Ihmiselle, jolla ei ole edellytyksiä saada kansainvälistä suojelua tai muuta oleskelulupaa, on velvollisuus palata kotimaahansa. Hänelle annetaan ensisijaisesti mahdollisuus palata kotimaansa vapaaehtoisesti. Se on inhimillisin tapa ja palaajan kannalta paras ratkaisu.
Vapaaehtoinen paluu voidaan myös toteuttaa viranomaisten järjestämänä avustettuna paluuna. Maahanmuuttoviraston yhteistyökumppani avustetussa vapaaehtoisessa paluussa on kansainvälinen siirtolaisuusjärjestö IOM. Palaajalle maksetaan paluuliput, paikallinen IOM on usein palaajaa vastassa ja palaajan on mahdollista saada taloudellista tai aineellista tukea, jolla aloittaa elämä kotimaassa uudelleen. Tuen avulla voi esimerkiksi aloittaa opiskelun tai tukea voi käyttää pienyrityksen perustamiseen.
Jos ihminen ei suostu noudattamaan palautuspäätöstä vapaaehtoisesti, palauttaminen siirtyy poliisin tehtäväksi. Poliisin lakisääteinen tehtävä on huolehtia siitä, että Suomessa ei oleskele ihmisiä, joilla ei ole siihen laillista oikeutta.
Poliisi voi palauttaa ihmisen joko valvottuna tai saatettuna. Valtaosa poliisin toteuttamista palautuksista tapahtuu normaaleilla reittilennoilla. Osa palautuslennoista on tilauslentoja, joilla on mukana riittävä määrä poliiseja varmistamassa turvallisuutta.
Palautus saatettuna on yleensä viimeinen keino, jos mikään muu tapa ei ole mahdollinen. Useimmiten saattamalla tapahtuvaan palautukseen ei liity minkäänlaista fyysistä pakottamista, minkä vuoksi siitä käytetty pakkopalautus-sana antaa virheellisen kuvan. ”Pakko” viittaa palautuksen yhteydessä ensisijaisesti siihen, että palautettavalla ei ole muita vaihtoehtoja kuin noudattaa poliisin järjestelyjä palaamiseen liittyen.
Yhdenvertaisuusvaltuutettu valvoo palautuksia, ja valtuutetun toimiston virkamies voi tarvittaessa osallistua myös lennolle.
Palautus voi lykkääntyä muun muassa terveydellisistä syistä. Tällöin palautusta voidaan lykätä ja henkilölle voidaan myöntää tilapäinen oleskelulupa, jos lykkäys on pidempiaikainen.