ויניקוט העניק משמעות רבה לאובייקט המעבר: התינוק נולד כשהוא מודע רק למציאות הסובייקטיבית, בעוד האדם הבוגר חי במקביל בין המציאות הסובייקטיבית (הפנימית) לבין האובייקטיבית (החיצונית). אובייקט המעבר מגשר בין שתי המציאויות, כאשר התינוק מגלה בהדרגה על המציאות האובייקטיבית באמצעות דרישות חברתיות, נורמות וחוקים.
ויניקוט התייחס לאובייקט המעברי כמרחב רב-ערך, לכל אורך החיים. הוא מאפשר מרחב פוטינציאלי בו מתקיים 'משחק', אינטראקציה עם העולם, שהיא גם דרמטית מחד וגם משחקית מאידך. בחיים הבוגרים, הוא מקבל משמעות מטאפורית והכרחית ליחסים בשלים.