Lyhyt vastaus on ei, mutta ehkäpä asiaa pitää avata hieman enemmän. ”Mässäily” jakaa voimakkaasti ihmisten mielipiteitä ja varmasti syystäkin. Joidenkin mielestä uhrien vammojen ja heidän kokemansa väkivallan kuvailu on turhaa mässäilyä ja epäkunnioittavaa. Toiset taas arvostavat tapauksien rehellistä käsittelyä. Vaikka hyvän maun ympärille voidaankin piirtää laveita reunaehtoja, on itse mässäily lopulta puhtaasti mielipideasia. Siitäkin huolimatta, että tapauksissa voi olla paljonkin samankaltaisuuksia, aggression laatu ja kesto voivat poiketa merkittävästikin toisistaan. Uhrien järkyttävät kokemukset ovat aina uniikkeja. Tämä on tietenkin itsestään selvää, koska jo täysin identtistä väkivaltaa kärsivien ihmisten kokema subjektiivinen kipu ja ahdistus eivät ole koskaan vertailukelpoisia keskenään. Tästä syystä olisi mielestäni suorastaan loukkaus uhreja kohtaan niputtaa kaikkien kokema kärsimys geneeristen lauseiden taakse kuten: ”Uhri koki silmitöntä/pitkäkestoista väkivaltaa.” tms. Mielestäni valkopestyt lauseet vain mitätöivät uhrien kokemuksen pahimmalla mahdollisella tavalla. Oman näkemykseni mukaan uhrin kokema henkinen/fyysinen kipu ja itse rikoksen tekijän ”pahuus” löytyvät juuri näistä järkyttävistä yksityiskohdista. En jeesustele tekeväni uhreille tai heidän tarinoilleen kunniaa. Se olisi tekopyhyyttä pahimmillaan. Mutta pyrin toden totta kertomaan heidän tarinansa kaunistelematta – sellaisena kuin se tapahtui. Kaikki eivät tietenkään halua kuulla näitä yksityiskohtia ja se on täysin ymmärrettävää. Tästä syystä olenkin parhaani mukaan yrittänyt pystytellä näkyviä varoitusmerkkejä matkan varrelle, jotta herkästi järkyttyvät ihmiset eivät altistuisi raa’alle materiaalille. Haluan toki herättää kuulijoissa erilaisia tuntemuksia, mutta tarkoitukseni ei ole loukata, ärsyttää tai shokeerata ketään.