Autoriaus naudojami charakterizavimo tipai gali labai paveikti istorijos siužetą ir temą. Tiesioginis apibūdinimas, kai autorius aiškiai pasakoja skaitytojui apie veikėjo bruožus ir savybes, gali būti naudojamas norint nustatyti pagrindinę informaciją apie veikėją, pvz., vardą, amžių ir fizinę išvaizdą. Jis taip pat gali būti naudojamas norint atskleisti konkretesnę informaciją, pavyzdžiui, veikėjo profesiją, asmenybę ir įsitikinimus. Ši informacija gali padėti perkelti siužetą į priekį ir taip pat gali suteikti įžvalgos apie istorijos temas. Pavyzdžiui, jei veikėjas pristatomas kaip malonus ir dosnus, tai gali reikšti, kad istorijoje svarbios užuojautos ir empatijos temos. Kita vertus, netiesioginis apibūdinimas reikalauja, kad skaitytojas padarytų išvadą apie veikėjo bruožus ir savybes, remdamasis jo veiksmais, elgesiu ir dialogu. Šio tipo apibūdinimas gali būti subtilesnis ir sudėtingesnis ir dažnai gali atskleisti daugiau apie veikėjo asmenybę ir motyvus nei tiesioginis apibūdinimas. Pavyzdžiui, jei parodoma, kad veikėjas nuolat meluoja, tai gali reikšti, kad istorijoje yra apgaulės ir manipuliavimo temų. Panašiai, jei parodoma, kad veikėjas nesutaria dėl sprendimo, tai gali reikšti, kad moralės ir sprendimų priėmimo temos yra svarbios. Apskritai, autoriaus naudojamas charakteristikos tipas gali labai paveikti tai, kaip skaitytojas supranta ir interpretuoja istorijos siužetą ir temas. Kruopščiai kurdami savo personažus ir naudodami tiesioginį ir netiesioginį apibūdinimą, autoriai gali sukurti turtingą ir niuansuotą pasaulį, kuris pritraukia skaitytojus ir skatina juos giliai susimąstyti apie istorijos temas ir pranešimus.