Dommen omhandler to problemstillinger dels 1) om lejeren var bundet af et tillæg til lejekontrakten og dels 2) hvorvidt lejer kunne pålægges at betale særskilt for renovation direkte til renovationsselskabet. Den sidstnævnte tvist er netop det der vil blive behandlet.   Forskellen mellem 2017- afgørelsen, som er behandlet ovenfor, og denne 2020- afgørelse er, at tvisten her omhandler særskilt opkrævning af renovation fra udlejer som betaling direkte til renovationsselskabet, hvorimod 2017- afgørelsen omhandler særskilt opkrævning af renovation til udlejer som en refundering udover huslejen.    Udlejer gør gældende, at man ikke kan sidestille tidligere retspraksis, der vedrører spørgsmålet om, at en udlejer ikke kan kræve, at lejer refunderer udlejers udgifter til renovation af huslejen med en opkrævning direkte til renovationsselskabet.    Højesteret var imidlertid ikke enig. Højesteret finder: “at en aftale mellem udlejer og lejer om, at lejer særskilt skal betale udgifter til renovation direkte til renovationsselskabet, må sidestilles med, at der skal ske særskilt betaling herfor som et tillæg til huslejen”.   På den baggrund finder Højesteret, at opkrævning reelt er et udtryk for, at lejerne skal pålægges at betale en driftsudgift, som påhviler udlejer, og som udlejer ikke kan kræve betalt ud over lejen. Højesteret gav herefter lejerne medhold i, at de ikke var forpligtet til at betale renovation udover huslejen direkte til renovationsselskabet.