Pokud jde o míšení minulého a přítomného času v podmínkové větě, je to nejen přípustné, ale někdy i nutné, v závislosti na typu vyjádřené podmínky. Ve druhé podmíněné větě například klauzule 'if' používá prostý minulý čas, zatímco hlavní věta používá přítomnou podmíněnou větu ("Kdybych měl milion dolarů, cestoval bych po světě"). Tato směs časů správně vyjadřuje současný neskutečný stav. Je však důležité použít správnou kombinaci času, aby věta přesně odpovídala časovému rámci a realitě diskutovaného stavu. Pochopení specifických pravidel pro každý podmíněný typ je nezbytné pro efektivní míchání časů v těchto strukturách.