldtektsutsatte kvinner i Norge” men deres erfaringer dokumenterer tydelige svakheter i den strafferettslige forfølgelsen av voldtekt. Disse svakhetene blir også grundig dokumentert og bekreftet gjennom intervjuer med politi og påtalemyndighetene, og gjennom statistikk og annen evaluering og forskning.
Ellers hadde de kvinnene vi intervjuet en variert erfaringsbakgrunn, og kom fra større og mindre byer og tettsteder over hele Norge. Seks av dem hadde en flerkulturell bakgrunn. Noen hadde anmeldt, andre hadde av ulike årsaker ikke anmeldt overgrepet. Slik sett representerer våre informanter en betydelig bredde.