בס"ד יז אב תשפ"ב   אקדים לומר שיש חילוק בין ימי הברכה שהיא המכונה "ברכת חתנים" והיא תלויה בשמחת החתן, לבין ימי השמחה שהם מושפעים משמחת החתן. שתלויה במצבו או במצב כלתו.  בימי השמחה החתן אינו עוסק במלאכתו אלא אוכל ושותה ושמח עם כלתו.     לגבי שבע ברכות – הגמרא (כתובות ז:) אומרת שמברכים ברכת חתנים בעשרה כל שבעה. ומסקנת הגמרא והראשונים עליה שאם בחור רווק נשא אלמנה או גרושה מברכים שבעה ימים, וכן אלמן או גרוש שנשא בתולה הדין כן שהשמחה ושבעת הברכות נוהגות שבעה ימים.    אך לגבי ימי השמחה חלוקים הראשונים –  כיצד להבין את הגמרא (כתובות ז.) שחכמים תקנו לכבוד בנות ישראל שיהא שמח עמה ג' ימים.  הרמב"ם ועוד הבינו שתקנת חכמים לשמח את הבעולה ג' ימים. ולמרות שמדובר ברווק, יש חילוק בין ימי הברכה שצריכים להיות שבעה ימים, אך ימי השמחה שלושה בלבד.  הרשב"א ועוד חולקים שלא יתכן לחלק ביניהם ואם יש שבעה ימי ברכה, צריך גם שבעה ימים לשמחה. אחרת יצא מצב מוזר, שימשיכו לברך שבע ברכות והחתן יקום לעבודתו ולא ישאר לשמוח עם אשתו.    פסיקת הלכה –  השולחן ערוך (אבן העזר סימן סב,ב) פסק כדעת הרמב"ם וזה לשונו: הנושא את הבעולה צריך לשמח עמה שלושת ימים, בין בחור בין אלמון.  השולחן ערוך מוסיף את דעת הרשב"א כיש אומרים, וזה לשונו: ויש אומרים שבחור שנשא בעולה צריך לשמוח עימה ז ימים.    כל הנ"ל כשאחד מן הצדדים בחור או בתולה. אבל אם החתן והכלה אלמון שנשא אלמנה או גרוש שנשא גרושה – והכוונה שהוא לא בחור והיא אינה רווקה – כאן הדין שיום אחד לברכות (בסעודה הראשונה כשהיא באותו יום), ושלושה ימי שמחה בלבד.   נב  הכלה רשאית למחול על שמחתה (רמ"א פסק כר' ירוחם בסימן סד,ב). ומסבירים האחרונים שהכוונה למחול על האכילה והשתיה עימה, אך לא יכולה למחול על עשיית המלאכה. שזה אסור לחתן בימי השמחה.    היוצא מדברנו לגבי השאלה,  כאן ימי השמחה שלושה ימים בלבד כנ"ל, והחתן רשאי לקום לעבודתו לאחר מכן.    כט"ס