בס"ד תשובה, נקדים ונאמר שהמתאבל על שאר קרובים – מסתפר לאחר שלושים יום, ואילו האבל על אביו ועל אמו – צריך שיגערו בו חבריו נוסף על השלושים יום. כך שאבלות על אם חמורה יותר. וממילא כל מה שהרגל מבטל גזירת שלושים הוא דווקא אם היה אבל על שאר קרובים, אבל אם היה אבל על הוריו, אין הרגל מבטל גזירת שלושים, שהוא תלוי בגערת אחרים. וכך פסק מרן שו"ע (יו"ד סימן שצט,ד). והאחרונים מוסיפים שאפילו חל יום השלושים ערב הרגל ולא גערו בו, אין להסתפר. כיוון שצריך שלושים וגערה.   כל זה במקרה רגיל של אבלות אחת. אבל לגבי שאלתך כאן "תכפוהו אבליו" בזה אחר זה בר מינן, וכמובא בגמרא ובפוסקים (שאביא לפניכם בפסקה הבאה). ועוד היה אסור בגילוח טרם אבלות הראשונה מפני ספירת העומר.   הגמרא (מו"ק יז:) אומרת אבל שמתו כמה מקרוביו בזה אחר זה – יכול להקל בתספורת בתוך שבעה שלו, ורק יעשה שינוי מדרך התספורת הרגילה. ואם לפני האבלות היה מנוע מלהסתפר מכל סיבה שהיא – והשו"ע (או"ח תקל"א,ד) מונה את הסיבות: בגלל שהיה בשבי, או במדינת הים, או שחזר בערב החג ולא היה לו שהות להתספר לפני החג וכולי – אז מותר לו להסתפר בתוך שבעת ימי אבלו, כרגיל בלי שום שינוי. וכאן היה מנוע מלהסתפר לפני האבלות הראשונה, מפני ספירת העומר.   וכן פסק מרן שולחן ערוך (יו"ד שצ,ג) על פי הרמב"ן. וזה לשונו: כל אותם שאמרו מותר לגלח בחול המועד, אם אירעו אחד מאלו קודם האבילות, ונכנס מיד תוך האבל, אסור לגלח. אבל אם אירעו אחד מאלו, ותכפוהו מיד שני אבלות זה אחר זה, מגלח כדרכו, בין בתער בין במספרים, ואפילו תוך שבעה. ואדם אחד שתכפוהו אביליו זה אחר זה, מיקל שערו בתער אבל לא במספרים. (ובלבד שיעשנו בצינעא) (ב"י בשם הרמב"ן).   נראה לכאורה שהמקרה המובא בגמרא הוא המקרה שלפנינו, אך יש מקום להתלבט – שמא כאן חמור הדבר יותר שהרי האבלות הנוספת הייתה על אימו, וכל דברי הגמרא להקל דווקא שסיים אבלות על שאר קרוביו ורק אז ניתן להקל. אמנם הצד השני להקל שהרי מרן השו"ע הנ"ל לא חילק בין סוגי האבלות. וכאשר חלים שתי אבלויות בזה אחר זה, שקדמו להם ימים שהיו אסורים בתספורת – יש להקל בתספורת אפילו בתוך השלושים.   וכך שאלתי הלכה למעשה את רבותי. חלקם הסכימו עם דברי. אך מורי ורבי הרה"ג יעקב סבתו שליט"א הסכים להתיר מכיוון אחר בלבד. והוא שכאן סיום השלושים על אחותו – של השואל – חל בערב חג השבועות. לדעתו, אחרת לא יהיה ניתן להקל. שהרי בשו"ת הלכות קטנות (ח"א סימן רפ"ה) דיבר על מקרה דומה לשאלתנו: שנפטר קרובו ואח"כ אימו והתיר לגלח בימי חול המועד. מדבריו דייק בעל זרע אמת (ח"ב סי' קנד עמ' קעה: ד"ה ודע)  שבערב הרגל היה אסור לו לגלח, והתיר לו רק בחול המועד כי צריך שלושים יום שעברו מאז פטירת אב ואם. וכ"כ בשו"ת מעט מים סי' טו (כט:) באמצע תשובתו שאע"פ שהיה נראה לו מסברא להקל בגערה כל שלא הסתפר כבר ל' יום אע"פ שלא עברו ל' יום על אב ואם מחמת שכבר יש בו די שיער ששייך בו גערה, אבל כתב שאינו כן כי נראה מדברי ההלכות קטנות הנ"ל והזרע אמת הנ"ל שאינו יכול לעשות כן. ועוד דייק כן מתשובת בני אברהם סי' יג.  אולם בסוף תשובתו שם כתב שחוזר בו בכל זה מחמת מה שכתב בספרו שיורי טהרה (מערכת א אותיות פה וקלג-קלד) ששם יוצא שיש היתר לגלח בערב הרגל, (ע"פ דברי הרז"ה שהביא את דברי רב האי גאון) ושבתכפוהו אביליו יש להורות כמי שמיקל דהלכה כדברי המיקל באבל. אמנם הוסיף שישנה הגילוח ממה שרגילים לגלח. ואמנם אילו היה מדובר בסתם רגל בתוך שלושים לא נוכל להקל על סמך דברי השיורי טהרה, שהרי  מרן השולחן ערוך  לא סובר כן – שלא מספיק גערה בתוך שלושים אפילו אם זה ערב הרגל – וכדברי מרן עושים הלכה למעשה בדרך כלל. אבל כאן שתכפוהו אבליו וגם לא הסתפר עוד מזמן ספירת העומר וגם הוא ערב הרגל עם גערת חברים בזה נראה שנוכל נסמוך על דבריו להקל. הרה"ג אליהו ביטון שליט"א הוסיף על דברנו בעיה נוספת והיא בעיית מראית העין, שיראו אותם מגולחים בתוך השלושים על אימם.   לכן נראה לומר שמעיקר הדין ניתן להקל לאבלים אלו להתגלח בערב חג השבועות הבעל"ט שהוא סיום השלושים לאחותם ובתנאי שיגערו בהם, ולמרות שנמצאים בתוך השלושים על אימם. והמחמירים תע"ב.     בברכת התורה והארץ, איתמר לוי.