לפי מחקר שהתקיים במרכז טאוב, ב-60% מהכיתות בבתי ספר התרחש לפחות תהליך של חרם נקודתי כלפי אחד מהתלמידים/ת. תקופת השיא של חרמות כיתתיים היא השנתיים האחרונות של בית הספר היסודי - כיתות ה-ו - לאחר מכן מסתמנת ירידה הדרגתית בשיעור תהליכי חרם בכיתה. ילד שמתנסה בדחיה חברתית מרגיש חריג, פגוע, לא רצוי ולא אהוב, התנסות שמהדהדת גם אצל ההורים.