הזכות להתנגד לפי תקנת הגנת המידע הכללית (GDPR) היא זכות בסיסית המוענקת ליחידים להתנגד לעיבוד הנתונים האישיים שלהם בנסיבות מסוימות. זכות זו מתוארת בסעיף 21 של ה-GDPR וחלה על פעילויות עיבוד שונות המבוססות על האינטרסים הלגיטימיים של הבקר או של צד שלישי.
הזכות להתנגד מאפשרת ליחידים לערער על העיבוד של הנתונים האישיים שלהם כאשר הם משמשים למטרות כגון שיווק ישיר, מחקר מדעי או היסטורי, או פרופיל. אם אדם מתנגד לעיבוד הנתונים האישיים שלו למטרות אלו, על הבקר להפסיק את עיבוד הנתונים אלא אם כן הוא יכול להוכיח סיבות לגיטימיות משכנעות לעיבוד שגוברות על האינטרסים, הזכויות והחירויות של האדם.
בנוסף לנסיבות הספציפיות הללו, לאנשים יש גם את הזכות להתנגד לעיבוד הנתונים האישיים שלהם מכל סיבה שהיא. זה כולל מצבים שבהם העיבוד מבוסס על האינטרסים הלגיטימיים של הבקר או של צד שלישי, או כאשר הוא מבוצע למען האינטרס הציבורי או תוך הפעלת סמכות רשמית הנתונה לבקר.
כאשר אדם מממש את זכותו להתנגד, על הבקר ליידע אותו על זכותו ועל ההשלכות של אי מימושה. הבקר חייב גם לספק מנגנונים ליחידים להתנגד בקלות לעיבוד הנתונים האישיים שלהם, כגון באמצעות טפסים מקוונים או אמצעים נגישים אחרים.