A szerző által használt jellemábrázolások nagymértékben befolyásolhatják a történet cselekményét és témáját. A közvetlen jellemzés, ahol a szerző kifejezetten elmondja az olvasónak a karakter tulajdonságait és tulajdonságait, felhasználható a karakter alapvető részleteinek, például nevének, életkorának és fizikai megjelenésének megállapítására. Használható konkrétabb információk felfedésére is, mint például a karakter foglalkozása, személyisége és hiedelmei. Ez az információ segíthet a cselekmény előremozdításában, és betekintést nyújthat a történet témáiba is. Például, ha egy karaktert kedvesnek és nagylelkűnek mutatnak be, ez azt sugallhatja, hogy az együttérzés és az empátia témái fontosak a történetben. A közvetett jellemzés viszont megköveteli az olvasótól, hogy cselekedetei, viselkedése és párbeszéde alapján következtessen a karakter tulajdonságaira és tulajdonságaira. Ez a fajta jellemzés lehet finomabb és összetettebb, és gyakran többet árul el a karakter személyiségéről és motivációiról, mint a közvetlen jellemzés. Például, ha egy szereplőről azt mutatják be, hogy folyamatosan hazudik, ez arra utalhat, hogy a megtévesztés és a manipuláció témái jelen vannak a történetben. Hasonlóképpen, ha egy szereplőről kiderül, hogy konfliktusban van egy döntéssel kapcsolatban, ez arra utalhat, hogy az erkölcs és a döntéshozatal témái fontosak. Összességében elmondható, hogy a szerző által használt jellemzés nagymértékben befolyásolhatja, hogy az olvasó hogyan érti és értelmezi a történet cselekményét és témáit. A szereplők gondos megalkotásával, valamint a közvetlen és közvetett jellemzés használatával a szerzők gazdag és árnyalt világot hozhatnak létre, amely magával ragadja az olvasókat, és arra ösztönzi őket, hogy mélyen gondolkodjanak a történet témáiról és üzeneteiről.