מטרת הצנתור האבחנתי היא לקבל מידע אודות מצבו של הלב ומצבם של כלי הדם הכליליים המובילים אליו דם, ולבדוק אם קיימת היצרות או חסימה של כלי הדם הגורמים לזרימה לא תקינה של דם אל הלב. צבע ניגוד מוזרק באמצעות הצנתר, על מנת שניתן יהיה לאבחן באמצעות רנטגן את מצב שסתומי הלב, העורקים הכליליים ותאי הלב. לצורך הליך זה, עשוי הקרדיולוג לבקש מהמטופל לקחת נשימה עמוקה, לעצור את הנשימה או להשתעל. צנתור לב אבחוני נמשך זמן קצר יחסית, בין עשר דקות לחצי שעה, ואילו צנתור לב טיפולי עשוי להימשך גם כשעה וחצי. בצנתור טיפולי, שמטרתו לבצע פתיחה של כלי דם חסום, משחיל הקרדיולוג מעין בלון לתוך העורק שעבר תהליך של היצרות, ומנפח אותו במטרה להרחיבו. בד"כ מותקן על הבלון סטנט (תומכן), אשר משפר את תוצאות הניפוח ופתיחת כלי הדם. תומכן-סטנט (Stent) הוא גליל דק שעשוי מרשת מתכתית בדרך כלל, המקופלת על פני הבלון. כאשר מנפחים את הבלון – הסטנט נצמד אל דופן העורק, ונותר במקום לאחר הוצאת הבלון מהגוף. תפקידו של הסטנט הוא לשמור על קוטר העורק ולמנוע את היצַרותו מחדש. בראשית דרכם, היו התומכנים עשויים ממתכת בלבד – ללא תוספות (BMS – Bare Metal Stent). כיום הסטנטים מצופים בדרך כלל בתרופה (Drug Eluted Stents – DES), אשר מופרשת לאזור התקנת הסטנט ומסייעת במניעת הצרות חוזרת. במקרה בו נעשה שימוש בסטנט, נהוג לתת למטופל בנוסף לאספירין גם תרופה המונעת היווצרות קרישי דם סביב התומכן, אותה המטופל נוטל במשך כשנה. לעיתים קרובות, ולאחר שעברו כ-6 שעות של השגחה לאחר סיום הצנתור, אם הכל תקין, ניתן לשחרר את המטופל לביתו.