For SV er målet et romslig, mangfoldig, tolerant og flerkulturelt samfunn. Da er første bud at kvinner og barn skal ha samme rett, uansett om de tilhører majoritet eller minoritet. Jeg har lyst til å gjøre Saynad Mohamuds – en ung somalisk kvinne – ord til våre. Hun sier det ifølge VG den 26. februar slik: «Vi vil ha et flerkulturelt samfunn som tar med seg det beste fra våre tradisjoner, som diskuterer de dårlige sidene, og som ikke minst slår ned på tradisjoner som innebærer grov tortur og terror mot kvinner og barn. Dette skal vi ikke forstå og ikke akseptere.» Hun sier også at de skal stoppe dem som praktiserer dette. Det er en holdning vi deler. I kampen mot rasisme og diskriminering skal det ikke være en gnist av tvil om at SV står på de undertryktes side. I kampen mot kjønnslemlestelse, tvangsekteskap og kvinneundertrykking skal det heller ikke være gnist av tvil om at SV står på jentenes og kvinnenes side. Menneskerettighetene er ukrenkelige, og de skal ikke forhandles om. Du skal kunne ta dine egne valg på fundamentalt viktige områder: gifte deg med hvem du vil, bestemme over kroppen din, bestemme om du ønsker utdanning og arbeid – uavhengig av tradisjonelle maktstrukturer. Det er vår plikt som politikere å sørge for at dette er mulig. Dette vil ta tid, men vi skal ikke være tålmodige et eneste sekund. Å ha respekt for andre er å gi dem den samme muligheten som vi har, og ikke lukke øynene for grov urett og vold, uansett om det er begrunnet i tradisjon, kultur, ære, eller om det er fylla som har skylda. I Norge har vi tradisjon for at velferdsstaten griper inn i det som i mange andre land blir oppfattet som privatlivet. Og det er en del av konflikten rundt dette. Men vi vet at hvis barn og kvinner ikke skal være familiens eiendom, hvis de skal få en egenverdi og en egen rett, må vi gjøre dette. Vi har barnevern, vi har opplæringsplikt, vi har likestillingslov og forbud mot vold innen familien. Det er det som må til hvis det skal bli realitet. Det som har fått SV til å reagere sterkt nå, er at vi ser at kvinner utsettes for dobbel diskriminering, og at integreringspolitikken generelt sett har store mangler. Derfor må vi altså løfte dette fram i lyset, tore å snakke om det åpent og ærlig. Vi må løfte skyld og skam vekk fra dem som undertrykkes og tvinges, også vekk fra dem som tør å si fra. Slik har det vært i kampen mot kvinnevold og incest i Norge, og bare slik kan vi nå fram. Det er sprengkraft i kvinnefrigjøringen, særlig i seksuell kvinnefrigjøring. Men seksualiteten er altså vår egen – vårt ansvar og våre egne valg. Kadra sa det slik i en appell til oss: Vi ber ikke om mer hjelp fra dere enn hjelp til ikke å bli skåret opp og ødelagt for livet. – Det er sterke ord, men verdt å merke seg. Vi må greie å føre en helhetlig politikk langs to spor, altså en bedre integreringspolitikk der vi lykkes i å inkludere folk og gi alle en real mulighet. Det betyr boliger, det betyr arbeid, det betyr en bedre skole, det betyr bedre oppvektsmiljøer – og vekk med diskrimineringen. Og så må vi altså føre en politikk hvor vi griper akutt inn og hindrer det som vi nå skal stoppe. Og da er første bud: De som søker hjelp, må bli trodd! Andre bud er at de må få akutt hjelp, et hjelpeapparat må stå parat med kompetanse til å hjelpe på jentenes egne premisser. Det må være fosterhjem med tett oppfølging. Disse ungdommene opplever tap av nettverk. De kommer fra veldig tette familier, de trenger tett oppfølging i fosterhjem fordi de altså må ha noe mer enn en hybel eller et botilbud uten et nettverk. Helsevesen, skole og hjelpeapparat som ser varsellampene blinke, må reagere når det skjer. Det er faktisk en stor skuffelse for SV at flertallet ikke blir med på å forplikte seg til å finansiere alle disse tiltakene, for det er jo det viktige. Dette må ikke nå komme bak alt det andre igjen, vi er nødt til å få disse tingene finansiert, både introduksjonsprogrammene og alle krisetiltakene. Det kan ikke være det vi salderer bort når vi nå står og sier at dette er viktig. Så er det viktig for SV at vi forsøker å gjøre om barnevernsloven slik at man kan få mulighet til vedtak for ungdom mellom 18 og 23 år som ønsker det. Det vi skal vite, er at en del ungdommer som nå tvinges til å bryte med familien sin, mister alt. De trenger tett voksenkontakt, ny familie, noen som har mer enn profesjonell plikt til å stille opp for dem. Derfor mener vi at barnevernets tiltak må brukes. Så vet vi at økonomisk sjølstendighet er nøkkelen til å kunne agere fritt og bryte ut hvis man må. Derfor mener vi at forsørgerplikten er viktig. Vi så at når det ble lempet på den, forsvant kvinner og jenter ut av opplæringsopplegg, fordi det ikke trengtes at de skulle kunne ha en jobb og forsørge seg sjøl eller andre. Ikke alle kvinner som kommer til Norge for familiegjenforening, får mulighet til å lære seg norsk eller lære om sine rettigheter. Og da har de ingen mulighet til å ta egne valg, følge opp barna sine på skolen eller bryte ut hvis de utsettes for vold. Noen menn føler seg truet av at ektefellen kan ta seg fram på egen hånd, da mister de kontroll. Språk er, som kjent, makt. Å hindre informasjon er en viktig hersketeknikk. Derfor må introduksjonsprogram og stønad også gjelde dem som kommer for familiegjenforening ved ekteskap. Det må være en økonomisk gulrot og en plikt, slik at alle får en mulighet til å få nøkkelen inn til samfunnet og til den permanente bosettingstillatelsen. Dette kan man også få hvis man skaffer seg tilsvarende kunnskaper på annet vis. Så er det mange ungdommer som opplever press fra familie og foreldre om å gifte seg, noen med et søskenbarn. Presset og forpliktelsen i forhold til slike arrangementer er sterkest fra nær familie. Det er en glidende overgang mellom tvangsekteskap og arrangerte ekteskap. Men menneskerettighetene sier at ekteskap bare skal inngås fritt og etter fullt samtykke fra de vordende ektefeller. Vi har sett på hva vi kan gjøre for å lette presset. Man kan f.eks. vurdere en høyere aldersgrense for familiegjenforening. Man har bedre mulighet til å ta sjølstendige valg og motstå press når man er 23 enn når man er 18. Men et slikt forslag har mange negative sider også. Derfor vil ikke SV gå inn for det nå, men vi ønsker å få det utredet, slik at vi kan vente med å konkludere for å se om dette har flest negative eller flest positive sider. Slik er det også med forbudet mot ekteskap mellom søskenbarn. Vi har ikke konkludert på dette, men vi vet at her presses også hele familier, familiene trenger også en bedre unnskyldning for å kunne si: Nei, det er ikke lov i Norge å gifte seg med et søskenbarn, derfor kan vi ikke være med på dette uansett press fra resten av familien. Men vi ser samtidig at dette kan være et voldsomt inngrep i folks frie valg. Vi vil ikke konkludere, men vi vil at dette skal utredes. Vi syns det er uriktig å lukke den boken før vi har fått sett alle konsekvensene. Barn har rett til utdanning. Plutselig kan barn bli borte fra skolen uten at noe skjer. Derfor har SV sett på hvordan vi best mulig kan sikre at barn får den opplæringen de skal ha. Og vi har bedt Regjeringen om nå å se på økonomiske sanksjoner overfor foreldre som tar barna sine ut av skolen uten å sikre at de får den opplæringen de skal ha. Det er altså knyttet direkte til barnets rett etter opplæringsloven. SV har også tatt til orde for en internasjonal avdeling av barnevernet. Vi vet at barnevernet i dag er kommunalt, og at dette teknisk sett ikke er helt enkelt. Vi tror det er nødvendig. Komiteen peker også på at mange barn i utlandet ber om hjelp, men vi vet ikke hvordan vi skal hjelpe dem. Noen av dem er norske, og de er helt hjelpeløse. Dette dreier seg faktisk også av og til om norske barn som nesten blir overlatt til seg sjøl fordi norske foreldre går på fylla i Syden. Det er tragisk, men sant. Så vil jeg understreke at SVs agenda i denne saken ikke er at færre skal få familiegjenforening. Det er ikke vår agenda i det hele tatt. Vi mener at folk skal få familiegjenforening, men vi ønsker å hindre tvang og vold, og vi ønsker å sikre at alle nøkler inn til det norske samfunn deles ut til alle som får komme. Og vi ønsker å gjøre det lettere for dem som ønsker å bryte gamle tradisjoner, å få en mulighet til det. Til slutt vil jeg be de andre se på forslaget om å innføre en forsørgerplikt for dem som før tre år er gått, skiller seg fra ubemidlet ektefelle som er kommet for familiegjenforening. Vi vet at her er det mange kvinner som virkelig lider. Bare kontakt krisesentrene og hør, de er fulle av disse kvinnene. Vi tror at en slik økonomisk plikt ville hindre noe av dette og i hvert fall gi disse kvinnene en mulighet til å greie seg sjøl. Jeg vil ta opp forslag som SV har i innstillinga, både alene og sammen med andre.