Alle sanseimpulserne og frygtreaktionerne sendes op til hjernebarken, hvor der sker en automatisk sansebearbejdning. Hvis reaktionerne gentager sig, bliver der lavet ”et spor” i hjernen, så hjernen reagerer automatisk, når en lignende situation opstår igen. Det bliver efterfølgende en ubevidst frygtreaktion, hvor man ikke er bevidst om, hvad det er, man er bange for.
Når der er tale om noget, der er virkelig farligt, er det en kæmpe fordel, at hjernen på den måde reagerer automatisk. Men der bliver også lagret ufarlige ting, som om de var farlige, fx eksamener eller edderkopper. Hvis vi er bevidste og opmærksomme, kan vi undgå, at de ufarlige ting lagres som farlige.
Under 1 % af alle sanseimpulser når frem til vores bevidsthed eller vores tænkeevne, som er placeret i dorsolateral præfrontal cortex. Hvis vi her når at vurdere situationen, fx: ”Den lillebitte edderkop er jo ikke farlig”, kan man undgå, at det bliver lagret som en automatisk frygtreaktion.
Dette er en meget simpel beskrivelse af, hvordan angst opstår, men forståelsen er vigtig, idet man kan undgå at lagre ny angst, hvis man hele tiden er opmærksom på sine egne frygtreaktioner og korrigerer dem, hvis de reagerer på noget, som reelt ikke er farligt.