אזורי נמיביה של ימינו ופרובינציה הכף לא הושפעו מהתנחלות הבנטו לפני המאה ה -17. כשיאן ואן רייבק עלה לחוף בקיימת התקווה הטובה בסביבות שנת 1652 והקים את קייפטאון, הוא לא מצא שם שום בנטו, שכן אזור ההתיישבות שלהם החל רק 700 ק"מ צפונית-מזרחית למושבה החדשה שלו. שכנים ילידים של המתיישבים הלבנים הראשונים היו סן וכוי צ'וי. בגלל זרם המתיישבים האירופאים, שצאצאיהם ידועים כיום כ אפריקאים (גם: בורים), מושבת הכף התפשטה לאט לאט והקוי צ'וי נהיה תלוי יותר ויותר בבוראים. רק בסביבות שנת 1770 נתקלו הבורים בראשונה בבנטו. מושבת הכף נכנסה לשלטון בריטי לראשונה בשנת 1795 ולבסוף בשנת 1806.
בתחילת המאה ה -19 היו תנועות נודדות של הבורים והבנטו כאחד, מה שהביא לסכסוכים מזוינים בין הקבוצות ושדחפו את הקויסן לקאלחרי: מאז 1816 שליט זולו שאקה בנה ארגון צבאי הדוק והתחיל להכניע את עמי הבנטו הסמוכים אחרים בדם, מה שגרם להם לבנות מחדש ולברוח (Mfecane). עם חוק הביטול משנת 1833, בוטלה העבדות בכל רחבי האימפריה הבריטית, כולל מושבת הכף. משנת 1835 ואילך עזבו בווררים רבים את מושבת הכף, עברו לצפון-מזרח כווורטרקר והקימו בה רפובליקות חדשות.