השפות הגרמאניות שונות משפות הודו-אירופיות אחרות על ידי מאפיין, בדיוק משמרת העיצור "הגרמני", המובחנת במחקרים גרמניים כ"ראשונה "משינוי צליל" שני "שלאחר מכן.
הסדר של מיקור-חוץ ו"יחסים "(לא רק) של קבוצות השפה המערבית-הודו-אירופיות בלטו-סלאבית, גרמנית, קלטית ואיטלקית נותר במחלוקת. ישנם תומכים ומתנגדים לכל מערכת יחסים קרובה דו כיוונית.
כמה חוקרים חושדים כי פרוטו-גרמנית הקימה קבוצת ניבים בשפות מערב הודו-אירופה עם מקדימי השפות הבלטיות והסלביות. צורות קדם-גרמניות אלה כבר היו יכולות להתקיים בסוף האלף השלישי ותחילת המאה השנייה לפני הספירה. כרם נקטה בעמדת ביניים בין הקלטים-איטלקים בדרום-מערב לבין בולטוסלאווישן בדרום-מזרח בהתאם למיקומם הגאוגרפי. הפרוטו-גרמני נפרד אז מקבוצה זו, שלאחריה הוא מראה אינטראקציות ברורות עם שפות פיניות מוקדמות.
השפה הגרמאנים פרוטו (המכונה גם "פרוטו-גרמני" או "Gemeingermanisch") שוחזר ברובו על ידי השוואות לשוניות. אומרים כי צורה קדומה מפותחת כ- 100 לפני הספירה. לפני הספירה, נותרה אחידה יחסית בתקופה הגרמנית הנפוצה.
הגרמנית המקורית התפתחה אולי באלף השני לפני הספירה. לפני הספירה, בערך באלף הראשון בערך סביב הים הבלטי המערבי. הדוברים ברמת שפה זו מכונים גרמנים ללא קשר לראיות אתנוולוגיות וגאוגרפיות. בגלל היעדר הפניות טקסטואליות, לא ניתן לומר דבר מדויק לגבי תיארוך השפה הגרמנית המקורית.
השבטים הגרמאניים התפשטו עד המאה הראשונה לפני הספירה. לפני הספירה התגברה אזור השפה המקורית לדרום ומערב אירופה המרכזית. כאן הם עקרו את הקלטים ואת שפתם עד הנהרות הריין והדנובה, שיצרו כעת את זרמי הגבול לגאלי הקלטי וגם לרהטיה הקלטית.
מאז סביב המאה השנייה לספירה, השתמשו השבטים הגרמאניים בדמויות שלהם, הרונים. מה שנקרא פות'ארק הוותיק יותר הגיח, צורה מוקדמת של שורת הרונות שהייתה בשימוש עד לסביבות 750 לספירה. לתנ"ך הגותי המסורתי של המאה הרביעית יש תסריט משלו, כלומר האלף-בית הגותי שפותח על ידי הבישוף וולפילה.