בס"ד יב תמוז תשפ"ב תשובה, ר' יהודה החסיד, לפני 800 שנה, בספרו ספר חסידים (סימן תתמ) כותב: 'יש חסידים מחסידים הראשונים שלא היו אוכלים שום פרי חדש בין י"ז בתמוז לט' באב כי אמרו איך נברך שהחיינו וקיימנו והגיענו לזמן הזה'. 200 שנה אח"כ, המהרי"ל מעיר על דברי ר' יהודה, שכל דבריו נאמרו בפירות או בגדים ששם אפשר לחכות עד אחרי שיעברו שלושת השבועות, אמנם אם נזדמנה מצוות פדיון הבן וכדומה שהיא מצוה עוברת, כאן אין לאחר המצווה ויעשנה בזמנה עם ברכת שהחיינו. והשולחן ערוך (תקנא,יז) מעתיק דבריהם להלכה, וזה לשונו: 'טוב ליזהר מלומר שהחיינו בין המצרים על פרי או על מלבוש, אבל על פדיון הבן אומר, ולא יחמיץ המצוה'. ליל יז' בתמוז וליל י' באב ויומו: החיד"א מוסיף שאין לברך שהחיינו כבר מליל יז' תמוז, וכן האיסור נמשך למוצאי ט' באב כולל יום י' באב שאז עיקר שריפת המקדש. טעם האיסור: המג"א (מב) כותב: 'טעם האיסור נראה לי כיון דהזמן ההוא זמן פורעניות אין לברך שהחיינו לזמן הזה, אבל אין הטעם משום אבילות דהא לא מצינו שאבל אסור לברך שהחיינו'. שבתות שמ-יז' תמוז עד ט' באב: הלבוש (יז) כותב: 'ונראה לי דבשבתות שבינתיים מותר לברך שהחיינו על פרי חדש, דהא מעלה על שלחנו כסעודת שלמה ואינו מחסר דבר'. ר' יהודה החסיד כותב שיש מברכים על פרי חדש, אם נזדמנו להם בשבתות שבין שבעה עשר בתמוז לתשעה באב. המטה משה מעתיק דבריו וכותב 'שהמיקל בשבתות לא הפסיד'. וכן סומך על דבריהם המג"א להלכה. דעת המקובלים: בשער הכוונות כתב שאפילו פרי חדש אין לאכול בשבתות של בין המצרים. והחיד"א בספרו ברכי יוסף כתב: 'מהר"ח הכהן בספר טור ברקת כתב דכל המקל לברך שהחיינו בשבת ור"ח בימים אלו טועה מדרך השכל. וכן כתבו גורי האר"י זצ"ל שלא לומר שהחיינו אפילו בשבת בימים אלו'. לדעת הרב עובדיה זצ"ל: מותר לברך שהחיינו בשבתות שבינתיים ואין חילוק בין בגד לפרי חדש, בשניהם מותר. ומר"ח אב שממעטין בשמחה יש להחמיר גם בשבת, למרות שלפי מרן החומרא רק בשבוע שחל בו (יחוה דעת א,לז). וכך נראה להקל הלכה ולמעשה. והמחמיר כמו המקובלים הנ"ל תע"ב. כט"ס.