mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Det er ganske interessant å registrere forskjellen mellom Kristelig Folkeparti og Senterpartiet når de omtaler budsjettforliket. Der Kristelig Folkeparti slår seg på brystet og fremstiller seg som den store seierherre, bruker iallfall Senterpartiet en noe annen retorikk. Så kan man lure på om dette er et resultat av oppblåsthet i utgangspunktet, eller om det ligger noen realiteter bak de ulike måtene de omtaler budsjettforliket på. Det som er et faktum, og som jeg synes det er litt viktig at Senterpartiet kommenterer, er at det i forhold til opplegget fra Arbeiderpartiet er et kutt i de øremerkede bevilgningene til det offentlige skolesystemet. Da snakker jeg om grunnskolen og den videregående skolen, og det er et faktum. Med i dette budsjettforliket, i forhold til det budsjettet som statsråden la fram, er det et samlet kutt for grunnskolen og den videregående skolen. Det ligger en viss økning til kvalitetsutvikling i grunnskolen, men det blir minst oppveid av kuttet i den videregående skolen. Samtidig har Senterpartiet vært med på en ganske sterk økning i bevilgningene til private skoler. Vi vet at private skoler i stor grad er lokalisert til sentrale strøk av landet, i de tett befolkede områdene. Altså: Er det en vridning bort fra distriktene og inn mot sentrum, hvis dette innebærer at en skal legge til rette for flere private skoler? Det ligger ikke noen økning i tilskuddssatsen, så dette signalet som Senterpartiet er med å sende ut, er at her skal det etableres flere private skoler. Er det et viktig signal for Senterpartiet å sende ut i disse tider hvor den offentlige skolen er truet? Det synes jeg at Senterpartiet skal kommentere.
Jeg har følgende spørsmål til fiskeriministeren: «Det er hjemmel for bruk av inspektører om bord på norske trålere. I hvilken grad er hjemmelen tatt i bruk?»
Høyre–Fremskrittsparti-regjeringen har sittet med makten i overkant av 100 dager, så vi kan neppe ta ansvaret for de store linjene i det arbeidet som er gjort. Vi og Sverige har en felles ambisjon om at vi skal øke produksjonen av fornybar energi i Norge og Sverige med 26,4 TWh. Det er et rimelig klart og tydelig mål innen 2020. Så har vi et mål i Norge om å redusere forbruket av kraft med 6 ¼ TWh. Når det gjelder de avveiningene som jeg mener det er helt betimelig at representanten Rasmus Hansson etterspør, vil det bli en sentral del av jobben med energimeldingen som regjeringen vil legge fram i løpet av 2015.
Vi har den største menneskeskapte katastrofen i vår tid. Det så SV, derfor fremmet vi forslag i fjor om å hjelpe 5 000 flere til Norge. Da var Arbeiderpartiet imot. I år fremmet vi forslag om 10 000 flere over to år. Arbeiderpartiet var for, og det var et flertall for dette. Likevel velger altså Arbeiderpartiet vekk det flertallet for sin egen politikk, går til Høyre og skaper flertall for færre, finansiert over kutt i bistand. Hensynet til det brede flertallet blir viktigere enn hensynet til å gjøre mer. Da må jeg spørre om representanten Gahr Støre kan forklare hvorfor vi har mindre mulighet nå enn i 1993, da vi tok imot 12 000. Og: Mener Arbeiderpartiet at økt nødhjelp virkelig skal betales med kutt i bistand?
Jeg er veldig takknemlig og glad for at statsråden her tydelig sier fra at man ikke vil gå inn og gjøre fiskerinæringen til en subsidienæring, men at man har fokus på dette, for vi vil være svært avhengige av at vi har en konkurransedyktig næring i framtiden. Men da må vi også akseptere at det skjer en del omstillingstiltak for å tilpasse oss det markedet er villig til å ta imot av kvantum og ikke minst type produkt. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden i forbindelse med revidert nasjonalbudsjett eller på annen måte sørge for å redegjøre overfor Stortinget, hvis man nå ser at denne ordningen ikke treffer slik den skal, og at bedrifter som har behov for likviditetslåneordningen ikke får fatt i disse pengene fordi systemet er for rigid? Vil statsråden da sørge for å komme tilbake til Stortinget med nye tiltak så næringen kan fortsette sin virksomhet?
Jeg er helt enig med representanten Bredvold i at godstransport på vei har litt forskjellig betydning i ulike fylker. Alternativene, som representanten er inne på, kan også variere ganske mye i forhold til hvordan infrastrukturen ligger, enten det dreier seg om mulig jernbanealternativ eller det dreier seg om fly- eller vanntransport. Det som er viktig for meg å understreke, er at det er flere hensyn vi skal ta når vi ser på de rammebetingelsene som lastebilnæringen eller transportsektoren i det hele tatt skal forholde seg til. Fordi det også har en stor betydning hva slags utslipp som kommer fra denne næringen, i tillegg til trafikken i seg selv – hvis vi ser bort fra utslippene – er det flere hensyn som skal vurderes mot hverandre. Men vi skal nå ha en total gjennomgang (presidenten klubber) av bilavgiftene, der også de distriktspolitiske vurderingene av de forslagene vi kommer med, selvsagt vil komme fram.
SV tror ikke at en ensidig boikott av Israel er svaret. SV vil at vi skal ha en debatt rundt det. I 2003 møtte jeg Zahira fra Palestina. Zahira er i dag minister for kvinnespørsmål i de palestinske sjølstyremyndighetene. Zahira fortalte meg om murene. Hun fortalte meg om palestinske landsbyer som er både innestengte og utestengte, om barn som hindres i å gå på skolen, bønder som ikke får dyrket jorda si, og at de som har arbeid, ikke har mulighet til å komme seg på jobb på grunn av murene. Jeg er enig med Kåre Willoch, som sa at det aldri blir fred dersom ikke palestinerne har et håp om ei framtid. Etter mange års brudd på folkeretten og manglende vilje til å etterleve FN-resolusjoner, mener vi at det iallfall går an å diskutere om det skal legges et større press på Israel. Og vi har altså reist debatten rundt boikott, noe som jeg ser også flere andre diskuterer.
Det har blitt bygd tre OPS-veiprosjekter i Norge. Erfaringene derfra tyder på at en får gjennomført prosjektene raskere enn det en ofte har fått gjort med offentlige prosjekter. Det tyder ikke på at det blir dyrere. Så de påstandene som Arbeiderpartiet her fremmer, reflekteres ikke i erfaringene fra Norge. Det som er positivt med OPS, er at en får en dynamikk i markedet. En får ulike aktører som gjerne har ulike idéer om hvordan en skal løse noe, og som gjennom anbudsprosesser viser fram ulike løsninger som staten kan velge mellom, istedenfor bare å ha én aktør. Jeg synes det er litt rart at Arbeiderpartiet er kritisk til at private skal få lov til å være med å planlegge og prosjektere et prosjekt, men synes det er helt greit at det er private selskaper som bygger det. Da er det jo de samme fæle markedskreftene som tjener penger på å bygge en vei, og da forstår ikke jeg hvorfor det er fælt å bruke kompetanse på planlegging, mens det er helt greit å bruke entreprenørene. Så her er det en ulogisk tilnærming fra Arbeiderpartiet. Vi bruker de gode kreftene for å få mer igjen for pengene, og det er i skattebetalernes interesse.
Forsvaret har vært og er fortsatt i en omorganisering. Antall ansatte skal reduseres med 5 000 personer. Antall kvadratmeter bebygd areal skal sterkt reduseres. Antall steder hvor det har vært militær aktivitet, skal også reduseres. Internasjonal tilstedeværelse ser det også ut som om vi skal redusere. Dette er på enkelte områder bra og nødvendig for å få mer ut av hver krone vi bruker på Forsvaret. Etter Fremskrittspartiets ønske skal mest mulig gå til den spisse enden av Forsvaret, nemlig til øvelser og nødvendig utstyr, hvor det trengs. Det er også bra at man kraftsamler f.eks. Hæren i Troms og Hedmark og dermed får samlet utdannelse, øvelser og utstyr etc. på færrest steder. Man får dermed også et mer samlet kompetansesenter for videre utvikling, i dette tilfellet for Hæren. Det kan bety en positiv framtid for Norge og også for internasjonal tilstedeværelse og øvelser. Jeg vil også nevne at antall heimevernsdistrikter er sterkt redusert, og at antall mann er redusert, til stor skepsis fra Fremskrittspartiet. Når vi nå så sterkt bidrar med mannskap og utstyr i internasjonale oppdrag, er det viktig med et effektivt og stort heimevern. Totalt sett må man vel si at en omorganisering av Forsvaret var på sin plass, men etter Fremskrittspartiets syn har denne prosessen gått for fort og delvis vært med på å øke en noe nedadgående motivasjon hos dem som jobber i Forsvaret. Er det noe Forsvaret trenger, er det en positiv tankegang og ikke minst optimisme for framtiden. Jeg har forholdsvis lang erfaring som tidligere offiser i Hæren. Man var stolt over å bære uniform, og man hadde tro på at det man gjorde var viktig for Norge og våre allierte. I løpet av mine nå fire år i forsvarskomiteen har jeg reist mye i Norge, og jeg må si at det er ikke alt jeg liker like godt lenger. Dette kan nok ha flere årsaker, men jeg vil hevde at horisontal samhandel ikke har vært like vellykket alle steder. Dette var ment å skape forståelse for hva ting koster både i innkjøp, vedlikehold etc. Men dessverre har det oppstått mange negative tilfeller. Jeg har aldri sett så mye utstyr – bl.a. biler og tanks – stå ute i all slags vær, mens garasjen hvor det burde ha blitt oppbevart, står tom på grunn av høy prising. Jeg har aldri hørt om eller sett så lite vedlikehold av utstyr etter øvelser eller mangel på periodisk ettersyn. Det har heller ikke vært så få soldater før, så kort førstegangstjeneste, eller at man har utsatt innkalling til førstegangstjeneste. Man har lagt båter til kai, og man har parkert fly på grunn av for lite drivstoff eller midler. Dette er slike forhold man hørte om i Øst-Europa. Nå er det i Norge. Dette skyldes delvis mangel på styring og delvis mangel på penger. Skal vi ha et godt og veldrevet forsvar, må Fremskrittspartiets budsjetter og mål legges til grunn. Når det kan synes som om Kystvakten vår ikke kan stoppe en enslig, rusten og utslitt fiskebåt, hva er da igjen av Forsvaret? Jeg bare spør!
Jeg bare tenkte jeg skulle avslutte debatten på følgende måte, fordi Regjeringen stadig vekk stiller spørsmål om ting de ikke har fått avklart, sier de. Nå har vi etter beste evne prøvd å avklare hva som er flertallets syn i denne saken, men jeg hører at de samme spørsmål gjentas på nytt. Derfor vil jeg bare si til Regjeringen at vi som utgjør flertallet, når som helst er villig til å gå i dialog med Regjeringen om hvordan dette skal utformes. Hvis Regjeringen mener at det finnes uklarheter, kan vi sammen rundt et bord avklare dette. Regjeringen har så langt vi har oppfattet, drevet med omfattende obstruksjon, misforståelser og desinformasjon om hva den avtalen er. Vi prøver nå etter beste evne å oppklare dette. Hvis statsråden har behov for det, er det selvfølgelig en klok måte å tilnærme seg uklarhet på, at disse partiene som utgjør flertallet, setter seg sammen rundt statsrådens bord – eller hvor som helst det ellers måtte være ønskelig – slik at man ikke opplever en situasjon i Stortinget der statsråden legger fram et eller annet som åpenbart ikke er i tråd med det flertallet her har ønsket. Prinsippene for denne finansieringsmodellen er uttrykkelig stadfestet i denne avtalen. Det som er uklart i avtalen, er kun knyttet til hvordan kostnadene i denne sektoren faktisk er. Det har vi behov for at departementet hjelper oss med. Men vi er selvfølgelig, selv om statsråden og hennes regjering og ikke minst hennes parti her i Stortinget så langt har drevet med omfattende desinformasjon, interessert i en dialog for at dette skal bli mest mulig til gagn for barna. Det er det viktigste og SVs utgangspunkt i denne saken.
Vår regjering har fått vedtatt det mest ambisiøse budsjett som noen regjering har fått vedtatt i Stortinget. Det står fast. Bondevik-regjeringen la fram et forslag som ikke kom til behandling i Stortinget. Det var et budsjett den visste ikke skulle følges opp, og hvis man ser på Bondevik-regjeringens forhistorie knyttet til forskningsbevilgninger, vil man se at den er veldig forskjellig. Det siste budsjettet man fikk vedtatt, var 1 milliard kr lavere, altså 0,3 mill. kr i vekst, og en vil se også at det varierte over år. Man vil også se at bevilgningen til Forskningsfondet har vært veldig lav, mens man i det siste budsjettet før man går av, og man vet man skal gå av, setter inn 39 milliarder kr. Så denne finten vet vi godt var en finte, men jeg er glad for at Høyre og de tidligere regjeringspartiene er veldig opptatt av forskning. Det siste året kan vi ikke si at det var det bildet som ble tegnet av den foregående regjering. Men jeg er glad for at vi nå har fått vedtatt et veldig ambisiøst budsjett. Det skal vi følge opp videre, men hvordan dette følges opp videre, vet selvfølgelig representanten Eriksen godt at vil være i forbindelse med budsjettbehandlingen. Det må vi komme tilbake til.
Det er 33 år siden Mardølafossen ble lagt i rør. Denne utbyggingen førte til de første store sivile ulydighetsaksjonene i Norge mot vannkraftutbygging. I dag blir det sannsynligvis vedtatt å legge Lingvangfossen i rør og ødelegge fire urørte vassdrag. Statsråden sa i sitt innlegg at Lingvangfossen fremdeles vil bli vakker med litt minstevassføring. Jeg vet ikke om statsråden har vært i Mardøla og sett turistfossen. Men la meg få lov til å si, selv om jeg er usikker på om det er et parlamentarisk uttrykk, at det er en kastrert naturperle vi ser der. Det samme skal nå skje med Lingvangfossen. Det er trist å stå her og vite at vi kunne ha spart fire urørte vassdrag. De kunne ha vært reddet, de hadde ikke behøvd å bli ødelagt. Man kunne faktisk ha fått like mye kraft uten. Det vi ellers har vært vitne til i salen i dag, er den største miljøpolitiske backlashen i norgeshistorien jeg har sett utspille seg fra ett parti. Og det er alvorlig. Med ett hederlig unntak, representanten Synnøve Konglevoll, har Arbeiderpartiets representanter sprunget som perler på en snor opp på talerstolen og framført helt tradisjonelle kraftpopulistiske innlegg. Det er 22 år siden Alta. Før og etter Alta-utbyggingen skiftet synet på vannkraftutbygging. Selv daværende statsminister Gro Harlem Brundtland har i ettertid sagt at Alta-utbyggingen var unødvendig. I den debatten vi har hatt i salen i dag, har Arbeiderpartiet opptrådt på en slik måte at man skulle tro debatten fant sted før Alta-utbyggingen. Det har vært som å skru klokka 22 år tilbake i tid. Og det er trist med en slik backlash. Vi har vært enige med Arbeiderpartiet om at de store kraftutbyggingenes tid er forbi. Det ser ikke ut til at det er noen sånn enighet lenger. Når jeg hører representanten Nordtun forklare vannkraftutbyggingens velsignelse for landet, ja, da vil jeg si at han er helt nær ved å be Jens Stoltenberg trekke tilbake sine uttalelser. Hvis det er slike velsignelser som Nordtun sier, må de da sørge for at det blir mange nye, store vannkraftutbygginger i framtida. Og hvis det er det Arbeiderpartiet mener, så får man stå for det. For historiens skyld, for å understreke den backlashen, hører det med at Rogaland Arbeiderparti for fire år siden gikk til valg på at det ikke skulle bygges ut noen ting, og i hvert fall skulle ikke det mest verneverdige av vassdragene, Lingvang/Tengesdalvassdraget, ødelegges.
Jeg takker for spørsmålet, og jeg deler helt representantens syn på at utdanningsbistand er viktig. Jeg vil si at dette er et av tusenårsmålene, det å sette mål om at unger skal få skolegang, og det har faktisk lyktes veldig bra. Vi har fått veldig mange flere unger som er i skole i mange land, også land der vi er inne og samarbeider, og vi ser at når vi bruker penger, følger en del land etter. Et eksempel er Tanzania, hvor vi har økt våre investeringer i utdanningsbistanden, og vi har sett at tanzanianske myndigheter selv har stilt opp med mer penger. Det er den brede trenden. Jeg synes det er helt greit at Kristelig Folkeparti prioriterer å bruke mer penger på utdanningsbistand. Vi har tenkt: La oss rette utdanningsbistanden inn mot jenter og konfliktområder, og så bruker vi en del andre bistandspenger på nettopp å øke inntektene til landene gjennom Skatt for utvikling, Olje for utvikling og andre programmer for å sørge for at landene settes i stand til selv å bruke pengene sine til utdanning.
Det har vært ganske interessant å følge med på i media, og også for så vidt registrere her fra talerstolen, de forskjellige representantenes argumentasjon når det gjelder dette med bompenger. For det første var representanten Jenny Klinge oppe her og sa at Senterpartiet prinsipielt ønsker veibygging uten bompenger – og i programmet til Senterpartiet står det at bompenger skal være et supplement. Jeg tror ikke så veldig mange lenger opplever at det er et supplement. Eller man hører på Torstein Rudihagen som sier at dette er en viktig del av fellesskapsoppgavene våre, og derfor må man være med og finansiere denne veiutbyggingen i form av bompenger for å få prosjektene tidligere fram. Men jeg har lyst til – fordi jeg registrerer at dette alltid er interessant – å gå litt gjennom listen for å se hvordan forholdet faktisk er. Vi har i 2005–2006 behandlet Atlanterhavstunnelen med en finansieringsramme på 815 mill. kr – 118 pst. skal betales av bilistene, 2004–2005 Bergensprogrammet 5,3 milliarder kr – 71 pst. skal betales av bilistene, 2005–2006 Hardangerbrua 2,2 milliarder kr – 97 pst. skal finansieres av bilistene, 2005–2006 Finnfast 750 mill. kr – 127 pst. skal betales av bilistene, Langåker–Bommestad i 2005–2006 1,2 milliarder kr – 158 pst. skal betales av bilistene, rv. 306 Kirkebakken i Vestfold 310 mill. kr – 196 pst. skal betales av bilistene, Utgårdskilen 26 mill. kr – 133 pst. skal betales av bilistene, revidert Tromsøpakke 216 mill. kr – 39 pst. skal betales av bilistene, rv. 255 Jørstadmoen 252 mill. kr – 150 pst. skal betales av bilistene, Ny Kråkerøyforbindelse 615 mill. kr – 144 pst. skal betales av bilistene, Vegpakke Salten 551 mill. kr – 112 pst. skal betales av bilistene, Haugalandspakka 2,5 milliarder kr – 97 pst. skal betales av bilistene, i samleproposisjonen er det i 2006–2007 satt av 166 mill. kr – 177 pst. skal finansieres av bilistene, Østfoldpakka 1,72 milliarder kr – 118 pst. skal betales av bilistene, rv. 567 i Hordaland 194 mill. kr – 68 pst., E6 Gardermoen – 101 pst., Jondaltunnelen 760 mill. kr – 22 pst. skal finansieres av bilistene, Årnes ferjekai 80 mill. kr – 71 pst. skal finansieres av bilistene, T-forbindelsen 1,4 milliarder kr – 65 pst. skal betales av bilistene, Ryaforbindelsen 250 mill. kr – 71 pst. skal betales av bilistene, Oslopakke 3 54 milliarder kr – 83 pst. skal betales av bilistene, 10,8 milliarder kr skal gå til drift av kollektivtrafikk og 10,8 milliarder kr skal bilistene også betale for å investere i dette. I tillegg betaler bilistene over 50 milliarder kr i skatter og avgifter på bil og i bilrelaterte avgifter, og fortsatt mener man altså at man trenger den type finansiering som bompengene utgjør, i tillegg.
Svaret på det er veldig kort: Det er egentlig bare å se i statsbudsjettet, der vi har lagt inn de pengene som jeg også har omtalt. Det er satt av 67 mill. kr i Samferdselsdepartementets budsjett til dette, og rammetilskuddet i kommunene er økt med 142 mill. kr, nettopp for å kompensere den økte momssatsen. Momssatsen settes opp som følge av anbefalinger fra Skatteutvalget, som vil ha et enklere og mer enhetlig system. Men folk som bruker lokale busser og lokale tog til og fra jobb i hverdagen, blir altså kompensert for dette gjennom statsbudsjettet.
Jeg synes at det er et interessant forslag som det går an å ta med seg når vi skal diskutere ny forskningsmelding, og den skal vi legge fram for Stortinget i begynnelsen av neste år. Noe av det som dreier seg om å rekruttere unge forskere, kanskje også å stimulere til litt mer dristig forskning – det er ikke sikkert det alltid henger sammen – kan være problemstillinger å ta med seg til den diskusjonen. Så det er et forslag jeg gjerne ser på. Det som er kjernen i dette området, er at det gjøres veldig mye både med hensyn til den rekrutteringen vi allerede har når det gjelder stipendiatstillinger, og med hensyn til institusjonenes egne prioriteringer, som tilsier at vi får flere doktorgrader i framtiden. Da er jeg litt tilbakeholden med å finstyre institusjonene, når jeg ser at vi trekker i samme retning. Vi trenger handlingsrom også, fordi det er mange flere momenter som spiller med i forhold til hva slags kvalitet vi skal ha.
Jeg registrerer at statsråden er opptatt av ytterligere utredninger, og at hun er veldig opptatt av at vi må vurdere saken enda nøyere. Kritikken gjelder i stor grad de økonomiske forholdene og andre ting. Man kan faktisk begynne å lure på om det er finansminister Sigbjørn Johnsen og hans leting etter penger som er statsrådens begrunnelse for nå å utsette saken nok en gang. Utredninger har vi hatt mange av, og man har hatt klar og tydelig informasjon som viser at dette kan man fint gjennomføre. Jeg har lyst til å utfordre statsråden fordi hun ikke svarer konkret. Hun sier at nullalternativet ikke gjelder lenger. I brevet som ble sendt kl. 10.18 forrige onsdag – da satt statsråden her i denne sal – sier man at man skal vurdere alternativene: nullalternativet, tildekking, heving og et alternativ der heving og tildekking kombineres. Det ble sendt fra departementet til komiteen kl. 10.18, da statsråden satt her. Etterpå sier statsråden at hun er enig med statsministeren. Jeg lurer på hva statsråden egentlig er enig med statsministeren om.
President! Får jeg en replikk til, hvis ingen andre tegner seg?
Jeg takker statsråden for svaret. Det er sikkert mange måter å gjøre dette på, og statsråden har kanskje vært innom noen av dem. Det vi sliter med i Hedmark, er at vi er et grensefylke til Sverige, bl.a. grenser Värmland til oss. Bare på grunn av handelslekkasjen dit sikres 2 000 svenske jobber. Så kan man spørre seg hvorfor man har en handelslekkasje. Selvfølgelig er det mange årsaker til det – det kan være servicetilbudet, det kan være tilbudet av varer, men det kan også være på grunn av at varer er billigere fordi vi har mye skatter og avgifter i Norge, og så reiser man til Sverige og handler. Noe annet kan være samferdsel, som statsråden ikke var innom i det hele tatt. Vi har bl.a. rv. 20, som nå snart blir rv. 2. Jeg vil gjerne høre litt om hva statsråden mener om et forholdsvis høyt skatte- og avgiftsnivå i Norge kontra i Sverige, og vil gjerne også høre om samferdsel.
Eg må innrømme at eg for så vidt ikkje har skjønt spørsmålet heilt. Eg kan ikkje med min beste vilje sjå at vi har sagt noko i det heile som kunne tyde på at vi ikkje vil at Noreg skal ha ei meklarrolle. Det er nettopp det vi har understreka mange gonger, at det kan vi ha trass i at vi har valt ein del andre alliansepartnarar enn det andre land har gjort. Eg kan forsikre representanten Vallersnes om at SV skal støtte opp om alle moglegheiter Noreg har til å bidra i form av fredsmeklarrolla.
Jeg skal få stille justisministeren følgende spørsmål: «Narkotikaproblemet er stort i Arendal. Mange foreldre bringes til sammenbruddets rand når de oppdager at deres barn er kommet i kontakt med narkotiske stoffer. Tilgangen på narkotisk stoff skal være det minste problem i Arendal. Fra ulike kilder er informasjonen at enkelte innvandrermiljøer står for en vesentlig del av omsetningen av slike illegale stoffer i Arendal. Dette er urovekkende opplysninger. Hva er statsråden syn på denne situasjonen?»
Det kan godt vera at representanten Langeland har eit naivt syn, men faktisk er det slik at dersom Arbeidarpartiet, saman med Høgre og Framstegspartiet, ikkje hadde gjort det som dei stadig vekk gjer ved budsjettbehandlingane, nemleg å gå imot elavgift, gå imot ei skikkeleg satsing på enøk, men gått inn for ei skikkeleg satsing på alternativ fornybar energi, hadde ein kunna gjort noko med dette. Men i førre budsjettrunde sa Høgre, Framstegspartiet og Arbeidarpartiet at elavgift skal me ikkje ha, me skal ikkje ha ei skikkeleg satsing på alternativ fornybar energi. Svaret på dette til Arbeidarpartiet er altså veldig klart. Utfordringa til Arbeidarpartiet er, som eg sa i mitt innlegg, når ein skal behandla energimeldinga og budsjettet til hausten, å syta for at ein får dei nødvendige tiltak og handlingsplanar slik at ein får til ei satsing på alternativ fornybar energi, får til å redusera forbruket gjennom elavgift – i det heile tatt – vera med på det løpet. Så langt har Arbeidarpartiet sett vekk frå dei viktige problemstillingane.