mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Først en liten kommentar til disse komparative studiene som viser at norske elever leser og skriver sånn ca. på gjennomsnittet. Vi må ikke fremstille dette som dårlig. Det er ikke godt nok kanskje, men norske elever ligger jo over gjennomsnittet i forhold til elevene i en god del land vi sammenligner oss med. Norske elevers prestasjoner og resultater er ganske gode. Så bildet er mer nyansert enn det vi ofte kan få inntrykk av. Så til spesialundervisning. Det som ofte blir brukt i spesialundervisning er at elevene blir tatt ut og får enkelttimer, i stedet for at en da på mange måter ser disse spesialressursene som en del av skolens samlede ressurser. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Er hun villig til å se på bruken av ressursene til spesialundervisning der vi tar ut elevene og bruker enkelttimer, slik at vi heller samkjører dette som en samlet ressurs, at skolene i større grad får frihet til å disponere midlene slik de synes det er hensiktsmessig når det gjelder bruken av spesialressurser? For vi har ganske mye spesialressurser i skolen i dag.
Jeg takker statsråden så mye for svaret. Jeg vil bare først få nevne at både ansvarlig direktorat og regjering og storting de senere årene etter mitt syn har gjort så godt de har kunnet for å få Norge bort fra branntoppen. Så mitt spørsmål er ikke ment som noen kritikk mot noen parter, men det er ment å være et mer saklig og konstruktivt innspill i denne debatten. Etter å ha vært saksordfører for en del saker på dette området føler jeg et visst ansvar for å ta opp dette saksfeltet når aktuelle anledninger byr seg. Det er dessverre slik at det ser ut som at samme hva alle gode krefter gjør i denne sammenheng, uteblir de store positive effektene. Det er nedslående, synes jeg, men vi må selvsagt ikke gi opp. Jeg tror bestemt at et tilbud om økt tilsynsfrekvens og en bedre kvalitetskontroll av elopplegget i spesielt eldre bolighus er en vei å gå i denne sammenhengen. Statsråden sa at det tok 20 år mellom hver gang vi får et slikt tilsyn, mitt forslag er at dette må maksimalt ta fem år.
I går meldte NTB at Jordan stenger grensene sine for flyktninger fra Syria. Vesle Libanon, som er like stort som mitt hjemfylke, Hedmark, og har fire millioner mennesker, har tatt imot over en million flykninger. I Irak, som tar imot mange, er det krig og krise – vi ser det på tv hver dag. Tyrkia har tatt imot mange. Det er situasjonen i disse nærområdene som nå er så kritisk, og fullt ut er sammenlignbar med den situasjonen som var i nabolandene rundt Kosovo, da Stortinget – mot kun Fremskrittspartiets stemmer – den gangen tok imot 6 000. SV har fremmet forslag, som ble nedstemt for noen uker siden, om å ta imot inntil 5 000. Det er heller ikke et høyt tall. SV fremmet, da vi satt i regjering, forslag om å ta imot langt flere enn det denne regjeringen vil ta imot. Denne regjeringen har måttet bli tvunget av stortingsflertallet til å ta imot noen flere. Situasjonen eskalerer for hver eneste dag. Det er dette som er alvoret i denne saken. Flyktninghjelpen ber oss om å ta imot flere. Amnesty har vært ute på plassen her i dag, og stortingspresidenten tok imot beskjed om at vi må ta imot flere. FN sier at vi må ta imot flere. Det er en akutt situasjon, som eskalerer fra dag til dag og fra time til time – og så er representantene fra Fremskrittspartiet opptatt av hva SV gjorde i regjering for flere år siden. Det er ikke det alvor som denne saken fortjener. Dette skjer nå. Norge er et av de rikeste land i verden, vi kan ta imot flere, og vi kan hjelpe mer i nærområdene. Forrige gang jeg var oppe her, siterte jeg daværende stortingsrepresentant Inge Lønning fra Høyre, som sa at under Kosovo-krigen var det bare ett parti som hadde samvittighet til å stemme nei når situasjonen var så akutt. Dessverre ser det i dag ut til at det er et flertall i salen som har det. Men jeg ville håpe at presidenten nå kunne bruke sin innflytelse til å formidle det budskapet som ble formidlet ute på Løvebakken for noen timer siden, der Amnesty fortalte hva som skjer i praksis et sted i verden der det er krig og krise, mens vi sitter her i verdens rikeste land og skal vedta et budsjett og altså velger å bruke det handlingsrommet vi har, til å innvilge folk billigere taxfree-kvoter. Jeg skjems!
Eg skal ikkje halde noko langt innlegg, eg vil berre opplyse om at vi i Framstegspartiet ønskjer å støtte forslaget frå våre vener i Venstre. Eg vil òg be presidenten om at han opplyser om at Framstegspartiet ønskjer å støtte dette forslaget når vi går til votering, slik at voteringa går greitt.
Regjeringen har i Sem-erklæringen lagt stor vekt på at Regjeringens gasspolitikk bygger på et ønske om å stimulere fram såkalt CO2-fri gasskraft. I så måte er det jo positivt at det er satt ned et offentlig utvalg som skal utrede mulighetene for utvikling av en mer miljøvennlig naturgassteknologi i Norge, og som skal avgi sin innstilling i mars. Etter SVs mening ville det være naturlig å avvente innstillingen fra dette offentlige utvalget før man eventuelt inngår en avtale om bygging av en gassrørledning til det planlagte konvensjonelle gasskraftverket på Skogn. Deler olje- og energiministeren denne oppfatningen?
Dette handler jo ikke om problemer hos folket, dette handler om problemer i IKT-systemene. Jeg må også skynde meg å si at det hadde vært verre hvis denne regjeringa ikke var interessert i å forbedre det som var problematisk. Men vi skal jo tydeligvis også få kritikk for å svare at vi tar tak i de tingene som vi trenger å ta tak i. Vi kommer til å komme tilbake til Stortinget med forslag til forenklinger. Vi har også gjennomført forenklinger, f.eks. har vi fjernet regelen om at mor måtte jobbe 50 pst. for at far skulle få rett til fedrekvote. Vi har også gjort mange andre grep som har gjort at flere har fått rettigheter. Vi står fast på at fedre skal få muligheten til å være hjemme med sine barn, også der man har arbeidsgivere som vil være mot det, eller mødre som helst ser på denne permisjonen som sin. Det handler om en frihetsdebatt, det handler om å ta inn over seg at når det gjelder frihet, og valgfrihet, må man også ta hensyn til strukturer og forventninger som kan være uformelle.
Ei lita oppfordring til representanten Lars Rise, som har tatt opp denne interpellasjonen, og som eg synest det er riktig å gjere: Det ligg no eit forslag inne om å tilbakeføre selskapsskatten til kommunane igjen, og viss Rise klarer å få med seg sitt eige parti og sentrumskameratane, er det igjen fleirtal for det, og då vil ein òg sikre Oslo store inntekter. Vi hadde ein debatt tidlegare i dag der vi i alle fall var ein del som var einige om at skal vi få behalde landet vårt sterkt og kraftig over heile fjøla, treng vi sterke regionsenter. Eg vil også seie at skal vi behalde Noreg som eit godt land å bu i, treng vi også ein sterk hovudstad. Det bør engasjere oss alle. Eg har – i ei bisetning – litt lyst til å seie at av dei tolv som har hatt ordet i denne debatten, er det berre ein som snakkar rein Oslo-dialekt, og det i seg sjølv viser at dette engasjerer oss, at ein treng ein sterk hovudstad. Men Oslo kan også gjere noko sjølv. Eg vil påstå at Oslo si politiske leiing over tid kan kritiserast – det gjeld ikkje berre Høgre-byrådet, men det gjeld også Arbeidarparti-byrådet – for i mange, mange år å ha neglisjert behovet for å legge til rette for bustadbygging, ved m.a. å nekte høghusbygging og ved å nekte å utvide Markagrensa. Dette har gitt som resultat skyhøge bustadprisar, noko som særleg rammar dei unge i etableringsfasen, og sjølvsagt dei med små inntekter. Situasjonen for dei i etableringsfasen blir ytterlegare forverra gjennom den effekten som dokumentavgifta gir på toppen av dei usosiale bustadprisane i hovudstaden. Unge menneske i etableringsfasen blir nøydde til å skifte bustad etter kvart som familien aukar, kanskje fleire gonger, for å få tilstrekkeleg bustadareal. Kvar einaste gong håvar staten inn pengar på dette fordi dokumentavgifta er der. Dette er også svært usosialt. Det er derfor eg har lyst til å stille eit spørsmål til statsråden: Ser statsråden det usosiale i dette, og kan ein forvente at Arbeidarpartiet vil gjere noko med dokumentavgifta, t.d. fjerne den? Vi kan garantere at det i så fall blir fleirtal i denne salen for det.
Så er vi tilbake i fantasiens verden igjen, siden Dalheim var i virkelighetens verden. Det er for så vidt riktig at vi er tilbake i fantasiens verden. Det er på grunn av at Fremskrittspartiet dessverre ikke har flertall i denne salen. Den dagen Fremskrittspartiet får flertall i denne salen, er vi i virkelighetens verden når vi vil redusere avgiften kraftig. Det som fikk meg til å ta ordet, var Dalheims påpeking av at Fremskrittspartiet ikke gikk inn for å senke avgiften på personbiler noe særlig i budsjettene. Det er faktisk slik at vi nesten halverer avgiftene på biler. For å ta et eksempel: Jeg kan fortelle representanten Dalheim at i budsjettene våre for de siste tre år har vi foreslått å redusere avgiften på familiebilen Chrysler Voyager med 174 000 kr i forhold til Arbeiderpartiets forslag. Og det er faktisk sånn at for en familie på fire, som betaler huslån, boligrente, energiavgift til staten, som Arbeiderpartiet krever inn, og alle de andre avgiftene, utgjør 174 000 kr veldig mye. Det er beklagelig at Arbeiderpartiet ikke ser det.
La meg aller først si at halvparten av replikken var en oppramsing av Fremskrittspartiets alternative statsbudsjett, og det slutter jeg meg selvfølgelig fullt ut til. Jeg synes det var veldig godt formulert. Så til spørsmålet om hva vi faktisk gjør. Vel, i Fremskrittspartiets hode, når vi ser på avgiftspolitikken i Norge, er det ikke noen tvil om at en rekke av de norske avgiftene er fiskale, at de rett og slett bare er en inntekt til statskassa og i liten grad har en annen begrunnelse bak seg, og at de i liten eller null grad faktisk er øremerket. Mye av det mange av oss i dag tror vi betaler som såkalte miljøavgifter, går altså ikke til miljøet. Det er vi klar over, og da må vi gjøre noe med de avgiftene. Det Fremskrittspartiet bl.a. gjør, er at vi kutter i engangsavgiften på bil. Vi ønsker å gjøre bilkjøp i Norge rimeligere, og det gjelder alle biler. Men det vi vet, er at nyere biler forurenser mindre enn gamle biler. Hvis vi kunne ha gjort noe med den eldgamle bilparken i Norge, hadde det vært et veldig godt og også miljørettet tiltak. Å sørge for at det ble billigere å kjøpe nye biler, slik at folk flest ble motivert til å kjøpe nye biler, hadde som sagt vært et meget godt klimatiltak. Jeg håper også Kristelig Folkeparti kan se på den muligheten når de legger fram sitt avgiftsopplegg.
Jeg har ikke sett spesielt på skolene i Trysil, men de er altså tre av 37 søknader som foreligger, og jeg vil tippe at de andre skolene også vil hevde at de er i en tilsvarende situasjon. Da er det ganske krevende å klare å kvalitetssikre godt nok det tilbudet som barna skal ha. Barn i små privatskoler skal ha rett til det samme gode kvalitetsmessige tilbudet som barn i alle andre skoler. Det finnes i helt spesielle tilfeller noen muligheter for unntak fra denne søknadsfristen – men da skal det være veldig spesielle grunner. Ut fra det jeg vet, riktignok litt gjennom andre, om disse problemstillingene, kan jeg ikke se at det er veldig forskjellige problemstillinger i Trysil i forhold til på andre steder hvor man også har et ønske om å opprette private skoler.
Det er dessverre eit faktum at vi har særnorske skattar. Formuesskatten er ein særnorsk skatt, og det gjer at det er mange som vel å busetje seg i utlandet og ikkje ønskjer å busetje seg i Noreg, på grunn av at ein får ei konkurransevriding, ein får ein skatt som altså utanlandske eigarar ikkje har. Det gjeld også for direkte skattar på bedrifter. Formuesskatt er ein indirekte skatt på bedrifter, på grunn av at eigarane må trekkje ut verdiar ifrå bedriftene for å betale og finansiere formuesskatten. Mitt spørsmål til Audun Lysbakken er: Ser Audun Lysbakken i det heile at skattenivået i eit land kan vere avgjerande både for kvar ein buset seg, og for kvar ein etablerer bedrifter? Og: Trur representanten Lysbakken at skattetrykket i eit land kan vere avgjerande for kor mykje verdiskaping vi kan få til i Noreg?
Jeg er glad for at Fremskrittspartiet er opptatt av å investere mer i jernbane. Det var partiet ikke tidligere. Så der er vi helt enige. Det jeg vil si til Solvik-Olsen, er at hvis man skal få mer penger til jernbane, må man prioritere opp jernbane. Det har denne regjeringen gjort. Den bruker mange ganger så mye penger på jernbane som det den tidligere Bondevik-regjeringen gjorde, som Fremskrittspartiet samarbeidet med. Vi må prioritere opp jernbane. Særlig i sentrale strøk er vi nødt til å prioritere ned firefelts motorvei når vi prioriterer opp jernbane. Denne prioriteringen er Fremskrittspartiet ikke villig til å gjøre. Inntil de er villig til å gjøre den prioriteringen, er de ikke et troverdig jernbaneparti.
Jeg sa vel ikke strengt tatt det. Jeg sa vel at nå eller i løpet av året som kommer vil boligprisene antageligvis være på bunnen. Det er vel det SSB også sier. De sier at boligprisene vil falle ytterligere 10 pst. Men det som er sannheten, er at det i hvert fall er billigere å kjøpe nå enn det var for et år siden, da prisene har gått betydelig ned i den tiden som har gått. Og det er absurd å se at boligkjøpere i fjor fikk massevis av lån fra bankene, mens de nå ikke får lån fra bankene, selv om det vil være et lurere tidspunkt. Jeg tror også Gjermund Hagesæter og jeg er enige om det som er Kurt i Erlend Loe sin enkle analyse, nemlig at det er lurt å kjøpe billig og selge dyrt. Da er det i hvert fall dumt å kjøpe når det er kjempedyrt, og det er i hvert fall dumt ikke å ha muligheten til å kjøpe når det er billigere. Det som er problemet med boligmarkedet, er at det er et kjempesvært lotteri for ungdom; om du har gjort en klok investering eller ikke, avhenger av det tidspunktet du kjøper deg inn. Vi må få mer stabilitet i boligmarkedet.
Kristelig Folkepartis parlamentariske leder var lite innom kommuneøkonomi i sitt innlegg, til tross for at er det en sak som engasjerer rundt omkring i det ganske land, så er det kommuneøkonomi. Nettopp her er det mesteparten av velferden i Norge skapes – både skoler, barnehager, eldreomsorg og en rekke andre tjenester, som alle innbyggerne i Norge er avhengige av, før eller senere. Mitt første spørsmål til representanten Høybråten blir følgende: Syns representanten at det var tilstrekkelig med midler til kommunene i det forslaget som Bondevik II-regjeringa la fram for Stortinget tidligere i høst? Og mitt spørsmål nr. 2: Er representanten Høybråten mer fornøyd med kommuneøkonomien i det forslaget som regjeringa Stoltenberg la fram?
Jeg har dette spørsmålet til barne- og familieministeren: «Befring-utvalget foreslår en godkjenningsordning for institusjoner i barnevernet for å sikre faglige og etiske krav, slik Sosialistisk Venstreparti flere ganger har foreslått. Det er urimelig at det er vanskeligere å starte opp ei pølsebu enn en privat institusjon for barn og unge med store vansker og en sårbar livssituasjon. Når mange som kjenner barnevernet godt går inn for en godkjenningsordning, er det en god grunn for å gjøre det nå. Vil statsråden snarest ta initiativ til innføring av en godkjenningsordning?»
Jeg takker igjen helseministeren for svaret, og jeg er der helt på linje med helseministeren. Den viktigste endringen vi fikk gjort i Odelstinget når det gjaldt fortaksloven, var nettopp å ta ut av lovteksten at de regionale foretakene også kunne drive produksjon av helsetjenester. Det mente vi ville bli en innblanding, og vi ville få tilbake det gamle fylkesutvalget. Den ordningen som nå ble vedtatt, ville styrke fristillingen til det enkelte foretak, som loven viser. Derfor er det veldig viktig at helseministeren i tiden fremover løpende følger med at dette fungerer etter Odelstingets intensjoner.
Dette er en veldig viktig debatt, fordi forholdet mellom skole og hjem er en veldig viktig akse for å bedre kvaliteten på barnas trivsel og utdanning. Det betyr at det er mange ulike tiltak som her kan trekke i riktig retning. Det er veldig viktig at vi i forbindelse med Kunnskapsløftet understreker betydningen av dette. Også i forbindelse med evalueringen av allmennlærerutdanningen er det viktig å understreke betydningen av dette. Som i veldig mange andre forhold er én ting lov og forskrift og hva som rent faktisk står i lovens bokstav, samtidig som virkeligheten i skolen er en annen. Derfor er det viktig å understreke at foreldrene har en rolle i dette, og at skolen skal legge til rett for at foreldrene skal ha en rolle. Hvis ikke skolen automatisk gjør dette, kan det oppleves av foreldrene som at de ikke inkluderes i skolens hverdag. Derfor er det veldig viktig å få fastslått at foreldrene har og skal ha en plass i skolen. Det er fordi dette er viktig for skolen, men ikke minst viktig for barnas læring i skolen. Erfaringene viser at de som har foreldre som støtter opp på ulike vis, gjennomgående har bedre prestasjoner i skolen. Dette er en veldig viktig erfaring å ta med seg. Når vår regjering satser på leksehjelp, er dette også for å supplere hjem–skole-samarbeidet. Mange av oss har nok sittet sammen med poden og prøvd å drive med leksehjelp. Samtidig opplever vi innenfor fag vi kanskje selv ikke er så dyktige i – i hvert fall når barna blir litt større – at våre egne kunnskaper om ulike ting ikke er gode nok til å kunne gi kvalifisert hjelp. Derfor er leksehjelp en ny arena, der både foreldre og barn skal få mulighet til mer kvalifisert hjelp, for på den måten å styrke hjem–skole-samarbeidet, men ikke minst elevens prestasjoner i skolen. Det betyr at vi vil komme tilbake til mange ulike komponenter i ulike spørsmål vi vil legge fram for Stortinget. Men vår grunnholdning er akkurat den som interpellanten la til grunn i sin interpellasjon, nemlig at vi på mange ulike vis ønsker å understreke betydningen av foreldres medvirkning i skolen. Det er positivt for barns læring, positivt for skolen og ikke minst positivt for foreldre. Det er faktisk ganske enestående morsomt å delta i barns oppvekst og utdanning – også på den arenaen som skolen er. Skolen skal ikke være et lukket organ for familien. Tvert imot skal skolen være en del av denne vide kretsen rundt familien.
Når vi vil kutte 1 milliard kr, vil jeg minne representanten Eia om at vi ikke trenger gå lenger tilbake enn til budsjettet for 2005 før vi er omtrent der Fremskrittspartiet er. Så vidt jeg vet, og så vidt jeg husker tilbake til 2005, var det et aldeles utmerket kulturliv i Norge også i 2005, så jeg tror ikke hun skal bekymre seg for det. Jeg tror heller ikke at hun trenger å være spesielt deprimert. At representanten blir deprimert av å lese våre merknader, kan vi på en måte ikke gjøre noe med. Men vi er av den oppfatning at de merknader vi har, og det programmet vi har når det gjelder kultur, er aldeles utmerket, og vi er helt sikre på at det finnes massevis av frivillige organisasjoner som er helt klare til å ta imot og gjøre en innsats for Kultur-Norge.
Jeg mener det må gå rimelig klart fram av de spørsmålene som er stilt i dag, at dette dreier seg om sikkerheten i våre kystnære områder, og at det er det som er hovedhensikten med spørsmålet. At Regjeringa har valgt å sende utenriksministeren til å svare på spørsmålet, må jeg ta til etterretning, men det er Stortingets behov for å få klarhet i hvem det er som har ansvaret, og at kapasiteten er på plass, som har vært det viktige her. Da får jeg stille utenriksministeren et annet spørsmål. I sitt svar viser han til at vi skal ha påbudte seilingsleder og f.eks. trafikkseparasjon. Da må jeg få spørre utenriksministeren: Hva er grunnen til at man ikke har sett nødvendigheten av dette før? For man har jo sett for seg bildet av at skipstrafikken øker, og at transporten har blitt stadig mer risikabel. Hva er grunnen til at man har ventet så lenge med å ta opp dette viktige spørsmålet?
Kristelig Folkeparti og Venstre skriver i innstillinga her at de er opptatt av et reklameforbud på kino for barn under sju år. Et slikt forslag fremmet vi i forbindelse med behandlinga av Ot.prp. nr. 72 for 2005-2006. SV fremmet dette forslaget, ved undertegnede, for fire år siden, var det vel. Det lå over til denne regjeringa til behandling, fordi den forrige kulturministeren fra Kristelig Folkeparti ikke ville behandle det. Vi ser nå i sak etter sak at Kristelig Folkeparti fremmer de samme forslagene som SV fremmet i forrige periode. Det er vi selvfølgelig fornøyd med. Vi henviser også i innstillinga til regjeringspartienes behandling av Ot.prp. nr. 72, Innst.O. nr. 15 for 2006-2007. Det heter der: «Fleirtalet i komiteen, alle unnateke medlemene frå Fremskrittspartiet og Høgre, legg til grunn at eit forbod mot reklame før framsyning av barnefilm på kino kan bidra til å redusere det kommersielle presset mot barn. Kino er et sterkt medium som kan ha stor påverknad på barn. Eit anna fleirtall, alle unnateke medlemene frå Fremskrittspartiet, Høgre, Kristeleg Folkeparti og Venstre, viser til at kulturministeren i svar til komiteen (vedlegg) seier Regjeringa fortløpande vil følgje med på utviklinga når det gjeld reklame på barneframsyningar. Vidare skal det gjerast undersøkingar på dei økonomiske konsekvensene for kinoane ved eit eventuelt framtidig forbod. Fleirtalet er oppmerksame på at digitaliseringa av kinoane vil innverke på denne problematikken. Dette fleirtalet ber Regjeringa kome tilbake til Stortinget i egna form.» Jeg mener at merknaden fra Venstre og Kristelig Folkeparti i dagens innstilling er godt ivaretatt ved den behandlinga vi hadde av Ot.prp. nr. 72. Jeg antar at Regjeringa følger opp dette, og at statsråden kommer tilbake til Stortinget. Så vil jeg også si at jeg er veldig glad for at vi nå får en støtteordning for filmfestivaler. Jeg vil da peke på Animasjonsfestivalen i Fredrikstad, som denne komiteen enstemmig i forrige periode og i denne perioden har sagt bør få støtte. Så jeg er veldig, veldig glad for at vi nå får den type støtteordning, og forventer da at Animasjonsfestivalen blir tilgodesett.