Det er en meget betimelig debatt interpellanten her reiser, prisverdig nok. I mange sammenhenger får jeg inntrykk av at rød-grønne politikere har en slags form for allergi mot alt som er privat. Jeg sitter dessverre igjen med et inntrykk – også etter de svarene vi har fått her i dag – av at så er riktig, dette til tross for at private og ideelle aktører har vært svært viktige i norsk helsevesen gjennom lang tid, både med tanke på pasientbehandling, forsøk, utvikling og forskning. Hvor hadde man vært på rehabiliteringsfeltet uten innsats fra private og ideelle organisasjoner og ikke minst enkeltpersoners innsats gjennom hundre år? Hva hadde rusomsorgen vært uten bidrag fra private og ideelle institusjoner, som f.eks. Minnesotamodellen, Alfastiftelsen osv., og hva hadde hjertekirurgien i Norge vært uten Feiringklinikkens kompetanse og ikke minst kapasitetsbidrag gjennom mange år? Et annet paradoks for meg er selvsagt at ventetider og ventelister har økt radikalt under de rød-grønnes regjeringstid, både innenfor somatikken, rusomsorgen og rehabiliteringen – dette samtidig som ledig kapasitet hos private og ideelle står ubenyttet over hele landet hver eneste dag. Dette er en usosial og uheldig politikk, som først og fremst rammer de pasientene som har minst ressurser, mest. Det bringer meg over på et annet forhold, nemlig at LO og andre deler av fagbevegelsen og de rød-grønne politikerne brukte store ressurser og lang taletid i valgkampen på å snakke usant om Fremskrittspartiets helsepolitikk. Man hevdet at vi ønsket amerikanske tilstander i norsk helsevesen. Det er usant og ble brukt som skremselspropaganda overfor velgerne. Det skal være lov å ta i hardt i valgkamper, men direkte usannheter hadde jeg ikke forventet. Fremskrittspartiet ønsker å likestille private og offentlige institusjoner, sykehus og andre helsetilbud. Finansieringen skal imidlertid skje over skatteseddelen, slik det gjøres i dag. For å si det så tydelig som overhodet mulig: Fremskrittspartiet vil at det offentlige skal finansiere helse- og omsorgstjenester for alle, uavhengig av inntekt, bosted, kjønn og alder. Dersom de rød-grønne og fagbevegelsen fortsatt ikke har fått det med seg, er det all mulig grunn til å tro at det er en bevisst strategi å snakke usant om Fremskrittspartiets helsepolitikk. La meg stille følgende spørsmål til de rød-grønne politikerne generelt og kanskje helseministeren spesielt, som snakker om fellesskap og spleiselag: Hva er det som hindrer ressurssterke mennesker i å kjøpe seg ut av den rød-grønne helsekøen i dag? Hva er det som hindrer en millionær i å kjøpe en operasjon hos et privat sykehus på dagen? Hva er det som hindrer en ressurssterk mor eller far i å kjøpe en rusinstitusjonsplass for sin sønn eller datter på dagen? Svaret er selvfølgelig: Ingenting. I dagens rød-grønne sosialdemokrati er det altså fullt mulig å kjøpe seg bedre helsetjenester eller omsorgstilbud og dermed gå foran i køen. Fremskrittspartiet ønsker at alle skal få et raskt og godt helse- og omsorgstilbud i Norge. Den enkelte må selv kunne velge mellom private, ideelle eller offentlige institusjoner, sykehus eller rehabiliteringsopphold. Dette handler om å få ned helsekøer og ventetider. Det handler om at 250 000 mennesker ikke skal behøve å stå i rød-grønne køer. Det handler om at 4 500 rusmisbrukere skal få hjelp i tide. Det handler om å satse på rehabilitering til alle som trenger det. Det handler om menneskeverd, det handler om helse, og det handler om trygghet for enkeltmennesker. I tillegg er det god politikk og god samfunnsøkonomi. Det koster samfunnet ufattelig mye penger å ha pasienter gående på sykepenger og at stadig flere blir uføretrygdede.