לא ניתן למסור תאריך מדויק להקמת מחוז אילליקום: לפי תיאודור מומסן, ככל הנראה, מחוז סולה נוצר.
מחוז הסנאט Illyricum כלל חלקים נרחבים של מחוז דלמטיה המאוחרת וחלקים מפאנוניה. כאשר הוקמו המחוזות דלמטיה ופאנוניה מאיליריקום תחת הקיסר וספסיאן (69-79 לספירה), אף אחת מהפרובינציות שזה עתה הוקמה לא שמרה על השם הישן.
אפילו תחת אוגוסטוס (63 לפני הספירה - 14 לספירה) לא היה לשם אילריליקום שום קשר לשטח האילריאני במקור בדרום דלמטיה; הוא ציין מאז 32 לפני הספירה. במקום זאת, כל הבלקן הצפוני והמרכזי - מהרי האלפים הרהטיים ועד מקדוניה. איליליה הקיפה שטח גדול יותר מפאנוניה ודלמטיה יחד, ככל הנראה גם האזורים שהוכרזו על ידי פרוקונסולים של מקדוניה ב -2 וב -1. המאה לפני הספירה לפני הספירה נכבשה, ופחתה פחות או יותר עם מחוז מוסיה העתידי. השם Illyricum שימש כעת ליחידות ניהול אחרות.
המונח איליליה היה ככל הנראה היחיד הקיים עם טווח המשמעות ההכרחי כדי להתקרב אפילו לכיסוי האזורים המדוברים; בטוח שמונח זה פינה את הדרך לשימוש בעת העתיקה המאוחרת כאשר "איליליארי" תחת הקיסר ספטימיוס סוורוס (193-211 לספירה) התייחס לצבא שהוצב בבלקן ואחר כך למספר קיסרים שהגיעו מהבלקן. הסדרה מתחילה בדקיוס (249-251 לספירה), אך כוללת בעיקרו את הקיסרים קלאודיוס גותיקוס (268-270), אורליאן (270-276), פרובוס (276-282), דיוקלטיאן (284-305), מקסימיאנוס (286-305) וקונסטנטין (306-337). כבר בעת העתיקה היו לשליטים אלה השכלה מועטה, אך מצד שני היכרות עם השירות הצבאי והתאמה מצוינת לממשל המדינה. ככלל, הם היו חייבים את עלייתם כמיומנותם הצבאית, ובאמצעות רפורמות פנימיות והצלחות מדיניות חוץ, תרמו תרומה משמעותית לפתרון משבר המאה השלישית.
"איליריאני" לא היה כאן ייחוס אתני, אלא המוצא האזורי. למעשה, אבותיהם של הקיסרים האיליריים - ככל שניתן לראות מהמקורות הכתובים - היו שייכים לאוכלוסייה המחוזית הרומנטית פחות או יותר של מדינות הדנובה. רק מעטים מהם מספקים עדויות להשתייכותם של עמים ותיקים באזור. אזור הדנובה הפך לאחד מחדרי הגיוס החשובים ביותר לצבא הקיסרי במהלך המאה ה -3.
במאה ה- 4 נוצרו באזור בלקן הבלקונים שלוש דיוסדות של המבנה הטריטוריאלי-חדש של האימפריה הרומית (פנוניה, מוסיה, תרסיה): הם היו שייכים לאיליצ'ריקום, אחד מארבעת המחוזות שיצר הקיסר קונסטנטין. במחלוקת Notitia (סביב 395 לספירה), מחוז המחוז של Illyricum orientale כולל את דיוקציות מקדוניה (עם יוון) ודאצ'יה, ואילו דיוקופת Illyricum occidentale שייכת לחוזה של איטליה, עם שתי המחוזות של נוריקום, ארבע פאנוניה ו דלמטיה, אך ללא פראבליטנה.
כאשר אזור הדנובה נהרס על ידי תוקפי סלאבים, אבר והון ברבע האחרון של המאה ה -6 ונמנע לבסוף מהשליטה הקיסרית במשך זמן רב, האזור איבד את חשיבותו כאזור גיוס צבא. מכאן ואילך, מרבית המנהיגים הצבאיים הגיעו מאסיה הקטנה, ותקופת קיסריה האיליריאנים הגיעה לסיומה.