Fylkeskommunene har etter opplæringsloven plikt til å oppfylle retten til videregående opplæring for alle som er bosatt i fylket. Søkere med ungdomsrett har rett til inntak på ett av tre alternative utdanningsprogram på videregående trinn 1 som de har søkt på – det som tidligere het grunnkurs – og deretter rett til to års videregående opplæring innenfor utdanningsprogrammet. Utgangspunktet er at søkerne må foreta sine valg innenfor det samlede tilbudet av programområder i vedkommendes bostedsfylke. Som komiteens flertall også viser til i innstillingen, er det den enkelte fylkeskommune – som ansvarlig opplæringsmyndighet og skoleeier – som skal organisere, planlegge og dimensjonere de ulike opplæringstilbudene. Det er også fylkeskommunen som avgjør på hvilken skole elevene skal få sitt opplæringstilbud. De 19 fylkeskommunene er svært ulike i forhold til geografi, antall innbyggere, bosettingsmønster, kommunikasjonsmuligheter, skolestruktur, antall søkere til yrkesfag, osv. Og de har ulik praksis i forhold til såkalt fritt skolevalg i videregående opplæring. I mitt svar til Stortinget 13. mars 2006 viser jeg til at fylkeskommunene står helt fritt til å innføre fritt skolevalg dersom de mener dette er et egnet virkemiddel for f.eks. bedre gjennomføring. Jeg mener at en slik beslutning bør være et fylkeskommunalt ansvar, og at spørsmålet om ved hvilken skole opplæringstilbudet skal gis, fortsatt bør ligge innenfor det som er fylkeskommunenes handlingsrom. Den enkelte fylkeskommune er nærmest til å avveie ulike hensyn og sikre at ressursene blir utnyttet best mulig. Når det gjelder elevers muligheter til eventuelt å få tilbud i andre fylker enn hjemfylket, er dette ivaretatt bl.a. ved at fylkeskommunene kjøper og selger elevplasser til hverandre på en rekke tilbud. Det foregår bl.a. et omfattende samarbeid i grenseområdene mellom fylkene og når det gjelder tilbud som bare gis enkelte steder. I tillegg finnes det landslinjer og landsdekkende tilbud. I forslaget om å innføre fritt skolevalg viser forslagsstillerne til situasjonen i videregående skole, hvor frafallet av elever underveis i opplæringen er stort, og de mener at det er sannsynlig at fritt skolevalg kan føre til at flere elever gjennomfører et fullt utdanningsløp. Jeg er enig i at det er bekymringsfullt at frafallet i videregående opplæring er stort – f.eks. er frafallet for gutter på yrkesfag på hele 44 pst. Men vi vet også at forklaringen på frafallet er sammensatt. Jeg har satt ned en bredt sammensatt og hurtigarbeidende arbeidsgruppe som skal foreta en gjennomgang av årsakene til at elever og lærlinger dropper ut av skolen og fagopplæringen. Gruppen skal se på både strukturelle, skolemessige og individuelle faktorer som påvirker elevenes og lærlingenes atferd, og foreslå tiltak som kan føre til mindre frafall. Arbeidsgruppen skal levere sin innstilling til Kunnskapsdepartementet 1. juli i år. Dette vil gi Kunnskapsdepartementet og fylkeskommunene et grunnlag for å iverksette ulike tiltak som kan bedre gjennomføringen i videregående opplæring. Jeg vil for øvrig også vise til den nye strukturen for videregående opplæring som innføres fra høsten. Da vil dagens 15 studieretninger bli redusert til 12 utdanningsprogrammer, og dagens 102 VK 1-kurs vil bli redusert til 53 programområder. Dette vil legge til rette for at enda flere elever enn i dag kan få oppfylt sine primære ønsker om videregående utdanning.