Jeg er ikke jurist eller journalist, men jeg skal prøve at svare så fyldestgørende, jeg kan, ud fra egne erfaringer. Jeg forstår godt, at du er påvirket af den nye omtale. Man har jo som offer – og det gælder i øvrigt også gerningsmanden – et ønske om, at en sag ikke fortsætter med at blive omtalt i det uendelige. Langt de fleste straffesager forsvinder i erindringen hos befolkningen og medierne, men fortsætter selvfølgelig med at fylde hos de involverede parter. Jo mere spektakulær og omtalt en sag er, desto sværere har den imidlertid ved helt at blive glemt. Åbenhed i retsplejen Der er mange eksempler på gamle kriminalsager, som bliver ved med at være interessante af den ene eller anden grund, og som bliver ved med at blive omtalt. Vi har åbenhed i retsplejen i Danmark, og det betyder, at straffesager som udgangspunkt kan overværes i retten af både almindelige mennesker og journalister, og sagerne kan omtales i medierne. Selvfølgelig med begrænsninger afhængig af sagen og dens detaljer. I de fleste tilfælde er det en avis, et medie, der lang tid efter igen omtaler en sag, ofte i forbindelse med en årsdag for forbrydelsen eller lignende, men faktisk kan det jo også være i forbindelse med en bogudgivelse eller en tv-udsendelse. Nogle gange er det endda tidligere politichefer, der udgiver bøger om deres sager. Det har også jeg gjort. Og så man nøje overveje spørgsmål omkring tavshedspligt, anonymisering af navne og steder, relevans, aktualitet, samtykke, etik, væsentlighed og meget andet. God pressestil Jeg er ret sikker på, at medierne godt må omtale en sag mange år efter uden at orientere parterne om det. Det ville dog være god pressestil at gøre det. Sagens detaljer må som udgangspunkt bringes, hvis ikke de er hemmelige. Man må altså ikke omtale detaljer, der er kommet frem i lukkede retsmøder. Men alt, der har været fremme i retten, må i udgangspunktet bruges og omtales, medmindre det er personfølsomt. Og i forhold til dit tilfælde gælder det, som jeg ser det, både den journalist, der har skrevet bogen, samt den journalist, der i sin avis omtaler bogen og dens detaljer. Navneforbud Med hensyn til dine rettigheder som offer er det lidt tåget. Jeg vil bestemt mene, at det oprindelige navneforbud stadig må gælde for dig som offer. Det er anderledes for gerningsmanden, hvor et eventuelt navneforbud typisk vil blive ophævet ved endelig dom. Hvis din sag drejer sig om overfald og røveri, hvor dit navn og måske bopæl har været fremme i retten dengang, må man formentlig også nævne navn og bopæl igen, men ellers ikke. Presseetisk skal der selvfølgelig være en god grund. Et offers navn og adresse er jo sjældent nødvendigt og relevant at bringe i forbindelse med omtalen af en gammel sag. Var der tale om en sædelighedssag, gælder navneforbuddet for dig formentlig stadigvæk. Kontakt mediet Hvis noget i forbindelse med avisomtalen nu generer dig, vil jeg opfordre dig til at kontakte avisen og bede dem fjerne de personlige oplysninger i artiklen på nettet. I den trykte avis er det jo nok for sent. Mange journalister og chefredaktører vil nok følge sådan en henstilling, men ikke alle. Du havde formentlig en bistandsadvokat under sagen. Du kan eventuelt kontakte den pågældende eller en anden advokat for at få yderligere rådgivning om, hvordan du bedst forholder dig til den nuværende situation.