שיחה עם גורמים רפואיים בכלל, וקב"נים בפרט, היא לא מבחן שבו צריך לדעת לענות נכון על כל השאלות. היא גם לא אודישן שצריך ללמוד טקסט מסוים בשבילו. בכלל, ההתרשמות של הקב"ן מכם לא תלויה כל כך במה שתענו לו, אלא בעיקר באיך תדברו איתו, וברושם שהוא יקבל מכם ומהמצב שלכם. הקב"ן בא לבדוק האם את סובלת ממצוקה נפשית, ובאיזו רמה של חומרה. מה שבאמת חשוב בבדיקה הזאת זה לא מה את תגידי או לא תגידי, אלא מה המצוקה שלך "תגיד" דרך שפת הגוף שלך, טון הדיבור שלך, ועצם מידת היכולת שלך לתקשר בצורה עניינית. למעשה, קב"נים הרבה פעמים שואלים שאלות לא כדי לקבל ממך תשובה, אלא כדי לראות אם במצבך את מסוגלת בכלל לענות על השאלה בצורה עניינית. מצדך, אין שום צורך שתכין תשובות מראש לשאלות של הקב"נית, ובוודאי שאין טעם להמציא איזשהו "סיפור כיסוי" שיסביר למה אתה פונה אליו בכלל. לא צריך סיפורים והסברים; אתה סובל ממצוקה נפשית, וזאת הסיבה הכי מוצדקת שיש. המצוקה הנפשית שלך צריכה לדבר בשמך, כדי שהקב"נית תוכל לזהות אותה ולהעריך את מידת החומרה שלה. לקריאה נוספת