Homeopatie patří k empirickému léčení. Zatím nelze vědecky doložit jak přesně působí. Možná za to může “pomalost” aplikace vědeckých objevů do medicíny. Možná neochota současného hlavního léčebného proudu se tím vůbec zabývat.  Možná nedostatek odvahy lékařů nejít vyšlapanými cestami, ale řídit se efektivitou a bezpečností léčby.
V každém případě homeopatie díky účinnosti, nízkým nákladům a bezpečnosti ze světa medicíny nemizí.
Historicky získala zasloužený kredit při léčbě a profylaxi cholery v první polovině 19. století ((1831, 1849), kdy efekt byl naprosto nezpochybnitelný a statisticky prokázaný.
Od té doby zaznamenala homeopatie statisticky doložitelné úspěchy v prevenci i léčbě dalších těžkých epidemií : spály (1799, 1838 Prusko), poliomyelitidy (1800 USA, 1850 Jižní Afrika, 1957, 1985 Brazílie), horečky Dengue (1996, 2012-2013 Indie, 2006 Kuba, 2001, 2007, 2008-2010 Briazílie, 2010 Srí Lanka, 2014 Thajsko), záškrtu (1932, 1941, 1947 Francie), leptospirózy (2007-8, 2014 Kuba), malárie (r. 2014 proběhla studie in vivo na myších s použitím homeopatckého antimalarického komplexu se závěrem:  „Tato studie potvrzuje účinnost této kombince léků proti Plasmodiu berhei in vivo a zároveň konstatuje bezpečnost tohoto preparátu ve vztahu k funkci jater a ledvin hostitele“) a dalších včetně studií účinnosti homeopatické prevence virových onemocnění.
Používání homepatie předcházelo mnohaleté zkoumání symptomů u dobrovolníků po podání subtoxických až toxických dávek různých látek rostlinného, minerálního nebo živočišného původu a jejich následné katalogizování v obsáhlých repertoriích.
Následně bylo empiricky zjištěno, že po naředění a dynamizaci těchto látek se jejich léčebný potenciál – schopnost vyvolat rezonanci –  zvyšuje.
Oba empirické údaje se využívají v homeopatické léčbě.