קיימים מספר גורמים שנמצאו כתורמים להתפתחות של דיכאון, אף גורם לא עומד בפני עצמו, ובדרך כלל מתלכדים מספר גורמים בחיים של אדם שמתחיל לחוות דיכאון: 1. גורמים פסיכולוגיים - דפוסי חשיבה שליליים, חוסר אונים נרכש, דימוי עצמי נמוך - כל אלה תכונות פסיכולוגיות נרכשות המגבירות את הסיכוי לפתח מצבי דיכאון. (אלה גם התכונות שניתן לעדן ולשנות בטיפול פסיכולוגי בדיכאון) 2. גורמים סביבתיים/חברתיים - אירועי חיים קשים כמו פרידה, אובדן, אלימות, עוני ודחייה חברתית יכולים להיות התמודדות קשה שאחריה תבוא תקופה של דיכאון. 3. גורמים התנהגותיים - חוסר פעילות גופנית, היגיינה שינה לקויה, שימוש בסמים/אלכוהול עלולים להשפיע על המצב הרגשי, במצב של חוסר איזון רגשי האדם פגיע יותר לדיכאון. 4. גורמים ביולוגיים- חוסר איזון בחומרים כימיים מסוימים במוח כמו סרוטונין, נוראפינפרין ודופמין עלול לגרום להפרעה. בדיכאון קיים גם רכיב תורשתי, כך שיש אנשים שהנטייה לדיכאון הועברה להם ברמה הגנטית. 5. גורמים נוירולוגיים - שינויים במבנה המוח וחסכים בפעילות של אזורים מסוימים במוח נמצאו כקשורים להופעת דיכאון. 6. גורם רפואי - מחלות כרוניות, תרופות מסוימות, תסמונות נוירולוגיות עלולות לגרום לתסמינים דמויי דיכאון. 7. גיל - דיכאון נפוץ יותר בקרב מבוגרים, בעיקר בגיל השלישי בשל שינויים ביולוגיים וסביבתיים. כאמור, ברוב המקרים קיימת השפעה הדדית בין מספר גורמים ביולוגיים, פסיכולוגים וסביבתיים על כך שאדם מתמודד עם דיכאון. הכרת הגורמים השונים וזיהוי של הגורמים המשמעותיים יוכלו לעזור לכוון את הטיפול המתאים.