חלוקה לשלוש הבריתות הכתיות של אינגווונן, איסטווונן והרמיוני אינה עוזרת לחלק את השבטים הגרמאניים, אך נראה כי גירושין טבעיים קיימים בשבטים מערב-גרמניים (אלמניים, סוביים, מרקמנים, פרנקוניים), שבטים מזרח גרמניים (Vandal, Goth, Heruler, Warnen, רוגייר, בורגונדי, גפיד, לונגוברד), אלבה, צפון הים וצפון גרמני (40 לטקיטוס, 69 לתלמי) כהשערת עבודה. ההתפתחות במזרח אירופה הינה ערבוב קבוע, צבירה וקליטה במיוחד של גורמים זרים (דאקיאנים, קרפים, סרמאטים, אלנים, סלאבים).
גם כאן וגם במערב הקטן, נעלמו השבטים המוקדמים, איגודי השבט והפולחן במהלך תנועות כמו תפיסת אדמות, אגרנות, שילוב, התפוררות, התפתחויות פוליטיות חדשות והתפוררותן, וגם מבנים חברתיים קיימים השתנו, אם כי בעבר הודגשה ההמשכיות במיוחד.
מחקרים עדכניים מדגישים את חשיבות ליבות המסורתיות המפורסמות לשם בראשית אתניות והמשכיות.
למרות שלא ניתן ליצור קשר קבוע בין קבוצות צורות ארכיאולוגיות לאתנוסים היסטוריים, ההבדלים בתרבות החומרית של גרמניה משקפים משהו מהמגוון של הקבוצות האתניות באזור זה. במקרים בודדים, למשל הציגו תהליכי התפשטות, כמו הרחבת אזור ההתיישבות אלבה-גרמנית ברחבי בוהמיה עד הדנובה האמצעית דרך שבטי המרקומים והריבועים בתקופת הקיסרות הישנה יותר, או החזקת המדינה הדומטית על ידי האלמני בתקופה הקיסרית הצעירה. ניתן להוכיח את התהליך ההפוך, התרוקנות אזורים מסוימים על ידי הגירה, במקרים חיוביים על בסיס הממצאים הארכיאולוגיים (נדידת חכות לבריטניה).