I de vestlige magters opgør med protektionisme efter Den Anden Verdenskrig indgik de en aftale med hinanden i 1947 om at reducere toldafgifter. Aftalen hed General Agreement on Tariffs and Trade, men går under forkortelsen GATT.
Vestmagternes told blev således presset ned fra et gennemsnit på mellem 20 og 30 procent til mellem tre og syv procent.
En reduktion af told var imidlertid ikke nok til at styrke frihandel. Derfor oprettede man under FN det organ, som hed UNCTAD. Det skulle være mere omfattende både i form af tiltag, som skulle fremme frihandel, og i antallet af lande, der skulle være en del af det nye organ.
UNCTAD levede dog aldrig op til ambitionerne. Dels på grund af Den Kolde Krig og dels fordi de fleste af verdens lande i efterkrigstiden var ekstremt fattige, og de mente, at hel eller delvis protektionisme var nødvendig for at hive dem op af fattigdommen.
I 1995 blev der gjort endnu et forsøg med oprettelsen af WTO. Det skulle føre tankerne fra UNCTAD videre, men i en ny kontekst. Verden havde jo ændret sig meget efter østblokkens fald, den teknologiske udvikling og liberaliseringerne af finansmarkederne.
Alle medlemslande af WTO har skrevet under på at følge nogle regler for frihandel. Et af hovedformålene er at undgå handelskrige.
WTO har dog ingen domstol og kan derfor ikke straffe et medlemsland, hvis det bryder reglerne.