Класическата литература, която използва физиономия в развитието на характера, включва пиесите на Шекспир, като Макбет, където физическите характеристики на героите често се използват, за да подскажат техните мотивации и личности. Други примери включват „Гордост и предразсъдъци“ на Джейн Остин, където външният вид на героите се използва, за да внуши социалния им статус и личностни черти, и „Оливър Туист“ на Чарлз Дикенс, където физическите характеристики на героите се използват, за да внушат техния морал.