Sokan nem értik, hogyan építhetik fel a modern elvárások szerint a lakás/ház teljes víztisztítását.
Röviden: Vízlágyító a bejövő víz kezelésére + ivóvíz tisztító a konyhába.
Egyik sem pótolja a másikat és nem váltják ki egymást, mindkettőnek más a feladata, más problémát kezel.
A bejövő hálózati víz általában nagyon kemény, ezért vízkövesedést, lerakódásokat, érzékenyeknél bőrirritációt okoz. Ennek kezelésére a hálózati vízlágyító alkalmas. Az RO konyhai víztisztítók kapacitása, kialakítása nem arra lett tervezve, hogy a lakás teljes vízigényét fedezze. Értelmetlen is nagyon megtisztított vízzel a WC-t öblíteni, vagy mosáshoz, mosogatáshoz használni. A vízlágyító alkalmazása legtöbbször elegendő a magasabb kényelmi igények kielégítésére.
Viszont a vízlágyító nem ivóvíz tisztító.
Ezért alkalmazunk a konyhában egy helyi víztisztítót, ami nagyon tiszta, és finom vizet képes előállítani emberi fogyasztásra (főzésre, ivásra). Már mosogatásra sem használjuk, arra jó a vízlágyítóval kezelt víz. Értelem szerint a konyhapulton így két csaptelepünk van, egyiket mosogatáshoz használjuk, másikat fogyasztáshoz. Van lehetőség olyan csaptelep beszerelésére, ami mindkét vizet külön kezeli, mivel egy csaptelepbe van építve.
Tehát még egyszer: A bejövő víz kezelésére beszerelünk egy vízlágyítót valamely helységbe (pincébe, garázsba, mosókonyhába, fürdőszobába), a fogyasztásra szánt vizet pedig megtisztítjuk egy helyi konyhai beépített víztisztítóval.
Ez ad teljes megoldást a lakás vízkezelésére.
Mivel egymástól független a két rendszer, ezért ez így eltérő időpontokban is kialakítható. Ha az anyagi keret szűk, akkor érdemes a konyhai víztisztítóval kezdeni, mert hatását nézve lényegesen dominánsabb az egészségre és a kényelemre nézve egyaránt.