mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Replikkvekslingen mellom representanten Elvestuen og statsministeren viste svakheten ved den avtalen som er inngått. Denne våren burde vi hatt en diskusjon i Stortinget om hva våre nasjonale mål for innenlandske kutt skulle vært i 2030, men jeg opplever statsministerens svar som egentlig en veldig tydelig avklaring av at det får vi ikke. Det er målet på EU-nivå, inkludert fleksible mekanismer, som skal telle. På Venstres hjemmeside etter klimaavtalen kunne vi lese: «Vi er enige om at Norge skal kutte klimagassutslipp med minst 40 % i 2030.» Men i klimameldingen står det veldig tydelig at disse utslippsmålene er avhengige av at Norge får tilgang til kvotehandel, «på lik linje med EU-landene». Derfor vil jeg gjerne, for bare å få det avklart, stille et enkelt ja/nei-spørsmål. Er det slik at de nasjonale målene som settes for Norge i 2030, også skal kunne oppfylles gjennom tiltak i Polen – ja eller nei?
Jeg har bare en liten avslutningskommentar til slutt. Det var statsrådens begrunnelse for å fremme dette forslaget som fikk meg til å ta ordet. Hun sa at man vil ha fleksible løsninger i distriktene. Det at det skulle bli enklere for naboene på Værøy og Røst å sende brev seg imellom var hovedmotivet, eller et viktig motiv, i denne saken. Men det er jo ikke det saken gjelder, og det er jo ikke det som annonseres i hele meldingen. For her annonseres det jo at det skal bli enklere for utenlandske aktører å få tilgang til det norske markedet. Her annonseres det også at man kan tenke seg å åpne for å legge ut på anbud den delen av postdistribusjonen som ligger under offentlig kjøp, altså det vi har diskutert i dag, nemlig at enkeltsendinger av post skal legges ut på anbud. Det annonseres også at man skal legge til rette for å åpne Postens distribusjonsnett for andre aktører, altså en full liberalisering. Det er det vi er imot, det er det vi er kritiske til, for det tror vi kan true det som har vært Postens suksess i Norge gjennom alle år, nemlig at man kan få en kvalitativt like god posttjeneste på den ytterste nøgne ø eller i en avsidesliggende fjellbygd i Norge – til samme pris, uansett om man er i en storby eller i distriktene. Det er hele den strukturen som vi mener settes under press og trues ved at man kan legge dette ut på anbud. Man bringer andre aktører inn – man splitter opp hele det som her blir kalt et monopol. Vi er direkte uenig i det, og vi mener at vi også har støtte fra OECD, som i sin rapport, som jeg tidligere i dag har vist til, sier at utlevering av post til små og mellomstore sluttbrukere er et naturlig monopol. Så dette er ikke noe bare SV, Arbeiderpartiet og Senterpartiet mener. Det har vi også støtte for i OECD.
På vegner av representantane Audun Lysbakken, Kirsti Bergstø, Karin Andersen og meg sjølv vil eg fremje representantforslag om å stoppe stoppeklokkene og auke bemanninga i eldreomsorga.
Denne saka om investering står også i forhold til det vi diskuterte i går, om økonomistyring, utan at eg skal brodere ut det for mykje. Men det er klårt, forsvarssjefen har gitt nokre signal om politisk underdekking av militære overbod, som er ramma for desse debattane. Eg skal ikkje ta den debatten. Eg skal heller ikkje ta nokon omkamp om fregattsaka, berre kort konstatere at eg òg synest det var ein fantastisk båt. Det er ingen tvil om at det er gode båtar. Eg kunne seie noko om korleis dei vil oppføre seg i Barentshavet, men det skal eg heller ikkje gjere. Men det eg har tvilt på, er om denne investeringa står i forhold til den trusselen desse båtane er laga for å møte. Eg er ikkje sikker på om den trusselen finst. Den trusselen ligg antakeleg og rustar i Murmansk eller er gått ned i Barentshavet. Lat no det liggje. Vi skal ikkje ta den debatten heller – det blir veldig mange avklaringar av kva for debattar vi ikkje skal ta her. I samanheng med investeringar har eg foreslått at ein kan gjere som Frankrike og Nederland, der ein har avhenda delar av fregattvåpenet nettopp fordi nye oppgåver i forhold til kystarbeid, kystvern, har vist at fregattar ikkje var like tenestedyktige som andre båtar. Men eg registrerer at Regjeringa er på god kurs og uansett vil melde frå til oss dersom det skulle bli problem undervegs i forhold til økonomistyringa i dette. For det er det viktigaste av alt, at det er orden på økonomien, sånn at vi ikkje kjem i den situasjonen at vi no har hive oss inn i eit overforbruk der vi rett og slett får problem med kassakreditten, for å seie det rett ut. Den situasjonen har vi vore i før, og det skal vi ikkje ein gong til. Det verkar som om det er god styring på dette, og skulle det ikkje vere tilfellet, kjem statsråden så fort som mogleg tilbake til denne salen.
Jeg vil gjerne stille statsministeren et spørsmål. SV la i går fram en rapport om Forskjells-Norge, som bruker offentlig statistikk, samler offentlig statistikk, og som kan konkludere med at forskjellene i Norge øker. Det er særlig fordi den aller rikeste tidelen, eller 5 pst. av det norske folk, virkelig drar fra det store flertallet, først og fremst fordi de har store inntekter fra kapital og aksjeutbytte, som er meget lavt beskattet. Jeg lurer på om statsministeren er enig med SV i at det er et bedre samfunn hvis man har små forskjeller mellom folk. All samfunnsforskning viser at det slår ut både i forhold til helse, i forhold til folk flests muligheter til å ta utdanning og i forhold til kriminalitet hvis man klarer å holde et samfunn med små forskjeller mellom folk. Er statsministeren enig i det?
Ja, vi er kjent med problemene knyttet til St. Olavs hospital. St. Olavs hospital var i en særstilling, for det var en utbygging som var kommet på plass før Helseforetaksreformen kom på plass. Men det er jo litt underlig, når denne regionen skal bygge ut, at alle solidarisk må stille opp for hundre prosent utbygging på St. Olav, til tross for at det kun er 30 pst. av virksomheten ved St. Olav som har universitetsfunksjon eller regionfunksjon, mens 70 pst. har en lokalsykehusfunksjon for Trondheim og området rundt. Men jeg vil stille spørsmål knyttet til den framtidige organiseringen, med ett helseforetak i Midt-Norge. Man har først klart å skape uro på Nordmøre og i Romsdal, og så klarer man å utvide denne uroen til å gjelde hele Møre og Romsdal. Mitt spørsmål til statsråden er, for den store debatten er nå knyttet til administrasjon: Hvor skal man ha den? Kan statsråden nå bekrefte at administrasjonen skal ligge ved sykehuset i Ålesund, som per i dag er et effektivt sykehus, og har vist seg funksjonelt? Eller vil man nok en gang bare skyve ansvaret over på det nye helseforetaket, slik at det skal være en buffer mellom statsråden og innbyggerne?
Jeg vil takke for svaret nok en gang, og jeg er fristet til å tolke svaret på følgende vis: Mattilsynets kontor i Larvik skal ikke legges ned, for det er den eneste måten å klare å opprettholde den nærheten og kvaliteten på tjenestetilbudet på som statsråden sier er nødvendig for Mattilsynets virksomhet. I den sammenheng vil jeg takke for presiseringen. Vi har også erfaring med at en flytter andre tjenestetilbud fra Larvik til Tønsberg, f.eks. trafikkstasjonen og kontrollvirksomheten der, som har ført til en så stor avstand at kvaliteten på tjenestetilbudet til innbyggerne i søndre Vestfold har blitt vesentlig redusert. Derfor er jeg på mange måter glad for at signalene fra statsråden, slik jeg tolker dem i det siste svaret, går på at man skal opprettholde Mattilsynet i Larvik.
Jeg oppfattet at det var mange spørsmål i dette innlegget. Fremskrittspartiet er, i motsetning til Arbeiderpartiet, forbrukernes parti. Vi er det partiet som står på lag med forbrukerne. Det er klart at Fremskrittspartiet, som jeg sa i mitt innlegg, ønsker at prisene på matvarer til forbrukerne skal ned. Men det betyr ikke umiddelbart at bonden skal tape inntektsmessig på det. Økt samarbeid, økt bruk av samdrifter og kostnadsreduksjoner må til. Der kan også staten bidra, som også Fremskrittspartiet har flere forslag om, bl.a. når det gjelder skatter og avgifter. Så tror jeg det er viktig at mange bønder i distriktene må begynne å se seg om etter andre nisjer, der den forrige regjeringen gjorde et veldig godt arbeid, som dessverre ikke har fått den samme satsing under den nåværende regjeringen.
Jeg har gjennom de svarene som statsråden har kommet med, fortsatt ikke helt oppfattet om hun vil vurdere nye retningslinjer. Det hadde vært veldig greit å få et svar på det. Det er jo krevende å være på eiersiden når det gjelder selskaper på Oslo Børs, særlig i disse tider. Og statlig deltakelse kan være positivt for å bevare arbeidsplasser, det anerkjenner vi. Samtidig vil jeg bare minne salen på at Fremskrittspartiet tok som en forutsetning den gangen vi behandlet Aker-saken, at man skulle selge seg ned i andre selskaper, så det statlige eierskapet på Oslo Børs ikke ble for omfattende. Men det er en annen måte å bruke statlig kapital på, og det er å stille risikokapital til rådighet for norsk næringsliv. Særlig i disse dager kan vi lese om de omfattende konkursene som skjer i Norge. Jeg vil utfordre statsråden på om hun vil gjøre enda mer kapital tilgjengelig for små og mellomstore bedrifter, som ikke får noen særlig hjelp gjennom den krisepakken som er lagt frem fra Regjeringen.
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Barentshavet er et utrolig sårbart fiskeriområde, og det er utrolig viktig for fiskerinæringen, som er en av Norges viktigste næringer. I forbindelse med leteboringen i Barentshavet har vi hatt tre store utslipp til sjø, på tross av at oljeselskapene lovte at det skulle være nullutslipp. Samtidig har Petroleumstilsynet rapportert om 39 HMS-hendelser lenger sør, i Norskehavet og i Nordsjøen. De har også uttalt at de er skeptiske til økt aktivitet i Barentshavet. I oljemeldingen som Stortinget behandlet i 2004, sa Regjeringen at den ville avvente resultatene av de planlagte leteboringene før den utlyste nye områder. Likevel har statsråden varslet at vi i sommer skal ha 19. konsesjonsrunde for utdeling av nye lisenser. Har Regjeringen endret sin politikk? Er nullutslipp til sjø et absolutt krav?
Jeg har følgende spørsmål til landbruksministeren og ser fram til svaret som justisministeren kan gi: «Ifølge Nationen sier EU-kommisjonen at Norge har full rett til å stoppe importen av levende storfe fra EU-land. Dette er aktuelt etter at det har oppstått kugalskap i flere EU-land. Landbruksministeren har tidligere uttalt at det er ønskelig at norske bønder ikke importerer storfe, men at Norge ikke kan innføre forbud. Er ikke dette nok et eksempel på at Regjeringa ikke er villig til å utnytte den handlefriheten som Norge har som et ikke-EU-medlem?»
Hvis det er mulig, ber jeg om at avstemningen blir lagt opp slik at man først stemmer over mindretallets forslag. Hvis det eminente forslaget skulle bli nedstemt, ønsker vi å støtte flertallsinnstillingen.
Jeg registrerer den faktiske situasjonen, at arbeidsledigheten begynte å øke våren 2013. Den gikk moderat opp hver eneste måned, også i slutten av den rød-grønne regjeringsperioden. Det er et hypotetisk spørsmål representanten tar for seg. Mener representanten virkelig at man er i fullt arbeid når man er permittert? Nei, man er ledig. Man er tilsluttet en bedrift, men mottar ledighetspenger, permitteringspenger – man er ledig. Det betyr at man ikke er i arbeid. Man har ikke vært registrert i statistikken på samme måte, men man er ikke i arbeidslivet. Vi har i dag 2,7 pst. helt ledige. Det er helt i henhold til det som prognosene har vist. Vi ser utfordringer på markedet. Men jeg tror heller ikke man skal tegne et svart bilde – gjøre hverdagen svartere enn nødvendig. Vi ser også lys i tunnelen. Sverdrup-prosjektet, f.eks., er et av de store som vil bli satt i gang i 2016, noe som gjør at ordrebøkene fylles. Norsk industri vil ha arbeidsplasser fremover.
Direktoratet for Arbeidslivstilsynet flyttes jo til Trondheim nå. Det er den politiske delen, det er den delen som har ansvaret og utøver trepartssamarbeidet. Tilsynet føres jo uavhengig som bare det rundt omkring, av alle de regionale og lokale kontorene i Arbeidstilsynet. LO har vært knallklare. De sier at det at direktoratet for Arbeidslivstilsynet nå flyttes til Trondheim, vesentlig svekker trepartssamarbeidet. Arbeiderpartiet er jo vokst fram på arbeiderbevegelsen. Trond Giske har selv alliert seg med og hentet støtte fra arbeiderbevegelsen titt og ofte. Da er mitt spørsmål: Er Trond Giske så politisk naiv når det gjelder Høyre-sidens strategi i forhold til trepartssamarbeidet, at han er villig til å ofre styrken i dette samarbeidet for å få direktoratet til sin egen valgkrets?
Statsråden er, som fleire talarar tidlegare i dag, inne på at den store debatten rundt dei nasjonale prøvene er i ferd med å avta eller forsvinne heilt. Det einaste som heng igjen, er diskusjonen knytt til fritakshandteringa, altså fritaksprosenten. Spørsmålet er: Når det einaste som over heile landet dveler ved dei nasjonale prøvene, er debatten knytt til kor mange elevar ein fritek internt i dei ulike kommunane, men også innanfor dei ulike skulane internt i ein kommune, som gjer at du får utslag som kanskje gjer at grunnlaget ikkje kan samanliknast, kvifor er statsråden så imot å offentleggjere desse fritaksprosentane, slik at vi kunne få ein meir heilskapleg debatt basert på dei fakta som ligg til grunn, og dermed også kunne bidra til at resultata kjem meir til syne, og at prosessane framover vert endå betre enn dei er i dag?
Bare et par ord til det siste innlegget fra Fremskrittspartiet som er så kritisk til helseforetaksmodellen. Det er jo sånn at da den ble innført for ti år siden, så var det Fremskrittspartiet som var pådriverpartiet for å få organisert sykehusene i helseforetak. Jeg har ikke sett at de har gått imot å avvikle denne modellen heller, men de vil ikke ha det regionale nivå. Og så er det jo også sånn da, til Dale, at representanten Per Arne Olsen vel har uttalt offentlig at man bør definere til det minste nivå hvordan et lokalsykehus skal være organisert. Da vil det – som det vel er sagt – også bety at noen lokalsykehus må legges ned. Det gjenstår nå litt forklaring fra Fremskrittspartiet på hva de egentlig mener når det gjelder sykehusstruktur. Men det jeg tar ordet for, er for å si at jeg oppfatter denne debatten som veldig springende, og som dreier seg om flere ting. For det sentrale i det forslaget som diskuteres, er ikke lokalsykehusorganisering eller avstanden mellom lokalsykehusene på Vestlandet. Det vi diskuterer, er forslaget om å avvikle det regionale nivå i spesialisthelsetjenesten – legge ned det regionale nivå og bare etablere to nivå – det er det som egentlig er forslaget her. Det oppfordrer jeg opposisjonspartiene til å reflektere nærmere over, for det er ingen sammenheng mellom det og det som flere har tatt til orde for, og som også SV er tilhenger av, nemlig å legge de viktige politiske beslutningene om struktur i helsevesenet til en nasjonal helseplan og til Stortinget, til de folkevalgte. Der har foretaksmodellen, sånn som den framstår i dag, en stor svakhet. Men det er ingen sammenheng mellom det og forslaget om å avvikle det regionale nivå. For det regionale nivå som vi har i dette landet, er en stor styrke for spesialisthelsetjenesten og for å utvikle en spesialisthelsetjeneste i et land som er så langstrakt, med så store geografiske forskjeller. Det med å ha kompetanse regionalt til å utvikle helsevesenet, det å utvikle sykehus, ambulansetjeneste og syketransporter i ulike deler av landet er vi ikke tjent med blir styrt fra et sentralt statsapparat i Oslo. Det er det som er forslaget som ligger på bordet, og som opposisjonspartiene i felleskap er enige om. Jeg vil advare mot det, for det vil få langsiktige, uheldige konsekvenser for utviklingen av spesialisthelsetjenesten dersom vi avvikler det regionale nivå. Det vil bidra til en sentralisering på sikt – det er jeg ikke det minste i tvil om. Det er ingen andre land, verken i Skandinavia eller i Europa for øvrig, som ikke har organisert sitt helsevesen i et regionalt og et lokalt nivå.
Det er riktig som representanten sier, at smuglerbildet er blitt annerledes i det siste, med mindre smugling av sprit – det henger nok sammen med dødsfall knyttet til smuglersprit, som man har sett – men med økt smugling av vin og øl. Det er en balansegang man hele tiden må gå når man ønsker å ha en nasjonalt fastsatt alkoholpolitikk, og ikke bare automatisk importerer det som er avgiftsnivået eller prisnivået i andre land. Samtidig må man passe på at man ikke stiller seg slik at det i seg selv gjør at det er ekstrem lønnsomhet i smugling. Det er en balansegang som er en utfordring for enhver regjering. Men jeg tror ikke Fremskrittspartiet har funnet svaret på hvor denne balansegangen bør være. Jeg tror at den dramatiske reduksjonen i avgifter på alkohol som Fremskrittspartiet legger opp til, fører til én ting, og det er større skader på grunn av alkoholbruk – mer misbruk og mer vold. Så har jeg lyst til å si at Tollvesenet konsentrerer seg ikke om småskala smugling. Tollvesenet konsentrerer seg om de store skurkene.
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål: «Stamveiene i Oppland har i 2007 hatt en dramatisk økning i bilulykker med dødsfall. Dette gjelder både E16, E6 og rv. 4. Oppland ligger nå dessverre på toppen av fylkesoversikten når det gjelder alvorlige ulykker, og de fleste av dødsulykkene er møteulykker. Når vil statsråden sørge for at disse viktige gjennomfartsårene får en bedret vegstandard med midtdelere?»
La meg først få si at jeg finner det nokså merkelig at Norge er nødt til å inngå avtaler for å få sendt tilbake personer som hører hjemme i et annet land. Men det er klart at Fremskrittspartiet støtter kommunalministerens utspill. Jeg registrerte at statsråden på «Tabloid» på TV 2 i går, i en debatt der, la sterk vekt på at det ble stilt store krav til bruken av norske bistandsmidler. Det presiserte hun ganske sterkt i det programmet. Da er mitt spørsmål: Stilles det overhodet ikke noe krav med hensyn til bistandsmidlene når det gjelder å få tilbakeført slike personer, både i forhold til Norges krav til å få utsendt de personene som oppholder seg ulovlig i Norge, og i forhold til de problemene som statsråden pekte på i det programmet i går?
Behovet for en god og fungerende oljeberedskap er svært viktig for et land med stor oljetransport og lang kystlinje. Vår kystlinje med stedvis meget kompliserte navigasjonsforhold sammen med vårt klima og våre værforhold gir en betydelig økning av faren for uhell sammenliknet med andre kystnasjoner. Det er viktig å være seg bevisst at dette er et problem som også omfatter annen skipsfart, ikke minst flytting av russiske rustholker, med eller uten atomreaktorer om bord. Ut fra en samlet vurdering må en spesielt vektlegge en god og effektiv flyovervåking av kysten med tanke på varsling av uhell og forurensning. Det er også bekymringsfullt at oljeverndepotene har utilstrekkelig med lenser og annet materiell for en situasjon der større uhell rammer. Spesielt kan en spørre seg om kapasiteten og sikkerheten ved utlegging av nødvendige lenser er tilstrekkelig. En kan ikke forutsette at alle større ulykker skjer i godt vær. Spesielt er bølger over fem meter problematiske. Det er ikke en uvanlig bølgehøyde i våre farvann. Jeg vil henvise til miljøvernministerens svar til representanten Bastesen i onsdagens spørretime. Når en ser andre lands beredskap og regelverk, vil jeg bl.a. henvise til USA og Oil Pollution Act, som ble utformet etter de store skipshavariene, med store oljeutslipp og forurensning som resultat. Denne tar spesielt opp befrakters og eiers ubegrensede objektive ansvar for trygg befraktning av varer. Her er også ansvaret for langtidsvirkninger uten tidsavgrensninger tatt med. Et slikt regelverk som klart viser til hvem som har ansvaret, og som legger ansvaret på forurenseren, har også preventive effekter. Dette ses spesielt på den økte fokusering befrakterne nå har på det miljøvernmessige aspektet ved frakt der dette regelverket gjelder. En kan derfor konkludere med at en må se regelverk og beredskap i sammenheng. Det er viktig med god beredskap når uhellene er ute, men en må også ha et klart regelverk som kan forebygge uheldige uhell.
Norsk næringsliv, industri og husholdninger har hatt gleden av en effektiv og visjonær energipolitikk fra mange tiår tilbake. Utbyggingen av vannkraft sikrer oss god tilgang til rimelig og ikke minst miljøvennlig energi. For industrien, som i stor grad stod for mange av utbyggingene, gav det en konkurransefordel på det globale markedet. Vi har fått utviklet en stor, verdiskapende og eksportrettet metallproduksjon, som både er energigjerrig og miljøvennlig i globalt perspektiv, men for husholdningene gav det velstand og komfort for en penge som alle kunne ha råd til. I Europa derimot er mye av kraftproduksjonen basert på kull. De får nå en ekstrakostnad, basert på at det er innført et CO2-kvoteregime. Denne ekstrakostnaden løfter kraftprisene i Europa, og vi ser at EU nå er bekymret over hva det betyr for industriens konkurranseevne. På bioenergikonferansen i Skien i forrige uke uttalte energiministeren håp om at CO2-kvoteprisene ville komme opp på 500–600 kr pr. tonn. Det vil gi et utslag i strømprisen på mellom 30 og 50 øre pr. kWh. Økt oppkobling til kraftmarkedet i Europa gjør òg at dette prisnivået slår inn over Norge. Det beriker kraftselskapene i Norge på bekostning av nettopp industrien og husholdningene. Industrien frykter nå veldig for sin framtid ved at dette øker kostnadsnivået deres, og ved at de industri- og metallbedriftene de konkurrerer mot, i stor grad er utenfor Europa, der de ikke får disse kostnadene. Politisk kan en motvirke denne utviklingen ved å redusere elavgiftene, som vil bedre husholdningenes situasjon, og ved å innføre et industrikraftregime for industrien. Vil statsråden jobbe i den retningen, slik at vi kan sikre at ren, norsk vannkraft faktisk gir en fordel til norske kraftkunder?
Jeg tenkte jeg skulle kvittere til statsråden at jeg synes de to siste innleggene hun hadde nå, var svært gode. Det får statsråden ta med seg. Listen over ting som ikke fungerer i Nordisk råd, som hun svarte på til de representanter som spurte, er veldig interessante politiske spørsmål å diskutere for den forsamlingen som nå er samlet her, og også om det er saker som Norge kan bringe videre inn til debatt i Nordisk råd. Derfor vil jeg – man hadde en lang liste her nå, og den er sikkert mye lengre – anbefale statsråden å bringe det til Stortinget, slik at Stortinget kan debattere de spørsmålene, eventuelt at hun setter det på dagsordenen overfor sine kolleger i Nordisk ministerråd. Men dette er åpenbart spørsmål som kan drøftes i meldingen om nordisk samarbeid i 2013. Så er det en sak som vi har diskutert tidligere, og det er dette med at statsråden sier at det er noen grensehindre som må bestå. Ja, det kan godt være, men det mener jeg at det er Stortinget som må ta stilling til, om det er grensehindre vi må luke ut, og si at her er forskjellen mellom land, og sånn skal det være. Det har jeg flere ganger etterlyst en debatt om, slik at Stortinget kan ta stilling til det, og om det er grensehindre som vi skal se bort fra.