תיאוריית יחסי אובייקט (Object relations theory) היא גישה פסיכואנליטית, המתייחסת להתפתחות הנפשית האנושית כפונקציה של תהליכים ראשוניים. לפי תפיסה זו, עיצוב הנפש מתבסס על הפנמתם ורישומם התוך-נפשי של תהליכים מוקדמים, לצד ההגנות הנוצרות מול רישומים ומיפוי נפשי שלהם. הטמעה זו מיתרגמת לשפה, באמצעותה מובנות מערכות יחסים בחיים הבוגרים. בהמשך לגישה הפסיכואנליטית של פרויד, הלכו ממשיכי דרכו, הנאו-פרוידינאים, כמה צעדים קדימה, מהתיאוריה הדחפית לעבר הדיאדה. מהמטפל כ״מנתח״ אל דינמיקה טיפולית של יחסים בין אם לילד, בין מטפל למטופל.