בשנת 212 לספירה העניק הקיסר קונסטיטוטיו אנטוניניאנה קרקאלאס אזרחות רומאית לכל אזרחי האימפריה החופשית. המילה Romios ("הרומאים") הפכה למונח הכללי של היוונים של האימפריה הרומית המזרחית.
מספרם של דוברי יוונית ילידית מוערך בסביבות 600 לשליש טוב מאוכלוסיית מזרח רומא, כלומר בערך 10 עד 15 מיליון תושבים, כאשר אזור הליבה של השפה הוא באזורי ההתיישבות העתיקים של היוונים, ובראשם חצי האי בלקן ובמערב אסיה הקטנה. עם זאת, ככל הנראה מספרם של אלה שידעו לתקשר ביוונית היה גדול בהרבה. הערים המזרח רומיות היו עדיין יווניות מאוד.
פלישות הלונגוברד והערבים במאה ה -7 הובילו לאובדן של מרבית הפרובינציות, כולל האיטלקיות והאסייתיות, למעט אנטוליה. האזורים הנותרים היו בעיקר יוונים, מה שגרם לאוכלוסיית האימפריה לראות עצמה כיחידה קוהרנטית יותר, ובסופו של דבר התפתחה זהות מודעת.
החל מהמאה ה- 7 היוונית הייתה השפה המינהלית והרשמית היחידה של האימפריות הרומיות והמזרח הביזנטיות. האימפריה הרומית המזרחית הפכה למעין "האימפריה הרומית הקדושה (= האורתודוכסית) של האומה היוונית" (Ralf G. Jahn).