mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Det er gode spørsmål. Hvis representanten husker tilbake, vil hun huske at opposisjonen de foregående fire årene fremmet mange forslag, men vi fikk da beskjed om at det skulle komme en proposisjon, og at det skulle komme en stortingsmelding. Denne regjeringen klarer å gjøre to ting på én gang: Vi skal klare å lage en stortingsmelding til 2015, samtidig som at vi skal styrke innsatsen mot de utfordringene som vi allerede vet finnes innenfor fosterhjemsfeltet. Vi vet at vi har utfordringer når det gjelder rekruttering. Vi vet at vi har en del uforutsette flyttinger. Vi vet at det er viktig at barna som vokser opp i fosterhjem, også får være nær slekten sin og sammen med søsknene sine. Det er instrukser vi har gitt til direktoratet, og som de skal jobbe med. I det andre forslaget har regjeringen styrket budsjettet, og 6,9 mill. kr i revidert nasjonalbudsjett er, som representanten Aasrud viser til, en omdisponering av midler til viktige tiltak for å følge opp de biologiske foreldrene. Det var viktige tiltak som jeg ønsket å framheve, og som vi vet at fosterhjemsbarna er bekymret for.
Det var da enda godt at det ble litt temperatur i denne debatten, nå som vi er i ferd med å avslutte denne stortingssesjonen. Carl I. Hagen vet utmerket godt hva SV har foreslått når det gjelder skatt, og hva vi har sagt om det som skal skje de neste fire årene. Vi ønsker å ligge på det skattenivået som gjaldt i 2004. SV skjerper skatten for høye inntekter, men letter skatten for lave inntekter. Vi omfordeler altså ikke. Vi kommer ikke til å foreslå betydelige skatteskjerpelser. Hvis vi innfører skattenivået for 2004, er det ca. 4 milliarder kr mer. Så til dette med kommuneøkonomien. Det er jo et dilemma hvor mye Stortinget skal finsikte, og hvor mye kommunene skal bestemme. Men vi mener at hvis man skal ta mer hensyn til hver enkelt og ha mer skreddersøm, er det de som er nærmest, som kan sørge for å gjøre det. Derfor er kommunene egnet til å utføre eldreomsorgen. Men det Stortinget må gjøre, er å sørge for at det er penger til å utføre den, og at man har en styring som sikrer at man får skreddersøm, selv om man er over 85 eller 90 år, og kan være trygg på det.
Det er av og til en tendens til når vi diskuterer i Norge, at vi diskuterer som om vi styrer hele prosessen, f.eks. i WTO. Med all respekt for utenriksministeren og det norske forhandlingsteamet, det er vel ikke hele sannheten om det som kommer til å foregå framover. Men jeg er veldig glad for det positive signal som nå ble gitt om at alt vil bli gjort for å være så åpne som overhodet mulig. Det gjelder ikke bare på norsk side overfor norske frivillige organisasjoner, det gjelder også at Norge gjør hva man kan for at internasjonale frivillige organisasjoner får den rollen i forhold til WTO som de har i mange andre forhandlingsprosesser. Så langt har det vært en kolossal forskjell mellom f.eks. hvordan de frivillige organisasjonene har blitt involvert når det gjelder Rio-prosessen, Kyoto-avtalen og de ulike miljøprosessene, og hva som har vært forholdet når det gjelder WTO. Så hvis utenriksministeren kan forsikre at Norge også vil bidra til en slik internasjonal åpenhet og slåss for det, tror jeg det er noe av det viktige Norge kan gjøre. Det er aldeles umulig for Stortinget å vedta noe slags detaljert forhandlingsmandat for Regjeringen, men Regjeringen vil jo måtte komme tilbake til Stortinget hyppig, enten det blir til den utvidede utenrikskomite eller på annen måte, når man kommer til forskjellige situasjoner i forhandlingene. Hvis jeg til slutt skal utfordre utenriksministeren på det som jeg tror er det aller vanskeligste, så er det dette: Hva prioriterer Norge? Hva er det vi syns er det aller viktigste? For vel kan Norge slutte seg til forskjellige lands posisjoner i mange spørsmål som kommer opp, men etter hvert vil det bli spørsmål om hva vi anser for så viktig at vi bruker vår tid, våre ressurser, vår lobbykapasitet, vår diplomatiske kløkt på faktisk å få det igjennom. Og et land med fire millioner innbyggere som sprer seg over alle de spørsmål som har vært nevnt her i dag, kommer til å få veldig liten innflytelse. Så spørsmålet om hva vi anser for det aller viktigste og hva vi vil bruke mest tid og krefter på, vil melde seg, og da føler jeg at Stortinget i dag har gitt et signal om at det ikke bare skal være norske egeninteresser, men i svært stor grad å stille seg bak grunnleggende såkalte u-landskrav.
Jeg takker representanten Ballo for spørsmålet. Jeg regner med at representanten Ballo har vært så lenge med i dette regimet at han vet forskjellen på opposisjon og posisjon. Og jeg registrerer at representanten Ballo i opposisjon brukte å stemme imot forslagene som ble lagt fram fra posisjon. Men det er mulig at det har endret seg etter at han kom i regjering. Hvis representanten Ballo er bekymret for Fremskrittspartiet, synes jeg faktisk han burde være mye mer bekymret for det Regjeringen selv gjør. Det er et faktum at i dette landet lever ca. 250 000 minstepensjonister under fattigdomsgrensen til OECD. Hvorfor tar ikke representanten Ballo tak i slike ting, som han har mulighet til å påvirke, framfor å peke på Fremskrittspartiet? Jeg tror han bør være mer bekymret for sin egen politikk enn for vår politikk.
Ivar Østberg sa i en replikk da vi hadde en liten diskusjon om flyprisene mellom Oslo og Tromsø, at Fremskrittspartiet «sprer myter». Det er selvfølgelig mange måter en myte kan oppstå på. Jeg kan referere litt av det som står i avisen Nordlys den 7. juni: «Kun ti prosent av prisøkningen kommer av gebyrer» – ikke avgifter. Det står «avgifter» i brødteksten, og hvis man leser hele artikkelen, er det mulig at man skjønner at skatte- og avgiftsnivået på flypriser er avgjørende. La meg få lov til sitere litt til fra den samme artikkelen: «Norge ligger helt på toppen når det gjelder avgifter på flybilletter. I snitt går 34 prosent av billettprisen til statskassen i Norge. I Europa ligger tilsvarende nivå på mellom 15 og 20 prosent.» Og videre: «Og staten skal ha sitt; seteavgift, billettavgift og miljøavgift. I tillegg skal staten ha både merverdiavgift og investeringsavgift samt avgifter de tar inn for salg av mat, utstyr og drivstoff. Totalt betalte SAS drøyt 2,4 milliarder kroner i avgifter ut av sine passasjerinntekter på drøyt 7,7 milliarder i Norge i 1999.» Dette forteller vel med all tydelighet at det er skatter og avgifter som forårsaker de høye billettprisene mellom nord og sør i landet. Dersom Kristelig Folkeparti og representanten Ivar Østberg virkelig ønsker lavere billettpriser, må de være med og sørge for det når vi behandler budsjettet her på Stortinget. Så har jeg lyst til å kommentere litt av det Bendiks H. Arnesen var inne på når det gjelder Nord-Norge-tilskuddet og kriteriene for at man har det. Vi mener at man ikke bør ha et slikt tilskudd, og ønsker å avvikle det. Vi ser ingen grunn til at man skal ha en konkurransevridning mellom landsdelene ut fra de kriteriene som Bendiks H. Arnesen var inne på. Vi ønsker lavere skatter og avgifter for at man skal kunne ivareta den verdiskaping som skjer ute i distriktene, og satse mer på samferdsel og tiltak som kan gjøre at næringslivet kan blomstre også i den delen av landet. Det er jo slik at når Tromsø Idrettslag spiller fotball oppe i Tromsø, så starter de på akkurat den samme poengsummen som de andre lagene i eliteserien gjør. Av og til kunne man kanskje ønske at de hadde noen poeng ekstra, men vi liker å konkurrere på like vilkår. Det samme bør jo også få lov å gjelde for kommunene, fylkene og næringslivet for øvrig. Hvis Bendiks H. Arnesen har lyst til å hjelpe næringslivet og kommunene i Nord-Norge, er jo det viktigste å sørge for lavere skatter og avgifter, og framfor alt redusere prisen på diesel og bensin.
Det siste som ble sagt fra utenriksministeren nå, var relativt klargjørende Vi er enig i at tjenestedirektivet har utfordringer, og at det har en del positive sider. Så er det dette med reservasjonsretten, som i redegjørelsen i hvert fall ikke ble problematisert. Nå tok utenriksministeren tak i det. Så sier da en av regjeringspartienes hovedtalsmenn her i dag noe som jeg forstår at utenriksministeren på sett og vis tar avstand fra, nemlig at det er feil at konsekvensene er svært negative. Vi har for vår del levd i den villfarelse at det å sette et så sentralt direktiv til side, kan få svært negative konsekvenser. Jeg lurer på om utenriksministeren vil utdype det, og eventuelt gå så langt som å si at dette vil være en viktig del av avgjørelsen for Regjeringen når man konkluderer, etter at man har vært gjennom den faglige vurderingen av direktivets vellykkethet for Norge.
Jeg vil på vegne av representantene Inga Marte Thorkildsen, Siri Hall Arnøy og meg selv legge fram et Dokument nr. 8-forslag om likestilling i transportsektoren.
Jeg tror samtlige i denne salen faktisk er enige om at det er en utfordring knyttet til treforedlingsindustrien, og at man ønsker å gjøre noe med det. Spørsmålet er bare hva man skal gjøre for å forbedre situasjonen. Representanten Holmelid sier at dette utelukkende er knyttet til lønnsomheten, at vi ikke får nok betalt for trevirket. Lønnsomheten til en bedrift dreier seg om gapet mellom det som er kostnader og inntekter. Det er det som ligger imellom der, som avgjør hvorvidt det er grunnlag for videre drift eller ikke, altså et økonomisk overskudd i bedriften. Det kan du oppnå gjennom å øke lønnsomheten din, selvfølgelig, ved å få en høyere pris i markedet. Du kan også oppnå det ved å få ned kostnadene dine. Det er faktisk mange bedrifter som må gjøre begge deler. Det viktigste for treforedlingsindustrien er nettopp rammevilkårene. Da er det viktig å skjele til den saken som skal behandles her neste uke, det som går på budsjettet. Da går det på f.eks. forskning og utvikling, manglende oppfølging fra regjeringens side innenfor næringsrettet forskning, og det går på SkatteFUNN. Det har ikke vært noen bedring i SkatteFUNN-ordningen fra denne regjeringen. Det er fortsatt en altfor lav timepris og et altfor lavt tak knyttet til SkatteFUNN. Dette er utrolig viktige ting som nettopp bedriftene selv kan bruke for å skape nye produkt og for å skape en økt pris ute i markedet. Det er jo det dette dreier seg om. Det er klart at når det blir for kostbart å frakte tømmeret ut av de enkelte eiendommene fordi det er for små enheter, så påvirker det også lønnsomheten og hvorvidt det er mulig å ta i bruk tømmeret. Det kan nok være det som er problemstillingen for svært mange – også for skogeierne som driver skogen sin og som ønsker å drive skogen – at det kostnadsmessige rett og slett blir for utfordrende fordi det koster så mye å ta ut det tømmeret man har mulighet til å ta ut. Man må se på hele denne næringskjeden, og ikke bare konsentrere seg om en del av det. Det er helheten som er viktig her.
Jo, det tror jeg er helt riktig, og det er i tilfelle et budsjettspørsmål. Det som kommer til å være utfordringen nå, er at de 86,3 mill. kr som vi har til basiskompetanse i arbeidslivet, kommer til å få bein å gå på, for å si det sånn, fordi det kommer til å være mange flere som ønsker å få tildelinger fra den potten. Og selvfølgelig bør vi ha utfordringer i forhold til grupper som ikke får det tilbudet via sin arbeidsplass – eller kanskje ikke har noen arbeidsplass å få det tilbudet til. Men det er i tilfelle et spørsmål vi får komme tilbake til når vi diskuterer budsjettet.
I og med at justisministeren har valgt ikke å bekrefte det vi har anmodet om, vil jeg gi uttrykk for den tolkningen at justisministerens taushet betyr at han aksepterer at Stortinget har avklart saken.
Statsråden utelukker ikke at flere kommuner kommer til å gå på en smell etter Terra-saken. Spørsmålet er hvor mange. Terra-saken er en skandale, det kan vi være enige om alle sammen. Det er en skandale for innbyggerne i de kommunene som er berørt. Statsråden har signalisert tiltak, at man ønsker å granske aktørene i Terra-saken og begrense hva kommunene kan låne penger til. Men hva er konsekvensen for disse kommunene når det gjelder økonomien? Hva vil denne skandalen koste staten? Hva vil denne skandalen koste fylkesmannen? Og hvor mye av skjønnsmidlene til fylkesmannen må gå med til denne skandalen? Er dette tidenes økonomiske bombe?
Jeg vil bare følge opp videre litt det som representanten Lønning var inne på. Det er klart at det er forskjellige grenseoppganger som må gås i en sånn sak som dette. Når man snakker om jus- og forsikringsbiten, er det bl.a. fordi man har en del situasjoner der bruken av sakkyndige og hvem som blir hentet inn som sakkyndige i en del av disse sakene, kan være vanskelig i seg selv, knyttet til behandlingsbiten. Spørsmålet mitt til statsråden er selvfølgelig om statsråden nå vil ta disse grenseoppgangene også med de andre, som man har sagt her nå, slik at vi kan prøve, i hvert fall så raskt som mulig, å få på plass et regelverk med tanke på å bruke den behandlingsbiten som ligger her, slik at disse pasientene slipper å vente unødig lenge før man får på plass et godt, adekvat tilbud.
Statsråd Sponheim har lang trening i og gode tradisjoner med å bevege seg på grensa. Jeg tenker da på sperregrensa. Det kan hende at han på den måten har lært seg til at det å være i den situasjonen er akseptabelt. Men når statsråden sier at vi er på grensa til det uanstendige når det gjelder strukturutvikling i norsk landbruk, lurer jeg på om det er hans erfaring med andre grenser som gjør at han er så rolig og avslappet, eller om han ikke synes at det er litt krevende – etter fire år som landbruksminister – at man har kommet så langt at man er på grensa til det uanstendige når det gjelder strukturutvikling i norsk landbruk.
Fremskrittspartiet pekte på økonomien og handlingsrommet i kommunene og var bekymret for etterslepet i kommunene allerede under behandlingen av budsjettet for 2009. I en nyere undersøkelse er det dokumentert at det er et etterslep på 142 milliarder kr. Det er en stor forventning rundt omkring i kommunene. Vi har hatt nye episoder med brann i omsorgsboliger etc. i kommunene, og statsråden har gått ut og sagt at hun ønsker sprinkleranlegg i alle nye bygg. Jeg vil komme med en utfordring til statsråden: Ser statsråden at det er behov for sprinkleranlegg også i eksisterende bygg som huser sårbare grupper i kommunene? Er dette noe hun ønsker å legge inn i tiltakspakken som kommer den 26. januar?
Jeg tror at hvis man stiller det spørsmålet til innvandrere, vil man få like forskjellige svar som man får av nordmenn, for innvandrere er nemlig minst like forskjellige som oss. Slik bør de også bli behandlet, ikke slik som Fremskrittspartiet vil, i én sekk, der det bare fokuseres på problemer. Jeg vil også utfordre Fremskrittspartiet når det gjelder kvoteordning for norske menn som ønsker å gifte seg med kvinner fra utlandet. Han gav ikke noe svar på det spørsmålet Arbeiderpartiet stilte. Til slutt: Når det gjelder et av de temaene Sandberg tok opp, nemlig drop-outs i videregående skole, er et av problemene for disse barna at de ikke har fått anerkjennelse for at de trenger å lære sitt eget språk, som jo kunne være et annetspråk. Det er kjempefint at mange i Norge behersker urdu og arabisk – i en moderne verden. Et annet problem er at de ikke har fått et tilbud i barnehagen, der de kunne ha lært seg norsk. Isteden vil Fremskrittspartiet straffe foreldre som beviselig har et annet morsmål hjemme, og ikke gi disse barna rettigheter til barnehageplass, noe som faktisk kunne ha lært dem norsk. Hvordan i all verden får Fremskrittspartiet dette til å henge sammen?
Ja, det skal jeg komme til. Det er riktig at det vi nå har fått på plass, har en kostnad. 100 milliarder kr høres enormt mye ut, men det skal fordeles på 40 år. Og det er jo ikke slik at dette blir en merutgift i forhold til dagens pensjon, men det blir en mindre innsparing i forhold til den pensjonsreformen som ligger der. I sum betyr det at det frigjør midler til fordeling på andre velferdsordninger, men ikke minst har man nå bred oppslutning om et pensjonssystem som gjør at mange arbeidstakere som i dag ikke tjener én krone på å stå lenger i jobb, vil gjøre det, og den arbeidskraften trenger vi for å lage et godt velferdssamfunn.
Det som var mitt anliggende, var å si noe om demokratiet, folkestyret, og det presset som det er under. Det er viktig at folk får et godt tjenestetilbud, men det er også viktig hvem som produserer dette, og hvorledes det tilbys. Det er derfor viktig å slå ring om at de sentrale velferdsgodene som har med utdanning å gjøre, med helse, eldreomsorg osv., også blir produsert av det offentlige, for det er på denne måten vi kan sikre likeverd, likhet, og unngå at det blir forskjeller i det tilbudet som skal gis. Åpner vi for private aktører innenfor denne type produksjon, åpner vi også for at folk eksempelvis kan kjøpe tilleggsytelser, og dermed oppstår det lett forskjeller i det tilbudet som skal gis. Så det at det offentlige både bestemmer hva som skal produseres, og også har ansvaret for å produsere det, er etter vår oppfatning viktig. Derfor slår vi ring om velferdsstaten på denne måten, vi slår ring om en offentlig tjenesteproduksjon. Men det som var det aller viktigste for meg i mitt innlegg, var å understreke og framheve det lokale folkestyret, fordi det er satt under press. I denne type debatter hvor vi stort sett er opptatt av tjenesteproduksjon og tjenester, glemmer vi ofte det demokratiske aspektet; det at vi skal greie å utvikle gode lokaldemokratier, blir lett borte. Som jeg prøvde å begrunne, er jo tendensen at folk rett og slett ikke gidder å delta ved valg, og det er et uttrykk for at demokratiet, folkestyret, er satt under press. Det er alvorlig, og det burde bekymre ganske mange i denne salen.
Aller først har jeg lyst til å takke statsråden for en hyggelig middag i går! Så til politikken: «Vinterstengte veier grunnet dårlig vær er noe vi kan oppleve i nesten hele Norge. Også i Finnmark kan dette til tider være en stor utfordring. Ofte opplever trafikanter at når de kommer til bomstasjoner som ved Leirbotnvann ved E6 over Sennalandet, er det svært mangelfull informasjon. Er det mulig å få på plass en informasjonstjeneste på flere språk ved bommene, slik at trafikantene får opplysninger om eventuell kolonne, kolonnetider, hvor lenge veien blir stengt, og når det er forventet åpen ferdsel?»
Eg beklagar det dersom det var uklårt. Det var mi meining å stadfeste at eg sjølvsagt gjer som komiteen ynskjer - det skulle berre mangle. Det er òg i mi interesse at eg har fleire med meg i arbeidet for at dette regelverket vert etterlevt. Dette gjorde eg òg veldig klårt i samband med interpellasjonen til meg frå representanten Foss i fjor, ein interpellasjon som eg sette stor pris på. Som representanten Foss heilt klårt var inne på, har ein ikkje berre moglegheit til å delegere, ein har òg moglegheit til å instruere. Vi har teke fleire grep for å få andre departement og underliggjande etatar til å følgje regelverket, både gjennom ei direkte opplysing, så å seie, om følgjene - dei skal sjølvsagt òg liggje der - og gjennom det regelverksarbeidet eg har gjort. Det har dreidd seg om både å fornye og å forenkle regelverket, om å kunne gi KOFA moglegheit til sanksjonar - slik at ein òg har det riset bak spegelen - og, ikkje minst, om å få til ein overgang til elektronisk verktøy, som gjer at ein kan spore heile innkjøpslinja. Det vil nok ta litt tid før alle har fått oversikt over det nye regelverket, men vi jobbar iherdig vidare for at alle skal etterleve det. Det skulle berre mangle.
Før det første må jeg si at jeg er enig med begge replikantene i at representanten Lien holdt et godt innlegg. Når det er sagt, må jeg si at vi for det første er opptatt av at hvis nå et samlet storting så til de grader sier at det kun er de som faktisk har en formell videregående utdanning utover grunnskolen, som skal få delta i yrkeslivet framover, så frykter jeg at det er stigmatiserende. Så føler jeg et sterkere og sterkere behov for å minne venstresiden om et av de gamle slagordene fra venstresiden: «Gjør din plikt, krev din rett.» Så vidt jeg vet, var det ingen tilfeldighet at «gjør din plikt» kom før «krev din rett». Det må være sånn at man må ha en vilje selv til å delta i dette utdanningssystemet for at det skal være et mål at også de som ikke har noen interesse for dette, kommer igjennom. Men først og fremst handler dette om stigmatisering av dem som ikke vil ta den utdannelsen.
La meg først imøtegå Presidentskapets «rette vedkommende» om forsvarsministeren. Rett nok refererer eg til utanriksministeren sitt møte i Moskva, men eg har sjølv bede om å få forsvarsministeren til å svara på spørsmålet, og eg synest det er ein relevant minister som svarar. Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til forsvarsministeren: «Russland sin utanriksminister varslar drøftingar med Noreg om Globus II-radaren i Vardø. På spørsmål frå SV har den tidlegare regjeringa hevda at radaren er under norsk kontroll og ikkje i strid med ABM-avtalen. Samstundes kjenner me til at USA har brukt 1 mrd. kroner på radaren i Vardø og har planar om eit nasjonalt rakettforsvar (NMD) til meir enn 100 mrd. kroner. Kan det vera aktuelt å demontere radaren og senda den tilbake til USA, eventuelt kan det klargjerast kvifor radaren må stå like ved grensa til Russland?»
SV støtter også en del av innstillingen her, og vi tror at en lovfesting av et kommunalt råd for funksjonshemmede er nødvendig. Men det som blir det viktigste, er jo at man hører på de rådene man får, og at man har raushet nok til å følge opp med økonomiske midler til den nødvendige tilretteleggingen, også når det koster penger som det ikke går an å øremerke spesielt til noen grupper. For dette dreier seg om å legge til rette samfunnet slik at alle kan ha den samme tilgjengeligheten på de samme stedene. Og det som fungerer for funksjonshemmede, fungerer svært godt også for alle andre. Men veldig mye er bygd, og det betyr at man må gå inn i de byggene som er der, man må gå inn i forhold til de transportsystemene som er der, man må gå inn i forhold til de boligtilbudene som er der, og være villig til å gi ordninger som gjør at de rådene som vi forhåpentligvis nå skal opprette, ikke bare blir en ny høringsinstans som igjen blir sittende og har sagt fra, men ikke er blitt hørt. Det er svært viktig. Jeg tror at noe av det som sliter på politikken om dagen, er at man ikke ser ut til å greie å løse problemer for folk, og det tror jeg man må gjøre i langt større grad enn det en gjør i dag, og spesielt for funksjonshemmede. For det er uakseptert blant befolkningen ellers at vi ikke greier å legge til rette for dem. Jeg har et ganske ferskt eksempel fra mitt eget fylke, en kommune der man har bygd et nytt helsesenter der det viser seg at heisen er slik at hvis en kjører opp i en etasje og ruller litt fort ut med rullestolen, så kan en risikere å rulle ned trappa. Eller hvis en er litt uheldig og ikke kommer fort nok ut av heisen, så kan en bli stygt og farlig klemt i døra, for den går fort igjen. Og det forteller jo at sjøl i bygg som er aldeles nye, kan dette være dårlig. Jeg hadde den gleden før jeg kom inn på Stortinget å være student ved Høgskolen i Lillehammer, som da var et flunkende nytt bygg som var bygd til Olympiaden på Lillehammer. Der var det også funksjonshemmede medstudenter, og vi måtte bære rullestolene opp i de nye auditoriene for at de i det hele tatt skulle få plass og få et bord å skrive på. Så sånn fungerer det altså helt fram til i dag, og sånn kan det ikke fortsette å være. SV tror at det å få kommunale råd for funksjonshemmede kan være med på å få satt fokus på dette på en bedre måte enn det vi har fått i dag. Men jeg vil igjen gjenta at vi er nødt til å ha raushet nok når vi skal sørge for at de rådene de gir oss, blir virkeliggjort. Og kanskje vi skulle ha et lite funksjonshemmedes råd i Stortinget også, for heller ikke stortingssalen eller stortingsbygningen er tilstrekkelig tilrettelagt for folk med funksjonshemninger. Og jeg synes kanskje at vi i moderniseringens navn burde ta mål av oss til å gi samme tilgjengelighet for funksjonshemmede til å f.eks. bekle et verv som stortingsrepresentant som vi gir til andre.