בס"ד טז תמוז תשפ"ב השולחן ערוך כתב לגבי הבדלה במוצאי תשעה באב שחל ביום ראשון "ואינו מברך לא על הנר ולא על הבשמים". הט"ז מבין ממרן שאין להריח כלל בשמים ביום תשעה באב משום תענוג. וכן פוסק הגר"א. (ומביא דבריהם שער הציון (תקנ"ו, ס"ק א). וכן פסק הלבוש ביו"ד סימן רסה, וכן משמעות דבריו כאן על הסימן (תקנו). וכך פסק הרב עובדיה למעשה בחזון עובדיה (עמ' שלט) שאסור להריח בשמים בט' באב, ואע"פ שביום הכיפורים מותר להריח בבשמים, שאני ט' באב שהוא אסור משום תענוג. הרי מרן שולחן ערוך פסק זאת פעמיים – שאין להריח בשמים ביום זה – לגבי הבדלה שאין לברך על הבשמים (סימן תקנ"ו,א), וכן לגבי מילה שחלה ביום תשעה באב – שאין לברך על הבשמים (סימן תקנ"ט,ז). אך המגן אברהם ותלמידו האליה רבה מבינים שדווקא במוצאי שבת אסור משום דהוי תענוג להשיב נפש יתרה. אבל בשאר היום של תשעה באב מותר. וכן כתב הש"ך ביו"ד סי' רסה. (שלא כמו השולחן ערוך שם שכתב שאין מביאין הדס בתשעה באב להריח בשעת המילה). להלכה, אנו אין לנו אלא דברי מרן השו"ע ואסור להריח בשמים וריח טוב בט' באב. אמנם לא שאלת בשאלתך לגבי עישון סגריות, אבל הפוסקים מחברים בין הדברים: עיין במשנה ברורה (סימן תקנ"ה ס"ק ח) שמביא בשם ר' חיים בנבנשתי בעל הכנסת הגדולה שאסור לעשן סיגריות (טיטון שקורין רייכערין) בשאר צומות וכל שכן בתשעה באב. ויש מקילים. והרב עובדיה כתב (חזו"ע עמ' לב) שהרגיל לעשן מעיקר הדין מותר לעשן, ומ"מ טוב להחמיר ובפרט בשעת קריאת איכה והקינות בבית הכנסת. ומי שיש לו צער גדול יש להתיר לו לעשן בתשעה באב בצנעה. וכן כתב האור לציון (ח"ב פכ"ט ס"כ). כט"ס.