Det er noen bilder som aldri forsvinner fra netthinna, og jeg vil nevne to av dem: Det er flyktningjenta i Vietnam som med napalm på ryggen sprang fra flammehavet, og så er det den greske bestefaren som står med den lille gutten med strikkejakke og norsk lue på hodet. Gutten var i live da han ble tatt i land, men han døde. Han hadde en onkel i Norge, den gutten, han kom aldri fram. Disse bildene forteller hva dette handler om. Det er nå nesten 60 millioner flyktninger i verden. Ni av ti fordrives til andre utviklingsland. Det er altså ikke slik at det er de rike landene som tar sitt ansvar – tvert imot fraskriver de seg i altfor stor grad sitt ansvar. Mens menneskeliv blir satt i fare, bygger vi gjerder og murer rundt oss sjøl – det Europa som liker å hevde sin menneskerettighetskultur. Noe av det som kanskje har skremt meg mest i vinter, er noen av Europas reaksjoner mot smuglernettverkene, at man snakket om at man skulle bombe båter. Det går ikke an å sammenligne søk og redning med søk og det å ødelegge og senke båter. Bare å tenke på å senke båter som frakter flyktninger for å redde liv, er absurd – det er et absurd forslag å komme med. Problemets årsak er ikke smuglere, men krig, håpløshet og total mangel på trygghet og lovlige alternativer for flukt. I går sto det en kronikk på Ytring av en vietnamesisk båtflyktning. Han skriver om da han var båtflyktning, og det er en ytring jeg tror mange trenger å lese, for det han beskriver, er hvordan situasjonen er for dem som faktisk setter sine egne og familiens liv på spill i en sånn situasjon, og at de vurderingene vi sitter her og gjør, er totalt irrelevante i deres situasjon. Det er behov for å mobilisere for å redde flere. Det er behov for å mobilisere for å bedre situasjonen i mange av de landene disse flyktningene kommer fra. Da er jeg veldig glad for det representanten Toskedal fra Kristelig Folkeparti minnet om – jeg tror også representanten fra Senterpartiet gjorde det – at vi kan ikke finansiere hjelp til flyktninger med å kutte i u-hjelp og bistand ellers i verden. Det kan ikke være sånn at vi i rike Norge skal finansiere denne bistanden vi ser er helt livsnødvendig, ved å ta de pengene fra andre fattige folk. Det går ikke an. Vi har et langt større ansvar enn det. Én båt fra Norge er bra, men ikke nok. Den båten er en del av en grensekontroll som også har redning som oppdrag – det er bra – men det er ikke nok. Norge må ta initiativ til en ny redningsoperasjon, slik at også humanitære organisasjoner som ikke kan delta i grensekontroll, kan bidra. Røde Kors sa til oss under høringen på Stortinget om dette forslaget at de gjerne vil bidra, men de kan ikke bidra i grensekontroll, det er ikke en humanitær organisasjons oppgave. Men de vil gjerne bidra. Leger Uten Grenser har organisert sin egen redningsoperasjon for dette. Det må til en egen redningsoperasjon, og det foreslo SV også i fjor. Da ble vi nedstemt. Nå hører jeg at det er flere partier som tar til orde for at vi er nødt til å se på hvordan det europeiske systemet for migrasjon er, at vi må reforhandle det med en bedre ansvarsdeling og andre mekanismer mellom landene. Jeg har sett hva politikere i Italia har sagt om dette de siste dagene. De beskriver sin situasjon der de blir sittende igjen med mange flyktninger, som katastrofal. De stempler ikke passene lenger, de lar folk reise, og det betyr at man får enda flere flyktninger i Europa som ikke er registrert. Det kan ingen være tjent med. Men dess lenger vi venter med dette, dess mer dreier det seg om å definere flyktningene som er i livsfare, som problemet, mens det er noe helt annet som er problemet, nemlig den situasjonen de flykter fra, og at vi ikke klarer å hjelpe flere. Jeg vil ta opp det forslaget vi har i innstillingen.