Az önerő az adós saját forrása a felvenni tervezett hitelen kívül. Leginkább a saját megtakarítást értjük rajta (például bankbetét vagy lakástakarékpénztári megtakarítás), de önerőnek számíthat akár a munkáltatói kölcsön vagy az állami támogatás is. Tulajdonképpen a vételár és a kölcsönösszeg közti különbséget nevezzük önerőnek. A lakáshiteleknél az önerő a hitelből megvásárolni kívánt ingatlan minimum 20 százalékát el kell érje. A szabad felhasználású hitelek esetén nincs szükség önerőre, de például egyes áruhitelek vagy gépjárműhitelek esetén szintén szükség lehet rá.