רבים טועים לחשוב שמכיוון שחתולים ידועים כטורפים יעילים ביותר,  הם יכולים ל”הסתדר” היטב בעולם מבלי להזדקק לעזרת האדם. מחשבה מוטעית זו נמצאת בבסיס הנטייה של אנשים ל”שחרר” חתולים לרחוב, בהנחה שיוכלו לדאוג לעצמם. אולם האמת שונה לחלוטין. החתולים המוכרים לנו היו אכן ציידים מוצלחים מאד בעבר הרחוק. אולם לאחר אלפי שנות חיים לצד האדם, הם איבדו את הידע כיצד לצוד למטרות מאכל. הם לא איבדו את אינסטינקט ההרג, ולכן הורגים חיות קטנות רבות, מעכברים ועד חרקים. אך הם בדרך כלל אינם ניזונים מהחיות שהרגו, ולעתים קרובות אף מביאים את החיה המתה לבני אדם כ- “מתנה” או כדי שילמדו אותם איך לאכול את החיה. מחקרים שנעשו די לאחרונה הישוו בין הגנים של החתול המוכר לנו ובין הגנים של החתול הנובי ממנו התפתח החתול שלנו. נמצא כי אמנם רוב הגנים זהים בין שני המינים, אך קבוצת גנים ששייכת כנראה לאגרסיביות, שונה לגמרי בחתול המוכר לנו מקבוצה זו בחתול הנובי. מכאן נראה כי חתול “הבית” מבוית חלקית, וזאת בניגוד לכלב שעבר תהליך ביות מלא. בנוסף, נראה שצייד למטרות הישרדות אינו פשוט כמו שהוא נראה. בטבע חתולות מלמדות את גוריהן כיצד לצוד וכיצד לפתוח את הניצוד ולהגיע למזון החבוי בתוכו. חתולות משקיעות זמן רב בלימוד הגורים. אולם החתולים החיים בסביבת האדם, אם כחתולי בית או כחתולי רחוב, איבדו את הידע הזה והאימהות אינן יכולות ללמד את גוריהם מה שהן עצמן אינן יודעות. חתולים שמצאו את עצמם בסביבה בה אין בני אדם, מפתחים עם השנים מחדש את הידע הנדרש כיצד להתפרנס מטרף. לדוגמא, חתולים החיים באזור הנטוש סביב הכור הגרעיני בצ’רנוביל שרוקן מתושביו האנושיים, למדו כיצד לחיות לגמרי בלי תמיכה אנושית. שיקול נוסף שיש לקחת בחשבון כאשר “משחררים” חתול, הוא זמינות הטרף הפוטנציאלי. בסביבה העירונית מספר החתולים הוא כל כך גדול היום שאין מספיק חיות קטנות כדי לפרנס חתול. חתול חייב לטרוף בין 6 ל- 10 עכברים ליום כדי לקבל את כמות המזון הדרושה לו. למזלנו אין בסביבה העירונית מספר כזה של עכברים. יש לזכור כי חתול אינו מסוגל לטרוף חולדה אלא אם מדובר בגורי חולדות. חולדה היא חיה גדולה וחזקה ומגינה על עצמה ועל גוריה באגרסיביות רבה.