Udstykning af parceller til parcelhuse blev i Danmark fastlagt ved parcelsalgsloven af 30. juni 1922. Lovens anvendelsesområde var uklart, der var end ikke fastsat faste bestemmelser for hvilke kommuner, der havde pligt til at anvende loven, eller under hvilke omstændigheder, loven skulle anvendes. Kun var det fastsat, at hvis en kommune havde besluttet at tage loven i brug, så skulle den anvendes ved parcelinddeling af arealer på over 2.000 m2. Senere blev loven suppleret med bestemmelser i landsbyggeloven af 1960 og i udstykningsloven af 1963.