בס"ד כ"ח ניסן תשפ"ג תשובה, בשו"ת אור לציון (חלק א, סימן כט) הרב מקיל על פי הרמב"ם (פרק ט, הי"ג). מכמה טעמים: א. שדווקא העושה צבע הראוי לצבוע בו דברים אחרים אסור. וכאן אין המים נצבעים במידה שיוכל לצבוע בהם דבר אחר ומותר. ב. אין הצובע בשבת חייב עד שיהא הצבע מתקיים. וכאן המים נשטפים ובאים אחרים במקומם. ואפילו איסור דרבנן אין כאן. ג. כאן אינו רוצה בצביעה ויהיה מותר לכו"ע. ד. פסיק רישא דלא ניחא ליה (והכוונה שלא אכפת לו) באיסור דרבנן, וזה כוח שני ולא ראשון. שמרן השו"ע (סימן שנ"ז ס"ג) הקל בזה. כל זה לדעת חכם בן ציון אבא שאול (שהיה ראש ישיבת פורת יוסף, והיה חברותא של הרב עובדיה זצ"ל ומגיה ספרי היביא אומר ועוד). אך בעל הפסקי תשובות {על סימן ש"כ סעיף כ (אות כה)} מביא גם את שיטות המחמירים ומסכם לחלק בין מוסד ציבורי לביתו הפרטי. ובלשונו: "ובענין מה שמצוי בזמנינו סבון אסלה בבית הכסא המיועד לחיטוי ולסלק ריח רע, אשר עם הורדת המים מפריש גם צבע למים, דנו בזה רבים מגדולי ומחברי זמנינו ובחנוהו מכל היבטיו, ומסקנת דבריהם הלכה למעשה: הנמצא בבית אחרים או במוסד ציבורי, כיון שאין בכוונתו כלל על הצבע ולא אכפת לו בזה, רשאי להוריד המים, וכיון שרשאי שוב אסור לו להחמיר, כי יש בזה משום 'כבוד הבריות' אשר החמירו מאוד חז"ל במזלזל בה. ובביתו שלו, כיון שנהנה מצביעת המים, אם כי מצינו המצדדים להקל, למעשה הסכימו מרבית הפוסקים לאסור בהחלט ההשתמשות בסבון צבעוני כזה, ואם שכח לסלקו משם קודם השבת יסלקנו בשבת בשינוי (ברגלו או כלאחר יד) משום מוקצה, ואם אין ביכלתו לסלקו כלאחר יד יסלקנו כרגיל. ויש שהוסיפו לאסור גם בסבון אסלה רגיל שאינו צבעוני, משום חשש מוליד ריח וממחק, אמנם פוק חזי מאי עמא דבר להקל בזה לכתחילה (אבל לא יניחנו בשבת גופא), והמחמיר יחמיר לעצמו… ולתת טיפות חיטוי או שאר חומר מחטא במים כשאין המטרה כלל לשם צביעה, אלא לחיטוי המים לרפואה וכדו', לדברי הכל אין בו איסור, אפילו נצבעים המים". הלכה למעשה נראה לומר שהמקל יש לו על מי לסמוך. כט"ס.