מעבר לרמה האינדיבידואלית, חרם מושתת על מנגנון קבוצתי לא-מודע, שנקרא שעירות לעזאזל (Scapegoating). הפסיכולוגיה והסוציולוגיה השאילו את המושג ״שעיר לעזאזל״ מטקס סימבולי שצווה ה׳ על עם ישראל בתורה: השעיר (עז או כבשה) מושלך לתהום, על ידי כהני העדה, כבקשת מחילה על חטאי העם. במסגרת תהליכים פסיכולוגיים של שעירות לעזאזל, מושלכים תכנים רגשיים שקשה לתקשר אותם בין חברי וחברות הקבוצה, כלפי אובייקט בולט וחריג, באופן זה או אחר.