Det er en meget, meget stor opgave, du har sat dig selv på. At være forældre til børn med særlige udfordringer er en kæmpe opgave, og at være bonusforældre til en så udfordret dreng er måske endnu sværere. For du skal finde ind til kærligheden midt i det kaos, du befinder dig i. Du skal ikke være flov. Jeg synes, du gør dig nogle ordentlige, sobre overvejelser. Det betyder ikke, at du er et dårligt menneske, at du ikke er rummelig, at du er egoistisk, ikke kan lide børn eller noget som helst andet. Det betyder, at du står et svært sted. I er som par nødt til at tale længe og sagligt om det her. Det lyder, som om din kæreste er ret fin at tale med, så du må åbne for dine følelser, og så må I drøfte de muligheder, der er. Tre måneder er slet ikke nok til at finde ro med den opgave, men måske er det nok til at afklare, at du ikke vil påtage dig opgaven. Du må ikke bebrejde dig selv, at du ikke kan rumme det. Du føler, dit eget fundament vakler, og at din egen søn kommer i klemme, hvilket selvfølgelig gør dig urolig. Jeg kan ikke sige, hvad du skal gøre, og hvordan du kan træffe en beslutning. Jeg synes, det er reelt at kapitulere og give slip på drømmen, fordi det bliver for svært. Det er samtidig også en mulighed at blive, men så vil det være godt at få hjælp udefra. Måske skal I i terapi sammen og få redskaber til at takle jeres udfordringer, og det kommer til at kræve tålmodighed og år med op- og nedture. Og så kræver det, at du får luft for dine følelser, og at din kæreste imødekommer dem. Det lyder lige nu, som om du putter dig og flygter lidt, både fysisk og mentalt. Din kæreste lyder som en god og kærlig far, han lyder også forstående, og derfor synes jeg, du skal hoppe ud i de nødvendige, dybe samtaler. Du skal nok også være åben om, at du ikke ved, hvad udfaldet bliver, så han ikke tror, du arbejder på at få det til at fungere – og så pludselig bakker ud. I dit brev læser jeg ikke, at du ikke har både kærlighed, forståelse og omsorg for den lille dreng, men jeg læser, at du synes, det hele er megasvært. Du skal ikke skamme dig over at føle sådan. Det er okay. Jeg ønsker dig virkelig held og lykke, og du er velkommen til at skrive igen.