Den 1. maj handler normalt om at manifestere et fysisk fællesskab og et værdifællesskab blandt lønmodtagere i bred forstand. I år føles det lidt anderledes.
Det føles som om, vi manifesterer et ikke-fysisk fællesskab på tværs af det danske samfund imod den fælles fjende, Covid-19, der ikke bare hærger vores kroppe, men også vores arbejdsmarked.
Langt den overvejende del af danskerne er blevet bevidste om og genbekræftet i troen på, at et stærkt samfund og det at gøre tingene i fællesskab er en forudsætning for det gode liv. Var kollektivet ikke trådt til, ville meget have set værre ud, end det gør for både lønmodtagere og arbejdsgivere. Virksomheder ville være gået ned i et større omfang, og ledighedskøen ville have være endnu længere, end tilfældet er.
Det er det, fællesskabet og et stærkt samfund kan. Det kan løse store udfordringer, som langt overstiger den enkeltes muligheder for at gøre det samme. Men fællesskabet og det stærke samfund kræver også noget til gengæld. Det kræver loyalitet fra dem, der deltager og som får hjælp. Det må vi derfor insistere på sker, og derfor er det vigtigt, at alle progressive kræfter i Østjylland står sammen om at finde løsninger, som både er holdbare, virksomme og frem for alt løsninger, der ikke medvirker til at øge uligheden.