„Olyan sokat szenvedek, amikor ragaszkodok ahhoz, hogy “minek kellene történnie”…, amikor az egóm képtelen elfogadni valamit, olyannak “amilyen”.
Pedig van értelme a valóság elfogadásának. Először is elfogadni valamit olyannak, “amilyen”, majd érezni, mi a következő lépés, és elengedni az ellenőrzést.
„Megtanulni bízni. Ahogy az utazás alatt átélt útvesztők és akadályok között haladok tovább… az életem egyre könnyebb lesz. Olyan könnyen találom meg a megoldást, mint ahogy hegyi patak megtalálja az útját az óceánhoz.”
Az elfogadás ereje békét és elégedettséget ad a világodnak. Ehhez szükség van alázatosságra – annak a megértésére, hogy nem ismerheted az egész történetet és általában van egy jobb lehetőség, ami felmerül, ha engeded.
Az életben kell, hogy legyenek céljaid. Azonban az úton lesznek akadályok és nem biztos, hogy oda jutsz, ahová vártad. Sőt, úgy is tűnhet, hogy az ellenkező irányba mentél. Ezt fogadd el önvád nélkül, és akkor új megvilágításban fogod látni az utadat. Ebben a helyzetben nincs szükséged ellenőrzésre, bíráskodásra, javításra vagy változtatásra. Csak engedd el az egód, és fogadd el a helyzetet olyannak, amilyen. Még akkor is, ha a helyzet reménytelennek tűnik, megérted, ha elfogadod, akkor béke lesz a tudatodban, a szívedben és a kapcsolataidban, és ez a béke egy új utat teremt számodra, ami új energiát ad, és megerősíti az elkötelezettségedet.
Ennek az erőnek a segítségével tudsz tovább haladni, bármivel is kelljen szembenézned. Ez az az erő, ami mindent és mindenkit elfogad olyannak, amilyen, és megértést ad, hogy az, amit jónak vagy rossznak, helyesnek vagy helytelennek ítélsz, csupán csak a te szubjektív ítéleted, és nem az igazságból ered. A világ tele van hatalmas különbségekkel. Nem jobbak, csak mások.
Amikor önmagad vagy természetes módon, többé nincs arra szükséged, hogy összehasonlítsd magad másokkal. Teljes békében vagy önmagaddal. Át táncolsz az életen, és az élet is támogat a törekvéseidben.
Hajlékonyság… nyitottság… kegyelem… kedvesség.