Általánosságban három fő elektróda- vagy szenzorprobléma lehet nem vizes titrálás végzésekor. Az első probléma, hogy vizes elektrolit van egy nem vizes oldószerben. Az elektródában lévő elektrolit kicserélése ezt könnyen megoldja. A második probléma arra a tényre vonatkozik, hogy a minta nem vezető tulajdonságú, ami rossz elektromos áramkörhöz vezet az elektróda mérő és referencia félcellái vagy részei között, kombinálás esetén. Ez zajos jelhez vezet, különösen, ha a szenzort standard kerámia elágazással használja a referenciában. A probléma részleges megoldása egy elágazó hüvellyel rendelkező szenzor, például a DGi113 szenzor használata. Ez a szenzor LiCl-t tartalmaz etanolban standard elektrolitként, valamint a kerámia elágazás helyett elágazó polimerhüvellyel rendelkezik, ami nagyobb érintkezési területet, így alacsonyabb zajt eredményez a működő és referenciarészek között. A harmadik probléma nem magának az elektródának a hibája, hanem inkább a szenzor kezeléséé. Ahhoz, hogy egy üveg- (pH) szenzor helyesen működjön, az üvegmembrán (az elektróda búrája) hidratáltsága szükséges. Ez az elektróda ioncserélt vízben történő kondicionálásával érhető el. A nem vizes titrálás során ez a membrán fokozatosan dehidratálódik, így csökken az elektróda válasza. Ennek megelőzése vagy a probléma helyrehozása érdekében az elektródát rendszeresen újra kell kondicionálni vízbe való áztatással.