אין מרפא למחלת הפרקינסון. מטופלים רבים מושפעים רק במידה קלה ואינם זקוקים לכל טיפול במשך מספר שנים לאחר האבחון הראשוני. כאשר התסמינים מחריפים, רופאים נוהגים בדרך כלל לרשום לבודופה (L-dopa), תרופה המסייעת להחליף את הדופאמין של המוח. לעתים רושמים הרופאים תרופות אחרות המשפיעות על רמות הדופאמין במוח.
בדרך כלל, רושמים הרופאים לחולים לבודופה בשילוב עם קארבידופה. קארבידופה מעכבת את המרת הלבודופה לדופאמין עד שהיא מגיעה אל המוח. תאי העצב יכולים להשתמש בלבודופה כדי ליצור דופאמין ולחדש את המלאי המתדלדל של המוח. על אף שלבודופה מסייעת בלפחות שלושה רבעים ממקרי הפרקינסון, לא כל התסמינים מגיבים לתרופה במידה שווה. בריידיקינזיה והתאבנות הגפיים מגיבות טוב מכולם, בעוד שהרעידות עלולות לפחות רק במידה גבולית. בעיות בשיווי המשקל ותסמינים אחרים עלולים שלא להיות מוקלים כלל. תרופות אנטיכולינרגיות עשויות לסייע בשליטה ברעידות ובהתאבנות הגפיים.
תרופות אחרות, כגון ברומוקריפטין, פרגולייד (Pergolide), פראמיפקסול (pramipexole )ורופינירול מחקות את פעולת הדופאמין במוח, וגורמות לתאי העצב להגיב כפי שהיו מגיבים לדופאמין. נראה כי תרופה אנטי-ויראלית בשם אמאנטאדין מפחיתה אף היא את התסמינים. במאי 2008 אישר מנהל התרופות האמריקאי (ה-FDA) את התרופה רזגלין לשימוש בצוותא עם הלבודופה עבור חולים הסובלים ממחלת פרקינסון בשלבים מתקדמים, או כתרופה בודדת לטיפול במחלת פרקינסון בשלבים מוקדמים.
במקרים מסוימים, ייתכן כי יהיה מקום לטיפול בניתוח במקרה שהמחלה אינה מגיבה לתרופות. בחולים הנפגעים מן המחלה באופן קשה, דווח כי סוג של ניתוח מוח המכונה פאלידוטומיה הנו יעיל בהפחתת התסמינים. טיפול המכונה גירוי מוח עמוק (DBS, או Deep Brain Stimulation) אושר כעת על ידי ה-FDA. בטיפול ה-DBS, אלקטרודות מושתלות במוח ומחוברות למכשיר חשמלי קטן המכונה מחולל פעימות, אותו ניתן לתכנת מבחוץ. טיפול ה-DBS עשוי להפחית את הצורך בלבודופה ובתרופות דומות, ודבר זה מפחית את התנועות הלא-רצוניות המכונות דיסקיניזיה שהן תופעת לוואי נפוצה של הלבודופה. הטיפול מסייע גם להקל את תנודת התסמינים וכן להפחית את הרעידות, את איטיות התנועה ואת בעיות ההליכה. טיפול ה-DBS מחייב תכנות קפדני של מכשיר הגירוי בכדי לפעול כהלכה.