טוענים רבניים הם בעלי מקצוע נפרד. טוענים רבניים רבים, הם גם כעורכי דין. במידה וטוען רבני אינו עורך דין, אזי הוא רשאי לייצג לקוחות רק בפני ערכאה דתית (דהיינו: בית הדין הרבני ובית הדין הרבני הגדול, המשמש כערכאת ערעור). סמכותם, כשירותם והסמכתם של הטוענים הרבניים, קבועות בתקנות הטוענים הרבניים. תקנות אלו נקבעו בשנת 2001 (להלן: "התקנות"). התקנות קובעות, כי טוען רבני צריך להיות בעל הסמכה תורנית, דהיינו: ללמוד בישיבה למעלה מארבע שנים, או לחלופין, ללמוד במוסד חינוכי במשך שלוש שנים ולקבל תעודה בדבר הסמכתו התורנית. כמו כן, טוען רבני יכול לשמש כטוען, במידה ועבר את גיל 18. את התעודה הרשמית המכירה בזכאותם של הטוענים הרבניים לעסוק במקצוע, יקבל הטוען ע"י וועדה מיוחדת, המתמנה מפעם לפעם ע"י נשיא בית הדין הרבני הגדול. עם זאת, טוען רבני מקבל תעודה המכשירה אותו לעסוק במקצוע למשך חמש שנים בלבד. תעודה זו מתחדשת מידי תקופה. יודגש, כי לשם קבלת רישיון לעסוק כטוען רבני, יש לשמור על עבר פלילי נקי, כך שאדם שהורשע בפלילים בעבירה עם קלון, לא יוכל לקבל תעודה. כמו כן, לשם קבלת תעודת טוען רבני, יש להוכיח בפני הוועדה, כי מבקש התעודה אכן מקיים אורח חיים דתי וצנוע. טוענים רבניים, בדומה לעורכי דין, כפופים לכללי אתיקה, המחייבים אותם לנהוג בדרך ארץ ובכבוד כלפי בתי הדין והדיינים. כמו כן, על טוענים רבניים חלים כללים אתיים, האוסרים עליהם לשדל לקוחות, לפרסם את עצמם ועוד. יוער גם, כי טוען רבני שעובר עבירה אתית, עתיד לשאת בעונש. למשל: שלילת רישיון, השעיה, נזיפה, קנס ועוד. נציין כי בעבר, רק גברים שימשו בתור טוענים רבניים. אך לאחר פסיקה מכוננת של בית המשפט העליון, גם נשים יכולות ומשמשות בתור טוענות רבניות.