Obecně se při provádění nevodné titrace vyskytují tři hlavní problémy s elektrodami. Zaprvé je zde problém vodného elektrolytu s nevodným rozpouštědlem. Tento problém se snadno vyřeší výměnou elektrolytu v elektrodě. Druhý problém se týká skutečnosti, že vzorek je nevodivý, což vede k nedokonalému elektrickému obvodu mezi měřicím a referenčním poločlánkem či částí elektrody, jsou-li kombinovány. To vede k rušivému signálu, zejména při použití senzoru se standardní keramickou diafragmou v referenci. Částečným řešením tohoto problému je použití senzoru s diafragmou v objímce, například senzor DGi113. Tento senzor využívá jako standardní elektrolyt LiCl v etanolu a místo keramické diafragmy má polymerovou objímku, což zajišťuje větší kontaktní plochu mezi pracovní a referenční částí, a tudíž i větší rušení. Třetí problém není problém přímo elektrody, ale spíše manipulace se senzorem. Aby skleněný senzor (pH) fungoval správně, je nezbytné, aby byla skleněná membrána (banička elektrody) hydratovaná. Toho se dosahuje kondiciováním elektrody deionizovanou vodou. Během nevodné titrace se tato membrána postupně dehydratuje, což oslabuje odpověď elektrody. V zájmu předejití tomuto problému nebo jeho nápravy je třeba elektrodu pravidelně opakovaně kondiciovat namáčením ve vodě.