Els primers incubadors per a cultiu embrionari eren de gran grandària i els embrions de tots els pacients s'emmagatzemaven en el mateix espai. Per això, quan s'havien d'extreure els embrions d'una pacient per a visualitzar-los al microscopi o per a fer la transferència, les condicions de temperatura i de gasos s'alteraven de manera transitòria, i això podia afectar a tots els embrions.
Més recentment s'han desenvolupat els incubadors tipus “benchtop” o “sandvitxera”. Aquests compten amb compartiments individualitzats per a cada pacient, de manera que l'obertura d'un no afecta als altres. A més, les condicions de cultiu són molt millors que amb els primers incubadors, ja que treballen a baixes pressions d'oxigen, per la qual cosa imiten molt millor les condicions del cos humà.
La diferència d'aquests incubadors amb el Embryoscope o altres tipus d'incubadors time-lapse, és que aquests no tenen una cambra incorporada, per la qual cosa si es desitja monitorar el desenvolupament dels embrions és necessari extreure'ls de l'incubador per a mirar-los al microscopi.