הקשר בין האילריאנים הקדומים לאלבנים שנוי במחלוקת במחקר. חוקרים אלבניים בפרט, אך גם כמה חוקרים שאינם אלבנים, מאמינים כי השפה האלבנית היא ממשיכת דרכו של איליליאן. מכיוון שיש מעט מאוד מקורות, רק כתובות קצרות ושמות מקום בודדים, עמים ושמות אישיים לשפה האילירית, קשה מאוד לספק ראיות. ההשערה של הירידה האילירית מבוססת על אוכלוסיית האיליריאנים שנותרה ברמות האלבניות, ששרדה את התהפוכות בהגירת העמים (המאות ה -4 עד ה -6). זה מבוסס יותר מכל על קווי דמיון בין השפה האילריאנית לאלבנית ועל הצפיפות הגבוהה של הטוניונים הבלקנים הישנים באזור המדובר.
ההשערה של המקור הדאקי מניחה שאבות אבותיהם של האלבנים עלו מצפון-מזרח וכי הם כמעט אינם דאצ'אנים רומנים. נציגי התיאוריה הזו מצדיקים זאת עם כמה קווי דמיון לקסיקליים ודקדוקיים של השפה הרומנית והאלבנית, שחוזרים למצע בלקן ישן.
על פי השערה שלישית, אלבנית היא המשך של ביטוי ישן בלקני שאין להשוות אותו לאילירית או לתראקית, אלא עם שפה שלישית, לא מסורתית.
סביר להניח כי האילריאנים עשויים לקיים יחסים עם האלבנים של ימינו, אך הם רק אחד מכמה מרכיבים באתנוגנזה של עם זה.
עובדה היא שבשכונת תושבי החוף הרומנים התיישבו תושבי היבשת ששמרו על שפת האם והתרבות האילירית שלהם מאז ראשית ימי הביניים. סימביוזה זו של התנחלויות הולידה את העם האלבני באזור צפון אלבניה, שהמוצא הקולקטיבי שלה שמר את עקבות האיליריאניזם.
האתניות של האלבנים התרחשה עד שהקבוצה האתנית הוזכרה לראשונה בתחילת המאה ה- 11 עד המאה ה -12 באזור הגבול המערבי בין הבולגריה לאימפריה הביזנטית. במשך זמן רב אזור זה לא ממש נשלט על ידי אף אחת משתי האימפריות ובכך הציע הזדמנויות להתפתחות בתרבות עצמאית. אזור ההר הצפוני של אלבניה לא הושפע מתפיסת האדמות הסלאביות בסוף תקופת הנדידה (מהמאה ה -6).
הסימביוזה התרבותית והלשונית בין האיליריאנים הרומנטיים בחוף האדריאטי לבין התושבים האיליריים בפנים ברג'יה, ששמרו על מסורתם המקומית נגד לחץ העולם הרומי, מופיעה עדיין בשפה האלבנית. מורשתם של האיליריאנים הרומנים הם יותר מ -600 מילות הלוואה ממוצא לטיני באוצר המילים האלבני.
אלבנית היא שפה הודו-אירופאית המייצגת את ענף השפה שלה עצמה. השפעות היסטוריות על אלבניות הגיעו מלטינית, יוונית, שפות המגע הדרום-סלאווי וטורקית.