„Választás. Elkötelezettség. Amikor tudom, mi a helyes választás, olyan, mintha nem lenne választás. Ezt kell tennem. Saját tapasztalatomból kell kiindulnom, hinnem és bíznom kell önmagamba… Visszatérek önmagamhoz. Néha nem tudom, hogy a döntéseim hová vezetnek.
De ugyanúgy, ahogy az iránytű mindig észak felé mutat, hasonlóan ehhez, követnem kell az igazi utamat, határozottan, meggyőződéssel, és alázatossággal. Amint ezen az úton haladok, bölcsebb leszek és változok.”
Ez az elkötelezettség ereje, ami elszánttá tesz, bármi is történjen. Ez valójában a megkülönböztetés erejével áll kapcsolatban és abból az erőből nyeri a saját erejét. Ha a megkülönböztetés erejét helyesen használják, a döntéshozó erő is sokkal könnyebben működik. Az emberek gyakran tudják, mi a legmegfelelőbb, amit tenniük kell, ebben teljesen biztosak is, de nincs erejük azt követni. Nem rendelkeznek a döntés erejével.
A megkülönböztetés ereje az önmegfigyelés belső folyamata, míg a döntés ereje látható. Az, aki ezt az erőt használja, kijelenti, hogy “Hiszek önmagamba és nincs kétségem afelől, hogy a cselekedeteim helyesek és sikerhez vezetnek. Kész vagyok kiállni a választásom mellett, és tudom, hogy én vagyok a felelős a következményekért. Ha kell, egyedül is véghezviszem. Hiszem, hogy helyesen cselekszem.”
Határozottan cselekedni, és tovább haladni, amikor néha te vagy az egyetlen, aki kész ezt megtenni, rendkívüli belső erőt igényel.
Lesz idő, amikor szükséges az újbóli önelemzés és a befelé fordulás, hogy használjuk a megkülönböztetés erejét ahhoz, hogy biztosak legyünk abban, hogy a választott út még mindig a helyes ösvény.
Egyensúly… bölcsesség… önátadás… hit