På dette område gælder som udgangspunkt retsgrundlaget i EU-direktivet 2011/7/EU om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner. Dette direktiv har til formål at sikre hurtigere betaling af udestående faktura. Dette direktiv pålægger EU-landene nye rettigheder og pligter ved manglende eller forsinket betaling. For kreditorer og debitor betyder dette følgende:
Faktura til private virksomheder regnes automatisk som forsinket betaling 30 dage efter betalingsfristen er overskredet. Betalingsfrister på over 60 dage er kun tilladt i undtagelsestilfælde. Opstår der alligevel betalingsforsinkelser, kan kreditoren afkræve skyldner betaling for bestemte udgifter til inddrivelsen af sit udestående samt morarenter.
Disse inddrivelsesudgifter kan omfatte rykkerudgifter samt udgifter til inkasso, advokat eller udstedelse af betalingspålæg. For kreditorerne betyder dette, at de kan lade inkassoudgifterne dække af debitor. Udgifterne dækket af disse retningslinjer omfatter også slutgebyret ved succesfuld inddrivelse. Det vil sige, at kreditor kan pålægge skyldner at betale samtlige inkassoudgifter, herunder grundgebyret plus slutpræmien ved succesfuld inddrivelse, forudsat at betalingen betales for sent og at skyldneren bærer ansvaret for dette.
Her er det vigtigt at være opmærksom på, at disse regler kun gælder for faktura vedrørende
kontraktligt indgåede serviceydelser, dvs. ikke for f.eks. skader eller dobbeltbetalinger.
Herudover skal det kunne bevises, at betalingsfristen er overskredet, ligesom
debitor skal have sæde inden for EU.
En betalingspåmindelse eller lignende betalingsopfordring fra kreditoren er ikke længere nødvendig. Den kan dog udstedes frivilligt og er stadig en anbefalelsesværdig fremgangsmåde, der forhåbentligt kan forhindre sagen i overhovedet at eskalere til inkasso.