בשלב הקדם-רומי חצו הטאוטונים את נהרות הריין והדנובה, שנחשבו לימים כגבולות, חלקם בכוח, בחלקם באישור האוכלוסייה הקלטית. המגעים בין הרומאים, הקלטים והטאוטונים הובילו אז לתהליכי הצטברות, במיוחד באזורי הגבול. מאז אוגוסטוס התיישבו שבטים רומניים או קבוצות שבטיות בשטח רומאי. עם התקדמות הגבול מעל הריין והדנובה ויצירת הלימס, הגיעו שבטים גרמניים נוספים לשליטה הרומית המיידית, אולם עם זאת קשה לזהות בתרבות החומרית של התקופה הקיסרית הגבוהה והגבוהה. מימי קיסר היו שבטי הגרמאנים כוחות עזר בשירות הרומאים.
מבלי לפגוע בחוויה אמיתית ובידע מעמיק המבוסס על קשרים רבים ושונים, "זועף תאוטוניקוס" הופך לשגרה אידיאולוגית עבור הרומאים, וזה בולט גם בתיאורים הגרמניים. הטאטונים היו מתנגדי הפחד של רומא! המסורת העתיקה מתארת את הטאטונים במהותה על פי דפוס הדימוי הברברי שלהם.
ההיסטוריה של התיאוטונים היא בעיקר היסטוריה של העמים הבודדים בתנאים ההיסטוריים בהתאמה. הכללת אמירות על המבנה הכלכלי, החברתי והפוליטי של השבטים הגרמניים אינן מובחנות בהכרח וכמעט אינן מתאימות למציאות המורכבת ההיסטורית. ככלל, התייר הגרמני בקיסר ו"גרמניה "של טקיטוס משמשים לקביעת קווי דמיון גרמניים בפשט לא קביל, אך שני הדיווחים קשורים בזמן ויש לפרש אותם רק בקשר עם כוונותיהם המתאימות של מחבריהם. בפירוט, לפיכך, יש לנתח תחילה את המסורת הספרותית והמחקר הארכיאולוגי על סמך הדרישות שלהם לפני שהם יכולים להיות קשורים זה לזה. בהקשר זה, המחקר משתדל לפתח מונח גרמני בינתחומי.
מכיוון שהמונחים הגרמאניים המיוחדים לדיסציפלינות השונות (ארכיאולוגיה, מחקר היסטורי, בלשנות) כבר אינם חופפים. אם מצד אחד, לא ניתן להקצות את סוגי הממצא לשום עמים, השבטים הגרמניים ההיסטוריים אינם מהווים משפחת שפה ומי שדיבר שפות גרמניות אינן בהכרח שבטים גרמניים, אז המדעים האינדיבידואליים כבר לא עוסקים בנושא זהה, "שבטים גרמניים". לפיכך המונח הגרמני השורר בתחום מדעי אחד אינו בהכרח תקף בתחום אחר. הסקנדינבים הם גרמניים רק בתחום הפילולוגיה הגרמנית, נציגי תרבות ג'סטורף רק בקרב הפרהיסטוריים. הרעיון הגרמני הועבר אפוא לתקופות בהן לא הייתה מודעות גרמנית לזהות.