ספרות קלאסית המשתמשת בפיזיונומיה בפיתוח דמויות כוללת את מחזותיו של שייקספיר, כמו מקבת', שבהם משתמשים לעתים קרובות בתכונות הפיזיות של הדמויות כדי להציע את המניעים והאישיות שלהן. דוגמאות נוספות כוללות את הגאווה והדעה הקדומה של ג'יין אוסטן, שבה המראה הפיזי של הדמויות משמש כדי להציע את מעמדן החברתי ותכונות אישיותן, ואת אוליבר טוויסט של צ'ארלס דיקנס, שבו נעשה שימוש בתכונות הפיזיות של הדמויות כדי להציע את המוסר שלהן.