למרות שחרם היא מושג שנקשר אצל רובינו עם שנות הילדות וההתבגרות, שעירות לעזאזל בקבוצות מופיעה בכל שלב בחיים, מהפעוטון ועד לבית האבות. זהו למעשה ביטוי פרימיטיבי של צורך חברתי בקורבן זמין, סביבו ניתן להתאסף, להתלכד ולהתגבש במצבים שמאיימים על שלמות הקבוצה. אצל מבוגרים קיימים בדרך כלל מנגנונים אישיותיים וגורמי תמיכה שמסייעים להבין את התהליך ולהתמודד איתו בפרופורציה המתאימה. במקרה הטוב, מבוגרים הם גם ביקורתיים יותר מילדים, ויודעים להרים דגל אדום כשהם מרגישים את צביעות ההמון.