Vývoj vakcíny nezačal ani zdaleka od nuly. Na světě existuje totiž mnoho koronavirů, které se i v minulosti běžně vyskytovaly i na území ČR. Díky příbuznosti těchto podtypů mohli vědci při vývoji nové vakcíny použít poznatků z vývoje předchozích vakcín, a především informací ohledně vlastností koronavirové “rodiny” jako takové. Ve chvíli, kdy se začátkem roku objevil nový koronavirus s pandemickým potenciálem, vědci tak mohli stavět na již dlouhá léta probíhajícím výzkumu. Díky dřívějším poznatkům totiž věděli, na jakou součást virové částice se zaměřit a současně jaká je genetická informace této nové varianty a uplatnit tyto vědomosti při vývoji vakcíny. I když proces vývoje vakcín trvá běžně velmi dlouho, velká část z tohoto času jsou různé prodlevy převážně administrativního charakteru. Tentokrát byly mnohé byrokratické úkony výrazně urychleny a s nimi i vývoj současné vakcíny. Testování účinnosti, bezpečnosti a případných nežádoucích účinků proběhlo zcela běžným způsobem.