A vírusirtó szoftverek átfésülik a készülékünket a kártékony fájlok után kutatva. Ezeket a kártékony fájlokat vírusoknak vagy rosszindulatú programoknak hívjuk — és a különféle fenyegetések széles választékát tartalmazhatják, többek között trójai vírusokat, férgeket, kémprogramokat, reklámszoftvereket, billentyűzetfigyelőket, cryptojacker szkripteket, rootkit kódokat és más veszélyes kódokat. Az esetek nagy részében a rosszindulatú programokat arra tervezték, hogy kárt tegyenek számítógépünkben vagy hogy felkutassák az érzékeny adatainkat az anyagi haszon reményében — netán mindkét funkcióval rendelkeznek.
A vírusirtó programok a rosszindulatú kódokat tartalmazó adatbázisokat használják arra, hogy megítéljék, vajon az ellenőrzött fájlok bármelyikének tartalma egyezik-e az adatbázisban tárolt ismert kártékony tartalmakkal. A vírusirtó szoftverek azt is megvizsgálják, találhatók-e az adatbázis tartalmához valamennyire hasonló fájlok a számítógépen. A fejlettebb termékek, mint például a Norton és a Bitdefender ráadásul gépi tanulást alkalmaznak ahhoz, hogy észlelni tudják a kártevőket a viselkedésük alapján. Így képesek a vírusirtó szoftverek megtalálni az új vagy újonnan felbukkant kártevőket.
A felhasználó által indítható víruskereső funkció észleli és eltávolítja azokat a rosszindulatú kódokat, amelyek már megfertőzték a rendszert, azonban a vírusirtó szoftverek valós idejű védelmet is tartalmaznak, amely aktívan ellenőrzi az adott pillanatban futó programokat. A valós idejű védelem tehát képes a rosszindulatú programokat blokkolni, MIELŐTT azok megfertőzhetnék a készülékünket.
A vírusirtó szoftverek időnként a valójában biztonságos fájlokat is veszélyesként jelölhetik meg, más néven hamis pozitív találatot adnak. Ha ez esetleg megtörténne, egyszerűen csak adjuk hozzá a programot a fehérlistához, és a vírusirtó máris engedélyezi a futtatását. Könnyen hozzáadhatjuk a fájlokat a fehérlistához, de csak akkor szabad így tennünk, ha biztosak vagyunk abban, hogy 100% biztonságos az adott fájl.