בסביבות 1000 נוצרו שבטי קרויט ומרכית המונגולים נוצרים על ידי מיסיונרים נסטוריים. בסביבות שנת 1196 התרומם טודודשין לנסיך שבט מונגצ'ול, שהעניק אז לכל העם את השם מונגולים.
בסביבות 1130 איחד קאבול חאן את המונגולים, אך האימפריה שלו כבר נספתה בשנת 1160/61. המונגולים רק הפכו חשובים באמת תחת ג'ינגיס חאן (1155 / 1162-1227), שבנה את המדינה והנהיג חוק. תחתיו הקימו המונגולים את האימפריה הגדולה ביותר בהיסטוריה - 29,000,500 km2 - והכניעו יותר ממאה מיליון איש.
בשיא כוחם שלטו ברוב האימפריה של סין, קוריאה, חוראסאנים (כיום חלק מאפגניסטן ואיראן), גרוזיה, ארמניה, רוסיה, הונגריה, פרס והמדינות שביניהן. המונגולים היו אנשים נוודים, מוקפים בתרבויות חקלאיות ועירוניות מפותחות במאה ה -13. עם זאת, לאף אחת מתרבויות אלה לא הייתה ממשלה חזקה ומרכזית. באסיה, רוסיה והמזרח התיכון נידונו הממלכות או מדינות העיר.
המונגולים השתמשו בוואקום הכוח הזה, שהיה הזדמנות עבורם. במלחמות מדכאות הם קיראו את האזורים לקונפדרציה של מדינות עם אינטרסים פוליטיים וכלכליים. הם היו תלויים לחלוטין בסחר עם העמים המתיישבים העירוניים.
כנוודים, הם לא הבינו את עצמם להצטייד או לקדם את המלאכה, את הטכנולוגיה. הג'ינגיס חאן אמר כי הוא לא כיוון לא להכניע את התרבויות השכנות אלא להשמיד אותן. הוא לא הבין את היתרונות של אורח החיים העירוני. למעשה, ג'ינגיס חאן היה מודע היטב ליתרון הכלכלי שהציעו עמים אלה.
במהלך כמה עשורים למדו המונגולים תחת ילו צ'וצאי וסורגהטאני בקי (ראו "פילוסופיה ממלכתית" להלן) עד כמה חשוב לשמור על הסטטוס קוו. הנסיכים ניסו כעת לפעול לטובת האוכלוסייה הישיבה. הם לא תמיד הצליחו.
אם הותרו לעמים עירוניים להמשיך באורח חייהם, הם היו יכולים לייצר עודף של סחורות ומזון. זה צריך להיות משולם כמס לחאן. יורשו של ג'ינגיס חאן, אוגדאי חאן, הסכים בסביבות שנת 1234 להמיר את האגרה שלו למס. זה הציל חיים רבים ותרבויות שלמות.
לג'ינגיס חאן במקור לא הייתה שום כוונה להקים אימפריה. לפני כל כיבושיו קדמו דיונים על המצב הפוליטי ועל הרווחים הכלכליים.
אחת הדוגמאות לכך היא כיבוש עיר הבירה הצפונית הסינית בייג'ינג בשנת 1215. הוא לא ניצל את ההזדמנות לכבוש את כל צפון סין ופשוט חזר לביתו בערבה לאחר ניצחונו. המלחמה נגד האימפריה הכורשמית בשנת 1219-21 החלה בגלל סכסוכי סחר.