mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg kan slutte meg til alt som ble sagt i representanten Micaelsens utmerkede innlegg, derfor skal jeg forsøke å være kort. Det har jo skjedd veldig mye siden dette forslaget ble lagt fram, som helt vesentlig endrer grunnlaget for den debatten vi nå har. Regjeringen har trukket tilbake sitt forslag om reservasjonsadgang. Det var en stor seier ikke først og fremst for opposisjonen, men for den store folkelige mobiliseringen som var ute i samfunnet. Det viste også at regjeringen og regjeringspartiene grovt feilvurderte stemningen ute blant folk og engasjementet blant norske kvinner. Men selv om regjeringspartiene gjorde en sånn feilvurdering, skal de også ha honnør for at de hadde mot til å snu. Det krever litt å innrømme at man har tatt feil i politikken. Det er likevel viktig å understreke at debatten ikke er over med dette. Vi imøteser det nye forslaget som nå kommer fra regjeringen, og vil ta endelig stilling til det når det foreligger i en endelig utgave etter høringsrunden. Det er også viktig å understreke at det er problemstillinger knyttet til dette med reservasjon som vi ikke må slippe tak i selv om debatten nå har roet seg betraktelig. Det gjelder ikke bare den reservasjonen som praktiseres mot henvisning til abort, men også, som saksordføreren var inne på, det faktum at det finnes leger som reserverer seg både mot prevensjon, mot å bidra til assistert befruktning og også mot LAR-behandling til rusmiddelavhengige. Derfor er vi opptatt av å sette Helsetilsynet i stand til å avdekke ulovlig reservasjon, vi er opptatt av å skjerpe inn overfor kommunene det ansvaret de har for å håndtere dette, og vi er opptatt av at ulovlig reservasjon faktisk skal sanksjoneres. Alt dette går fram av de tre felles forslagene fra Arbeiderpartiet og SV. Jeg har samtidig lyst til å si at jeg er glad for at regjeringen har sagt, og helseministeren har sagt, at det vil bli gjennomført nasjonalt tilsyn. Det synes jeg er bra. Vi imøteser med forventning når det skal skje, og på hva slags måte. Men veldig langt på vei har jo regjeringen kommet dette forslaget i møte allerede. Helt avslutningsvis merket jeg i et par av innleggene her et slags forsøk på å ta opp igjen debatten om hvorfor diskusjonen om reservasjon kom opp i vinter. Det var ikke fordi SV og Arbeiderpartiet plutselig kom på denne problemstillingen da regjeringen kom med et dårlig forslag. Den som løftet dette på dagsordenen, var tidligere helseminister Anne-Grete Strøm-Erichsen. Vi har ingen problemer med å erkjenne at det hun satte i gang, ikke var nok til å stoppe ulovlig reservasjon, men det var hun, og det daværende flertallet, som tok tak i dette, og som påla kommunene å rydde opp, og når det viste seg at det ikke virket, gikk vi videre til det som vi behandler i dag, og som regjeringspartiene nå er i ferd med å slutte seg til, nemlig at staten må ta ansvar, bl.a. gjennom Statens helsetilsyn. Det er ingen tvil om at regjeringens dårlige forslag hjalp på engasjementet ute blant folk, og sånn som situasjonen nå er, kan vi kanskje si at det var en god ting, men det blir en helt feil framstilling å prøve å få det til å se ut som om flertallet i forrige periode ikke tok tak i dette.
Finnmark var spesielt hardt ramma av krigen. Men eg trur eg tør seie såpass som at heile Noreg var hardt ramma av den andre verdskrigen, og at det innebar svært tøffe vilkår for mange i heile Noreg. Dessverre var det også mange som tapte skulegang i løpet av krigen eller i åra rett etterpå. Det er riktig at Finnmark var særleg tøft ramma av situasjonen. Det er likevel bestemt å likebehandle alle, på den måten at ein ikkje har rett til rettferdsvederlag Ein kombinasjon av fornorskingspolitikken og krigen er grunnlaget for den særordninga som Stortinget tidlegare har vedteke. Det er fordi dei med samisk og kvensk bakgrunn som ikkje kunne norsk godt nok til at det var mogleg å ha utbytte av opplæringa, har fått moglegheit til å søkje om eit rettferdsvederlag, mens ei liknande ordning ikkje gjeld for andre som måtte ha tapt skulegang på grunn av krigen.
La meg da til slutt spørre: Hva vil være en naturlig fortsettelse av dette? Det er riktig at de daværende regjeringspartiene nok hadde litt ulike oppfatninger om både behovet for økt lærertetthet og hvordan en sånn ordning eventuelt kunne videreføres, men det det ikke er noen tvil om, er at også de partiene som var mest for dette, hele tiden har hatt en åpen holdning til hvordan de stillingene burde fordeles. Det er jo ikke gitt, om de 600 stillingene skal videreføres, at de bør være på akkurat de skolene som har dem i dag. Det tenker jeg er noe av det den informasjonsinnhentingen som nå kommer i gang, bør fortelle oss. Men det som jeg er veldig opptatt av, er at det ikke nå skal legges føringer som gjør at det blir naturlig for regjeringen å ta disse pengene og bruke dem på noe helt annet. Det er sånn brevet til skolene kan leses. Derfor vil jeg gjerne ha en bekreftelse på at det ikke er sånn at det er uaktuelt for regjeringen med en videreføring av disse 600 stillingene i en eller annen form.
La meg få lov til å presisere noen ting. Selv etter EØS-utvidelsen i 2004, som gjør at det har kommet flere arbeidsinnvandrere til Norge, er det store og hele bildet at vi har et seriøst arbeidsliv i Norge. Det er viktig å understreke. Jeg sier ikke at det er problemfritt, det sa jeg også i mitt innlegg, men vi ser en økning i et mer brutalt arbeidsliv innenfor enkelte sektorer. Derfor er det viktig med en mer målstyrt politikk overfor de useriøse for å kunne luke dem ut. Det er regjeringen i gang med. Derfor er det viktig at vi går igjennom de virkemidlene som er brukt i de tre handlingsplanene som er levert Stortinget, slik at vi finner ut hva som fungerer, og hva som ikke fungerer, og slik at vi i fremtiden gjør mer av det som fungerer, for å ta de useriøse, og gjør mindre av det som pålegger de seriøse et økt byråkrati, og som ikke har virkning. Hva er en arbeidsinnvandrer? Jo, det er en som kommer til Norge og tilbyr sin arbeidskraft under de lønns- og arbeidsvilkår som er gjeldende for Norge, og som er nedfelt i vår arbeidslovgivning. Jeg forventer at man følger norsk arbeidslovgivning. Jeg forventer at man følger norsk lønns- og arbeidslivspolitikk som er nedfelt. Så vet vi at noen prøver å unngå det. Det er derfor det er viktig med mer samordnet tilsyn, viktig med mer koordinerte tilsyn, viktig med sterkere og mer konkrete virkemidler overfor de næringene, de grupperingene, for å kunne ta dem ut. Jeg er enig med interpellanten Lundteigen i at det er viktig å sørge for at vi har et anstendig arbeidsliv. Det er viktig at de som kommer til Norge, alle skal forholde seg til lønns- og arbeidsvilkår som gjelder i dette landet, uavhengig av hvilken sektor de tilbyr sin arbeidskraft. Det er noe vi må legge til grunn, men også noe vi må følge opp med politiske tiltak hver eneste dag for å forhindre at ingen bryter de spillereglene. Det gjør denne regjeringen, og det er en politikk regjeringen tar på det dypeste alvor. Vi ser useriøse tendenser i deler av arbeidslivet, men nok en gang: Det store og hele bildet er at vi har et seriøst arbeidsliv. Så må vi ta dem som er useriøse, innenfor de bransjene der de useriøse har vokst frem.
Jeg har to spørsmål til statsråden. Det første går på det temaet som har vært debattert før i dag, som gjelder menneskesmugling, strafferamme og telefonavlytting. Vil justisministeren umiddelbart ta initiativ til å gjøre noe med det og komme tilbake til Stortinget, slik at man også kan bruke telefonavlytting i den typen saker som omtales i dag? Det andre er et tema jeg har vært inne på før, nemlig forholdet til Stine Sofies Stiftelse. Statsråden var noe inne på det selv. Er det en viss mulighet for at statsråden har tenkt å gjenopprette den skaden som Stortinget har gjort ved at flertallet ikke har bevilget midler til Stine Sofies Stiftelse? Er det nå slik at man kan gå ut fra at statsråden skal framstå som en reddende engel og sette ting på plass igjen, og på den måten høste æren for bevilgninger der Stortinget faktisk ikke har gjort jobben sin?
Jeg vil først få uttrykke glede over at Regjeringen og jeg – og Fremskrittspartiet – således har det samme mål: å få til en forandring til det positive i Iran. Jeg tok ikke til orde for at vi nødvendigvis skulle gå til full boikott av Iran – både diplomatisk og økonomisk. Jeg bad om at vi skulle vurdere hvilke muligheter vi har – noe også utenriksministeren sa. Og jeg ser at det å ha en diplomatisk tilstedeværelse kan ha sine fordeler overfor enkeltpersoner. Denne uken var det – så vidt jeg har fått opplyst, i hvert fall av iranske medier – en felles vurdering av relasjonene mellom Iran og Norge. Det foregikk her i Oslo, hvor viseutenriksministeren i Iran, Saeed Jalili, og statssekretær Raymond Johansen hadde møte. Hvis jeg skal tro det som siteres i Iran, uttrykte den norske statssekretæren håp om et utvidet samarbeid – politisk, økonomisk, sosialt og kulturelt. Utenriksministeren kan eventuelt korrigere det bildet som gis i iranske medier. Jeg synes ikke dette nødvendigvis er et positivt bidrag til debatten. Jeg aksepterer en viss tilstedeværelse, men at vi utvider samarbeidet i den situasjonen vi har nå, finner jeg sterkt bekymringsfullt. I tillegg hadde den samme viseutenriksministeren fra Iran møte med statssekretær Anita Utseth i Olje- og energidepartementet. Hun kunne opplyse at en høytstående norsk delegasjon vil besøke Iran tidlig i desember for å delta på et oljeseminar – også en type aktivitet jeg finner underlig. Kofi Annan har på det nåværende tidspunkt valgt ikke å besøke Teheran – han fant ikke tidspunktet riktig. Er tidspunktet riktig for den norske regjering med hensyn til å sende en høytstående delegasjon? Igjen tar jeg et forbehold: Sitatene er hentet fra iranske nyhetskilder. I norske medier har jeg ikke funnet ett ord om dette. I pressemeldinger fra Utenriksdepartementet eller fra Olje- og energidepartementet har jeg ikke funnet ett eneste ord, verken om besøket eller om samarbeidet Norge–Iran. Jeg finner det også litt underlig at jeg må gå til iranske kilder for å finne omtale av dette besøket.
Jeg slutter meg i helhet til forrige talers innlegg. Det var representanten Tetzschners replikk til statsråden angående Høyres landsmøte og forslaget der som fikk meg til å ta ordet. Jeg ble nemlig også konfrontert med forslaget om en likestillingsbonus når det gjelder lik deling av foreldrepermisjonen – skattelette hvis man delte permisjonen likt i to. Derfor gjorde jeg litt detektivarbeid fra min iPhone. Jeg ser at resolusjon 42 fra Høyres Kvinneforum heter «likestillingsbonus som gir foreldrene valgmuligheter». Det er godt mulig at Høyres landsmøte ikke har behandlet forslaget, men at det er innlevert et forslag til Høyres landsmøte om en likestillingsbonus, må kunne sies å være riktig. Når det gjelder det forslaget, holder jeg fast ved at det ligger en innrømmelse av at det trengs offentlige incentiver for et mer likestilt foreldreskap. Dermed kan en jo også spørre hvorfor ikke Høyre ønsker å bruke de incentivene som virker og har virket i Norge. Så til representanten Tetzschners innlegg: Prinsippet om selvstendig opptjening er innført i Norge. Det som gjenstår, er en del grupper som ikke har uttaksrett. Vi tar viktige skritt i dag for dem som er sammen med en kvinne som mottar uføretrygd. Ellers vil jeg takke for en debatt som har vært klassisk. Det er jo også klassisk at Høyre ser lovfestede rettigheter som en motsetning til valgfrihet – de mener også i arbeidsmiljøloven. Jeg lurer på hvor Høyres valgfrihet er for alle de arbeidstakerne som trenger lovfestede rettigheter til å slå i bordet med overfor arbeidsgiver for i det hele tatt å kunne ta ut permisjon. Det skillet mellom høyre og venstre er like klassisk som denne debatten.
Senterpartiets representant Knut Magnus Olsen sa bl.a. at gasskraft uten rensing er et stort tilbakeskritt for miljøet. Hvis statsråden deler Olsens syn og sier at svaret er ja, det er riktig, må jeg spørre: Hva akter statsråden å gjøre umiddelbart for at norske gasskraftverk skal stoppe å ødelegge miljøet? Det verste man kan gjøre, er å ha gasskraftverk. Det ødelegger miljøet. Kan vi gjøre noe med dagens tre–fire norske verk, så ikke miljøet blir skadelidende av dette?
For det første kjenner jeg meg ikke igjen i beskrivelsen som kommer fra representanten Pollestad. Da vi behandlet tiltakspakkene mot finanskrisen, var det stor tverrpolitisk enighet i Stortinget om de store delene av de pakkene og retningen på dem. Det Fremskrittspartiet kritiserte den gangen – og da er vi tilbake til over et år siden – var en del av beløpenes størrelse, bl.a. mot bygg- og anleggssektoren. Vi ønsket å sette fart på kommunal sektor ved å gå inn med større pakker der for å få ned vedlikeholdsetterslepet. Det var en del av kritikken. Vi ønsket også at disse midlene skulle kunne brukes mye tidligere enn det som regjeringen la opp til. Vi kjenner også fra rapporter at mange av disse midlene faktisk ikke ble tatt i bruk før ut i august det året. Så jeg kjenner meg ikke helt igjen i den beskrivelsen Pollestad gir. Man må jo også huske at det var stor tverrpolitisk enighet knyttet til de store pakkene mot finanskrisen. Men noen av oss ønsket mer kraftfulle tiltak – ja, det er riktig.
Jeg har to spørsmål til finansministeren. Det ene gjelder denne ekstra milliarden som Regjeringen har varslet skal gis til kommunene som følge av de to ekstra feriedagene vi fikk gjennom lønnsoppgjøret. Så langt er det ingen av Arbeiderpartiets representanter som har klart å svare på spørsmålet – verken kommunalministeren eller parlamentarisk leder, på spørsmål direkte. I og med at vi nå reviderer budsjettet og vi i går behandlet kommuneøkonomiproposisjonen, burde det jo være naturlig at alle de utgifter som Regjeringen mener skal påløpe i inneværende år, blir budsjettert. Det burde også vært anvist hvor de skal dekkes inn, særlig fordi Regjeringen selv er opptatt av stramhet og balanse. Så langt har ikke Regjeringen anvist inndekning. Det eneste den har sagt, er at den skal komme med en proposisjon til høsten, der den skal overføre disse pengene. I og med at ymseposten er mer eller mindre tom, kunne det være interessant å høre både hvordan Regjeringen skal dekke dette inn, og hvordan den mener at denne milliarden vil påvirke norsk økonomi. Neste spørsmål gjelder pengepolitikken. Jeg hadde litt problemer med å forstå finansministerens resonnement, og jeg vil gjerne spørre om det er slik at Regjeringen nå har akseptert at det operative målet for pengepolitikken ikke lenger er kronekursutviklingen, men innenlandsøkonomien og lav fremtidig prisstigning. For det er jo en gang sånn at det samme mandatet for pengepolitikken har vært praktisert høyst ulikt av de to sentralbanksjefene – både den nåværende og den siste. Under Storvik praktiserte man det slavisk i forhold til kronekursens utvikling, og under den nåværende sentralbanksjef er man altså mer opptatt av den økonomiske situasjonen innenlands. Det skaper en usikkerhet blant aktørene i markedet og gir oss en pris gjennom økt risiko, og dermed høyere rente. Vil Regjeringen avklare dette gjennom en endring av Sentralbankens forskrift for utøvelse av pengepolitikken, eller mener den at det nåværende system er fullt ut tilfredsstillende?
Jeg kjenner ikke til hva BP gjør i Sør-England, men enhver teknologiutvikling som gjør at de reelle eller potensielle miljøkonsekvensene av oljevirksomhet blir mindre, er positiv. Det er en fantastisk flott ting at oljevirksomheten i dag veldig mange steder i verden har mye mindre miljøkonsekvenser enn den hadde før. Mye av det skyldes nettopp at oljeselskapene har vært presset av en sterk opinion, regjeringer har regulert oljevirksomheten – nettopp det som er kjernen i rød-grønn politikk, nemlig at markedet må reguleres. Hvis man slipper næringslivet helt fritt, får man ikke denne typen teknologiutvikling. Er det et område hvor teknologiutvikling nesten alltid skyldes offentlig regulering, og det alene, er det på miljøområdet, for på miljøområdet kommer nesten alltid teknologiutvikling som følge av regulering, og ikke som følge av at markedet i seg selv krever det.
Når me har ei så god sak å helsa heim om, så vil eg òg gjerne det. Eg kan gjerne slutta meg til Krohn Devold sine ord. Eg er jo opphavleg frå den kommunen ein må igjennom for å komma til Preikestolen, og Preikestolen har eg vore på tallause gonger. Det er jo eit veldig populært reisemål, ikkje minst for turistar. Stavangerregionen marknadsfører òg Preikestolen-området som den store attraksjonen, og cruiseturistar og andre turistar blir anten kjørde med buss inn for å gå opp eller tekne med båt inn for å sjå denne fantastiske attraksjonen. Rogaland SV er heilt einig i Venstres forslag om at dette bør bli ein nasjonalpark. Me har òg teke dette opp og vil ta det opp i kommunestyret. Men eg er einig i det brevet som miljøvernministeren har sendt til komiteen om forslaget. No har ein ei utgreiing på gang, ein må få til ei lokal forankring sånn at kommunane vil dette. Akkurat slik som biletet no er lokalt, er det ein del ordførarar som protesterer på dette, bl.a. i Forsand kommune og i Hjelmeland kommune. Eg meiner at den prosessen som miljøvernministeren no legg opp til, vil sørgja for at ein får eit grunnlag til å ta avgjerder på, men det viktigaste er at me får i gang debatten lokalt og sørgjer for at det blir ei lokal forankring av dette. Det vil gjerne SV vera med og bidra til, slik at me verkeleg får realisert dette som ein nasjonalpark. Eg ønskjer statsråden og alle oss som ønskjer å jobba for ein nasjonalpark i Preikestolen-området, lykke til. Eg håper me får dette til.
La meg da trekke inn en annen bestemt sak, nemlig saken om IT Fornebu, som reiser mange prinsipielle spørsmål i forholdet mellom storting og regjering, og der det ligger an til at stortingsflertallet, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, kommer til å anbefale konkret en annen utbygger av IT Fornebu enn den Regjeringen har anbefalt for Stortinget. I disse dager sitter kontroll- og konstitusjonskomiteen med tre svære overskridelsessaker til behandling i ettertid. Den ene er utbygging av Gardermoen og Gardermobanen, den andre er utbygging av Rikshospitalet, og den tredje er utbygging av FATIMA – fastlandsforbindelsen til Nordkapp i Finnmark. Saken om IT Fornebu reiser ganske store og viktige prinsipielle spørsmål når det gjelder Regjeringens og Stortingets ansvarsforhold. Hvis jeg skal spørre helt direkte, er spørsmålet som følger: Er regjeringen Bondevik beredt til å ta ansvar hvis situasjonen om fem – ti år blir en stor skandalesak når det gjelder utbyggingen av IT Fornebu av en annen utbygger enn den Regjeringen anbefalte Stortinget?
Jeg skal velge å heve meg over den harseleringen finansministeren bedrev overfor meg. Jeg vil stille ham to helt konkrete spørsmål. Spørsmål 1: Mener finansministeren at forliket knyttet til AFP, slik AFP-ordningen fremstår i dag, entydig vil være et positivt bidrag til det inkluderende arbeidsliv som vi alle ønsker, til et arbeidsliv som gjør at også eldre arbeidstakere faktisk har mulighet til å stå lenger i jobb? Spørsmål 2: Høyre og Fremskrittspartiet har lenge vært enige om en viktig ting, nemlig å legge til rette for gode rammebetingelser også for små og mellomstore bedrifter. Hvordan kan da finansministeren forsvare at dette forliket nå innebærer at man gjennomfører en lovfestet tjenestepensjon for alle, uten å ha utredet det grundig og uten å ha sett på nødvendige avgrensninger i tråd med de advarsler som har kommet fra mange av de små og mellomstore bedriftene?
Jeg takker statsråden for svaret. NTE er i dag et selskap med betydelig produksjon, nettvirksomhet og omsetning, og NVE har godtatt dagens organisasjonsmodell, som er et fylkeskommunalt foretak. Skyldes NVEs inngrep mindre transparens i regnskapene eller mindre kryssubsidiering i NTE enn i aksjeselskaper organisert som konsern, og er det grunn til å tro at dette problemet vil øke om NTE overtar produksjonsanlegg hvor de allerede har betydelige eierandeler, og som selskapet har stått for driftingen av? Eller er NVEs inngrep et uttrykk for en skjult strategi i Regjeringen for privatisering av kommunalt eid kraftforsyning, slik man nå vil privatisere Statkraft gjennom å fusjonere selskapet?
Jeg takker helseministeren for svaret, som jeg finner meget positivt. Videreutdanningen i stråleterapi defineres i utredningen som en spesialistutdanning. I utredningen antydes ulike finansieringsmodeller for dette. Utdanningstilbudet, eller studiet, kan enten finansieres via Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet eller via avtale med sykehuseier som oppdragsgiver. Ettersom det kontinuerlig er behov for etter- og videreutdanning innen radiografi og stråleterapi, bør et slikt studietilbud i sin helhet finansieres over Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementets budsjetter. Utdanningsdepartementet får da ansvaret for å utdanne det personell samfunnet har behov for til enhver tid. Mitt spørsmål nr. 2 er da: Er helseministeren enig i dette? – Dette har han for så vidt svart på, men jeg har i tilfelle et nytt oppfølgingsspørsmål.
Det er nok riktig å si at det er én grunn til at regjeringen tar i bruk den muligheten som ligger i en avtale, og det er at man har hatt et overordnet ønske om å øke returtallene, uansett. Derfor har denne saken blitt satt på spissen, med det resultat at mange barnefamilier har blitt sendt tilbake til en situasjon som har vært så umulig at de har måttet legge ut på en ny flukt. Justisministeren må vel også – for å si det sånn – ha gjort seg noen tanker om hvorfor det ikke ble returnert barnefamilier til Afghanistan før han fikk ansvaret for dette området. Kan han nå si hva det er i situasjonen i Afghanistan som tilsier at det er sikrere nå enn før?
Statsrådens partifelle, representanten Lundteigen, uttalte følgende i et replikkordskifte tidligere i dag: «Når det gjelder bønder, som er litt mer jordnært, og som jeg har en viss forutsetning for å snakke om, og tilsyn i så henseende, kan jeg forsikre representanten Tybring-Gjedde om at det snart går over alle grenser i forhold til hvilke tilsyn og hvilke krav som stilles til dem som står for matproduksjonen i Norge. (…) Det gir muligheter for at vi kan kraftig forenkle en god del ting. (…) Det er noen som skal betale, og det er noen som skal leve med det. Det er et stort problem for oss som i praksis arbeider i norsk jordbruk.» Det er veldig fornuftige synspunkter fra representanten Lundteigen. Er dette synspunkter som statsråden deler og vil følge opp i sitt arbeid med å forenkle byråkratiet i norsk landbruk?
Heldigvis er ikke det Fremskrittspartiets politikk.
Jeg er fryktelig stolt av alle de prosjektene som representanten Andersen listet opp. Ikke minst har vi i år prioritert og lagt inn de prosjektene som Jernbaneverket selv sier kan gjennomføres og avsluttes i år, og som vil ha stor sysselsettingseffekt. Vi skaper en arbeidsplass for hver million vi investerer i Jernbanen. Fjernstyring av Nordlandsbanen – SV har foreslått 40 mill. kr til det – er et av Jernbaneverkets egne høyt prioriterte tiltak, og det kan gå inn som konjunkturmidler. Det er også inne i SVs sysselsettingspakke for 2004. Et annet prosjekt som jeg er ualminnelig stolt av, er sikkerhetsprosjektet i Lieråsen tunnel. Jeg er kjempeglad for å ha foreslått det, uansett om det også er et prosjekt som kan avsluttes i 2004. Og så skal vi komme tilbake til Nasjonal transportplan og se de store linjene. Mitt problem i denne stortingsperioden er at jeg ikke klarer å oppfylle SVs lovnader fra forrige jernbanebudsjett.