בשלבי צו ראשון אמורים לקבל זימון לקב”ן כשמבקשים, אך לרוב לא לאותו יום. בשלבים מאוחרים יותר – מבחינת הצבא אין לכם בעיות נפשיות, ואם רוצים להסביר לו אחרת – תצטרכו להתעקש, ושיחת טלפון אחת לא תספיק. תוכלו להפעיל לחץ באמצעות פנייה של ההורים או האפוטרופוס שלכן, או לפנות ישירות (בעצמכם, או דרך הורים או חברים קרובים ומודאגים) לגורמים אחרים בצבא, כמו מוקד חיל הרפואה או קצינת פניות הציבור.  אם תפנו לגורמים הצבאיים בצירוף אישור מגורם אזרחי על כך שאתן סובלות מבעיה נפשית, כנראה יקחו את הבקשה שלכן יותר ברצינות. פסיכולוג, פסיכיאטר, עובד סוציאלי והיועצת מבית הספר הן אפשרויות טובות, כשלפסיכיאטר או פסיכולוג, בתור מומחים לבריאות הנפש, יש עדיפות. אישור מקצועי כזה יעזור לכם לקבוע תור לקב"ן ולשכנע את הגורמים הצבאיים שבאמת יש לכם בעיה ושאתם לא מתחזים. אפשר לבקש מראש "פגישת אבחון", אבל קחו בחשבון שברוב המקרים תצטרכו לקיים כמה פגישות עם הפסיכולוגית או הפסיכיאטרית לפני שתקבלו ממנה אישור על מצבכן, ואם מדובר בפגישה יחידה – היא תהיה יקרה יותר. אם אתם נמצאים בלחץ זמן, או אם אתם חיילים בשירות סדיר שמוגדרים כנפקדים, אפשר לפנות בלילה לחדר מיון של בית חולים (אפשר ללכת לבית חולים רגיל, אין צורך ללכת לבית חולים פסיכיאטרי), ולהתלונן שם על מצוקה נפשית קשה. רצוי להגיע בלווית חבר או קרוב משפחה שיאשר את המצוקה, יתמוך בכם וימתין אתכם שם. זה יכול לקחת כמה שעות. בסופו של לילה כזה תקבלו מכתב סיכום אשפוז, ובו חוות דעת על מצבכם הנפשי מהפסיכיאטר שטיפל בכם.  לקריאה נוספת