החל מסוף המאה הקודמת נערכו מחקרים למציאת החומר האידיאלי למילוי קמטים. בין החומרים הראשונים שנוסו היה קולגן. תכונותיו חייבו ביצוע טסט לשלילת רגישות לחומר ולכן הטיפול בו היה מסורבל. וכך מוקד המחקר עבר לחומצה היאלורונית, שלא מחייבת בדיקת רגישות. החומצות הראשונות הופקו ממקור בעלי חיים והיו פחות יעילות. החומצה ההיאלורונית הראשונה שהופקה שלא ממקור בעלי חיים, ואושרה על ידי רשויות הבריאות, היתה רסטילן.