mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg skal fortsette der forrige taler slapp. Som barnevernsstudent må jeg her få uttrykke min skuffelse over regjeringens satsing på barnevernet. SV satte i gang, som forrige taler nevnte, et stort barnevernsløft i regjering. Det ble 920 flere ansatte som nå følger opp barn og foreldre i en sårbar situasjon, som trenger tiltak, eller barn som opplever grov omsorgssvikt. Det å avdekke omsorgssvikt krever mye. Ansatte opplever stor saksbelastning; rekordmange meldinger kommer inn, og de må undersøkes. Det er veldig bra at folk melder inn til barnevernet, at flere gjør det, men det som ikke er bra, er at regjeringen nå har stoppet det barnevernsløftet som vi satte i gang. Som barnevernsstudent har jeg fått høre fra dag én på utdanningen at jeg kommer til å bli utbrent. Det er bekymringsfullt. FO, Fellesorganisasjonen, som jeg er medlem av, sier om årets budsjett at det nesten er en barnevernsbløff. Horne har vist et stort engasjement for barna, og det er bra, men følger ikke opp forventningene. Blant dem som er i kontakt med barnevernet, har tilliten økt, den er større enn blant befolkningen for øvrig. Det handler om at barnevernsansatte bruker tid på å bygge relasjoner og skape tillit. Det tar tid. Det krever tid, og det krever ansatte. Med et økende antall meldinger trenger barna og deres familier en fortsatt satsing på barnevernet, og de trenger mer enn det regjeringen er villig til å gi.
Jeg er veldig glad for at Kristelig Folkepartis Knut Arild Hareide tar opp dette viktige spørsmålet om hvordan man kan legge til rette for at en større andel av godstransporten skal kunne overføres fra vei til sjø. Dette har Fremskrittspartiet vært opptatt av lenge, og nettopp derfor fremmet vi i begynnelsen av 2009 et representantforslag for å få framlagt en egen stortingsmelding om strategi og tiltak knyttet til effektiv sjøtransport og havnestruktur. Bakgrunnen for forslaget var at strategi og tiltak for sjøtransport nærmest fullstendig er utelatt i gjeldende Nasjonal transportplan, og det virker nærmest som om sjøtransporten er nedprioritert i arbeidet med planen. Jeg er som sagt veldig glad for at representanten Hareide tok opp spørsmålet nå, men jeg er også litt overrasket. Kristelig Folkeparti var tross alt et av partiene som stemte imot Fremskrittspartiets representantforslag om nettopp dette. Forslaget lød som følger: «Stortinget ber Regjeringen snarest legge frem en egen stortingsmelding om strategi og tiltak knyttet til effektiv sjøtransport og havnestruktur.» Jeg skjønner ærlig talt ikke hvordan Kristelig Folkeparti kunne stemme imot det. Hva skal til for å få flyttet transport på vei over til transport på sjø? Vi vet at 59,7 pst. av all eksport og 62,7 pst. av all import til Norge i 2007 gikk over Svinesund, og tallene siden den gang har neppe hatt nedgang – heller tvert imot. Svært mye av norsk import og eksport skjer i dag over Svinesund, men når vi en dag har fått på plass god sammenhengende motorveiforbindelse hele veien fra Oslo til Kristiansand, er vi på Sørlandet klare til å bidra med en større del av utenlandshandelen. På Sørlandet har vi et sterkt maritimt miljø med rederier, offshorevirksomhet og olje- og gassindustri. Hos oss sitter det i blodet, for byer som Arendal og Kristiansand har helt fra starten av vært bygd på maritim næring som internasjonal handel og havgående transport. Dette er en tradisjon som er levende den dag i dag, og Arendal havn, Eydehavn, er vel Norges største rigghavn, og Kristiansand havn er en av de aller største havnene i landet. Norge har til tross for sin tusenårige maritime tradisjon dessverre ikke holdt tritt med utviklingen, og infrastrukturen knyttet til norsk sjøtransport stammer i mange tilfeller fra sjøfartens tidligere epoker. Landets nasjonalforsamling bør derfor med jevne mellomrom få infrastruktur knyttet til sjøbasert transport opp til vurdering, slik at Norge offensivt kan ta del i den globale utviklingen. På denne måten kan vi gjøre vår egen kysttransport mer konkurransedyktig, samtidig som våre mest sentrale havner blir mer økonomisk attraktive for det norske næringslivet. Staten bør i større grad betale for infrastruktur i Norge, og dette gjelder både landtransport, lufttransport og sjøtransport. Fremskrittspartiet ønsker å ta sjøtransporten ut av Nasjonal transportplan, slik at vi kan få en bred og viktig diskusjon rundt spørsmålet Hareide her tar opp. Og statsråden burde kanskje også ha takket Fremskrittspartiet i fjor, da vi tok opp denne saken.
Sidan eg er ferdig med å skrive julekort, skal ikkje eg helse heim, trass i at eg ser at det blir litt av tendensen mot slutten av debatten. Men eg har behov for å ta ordet i forhold til det saksordføraren sa i sitt innlegg. Det vesle eg kan om organisasjonsteori, tilseier at ein god omorganiseringsprosess krev forankring i alle ledd i organisasjonen, slik som representanten Fossli var inne på i sin replikk til statsråden. Dessverre viser Regjeringas handtering av denne saka at ein heller vil ha framdrift og overkjøring framfor medverknad og eit godt resultat. Det er nesten så eg mistenkjer den fagstatsråden som kanskje kan dette best, statsråd Victor D. Norman, for å ha hatt ein liten finger med i spelet i regien på denne prosessen. Høyringsinstansane har, som komiteen har vore inne på, vore eintydig negative. Det er ikkje snakk om eigarskap til prosessen, det er ikkje eingong snakk om å få lov til å vere med i prosessen. Eg synest dette er alvorleg, derfor tek eg ordet trass i at debatten lir mot slutten. Landbruksministeren si utsegn i sommar om at Regjeringa har valt å kjøre så kjapt i denne saka fordi ein ikkje ønskte at alle lokalpolitikarane i landet skulle engasjere seg, demonstrerer så tydeleg som råd er kor lite denne Regjeringa har skjønt av samanhengen mellom prosess og resultat. Og når politisk rådgjevar i Fiskeridepartementet skyldar på Stortinget sitt vedtak for at ein legg ned ein del regionkontor i Fiskeridirektoratet, viser det kor lite ansvar Regjeringa tar for sine eigne prosessar. Den diskusjonen som komiteen har hatt, og det sterke presset som spesielt SV sin næringsfraksjon har vore utsett for, kunne ha vore unngått om dei ansvarlege statsrådane hadde vist litt betre statsmannskunst. Eg har veldig stor respekt for og eit stort ønske om lokalt engasjement i saker som Stortinget jobbar med. Realiteten er at det er for lite av dette. Det er eit paradoks at då denne komiteen behandla eigarskapsmeldinga med forslag om sal av verdiar for milliardar av kroner, var det berre ein instans som var spesielt interessert i å leggje press på oss. Presset og den lokale deltakinga i denne saka er av ein ganske annan karakter, for å seie det sånn. Eg forsvarar retten for lokale einingar til å påverke Stortinget sine vedtak kraftig. Eg forsvarar òg Stortinget sin rett til å leggje seg bort i saker som normalt er Regjeringa sitt ansvar, på grunn av eit vektig argument: utilfredsstillande saksbehandling og dårleg prosess. Vi har derfor vurdert alle sider ved denne saka heilt seriøst. Regjeringa burde ha skjønt at ho er ei mindretalsregjering, og sørgt for støtte i Stortinget før ein la fram ei sånn sak. Denne saka er derfor årsaka til at eg ønskjer dei ansvarlege statsrådane ei god jul med håp om at dei i høgtida får så god tid til å tenkje seg om at dei kjem fram til at det av omsyn til resultat og politikk er klokt å kjøre kloke og gode prosessar i framtida.
Senterpartiet er kjent for å bruke store ord for å sikre sysselsetting og bosetting i distriktene. I en slik sammenheng er veg veldig viktig, da også fylkesveg. Faktisk er det slik at vi har 27 000 km med fylkesveg som i dag er av en elendig standard, og som skaper ekstrautgifter, særlig for næringslivet, store ekstrautgifter for næringslivet og folk flest som bor ute i distriktene. Fremskrittspartiet har i noen år fokusert på å skaffe til veie midler til en grusvegpakke, først og fremst for å få fast dekke, men også for å få økt bæreevne på fylkesvegene. Jeg er innforstått med at representanten nok vil svare at vi har gitt mer penger til kommunene. Men nå må disse 5,7 milliardene som kommunene har fått i overføringer, snart være oppbrukt. Så mitt spørsmål til representanten er: Vil Senterpartiet, i hvert fall på Stortinget, øve noe trykk på den rød-grønne regjeringen for en økt satsing for å få fast dekke og økt bæreevne på fylkesvegene?
Det er mange av oss som til tider nyter å høre på statsrådens engasjerte innlegg om kultur. Jeg registrerer at engasjementet ikke er like brennende når Kirken er temaet. Det er altså slik at Regjeringen nå har åpnet for angrep på realkapitalen i Opplysningsvesenets fond, slik at den kan reduseres. Det kuttes i statlige overføringer til det lokale kirkedemokrati, og Regjeringen følger ikke opp prostereformen, hvor det nå mangler omtrent 52 prestestillinger for å fylle opp reformen. Det betyr altså at Regjeringen nå åpner for at Kirken sakte, men sikkert kan tappes for ressurser, og det skjer midt i en prosess som statsråden selv omtaler som en viktig prosess om statskirkens fremtidige tilknytning til staten. Hvorfor vil ikke statsråden bidra til å gi Kirken stabile og gode økonomiske rammer midt i en omstillingsprosess?
Jeg er veldig glad for å få dette spørsmålet. Det er mange både skolebarn, foreldre og lærere som lurer på hva som skjer. Sannheten er at vi kan få til både god miljøpolitikk og billigere skolemelk uten å lage et generelt unntak for skolemelken. Men først har jeg lyst til å minne om at forslaget om utvidelse av grunnlaget for miljøavgift på drikkevareemballasje, dvs. et bortfall av fritak for emballasje for melk og juice, ble fremmet i budsjettforslaget fra regjeringen Bondevik, altså representanten Sanners egen regjering. Den forrige regjeringen la ikke fram noe forslag om et generelt unntak for skolemelk. Miljøavgiften på drikkevareemballasje skal prise kostnader ved at drikkevareemballasje havner som søppel i naturen. Den skal stimulere til innsamling og retur av emballasje. Begrunnelsen for å fjerne det tidligere unntaket for melkeprodukter og juice osv. er rett og slett at vi nå forbruker drikkevarer på et annet vis enn før. Vi drikker flere kartonger med melk og juice, og det er lettere at disse havner i naturen. Derfor er det ikke lenger grunnlag for å opprettholde et generelt unntak for disse typene emballasje. Det som er bra med denne avgiften, er at den er gradert etter returandel. Det betyr at emballasje som går inn i godkjente retursystemer, får redusert avgiftssats ved returandel. Det betyr også at hvis man returnerer mer enn 95 pst. av kartongene, faller avgiften helt bort. I dag klarer vi vanlige forbrukere generelt å få returnert ca. 65 pst. Det betyr en avgift på om lag 40 øre pr. enhet for 2006. Men nå er det faktisk slik at skoleelever er langt flinkere enn de fleste av oss til å brette og returnere kartonger. De har antakelig allerede en returprosent, som det heter, på 90–95. Når Statens forurensningstilsyn har bekreftet at de vil behandle skolemelkordningen som et eget retursystem, har miljøbevisste skoleelever alle muligheter til å få til en returprosent på over 95, og dermed slippe avgift helt. Da får vi til tre ting: Vi får billigere skolemelk, mindre søppel og mer miljøbevisste elever. Nå er det altså opp til Tine å organisere et godt retursystem på skolene, slik at vi får til alle disse tre tingene.
Mitt hovedspørsmål går til arbeids- og inkluderingsminister Bjarne Håkon Hanssen. For noen dager siden kunne vi lese i Dagsavisen om en 40-åring som ble pågrepet og sendt ut av Norge. Han hadde søkt asyl for flere år siden, men forsvant fra mottaket før søknaden var ferdigbehandlet. Siden oppholdte han seg ulovlig her i Norge, har begått over 100 ulike lovbrudd, og har blitt domfelt seks ganger. Vold, trusler, bedrageri, tyveri og narkotikakriminalitet står på rullebladet hans. Pr. i dag opereres det offisielt fra UDI med tall på over 20 000 som befinner seg i dette landet med ulovlig opphold. Dette er personer som kun kan livnære seg på kriminalitet, ulovlige handlinger. Dette er svært bekymringsfullt. I tillegg har vi mange asylsøkere i dette landet med ukjent identitet. Fremskrittspartiet forventer at man nå faktisk gjør noe i forhold til å få en strengere kontroll med disse menneskene, og da må man gjøre noen grep. Vi har lenge gått inn for lukkede asylmottak. Personer som representerer en sikkerhetsrisiko, som har fått avslått asylsøknaden, som tidligere har rømt fra asylmottak, og som ikke minst er uten kjent identitet, bør plasseres i lukkede mottak. Mitt spørsmål er: Innser ikke statsråden at den eneste forsvarlige håndteringen av asylsøkere som representerer en sikkerhetsrisiko, er å plassere dem i lukkede mottak?
For å slutte der hvor statsråden slapp, kunne man trekke fram både elavgifta, fyringsoljeavgifta og avgiftspolitikken når det gjelder biler generelt, hvor Fremskrittspartiet kommer ut med et særdeles dårlig resultat når det gjelder energieffektivisering. Tvert imot vil resultatet bli økt forbruk av fossil energi og dårligere klimaregnskap. Men det bryr antakelig ikke partiet seg om. Så til spørsmålet om vannkraftutbygging, og småkraftutbygging i særdeleshet: Det har aldri vært slik at SV er imot småkraftutbygging. Poenget er at vi ønsker å få det inn i planer hvor man ser helheten, slik at vi ikke bygger ut litt her og litt der, og ikke ser resultatet før det er for sent og man har bygd ut for mye av norsk natur. Det har vært vårt standpunkt hele veien – og det er det fortsatt.
Jeg takker for svaret, men føler at jeg sitter igjen med flere uavklarte spørsmålsstillinger enn avklarende svar. Spørsmålet er om statsråden har fått med seg den kritiske datoen 1. mars, som har virkning for opptaket for et skoleår som går ut over budsjettåret. Det er altså slik at når vi snakker om skoler, så har vi en konflikt mellom to tidsbegreper. Det ene er et statsbudsjettår, som følger kalenderåret, og det andre er et skoleår, som altså bryter kalenderåret. For øvrig er jeg hjertelig enig med statsråden i at den aller beste løsningen er at pengene følger elevene. Dessverre har vi ikke flertall for det foreløpig, og det lar seg heller ikke bringe raskt på plass. Det som er den faktiske og akutte situasjonen for elever og foreldre, er at de må få en avklaring som gir en helhetlig og forutsigbar finansieringsordning som dekker skoleåret 2002-2003. Henvisning til bankerotte fylkeskommuner og fylkeskommuner på sotteseng – som kanskje attpåtil er under avvikling – er i beste fall en uavklart henvisning. Min oppfordring er fortsatt at på samme måte som Regjeringen har varslet en egen proposisjon for å avklare eksamen, på samme måte som Regjeringen har varslet en egen proposisjon for å avklare finansiering av mulige nye prestestillinger, og begrunnet begge med at det er behov tidsmessig for en hurtig avklaring, så bør Regjeringen faktisk komme med en egen proposisjon som avklarer totalbildet for landslinjene også. Jeg gjentar at hvis den ikke kommer, sitter man jo igjen med det inntrykket at dette området er glemt eller nedprioritert av regjeringspartiene, til tross for det de med kraft har hevdet både i budsjettdebatten og ikke minst etter budsjettdebatten.
Barnetrygden er den viktigste og største overføringsordninga for barnefamiliene. Det er en sikker inntektskilde for barnefamilier med lav inntekt. Arbeiderpartiet har i budsjettavtalen sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti redusert barnetrygden med 27 mill. kr mer enn det som følger av Regjeringas forslag. Dette rammer dem med lavest inntekt. Hvordan kan Arbeiderpartiet forsvare at de kommer med dette forslaget i denne budsjettavtalen? Og hvordan kan Arbeiderpartiet forsvare at de subsidiært kommer til å stemme for å omgjøre Statskonsult til et AS, når det ikke er dekning for de ansattes rettigheter i dette budsjettet?
Det er ikke mye å legge til de gode innleggene som er holdt fra de fleste partier her nå. Jeg vil egentlig bare bruke anledningen til å gratulere Stortinget med dagen. Dette er ikke et direktiv som kommer til å foranledige opphetede debatter og stor strid, og dermed heller ikke noen stor medieoppmerksomhet. Men det er et veldig viktig direktiv som påvirker folks liv over tid på en positiv måte. Vanndirektivet er også EU på sitt beste, slik jeg ser det. Det å kunne få til felles standarder i Europa på et så viktig område som dette, er helt avgjørende – for vann går jo over landegrenser, og vi er avhengige av andre og de er avhengige av oss hvis vi skal løse problemene. Det å få satt felles europeiske standarder på dette området er kjempefint. I Norge er vi vant til at vi har plenty av vann. De fleste nordmenn oppfatter det sånn at vi har rent vann rundt oss overalt, og at det egentlig ikke er noe problem her. Fullt så enkelt er det ikke, selv om andre land selvfølgelig har vesentlig større problemer. I Nederland er det 98 pst. av vannet som har forbedringspotensial, og i Storbritannia er det 75 pst. I Norge er det 25 pst. av vannet som vi mener trenger forbedring, og i en god del tilfeller kjenner vi ikke vanntilstanden godt nok til å kunne slå fast situasjonen. Så ja, vi er et av verdens heldigste land når det gjelder vann, vi har blant de reneste vann i verden, og vi har blant den beste tilgangen på vann i verden. Men også hos oss er det mulig å gjøre tingene bedre, og det vil dette direktivet presse oss til å gjøre. Temaer som kom fram, var bl.a. de som saksordføreren tok opp: Vi vil få spørsmål om avrenning fra landbruk, minstevannføring i tørre vassdrag og opprydding i havner og fjorder. De temaene som komiteens leder tok opp, vil også komme, f.eks. problemer knyttet til rømt oppdrettsfisk. Hvert og ett av disse problemene vil vi nå få anledning til å ta tak i. Vi trenger mer forskning, bedre forvaltning, og vi trenger å legge til grunn – som i alt annet miljøarbeid – at forurenser betaler. Det skal ikke være samfunnet og allmennheten som skal ha ansvaret for å rydde opp, men de som påfører en miljøkostnad for samfunnet, skal også ha ansvaret for å betale. Til slutt vil jeg si at vi allerede i år, i 2009, vil komme tilbake med de første forvaltningsplanene med tiltaksprogrammer for ca. 20 pst. av Norges vannområder. De vil bli vedtatt som en frivillig ordning og i takt med EUs første planperiode. Vi vil sette i gang med én gang. Men dette er et direktiv som først og fremst vil ha en langsiktig betydning, og som vil bedre vannkvaliteten i Europa drastisk, hvis man ikke ser det fra dag til dag, men fra år til år, og fra tiår til tiår. Dette vil føre til at Europa om 20–30 år er i en vesentlig bedre situasjon enn i dag. Igjen: Vi kan gratulere oss selv med et viktig vedtak, selv om det ikke er maksimal oppmerksomhet rundt det.
Dette er et viktig signal til befolkningen på Øvre Romerike, som har dette sykehuset som sitt lokalsykehus, som sitt akuttsykehus, innenfor en del områder. Det betyr, slik jeg nå oppfatter det, at statsråden ikke ser behov for å få seg forelagt denne saken på foretaksmøtet. Dette er en mindre justering, en mindre omstrukturering. Det er for så vidt faktisk litt overraskende. Jeg vil nesten si at det ikke bare er litt, men ganske overraskende. Det betyr jo at den type beslutninger, ganske omfattende og ganske store endringer i sykehusstrukturen, er flyttet bort fra det offentlige rom og lagt i et lukket rom. Så jeg vil nok be statsråden tenke en gang til over om ikke også omstruktureringer som får slike konsekvenser som det her er snakk om, bør være noe han får seg forelagt på foretaksmøtet.
Debatten i dag viser jo nettopp at sykehusreformen faktisk har fungert. Vi har ikke hørt én eneste gang i denne debatten at dette er det andre som har ansvaret for. Stortinget tar faktisk det ansvaret som Stortinget har. Statsråden tar det ansvaret som statsråden har. Sykehusreformen har virket. Noe av det viktigste ved sykehusreformen var at det var en ansvarsreform. Det viser debatten faktisk i dag. Så kan selvfølgelig representanten Skjælaaen – med et innlegg her som oser av dårlig samvittighet for hva man kanskje ikke har fått til – prøve å vise hva man har fått til. Det er en ærlig sak, det skal man faktisk ta inn over seg. Det samme partiet var også imot sykehusreformen, så det er klart at man prøver å finne andre ting som man kan se det positive i. Det som gjør at jeg tar ordet, er i første rekke knyttet til bl.a. representanten Inga Marte Thorkildsens innlegg om hvorvidt man gjennom å etablere et sykehusdirektorat flytter beslutningene enda mer bort fra befolkningen. Da har ikke representanten tatt inn over seg at hele vitsen med direktoratet og måten å organisere det om på er at bestillerenheten skal flyttes ut i kommunen. Den skal ikke ligge i direktoratet; den kommer faktisk nærmere pasienten. Man får et fysisk skille i forhold til i dag, når de regionale helseforetakene blander bestiller- og utførerenheten fordi de sitter som både eier og bestiller og man dermed får den skjevfordelingen. Jeg tror dessverre ikke at den summen som vi gir i dag, kommer til å stoppe mange av de nedskjæringene som vil finne sted som følge av dårlig økonomi. Jeg tror dessverre heller ikke at det vil bli stopp i en del forslag knyttet til funksjonsfordelinger, omorganiseringer og også oppsigelser, for til det er summen for liten. Videre er det all grunn til å tro – og frykte – at ventetidene kommer til å øke ytterligere. Tredje tertialtall for 2006 viste en økning i ventetidene og ingen nedgang, så vi ser dessverre tegn til at det kan gå den veien. Men det vet vi ikke ennå, vi får vente og se og ha litt tålmodighet. Men Fremskrittspartiet mener at summen som bevilges i dag, er for liten, og jeg tror nok at statsråden må komme tilbake til Stortinget ved senere anledninger. Det skal bli spennende å se hva som kommer i revidert nasjonalbudsjett, nettopp fordi jeg tror de ikke klarer å løse problemene. Videre, når man viser til den store økningen i pasientbehandlingen: Ja, det har vært en økning, heldigvis. Det skulle blott mangle når vi ser hvilke midler man har hatt til rådighet. Jeg tror det var representanten Lønning som var inne på problemstillingen med store underskudd, og at de underskuddene blir opparbeidet som følge av at vi behandler flere pasienter. Når man så skal få kontroll over dette, og de pengene skal spares inn, da er det store spørsmålet: Hva skjer da?
Jeg tror nok Høyre må tåle den typen spissformuleringer i media. Når man velger å kutte vesentlig ned på områder som er så viktige som hiv og aids, må man tåle at slike uttrykk brukes i en politisk tøff debatt, spisset gjennom tabloidenes språkbruk. Det er ikke mer enn hva som er vanlig i debatten her i Norge, som regjeringsmedlemmene opplever hver dag, og som Høyre også må tåle. Slik er medievirkeligheten, så jeg ser ikke noen grunn til å beklage dette. Jeg vil samtidig bruke anledningen til å svare litt mer konkret på spørsmålet som Vallersnes stilte forrige gang, nemlig når det gjelder Mauritius. Det generelle synspunktet på skatteparadiser, dvs. skjuleparadiser, som jeg kalte det, er veldig viktig. Hvor Mauritius befinner seg i dette, må vi gå nærmere inn i, og det er ikke et spørsmål som bare dreier seg om Norfund heller, i og med at en rekke andre statlige fonds institusjoner har investeringer i land som Mauritius og parallelle land. Så vi er nødt til fra Utenriksdepartementets side å ha et samarbeid med Finansdepartementet, kanskje også Næringsdepartementet og andre, for å gå inn i disse spørsmål og se om det finnes alternativer.