Jeg har læst i brevkassen om folk, der overvejer kontakt til biologisk familie, og vil fortælle om min oplevelse. Jeg er født i 1944 af en 16-årig mor, hvis kontakt med min far sluttede kort efter min fødsel. Mine forældre blev senere gift hver for sig. I min mors nye ægteskab fik jeg en dejlig far og to søstre. Min biologiske far fik tre børn og et bonusbarn. Jeg har altid vidst, hvem min biologiske far var og haft et billede af ham, men blev forklaret, at det ikke var sikkert, at hans børn kendte noget til mig, hvilket var tilfældet. Det fik de at vide ved hans død mange år senere. Den ældste søn ville gerne møde mig. Han kendte en i min familie og havde hørt, at jeg var let at tale med, og at jeg kendte til min biologiske fars familie. Efter nogen tid modtog jeg en mail fra den ældste søn, hvor han fortalte om sin familie, og at han gerne ville møde mig. Jeg kom på besøg hos dem, og vi er kommet sammen siden, vi ligner hinanden på mange måder og har det godt sammen. Jeg har også mødt de andre søskende og har det fint med dem, når vi mødes hos min bror. Han er rigtig ærgerlig over, at han fik det at vide så sent. Jeg forstår ikke dem, der skriver til dig, at de ikke vil opsøge biologiske forældre. De fleste vil gerne kende det ophav, de er ud af, så jeg forstår godt de adopteredes ønske. Det kunne blive til glæde for alle parter, jeg er i hvert fald lykkelig for, at min bror tog kontakt til mig.