Plėšrieji paukščiai ekosistemose užima aukščiausius mitybos grandinių lygmenis, todėl yra jautrūs, nyksta dėl ekosistemų pokyčių, kuriuos iššaukia antropogeninės kilmės veiksniai. Taip pat plėšrieji paukščiai dėl ilgos gyvenimo trukmės ir prieraišumo toms pačioms veisimosi vietoms yra tinkami modeliniai organizmai tirti fundamentaliems populiacijos dinamikos ir ekologijos mechanizmams. Iki šiol vis dar trūksta žinių apie jaunų, nesubrendusių plėšriųjų paukščių individų elgseną ir šio amžiaus individų ekologiją. Stambūs plėšrieji paukščiai ilgai gyvenantys organizmai, kurių individai reprodukcinę brandą pasiekia tik 4-5-tais gyvenimo metais. Jauni paukščiai dažnai žūva dėl natūralių ir antropogeninių priežasčių, kadangi nėra patyrę gaudyti grobį, neturi patirties atpažinti ir išvengti jiems žalingos antropogeninės veiklos ar vengti jos vietų, nėra susiformavę žiemojimo įgūdžiai ir sudėtingų geografinių barjero įveikimo elgsena migracijų metu. Todėl žinios apie jaunų individų elgseną ir ekologinius poreikius skirtingais metinio ciklo etapais ir ankstyvuoju gyvenimo tarpsniu kol pasiekia reprodukcinę brandą, yra svarbi prielaida pažinti ir prognozuoti plėšriųjų paukščių populiacijos demografijos procesus.
Šio darbo esminiai uždaviniai yra jaunų plėšriųjų paukščių, priklausančių vanaginių būriui (Accipitriformes), elgsenos tyrimai siekiant nustatyti demografijos komponentų tokių kaip dispersija, išgyvenamumas įverčius, juos veikiančius veiksnius, erdvės, buveinių naudojimo ir migracijos, klajojimo dėsningumus, bei jų pokyčius individams bręstant iki reprodukcinio amžiaus. Disertacijos metu temos plėtojimui bus panaudoti tiek konvenciniu, tiek telemetrijos metodu surinkti duomenys.