mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Eg takkar statsråden for svaret. Slik som eg tolkar svaret, seier han eigenleg at ein ikkje støttar aksjonen «For velferdsstaten». Eg vil gjerne ha det stadfesta med eit ja eller nei på det spørsmålet som eg stilte. Eg har eit par utfordringar til. Arbeidarpartiet og fagrørsla har vore synonymt, i alle fall tidlegare. Det ser ut som om den tida nå er forbi, ved den politikken som ein legg opp til frå den norske regjeringas side når det gjeld velferdsstatsproblematikken. Men ei utfordring i forhold til den internasjonale fagrørsla er: Vil Regjeringa, gjennom t.d. dei massive midlane ein har på oljefondet, kunna vera med og medverka til utviklinga av ei fagrørsle internasjonalt, slik at ein kan få fart i arbeidet med minstelønn og minstestandard? Og: Kan ein gjennom dei investeringane som ein gjer med oljefondet, vera ei brekkstong nettopp for å gjera det ved å stilla krav til investeringar, noko som ein til nå ikkje har vilja?
Det er litt uklart for meg kva som er uklart med dagens regelverk for eigarar av desse institusjonane. Det er eit heilt klart utbyteforbod i denne sektoren. Det blei også påpeikt av Riksrevisjonen i 2013 at dette burde bli gitt ei særskilt oppfølging. Det varsla også departementet før regjeringsskiftet at ein ønskte å gjere, for her meinte Riksrevisjonen at det låg problematiske ting. I spørjetimen førre onsdag uttalte Erna Solberg at det nok kunne ha vore stilt fleire spørsmål frå regjeringa i denne saka tidlegare. Det har vore mykje møteaktivitet etter avsløringa i Dagens Næringsliv. Har det blitt stilt spørsmål direkte til Anthon B Nilsen før saka eksploderte i DN?
Eg trur først det kan vere nødvendig å seie at hovudbiletet ved norske skular er ikkje at det føregår ei omfattande registrering av ungar ved t.d. elektroniske brikker, kamera eller på andre måtar. Hovudbiletet er at ungar kan føle seg trygge der, at det er arenaer der ein ikkje føretek unødvendig overvaking eller registrering, men at vi sjølvsagt samlar inn informasjon som vert behandla svært nøye i tråd med alle retningsliner som er, og så er det ein betydeleg lokal handlefridom til å handtere ulike situasjonar. Eg meiner det er grunn til å sjå nærmare på ein del av dei episodane vi er kjende med. Eg synest at Personvernkommisjonen gir ei god anledning til å gjere eit meir systematisk arbeid med det frå nasjonalt hald, både for å sjå på våre nasjonale retningsliner og for å sjå om det trengst meir retningsgiving på kommunalt nivå mot den enkelte skulen.
Representanten Simensen fra Arbeiderpartiet lurte på hvor Fremskrittspartiet får tallene sine fra. Ja, da bør han åpne mailboksen sin, han bør åpne alle brevene vi fikk fra hundrevis av foreninger rundt omkring i hele landet. Der står de tallene som Fremskrittspartiet refererer til. Nå har jeg hørt at det har kommet nye argumenter i saken, nemlig spilleavhengighet, for å fjerne disse 127 mill. kr fra lokale lag og foreninger, som har fått det i samarbeid med sine bingooperatører. Disse argumentene har ikke nådd komiteen. Komiteen har hatt høring om saken. Det ble ikke nevnt en tøddel om spilleavhengighet. Tvert imot mener man at bingo ikke er innunder den kategorien som det argumentet som har kommet fram nå, er innunder. Derimot hørte vi at lag og foreninger i hele landet ville miste store inntekter, at det ville få store konsekvenser. Det hørte vi, og vi hørte også at 1 200 kvinnestillinger rundt om i landet står i fare for å bli nedlagt. Hva sier vi til disse kvinnene? Eller er en kvinne mindre verdt i distriktene? Er en bingovertinne mindre verdt enn akademikeren i Oslo? Det var det vi hørte i høringen.
Jeg takker for svaret. I forbindelse med nedlegginga av slakteriet i Skien legger Gilde opp til et system med omlasting av dyr fra mindre biler til større på bestemte omlastingssteder for på den måten å forsøke å redusere samlet transporttid. Jeg er kjent med at det bl.a. i EU nå pågår utarbeidelse av regelverk for transport av levende dyr, og i dette regelverket er ikke slik omlasting omtalt som noe aktuelt alternativ. Mener statsråden at denne type omlasting er en akseptabel ordning med tanke både på god og forsvarlig dyrevelferd og på den forringelse av kjøttkvaliteten som vi vet skjer ved stress og uheldige påvirkninger som følge av transport og håndtering i den forbindelse?
Som jeg har sagt, har vår regjering veldig høye ambisjoner på forskningsområdet, og dem har vi innfridd i løpet av det første året. Vi har altså 2,4 milliarder kr mer. Det var en realvekst i fjor, og det er også en realvekst i år. Det betyr at det netto brukes 900 mill. kr mer i årets budsjett, og det er en betydelig styrking på forskningsområdet. Så har vi høyere ambisjoner enn som så. Men jeg registrerer at man her tar utgangspunkt i en stortingsmelding som det var bred enighet om i forrige periode, og den følger vi opp. Den ligger også som en viktig premiss, både i tematisk satsing og i volum, i Soria Moria-erklæringen. Det vil vi komme tilbake til, men jeg registrerer jo at vi i løpet av det ene året vi har sittet, har gjort mer på dette området enn den forrige regjering klarte å gjøre i løpet av sine fire år. Da hadde man enkelte år en realnedgang når det gjelder forskning, helt ned til 2,3 pst. – etter at Stortinget plusset på forskning. Mitt poeng er ikke å si at den forrige regjeringen ikke hadde så høye ambisjoner. Men vi har høye ambisjoner, og jeg er veldig glad for at Stortinget, og også mange utdanningsinstitusjoner, peker på hvor viktig forskning er. Det følger vi opp. Årets budsjett er godt for forskning, men vi har høyere ambisjoner enn dette, og det vil vi komme tilbake til.
La meg også få si takk for gratulasjoner, og gratulerer tilbake. Så ser jeg at representanten er misfornøyd med balansen mellom vei og jernbane. Jeg konstaterer at SV syntes den balansen var kjempegod. Det oppgjøret får miljøpartiene, eller miljøpartiet og det såkalte miljøpartiet, ta seg imellom. Jeg mener det er viktig at vi har en satsing både på vei og på jernbane, for bussen og elbilen skal også fram. Det som er viktig, er å sørge for at vi har et kollektivtilbud i og rundt de store byene som gjør at folk som naturlig burde brukt kollektive løsninger, faktisk velger det, for buss, jernbane, trikk og bybane skal gå relativt ofte, turen skal være behagelig, og den skal være tidseffektiv. Hvis folk bruker fryktelig mye mer tid på å ta bussen, velger de bilen. Men hvis folk bruker bitte litt mer tid på å ta bussen, men kan sitte på bussen og lese iPad og gjøre andre ting, tror jeg faktisk mange vil foretrekke bussen. Vår tilnærming kommer ikke til å være å straffe bilistene i seg selv, men den kommer til å gjøre tilbudet til kollektivt bedre, slik at en velger det frivillig. Det tror jeg er mest framtidsrettet hvis vi skal være pragmatiske.
Jeg vil takke representanten Lundteigen for hans svar. Men det endrer ikke på realiteten når det gjelder hva som har stått, og hva som har vært uttalt. La meg få lov til å referere fra et oppslag på NRK.no fra 4. november 2015: «Strømmen av flyktninger og migranter setter daglig nye rekorder. Tirsdag var det 196 mennesker som kom til Storskog for å be om beskyttelse i Norge. Svaret fra stortingsrepresentant Per Olaf Lundteigen (Sp) er å langt på vei stenge grensa. Ingen skal få komme inn hvis de ikke har visum.» Det er den typen oppslag som er direkte motstridende i forhold til de tingene Lundteigen har uttalt tidligere, og jeg synes det var greit å få en oppklaring i det. Når det gjelder representanten fra Arbeiderpartiet, skjønner jeg godt at det er kjedelig å få gjentatt fakta om hvordan Arbeiderpartiet har holdt på i denne sal og i mediene i løpet av det året vi har lagt bak oss. Jeg kommer aldri til å slutte å påpeke fakta og ta opp realiteter, realiteter som går på at Arbeiderpartiet sier en ting den ene dagen, sier noe annet den andre dagen, for så å stemme for noe helt annet noen uker etterpå. Det har vært realiteten. Vi har snakket med glød om veldig mye. Jeg vil minne representanten på innleggene vi har hatt i forbindelse med både budsjett- og trontaledebatt og andre ting, der jeg også har tatt opp positive sider. Men i denne saken har Arbeiderpartiet vinglet fra standpunkt til standpunkt som er helt motstridende. Så synes jeg det er leit at representanten Eirin Sund ikke har fått med seg at jeg også er positiv. Jeg vil gjerne rette opp i det med en gang. Jeg vil også gi honnør til Arbeiderpartiet og alle andre partier, som på område etter område stemmer for fremskrittspartiforslag. Det synes jeg er veldig positivt, det synes jeg er veldig konstruktivt. Jeg synes det er gledelig at Arbeiderpartiet har vært med på å vedta 13 av 15 innstramningsforslag som Fremskrittspartiet har lagt fram. Jeg synes det er veldig positivt at Arbeiderpartiet omsider har begynt å stemme for en integreringsavtale, der vi har hentet ting direkte fra bærekraftutvalget vårt, som i sin tid fikk veldig mye kritikk av Arbeiderpartiet og andre. Så også jeg synes det er positivt at Arbeiderpartiet stemmer for fremskrittspartipolitikk og sørger for innstramninger i denne sal, etter at de kom ganske skjevt ut i begynnelsen av første halvår i år, og har lagt seg på en helt annen linje, der de har hatt et landsmøte som gikk vekk fra å ha en streng, men rettferdig innvandringspolitikk, der de har gått fra å kritisere regjeringen for å uttransportere for raskt, spesielt mennesker til internflukt og andre ting. Jeg vil bare kvittere ut det: Jeg er av nøyaktig samme oppfatning som alle andre som er positive til de inngåtte avtaler. Det er veldig bra. Jeg håper Arbeiderpartiet fortsetter å stemme for god fremskrittspartipolitikk også i årene framover.
I likhet med flere av de foregående talerne synes selvfølgelig også jeg at det er svært positivt at det nå er blitt fattet vedtak om forsering av utbyggingen av E6 gjennom Østfold og også bygging av ny Svinesundsbro. Det er tvingende nødvendig og har vært det i mange år. Så det er positivt. Det som jeg imidlertid synes er svært negativt, er at flertallet går inn for en bompengefinansiering av den nye Svinesundsbroen. Fremskrittspartiet er altså nok en gang alene om å gå imot bompengefinansiering av slike prosjekter. Det som gjør saken enda mer spesiell, er at man ved Svinesundsbroen, som faktisk er inngangsporten til Norge, det første bilistene som kommer fra Europa, møter når de kommer til Norge, nå skal bli møtt av en bomstasjon. Det synes jeg er svært negativt. Det andre som er meget spesielt med akkurat denne saken, er at det er en klar overvekt av norskregistrerte biler som passerer over Svinesundsbroen. Faktisk 83 pst. av all personbiltrafikk over Svinesundsbroen er norskregistrerte biler. Så kan man analysere dette videre. Da finner man – dette er basert på en trafikktelling for år 2000 – at 58,5 pst. av de 83 pst. er bilister som er på tur til Sverige for å handle, og av dem igjen er 85 pst. fra Østfold. Hvis man summerer dette – og det er et relativt enkelt regnestykke – kommer man til at østfoldinger som drar til Svinesund for å handle matvarer og alkohol og tobakk, faktisk finansierer 43 pst. av den nye Svinesundsbroen. Det synes jeg er intet mindre enn en skandale med tanke på de forhandlingene som norske myndigheter har hatt med svenske myndigheter i denne saken. Det er slik at man kan tro at disse tingene overhodet ikke har vært vurdert. Jeg synes derfor at man burde revurdere disse tingene. Jeg synes det er svært urimelig at østfoldinger skal betale 40 pst. av den nye Svinesundsbroen, som faktisk er et nasjonalt anliggende, og som burde finansieres statlig.
Det kan tyde på at det i slike saker kanskje kan være et informasjonsproblem i kommunene, at kommunen faktisk ikke vet hvordan man skal praktisere dette regelverket. Så da blir spørsmålet til statsråden: Er man villig til å øke informasjonen til kommunene om hvordan dette regelverket faktisk skal praktiseres, slik at man slipper disse problemene med at private utbyggere blir nektet å bygge på sin egen eiendom uten at det foreligger saklig grunn for dette?
I en kronikk sier Afghanistan-kjennerne Arne Strand og Astri Suhrke: «I landsbyane sluttar dei seg no til motstandssida av fleire årsaker». En viktig årsak er «sinne over uoppfylte lovnader om bistand og tryggleik». Videre: «Utanlandske styrkar vert blinka ut som syndebukkar, og mange føler eit legitimt sinne etter å ha sett dei bombe moskear og landsbyar, invadere heimar og drepe eller arrestere innbyggjarane.» Det er til nå, i de fem årene som er gått, brukt ti ganger mer på militære operasjoner i Afghanistan enn på utvikling. Hvorfor spurte aldri Kristelig Folkeparti seg i sin regjeringstid, da man hadde en utviklingsminister fra Kristelig Folkeparti, om en var på rett veg i Afghanistan, om ikke en fokuserte for mye på kampen mot terrorister og for lite på kampen mot fattigdom og for et anstendig liv for afghanerne?
Jeg vil gjenta at den videre behandlingen av Tjeldbergodden og søknader om utslippstillatelse, som er mitt ansvarsområde, og de andre områdene som ligger under andre statsråder, må ses i lys av at Regjeringen har slått fast at vi gjennom økonomiske virkemidler og satsing på ny teknologi vil sørge for at nye konsesjoner til gasskraftverk innebærer CO2-rensing. Når det gjelder konkrete søknader til de konkrete prosjektene, må vi altså komme tilbake til det når de endelige planene foreligger. Akkurat når det gjelder Tjeldbergodden, må vi komme tilbake til det når Statoil og Shell har konkludert om hvilken type verdikjede de vil legge fram.
IKT-Norge har mer eller mindre slaktet dagens graveforskrifter, og mener at de er ubalanserte, står for for lite forutsigbarhet – at ting har tatt for lang tid. Jeg setter veldig pris på det statsråden her sier, at man kan forvente at forskriftene skal være ferdig utarbeidet før sommeren. Men da blir spørsmålet: Vil disse forskriftene være av en sådan art at bransjen faktisk blir gitt forutsigbarhet, og at forskriftene er balanserte, slik at vi kan få en forsert utbygging av fiber i Norge, gjerne gjennom «microtrenching»?
Det blir litt for lettvint når flertallet henviser til at dette var en krise, en flyktningkrise som utviklet seg så raskt at det ikke var tid til skikkelig informasjon. Det er ofte slik at disse krisene er kjent god tid i forveien, og jeg mener at UDI gjør en altfor dårlig jobb. Jeg vil nesten tro at det hastverksarbeidet som det ble lagt opp til, var en valgt strategi for å unngå debatter om dette kontroversielle spørsmål. Det er faktisk i mange tilfeller god tid til å behandle dette, men UDI er for trege, og en forskrift hadde uten tvil strammet opp UDI. Men jeg vil spørre statsråden: Hvordan vil han nå innskjerpe rutinene slik at vi får informasjonsspørsmålet på skinner, noe i tråd med det som er intensjonene i det forslaget vi behandler i dag?
Jeg vil ikke stemme imot presidentens forslag om å fravike forretningsordenens bestemmelser, men jeg vil allerede nå påpeke at dette bør være en sjeldenhet. Både Stortinget og Regjeringen bør sørge for at der man er vel vitende om saker, bør sakene komme tidsnok til Stortinget, og Stortingets komiteer bør ha den vanlige anledningen til å bruke den nødvendige tid. Denne situasjonen kan ikke aksepteres i denne typen saker én gang til!
Det er for så vidt sant at det er en tid for å lytte og en tid for å handle. Jeg var også i Porsgrunn i går og møtte deler av næringslivet der. Den beskjeden som kommer derfra, som er knyttet til oljeindustri og leverandørindustri, sier at vi har snakket om dette lenge nok, vi har advart lenge nok, krisen er farlig nær, og nå er det tid for handling. Skal Regjeringen bruke dette rådslaget til ytterligere å utsette vanskelige problemstillinger knyttet til olje- og gassvirksomheten fordi det er indre uenighet i Regjeringen, eller skal de snart ta beslutninger som fører til at vi fortsatt kan ha et av verdens mest kunnskapsrike miljøer i Norge, som kan fortsette å videreutvikle leverandørindustrien og olje- og gassnæringen og samtidig opprettholde mye av den inntektsstrømmen som har vært så viktig for Norge gjennom flere tiår?
Nå forholder jeg meg til det som Fremskrittspartiet har nedfelt i sitt program, og den jobben som Fremskrittspartiets stortingsgruppe gjør i dette hus. Jeg legger ikke skjul på at det å ha standarder når det gjelder lik lønn for alle, uansett hvilken virksomhet det måtte være, er ødeleggende for konkurransen. Jeg tror at det på et eller annet tidspunkt kommer et direktiv fra EU som vil slå i hjel denne forskriften på en eller annen måte. For på et eller annet tidspunkt vil det tvinge seg gjennom et direktiv som tilsier at arbeidstakere fra land innenfor Schengen må få lov til å ta med seg lønns- og arbeidsvilkår fra opprinnelseslandet. Så har Norge gjort noen grep i forkant av det som man kanskje tror skal stoppe det. Da har vi gjort oss selv en bjørnetjeneste, for før en kommer fram til et felles reglement i EU på dette feltet, vil det være slik at norske arbeidstakere blir utkonkurrert, dessverre.
Arbeiderpartiet og SV stod på hver sin side når det gjaldt lov om helseforetak og utformingen av lovteksten. SV var bl.a. opptatt av at man skulle ha en åpenhet i forvaltningen når det gjaldt styrene. Vi var også opptatt av at Stortinget i mye sterkere grad må ha en styringsrett knyttet til de overordnede helsepolitiske målene vi skal ha, bl.a. gjennom at man får vedtak om nasjonale helseplaner. Det vi i SV registrerer, og som vi er glad for, er at en god del av den kritikken vi fremførte allerede da loven ble vedtatt, kommer også Arbeiderpartiet med nå. Mange av de samme betenkelighetene som vi hadde, ser vi at Arbeiderpartiet i ettertid også begynner å komme med. Men det som blir viktig i forlengelsen av det, er å ha en innretning knyttet til selve loven, som muliggjør at man har en politisk overordnet styring med det som nå skal skje i regi av helseforetakene. Vi ser at det er i ferd med å skje en rekke dramatiske endringer. Vi ser det innenfor fødselsomsorgen, vi ser det i forhold til akuttsentralene med sentralisering, og vi ser det på andre områder. Det betyr at det kan være behov for å ta grep der Stortinget i større grad får styringen. Vi ser spor av dette i sosialkomiteens innstilling nå, ved at man begynner å kommentere enkelttiltak som er i ferd med å gjennomføres, bl.a. når det gjelder nyfødtomsorgen. Etter SVs syn må det være de overordnede grepene som det er sentralt for Stortinget å ta, ikke å skulle gå inn og ta stilling til enkeltsteder. Som vi ser nå, har man altså kommentert Ålesund og Bodø direkte når det gjelder nyfødtomsorgen, mens det er vanskelig å få komiteen med på en overordnet betraktning omkring den strukturen det skal ha. Mitt spørsmål til Bjarne Håkon Hanssen blir om Arbeiderpartiet vil se på selve lovgivningen knyttet til lov om helseforetak, se på om Stortinget i sterkere grad skal inn og legge overordnede premisser for det i stedet for at man skal detaljstyre, slik man nå ser eksempler på i komiteens innstilling.
Representanten Gabrielsen har på vegne av Høyre lenge vært på krigsstien i mediene angående flertallets standpunkt i Fornebu-saken. Jeg er enig med Torstein Rudihagen når han tar opp den biten, for Gabrielsen har vært høyt oppe på banen. Og jeg kan bare nevne at i Aftenposten den 10. februar i fjor kom det påstander om at en politisk skandale var i ferd med å skje, og at man hadde behov for å plukke ut en skipsreder og tildele ham en diger tomt. Dette følges opp ved flere tilfeller. I Fædrelandsvennen den 24. september i fjor står følgende: « … prosessen som har ført til at Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet har lovet bort milliardbeløp.» Det som er realiteten, er at IT Fornebu Technoport, som vil få tilslaget i dag, innen åtte uker, i henhold til avtalen, skal gå inn med 780 mill. kr i IT Fornebu Eiendom. Staten går inn med 260 mill. kr basert på en markedstakst etter EØS-regulativet. Det foreligger intet subsidieelement. Regjeringen har foretatt økonomiske beregninger for begge konkurrentene og funnet ut at det er marginal økonomi og stor risiko i begge alternativer. Ingen av prosjektene har tilfredsstillende lønnsomhet, sier Regjeringen. Vil representanten Gabrielsen da trekke tilbake sine påstander om politisk skandale og at flertallet skal ha gitt løfte om milliardbeløp?
Dette er ikke første gang at det blir brukt som kritikk fra Høyres side mot et annet parti at man er for ambisiøs på vegne av klima, etiske vurderinger eller annet. Mitt spørsmål til representanten Flåtten er ganske enkelt: Kan representanten Flåtten peke på noen vesentlige forskjeller i hvordan Høyre argumenterer nå mot at Stortinget skal kunne gjøre et slikt vedtak som vi tar stilling til i dag, og hvordan Høyre i sin tid argumenterte mot etiske retningslinjer for oljefondet, som Høyre også i lang tid var imot?
Finanskomiteen behandlet for halvannet års tid siden – jeg mener det var i mai 2010 – en sak om å gi lån til Latvia. Jeg har et todelt spørsmål: I hvilken grad har Latvia tatt i bruk det lånet som Stortinget den gang ga – og eventuelt hvor mye – og er det andre nasjoner som i den senere tid har tatt kontakt med Norge angående å gi tilsvarende lån?
Da må jeg be om ordet til en stemmeforklaring når avstemningen kommer.
Jeg takker nok en gang for svaret, men jeg vil gjerne få lov til å følge opp denne saken litt til, for jeg synes den er ganske interessant, egentlig. Fylkesmiljøvernsjefen i Aust-Agder uttalte ifølge Agderposten i juli i sommer at det er svært sjelden at slike saker går til statsråden, og det har jo statsråden bekreftet. Miljøvernsjefen i Aust-Agder mener altså at statsrådens avgjørelse i denne saken ikke får noen følger for andre lignende saker. Jeg må si jeg ble litt bekymret over det, for jeg tror kanskje at vi har visse mørketall for lignende innsigelser i byggesaker, som altså fylkesmannen stopper, og da på feil grunnlag. Likevel får fylkesmannen det som han vil, fordi slett ikke alle orker eller evner å kjøre så hardt mot fylkesmannen at klagesakene havner på statsrådens bord. Jeg synes dette er skremmende. Nettopp fylkesmannen har jo en viktig rolle når det gjelder det rent rettssikkerhetsmessige. Og i denne konkrete saken fra Tvedestrand, der statsråden måtte gripe inn overfor fylkesmannen, var fylkesmannen, slik jeg vurderer det, en trussel mot rettssikkerheten. Jeg synes dette er ganske betenkelig. Hva skal man egentlig si til dette når det er slik at hvis den saken ikke hadde havnet på statsråd Brendes bord, så hadde den antakeligvis aldri blitt omgjort?
La oss ta miljøpolitikken først: Vi synes faktisk at denne regjeringen viste lovende takter når det gjaldt miljøpolitikken, og vi har vært åpne, skikkelige og redelige i forhold til å diskutere det med dem. Det var også slik at vi inngikk forlik med regjeringspartiene i forbindelse med klimameldingen. Vi lå faktisk nærmere Regjeringen enn Arbeiderpartiet gjorde. Det er ikke til å legge skjul på at en del av miljøpolitikken, særlig det som dreier seg om olje og gass og klimautslipp, vil være en utfordring i samarbeidet mellom Arbeiderpartiet og SV. Men hvis det finnes vilje til løsninger, er det klart at det finnes løsninger. Men jo mer Regjeringen har med Fremskrittspartiet å gjøre, jo verre blir det, for å si det slik. Denne avtalen inneholder jo også diverse om «vern og bærekraftig bruk», som de kaller det. Det betyr vel mer snøscootere og biler i utmark, og mer bråk på vidda, som det ene. Det andre, det som er virkelig sørgelig i dette budsjettet, er kollektivtrafikken. Vi er et land som bruker mye mindre enn de fleste EU-land på kollektivtrafikk. Vi er i en situasjon hvor man har en kollektivtrafikk som driver og annonserer daglig for å få folk til å ta privatbilen. Og det er klart at hvis ikke vi får gjort noe med det, hjelper det ikke med all verdens gode målsettinger når det gjelder klima, for biltrafikken står for en betydelig del av klimautslippene. Så når det gjelder distriktspolitikken: Ja, vi har vært åpne for å diskutere dette med regjeringspartiene. Men det er klart at skuffelsen hos oss når de driver og kutter i hytt og pine på distriktstiltak, er minst like stor som i Arbeiderpartiet. Men det viktigste som denne regjeringen gjør i forhold til distriktene, er kommuneøkonomien. Der er det jo fremdeles betydelig forskjell mellom Arbeiderpartiet og SV, selv om retningen er noe av den samme. Vi har altså en kjempediger jobb å gjøre i å sørge for at de viktigste tjenestene som folk mottar, skole og omsorg, matcher standarden i forhold til privat sektor.