Макар и много рядко, при 1-3% от болните настъпва инфектиране в тъканите около поставената ендопротеза. Инфекциите са екзогенни и ендогенни. Има болни, които са предразположени към инфекции, но за жалост това не може да се предвиди напълно. Най-рискови са хората с хипотиреоидизъм, диабет и др., но понякога и при напълно „здрави“ хора инфекция възниква и лечението е трудно. Възможно е причината да е ендогенна – микробно огнище в тялото. Понякога е възможно и екзогенна причина. По-често инфекции възникват в натоварени операционни зали с много дейност, движение и хора. По-рядко инфекции възникват при добре обучен и сработен екип. Инфекцията е тежко усложнение. Лечението е нова операция – Ревизия и много антибиотици. Алгоритъмът на лечение е различен.  А) Операция със запазване на ендопротезата. При скоро настъпили (до 14 дена) симптоми на инфекция – температура, раната започва да отделя секрет и др. – често се предпочита ендопротезата да бъде запазена, но спешно се прави  операция, при която се извършва старателно премахване/изрязване на всички променени тъкани – изсичане до здрава тъкан, наречено Дебридман, и заедно с това се взимат проби за микробиология, след което се прави многократно промиване на раната с дезинфектанти и с водносолеви разтвори – това се нарича Лаваж. Често се поставя дренаж и раната се затваря. Започва интензивно лечение с антибиотици – венозно – в продължение на няколко седмици. След това се предписват антибиотици през устата. След дългото антибиотично лечение болният се оставя без антибиотици за няколко месеца, при което се наблюдава дали има симптоми на инфекция. Счита се, че ако до 6 месеца не рецидивира инфекцията, най-вероятно болният е излекуван.  Б) Операция чрез премахване на ендопротезата и поставяне на спейсър.   При инфекция, чиито симптоми са възникнали преди повече от 2 седмици – най-често ендопротезата се премахва и се заменя с Антибиотичен спейсър. При операцията след отстраняване на ендопротезата (виж по-горе) се правят описаните Дебридман, Лаваж, Дренаж, взимат се проби и се поставя Антибиотичен спейсър. Спейсърът е пластмасова отливка, която се поставя на мястото на ендопротезата, за да запази анатомията и да предпази от болки и циркулаторни смущения (спейсърът отделя локално антибиотик). Започва се описаната антибиотична терапия – няколко седмици венозно, след това през устата. Ако до 6 месеца не се прояви инфекция, тогава може да се направи операция за премахване на спейсъра и поставяне на нова ендопротиза, често след микробиологично изследване. Понякога възниква рецидив на инфекцията и се налагат нови операции. Всичко се прави за доброто на болния. Има болни, които са предразположени към инфекции, но понякога и при напълно „здрави“ хора инфекция възниква и лечението на инфекцията е трудно. Спейсърът не е ендопротеза и на него не се стъпва! Спейсърът е скъп продукт и в миналото не е бил прилаган, а крайникът е оставян без протеза и без спейсър (висяща става, процедура наречена Джилдерстоун). Понякога и днес се налага Джилдерстоун. Д-р Орлин Филипов, д.м.