Dommen handlede om hvorvidt udlejer var berettiget til at notere i lejekontrakten, at renovation skulle betales særskilt. For at afgøre dette spørgsmål refererede højesteret til afgørelsen d. 30. Juni 2009, som er beskrevet ovenfor.    Udlejeren gjorde gældende, at lejelovgivningens regler om ejendommens afgifter (LL) og nødvendige driftsudgifter (BRL), som skal indgå i lejen, kan fraviges ved aftale mellem udlejer og lejer, hvorfor kravet om lovhjemmel i 2009- dommen ikke er gældende i deres tilfælde.    Højesteret var imidlertid ikke enig. Fravigeligheden fra lejelovgivningen må forstås sådan, at der kan aftales en husleje som overstiger det lejedes værdi, herunder med andre reguleringsformer end dem, der fremgår af loven. Fravigeligheden indebærer imidlertid ikke, at det kan aftales mellem lejer og udlejer hvilke driftsudgifter der skal indgå i huslejen, og hvilke der kan kræves særskilt refunderet som tillæg til huslejen.    Højesteret kommer derfor frem til samme resultat som 2009-dommen om konkluderer, at der ikke er hjemmel til at aftale, at der skal ske særskilt betaling for renovation som et tillæg til huslejen. Lejerne fik derfor medhold i sagen.