mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Eg trur intensjonen med forslaget var meir enn at vi berre skal kome med gode råd til kommunane og til skolane om korleis dei kan få til litt meir fysisk aktivitet innanfor dagens ramme. Sjølv om ein vil gjere dette innanfor dagens rammetimetal eller utvide rammetimetalet, var ideen, sånn som eg oppfattar det, frå fleirtalet i komiteen at vi no ønskjer å få ei større nasjonal satsing på dette feltet. Det er litt pussig å kalle «nasjonal satsing» A4 automatisk. Vi er alle einige om satsing på etter- og vidareutdanning. Det er ikkje A4 berre fordi det er nasjonalt initiert. Mitt spørsmål er, utover at eg skjøner dette med senteret, og at ein må setje seg ned og få det til innanfor timetal osv.: Tar ministeren komiteen på alvor og verkeleg vil setje i gang nokre større tiltak knytte til fysisk aktivitet frå sitt kontor? Eller er det mindre justeringar og erfaringsutveksling han ønskjer å leggje opp til?
Jeg er glad for at statsministeren klart gir uttrykk for, slik i hvert fall jeg tolker det, at han håper og ønsker og mener at det beste vil være at koalisjonsstyrkene vinner krigen og får fjernet Saddam Hussein og hans regime. Jeg skjønner at han ikke støtter at så skal skje gjennom krig, men at han håper og ønsker at USA og Storbritannia skal vinne krigen. Det er i hvert fall betryggende. Nå har statsministeren påberopt seg en telefonsamtale mange ganger. Kanskje han for fremtiden kunne vurdere at det ved slike telefonsamtaler blir tatt stenografiske referater, slik at vi er i stand til å foreta vår egen tolkning og vurdering av samtalen, basert på reell kunnskap om innholdet, istedenfor en ensidig fremstilling. Det er også slik at det er ikke bare presidenten i USA som styrer. Det er masse forretningsforbindelser og masse forbindelser mellom nordmenn og amerikanere, og det er mange som har merket seg det som har skjedd. Kan statsministeren bekrefte at han også ønsker at man skal arbeide for å få en demokratisk, langsiktig løsning i Irak?
Når det gjeld deltakarlova, kan eg seie at vi ikkje ser nokon grunn til at vi ikkje kan opne for litt meir industriått flåte, i motsetning til i dag. Eg ser ikkje den store forskjellen på ein reiar som har arva båten etter foreldra sine – båten var fiskarått – som kanskje sit på reiarkontoret og driv ein fiskebåt derfrå, men ikkje er aktiv sjølv, og ein som sit på eit kontor i ei bedrift som er innafor næringa, og driv foredling av fiskeprodukt. Eg ser altså ikkje nokon forskjell her, også den bedrifta kan ha moglegheiter til å eige interesser i fiskeflåten for å skape noko. Men som eg sa, vi ønskjer at den fiskaråtte flåten framleis skal vere denne berebjelken. Vi ønskjer ikkje at papirflyttarar skal vere eigarar i fiskeflåten. Vi ønskjer aktivitet, vi ønskjer næringsutvikling. Råfisklova fekk eg ikkje tid til å kome inn på. Det får eg eventuelt kome tilbake til.
Jeg vil få lov til å stille følgende spørsmål til sosialministeren: «Ifølge Dagbladet 13. januar 2000 er prisen på 3 liter vin i papp, såkalt bag in box, kunstig høy på grunn av en foreldet forskrift. Dette fører i dag til at private importører tar inn ca. 40 mill. kroner mer enn denne varen, ved normal prising, ville oppnå. Vil statsråden sørge for at den aktuelle forskriften blir fjernet?»
Det var noe spesielt å registrere at statsråden nå sa at man hadde fulgt opp denne rapporten om nasjonal slepebåtberedskap. Her er det definitivt ganske mange konkrete forslag til løsninger som ikke er fulgt opp. Det er altså sånn at på Vestlandet har vi ikke en tilfredsstillende slepebåtberedskap, og vi har det ikke på Østlandet til svenskegrensen, så definitivt tror jeg ikke at den virkelighetsoppfatningen som statsråden og Regjeringen har, om at man har fulgt opp rapporten om nasjonal slepebåtberedskap, stemmer med de faktiske forhold. Jeg kan si, siden jeg kommer fra det stedet hvor den siste ulykken var, at det er rimelig spesielt å oppleve at tonnevis av olje bare fyker inn i fjæra, og se hvilke følelser det setter i sving i hos lokalbefolkningen som opplever dette. Det er rimelig spesielt, når man hører at man har en god oljevernberedskap i dette landet, å oppleve at det tar utrolig lang tid før oljelenser bl.a. blir lagt ut. Og så sier man at vi har god oljevernberedskap, at vi har godt med utstyr. Det måtte hentes utstyr fra hele landet for å klare å rydde opp i det som er et såkalt lite utslipp i forhold til hva som kunne ha vært konsekvensen hvis all oljen hadde lekket ut. Da hadde det ikke bare vært 250 tonn olje, men kanskje fire–fem ganger så mye, hvis alt hadde rent ut. Jeg føler at det er langt mellom den virkelighetsoppfatningen som statsråden har, og den virkeligheten vi opplevde da vi så hvordan man jobbet på aksjonsstedet etter ulykken. Jeg har lyst til å gi ros til alle dem som sto på og gjorde en skikkelig jobb. Dette er ikke noen kritikk av dem i Kystverket, i IUA eller andre som sto på og gjorde alt de kunne for å prøve å møte utfordringene, men det sier noe om at man har en beredskap som er langt unna slik man prøver å framstille det i denne sal, og som tidligere statsråder på dette området i forrige periode har forsøkt å framstille det når ulykken er ute og konsekvensene blir formidable. Jeg registrerer at representanten Bratli var opptatt av Statens havarikommisjon. Ja, jeg også er opptatt av og synes at det er kjempebra med Statens havarikommisjon. Men det Fremskrittspartiet er opptatt av med dette forslaget, er at vi ønsker å ligge i forkant – før ulykken skjer – for å hindre at ulykken skjer. Hele poenget med forslaget er jo å få denne handlingsplanen på plass så fort som overhodet mulig for å ta lærdom av de ulykkene som allerede har skjedd, og å sørge for at det ikke skjer flere ulykker langs kysten vår. Der ulykken sist skjedde, har man kanskje noen av de beste ressursene tilgjengelig ikke langt unna. Konsekvensen ville vært enda mer katastrofal dersom det hadde skjedd et annet sted i landet, uten den samme beredskapen i nærområdet. Det er en utfordring, og derfor håper jeg at man får flertall for Fremskrittspartiets forslag.
Det som har vært gjort i denne ordningen, er at man har omdisponert midler som ennå ikke var brukt – altså ubrukte midler fra prosjekter og programmer som allerede var forsinket – til å følge opp de 25 prosentene som var statens ansvar. Man har benyttet muligheten til en viss fleksibilitet. Men jeg merker meg absolutt representantens innspill, og det vil være en meget viktig del av min gjennomgang. Selvfølgelig skal det ikke gå ut over forskning som er i gang, eller forskningsmidler som er bevilget. Her har man isteden utnyttet en viss fleksibilitet i forhold til midler som ikke var brukt. Jeg skal love representanten at dette skal komme i tillegg til eksisterende bevilgninger.
Det er ingenting som gleder både meg og Fremskrittspartiet så mye som at vi får et godt oppgjør. Problemet er at det som statsråden kaller for tidenes beste oppgjør - som vi hadde i fjor - førte til at minstepensjonister med 120 000 kr i året ligger langt, langt under det som er EUs fattigdomsgrense. Sammenlignet med Danmark, hvor minstepensjonene ligger på nesten 200 000 kr, ligger de norske langt, langt bak. Det er altså snakk om å gi de personene som gjennom et langt liv har bygd opp dette landet, stein på stein, et godt tilbud. Da er spørsmålet: Unner ikke statsråden de minstepensjonistene som har vært med på å bygge opp landet, en høyere pensjon? Vil han ta initiativ til å følge opp det Fremskrittspartiet gang på gang har foreslått, nemlig en minstepensjon på mellom 130 000 og 140 000 kr?
Jeg synes dette er en trist debatt. Hvis den rød-grønne regjeringen ikke gjorde nok, er vel ikke det noen unnskyldning for ikke å gjøre mer nå. Vi økte antallet, og flyktningkatastrofen øker for hver eneste dag som går. Den er nøyaktig lik hvordan den var rundt Kosovo-krigen da flyktningkatastrofen var på det verste der. Da tok vi imot 6 000 ekstra. Man regner hele tida på kostnadene. Det koster for mye, og vi skal vente til budsjettet. Vi driver akkurat nå og behandler et budsjett i Stortinget: Vi behandler revidert nasjonalbudsjett. Det hadde vært fullt mulig å gjøre dette. Isteden konstaterer jeg at flertallet igjen prioriterer billigere taxfree-sprit og båtmotorer. Ja, det er riktig at jeg blir ganske engasjert i disse sakene, for dette handler om noe av det verste som skjer i verden rundt oss nå, og vi har mulighet til å ta imot flere enn 1 000. Det tror jeg ingen med hånda på hjertet kan si ikke er mulig i Norge i dag. Hvis det er sånn at regjeringen nå finner ut at de kan ta imot flere, skal de få all mulig støtte fra SV til det. For det er mulig – hvis vi vil. Hvis vi sammenligner med situasjonen i de landene som faktisk tar imot flere flyktninger nå, er det to forskjellige verdener – to helt forskjellige verdener. Norge, verdens rikeste land, skal liksom være med i et slags europamesterskap: Nei, svenskene har tatt imot 100 flere enn oss. Vi har mulighet til å ta imot flere. Vi burde gjøre det – fordi høykommissæren ber oss om det, fordi Flyktninghjelpen ber oss om det, og fordi det er nødvendig å gjøre begge deler. Jeg må si jeg er lei for denne debatten vi har her nå, og jeg hadde virkelig håpet at det hadde vært mulig å få flertall for dette forslaget – nettopp fordi vi ikke heller har satt kvoten høyere. For i en tilsvarende akutt situasjon, der det faktisk var færre flyktninger som trengte hjelp, var Stortinget i stand til å si ja til 6 000. Da var det bare Fremskrittspartiet som sa nei. Da var det et Høyre som så at det var nødvendig å bistå med begge deler, nettopp fordi den katastrofale situasjonen inne i flyktningleirene må avhjelpes, og den må avhjelpes her og nå. Jeg skjønner at dette forslaget nå vil bli nedstemt. Jeg har ikke store forventninger til hva regjeringen kommer tilbake til, men de skal få all mulig støtte og oppbakking til det hvis de velger å ta imot flere – og også til hjelp i nærområdene, for det er også helt nødvendig. Og det er, som representanten Inge Lønning sa da vi debatterte dette i 1999, ingen motsetning mellom dette. Man er nødt til å gjøre begge deler i slike alvorlige situasjoner som det er nå.
Tradisjonelt har Kristelig Folkeparti og SV kanskje vært de partiene som har vært mest enige når det gjelder fordelingen mellom fattig og rik – mellom folk, mellom land og kanskje også mellom kommuner, håper jeg. Men nå har Kristelig Folkeparti valgt en side der en ønsker å øke forskjellene, både mellom folk og mellom kommuner. I tillegg til det har jeg gått igjennom og sett på distriktspolitikken, på kommuneøkonomien og på bolig, innvandring og asyl, og jeg har funnet at på alle disse områdene er Kristelig Folkeparti mye mer enig med SV enn med de partiene de nå støtter. Jeg vil gjerne vite hva det er som gjør at Kristelig Folkeparti nå synes at det er fornuftig f.eks. å bruke mye mer penger på skattelette til de mest velstående, framfor å sikre kommunene bedre økonomi eller bedre boligpolitikk, som representanten var inne på. Det er mange som trenger bolig, og som trenger støtte til å kunne ha et hjem.
Jeg har følgende spørsmål til justisministeren: «21. desember 2003 endte et biltyveri i Froland med at en person ble skutt og drept. Saken er dypt tragisk for alle involverte parter. Det har over lengre tid bygget seg opp en påtakelig harme, frykt og frustrasjon blant innbyggerne i Froland kommune over økende kriminalitet rettet mot lovlydige borgere. Vil statsråden bistå med gode råd for hvordan politi, lokalpolitikere og innbyggere kan samarbeide mer aktivt for bedre å forebygge og stoppe den stadig økende kriminaliteten i mindre lokalsamfunn som Froland?»
Jeg skal bare gi en kort kommentar. Jeg finner det litt merkelig at utenriksministeren på en måte finner det riktig å kommentere at Fremskrittspartiet har endret ordlyden i forslagene. Jeg vil bare gjøre oppmerksom på at det har skjedd i en dialog med hans eget departement, fordi den opprinnelige ordlyden var i strid med EØS, og det kunne ikke Høyre slutte seg til. I en dialog gjennom en gruppesekretær for Høyre her på Stortinget med departementet er ordlyden endret til henholdsvis «følger opp» og «å følge opp», bare så det er klargjort. Jeg finner det også interessant at utenriksministeren sier at vi allerede på nåværende tidspunkt har en dialog og et samarbeid med EU på de områdene som forslagene peker på, for da skulle det også være ganske enkelt å følge opp de nye handlingsplanene som EU eventuelt måtte komme opp med i sine beslutninger. Jeg ønsker faktisk å utfordre Høyre på dette området. Hvis det er sånn at vi allerede nå er inne i en dialog og et samarbeid, skulle det ikke være noe problem å videreføre den dialogen og det samarbeidet.
Rokkansenteret i Bergen kom med en rapport om boligbygging for kort tid siden. De har laget rapporten på oppdrag fra departementet, og de har en del konkrete forslag som jeg håper vil kunne bli god politikk i 2008. Vi er nødt til, som jeg sa i mitt hovedinnlegg, å gjenreise den sosiale boligbyggingen. Det er uverdig at vi fortsatt har så mange bostedsløse i dette landet. Det er uverdig at så mange ikke har muligheten til å komme inn i boligmarkedet på grunn av de høye inngangsbillettene. Det som ble påpekt i rapporten, er at vi må få til et tettere samarbeid mellom kommunene, Husbanken, boligkooperasjonen osv. for å få fram nok utleieboliger til en pris som folk har muligheter til å betale. Vi må selvsagt også øke byggingen av studentboliger. I 2008 må vi starte den sosiale boligpolitikken, med bygging av flere boliger, slik at alle har muligheten til å komme inn på boligmarkedet. Jeg håper inderlig at vi i budsjettene og på andre måter i 2008 kan vise at vi gjenreiser den sosiale boligbyggingen. Låneordningen for skolebygg er oppbrukt. Det betyr at den rammen vi bevilget på 15 milliarder kr, er fylt opp. Fortsatt er det store behov, og denne ordningen har faktisk fungert veldig godt. Den har vært et godt incitament. Kommunene har søkt, kommunene har fått en rentesubsidie, og vi har fått fikset på og pusset opp skolebyggene våre. Så jeg håper, slik komiteen også skriver i sin merknad, at vi får på plass en ordning. Jeg tror at en tilsvarende ordning som vi har hatt til nå, bør etableres på nytt, og at den statlige finansieringen til boligbygging vil fortsette. Vi har en del problemer i forhold til å legge om det økonomiske systemet, jf. den endringen vi gjorde når det gjelder ansvaret for undervisningen i barnevernsinstitusjoner, der fylkeskommunen tok over. Vi la finansieringen inn i rammeoverføringen. I og med at disse institusjonene ikke er jevnt fordelt ut over landet, får vi et problem. Der har vi en utfordring. Vi har løst problemet, tror vi. Nå har vi kanskje ikke vært 100 pst. heldige, men stort sett har vi funnet en grei måte å gjøre det på i 2007. Men når vi ser framover, og vi skal gjøre den typen endringer, er det viktig at vi finner ordninger som gjør at de fylkeskommunene eller kommunene som får de økte utgiftene, også får kompensasjonen, og da er ikke det generelle inntektsoverføringssystemet det som fungerer best. Så vi må alltid være på vakt når vi endrer den typen systemer, slik at vi finner ordninger som treffer dem som skal ha pengene, nemlig de fylkeskommunene eller kommunene som får de økte utgiftene.
Først til svaret fra statsråden: Statsråden står på denne talerstolen og sier at lønnsutviklingen er et gjennomsnitt av hele lønnsutviklingen for hele samfunnet. Det man måler det opp imot, er altså Teknisk beregningsutvalg. Da går det ikke an å si samtidig at pensjonistene får den samme utviklingen som gjennomsnittet til lønnsmottakerne, for pensjonistene får minus 0,75 pst. Det er jo de facto-fradraget som er innfelt i pensjonsreformen det, og da sier det seg selv at det blir en dårligere kjøpekraftsutvikling. Det er ganske enkelt. Samtidig er jeg veldig enig i mye av det mine gode venner i Høyre, og representanten Røe Isaksen, fremfører, men akkurat i denne saken har jeg nok et litt annet syn enn representanten Røe Isaksen. Jeg har også et annet syn enn statsråden når hun sier at de sikrer at pensjonistene vil ha bedre kjøpekraft de første årene enn de siste årene. Det er nettopp fordi at for hvert år man er pensjonist, vil man tape mer og mer kjøpekraft med de nye reguleringsprinsippene. Det mener Fremskrittspartiet er urettferdig. Jeg må med respekt å melde få lov til å si til denne saken: Skal vi norske politikere gå rundt og bestemme hvilken aldersgruppe som har mest bruk for pengene – om man er 91 år og har mindre bruk for penger enn når man er 67 år? Det blir for meg helt feil at vi som politikere skal gå inn og bestemme det. Den enkelte må nesten få lov til å bestemme selv når og i hvilken alder man har bruk for pengene. Den tilliten har jeg fullt og helt til folk. Så må jeg også få lov til å si at hvordan man regulerer løpende pensjoner har ikke noe å gjøre med verken pensjonsreformens bestemmelser knyttet til opptjening eller utbetaling, som er de to stolpene i pensjonsreformen. Men hvis man mener – og det har vi nå fått bekreftet og stadfestet nok en gang – at pensjonsreformen skal være en sparereform, der man mener at norske pensjonister skal dekke den sparingen fordi man ikke har råd til å gi dem den velstandsutviklingen som de øvrige i samfunnet har, ja, så er det en innrømmelse av at man mener at det er en sparereform. Her innrømmer man at pensjonsreformen er en sparereform. Det synes jeg er greit å ha bekreftet, og det gjør meg enda sikrere på at man bør gå inn og endre de prinsippene som ikke rokker ved prinsippene for pensjonsreformen i det hele tatt, når det gjelder regulering av utbetalt pensjon.
Det er no snart gått seks år sidan den raud-grøne regjeringa overtok og Senterpartiet overtok Kommunaldepartementet. Kvar veke får vi nye avsløringar om eldreomsorga i Kommune-Noreg som ikkje på nokon måte tyder på at ho er blitt noko betre dei siste åra – heller tvert imot. Seinast i går fekk vi på TV 2-nyheitene historia om Borgny på 84 år som fall og trykte på tryggleiksalarmen, men som ikkje fekk den hjelpa ho burde fått. Nylege oppslag har vore: sjukepleiarane slakter tilbodet i norsk eldreomsorg, ein av tre heimehjelpsmottakarar treng institusjonsplass, kommunar bryt loven i behandling av sjukeheimssøknader. Tilbakemeldingar frå lokale ordførarar, rådmenn og andre tyder på ein stram kommuneøkonomi og dårlege tilbod for mange gamle som følgje av det. I går vedtok Stortinget noko som Framstegspartiet har kjempa lenge for, nemleg auka statleg investeringstilskot for bygging av sjukeheimsplassar og omsorgsbustader. Det er sjølvsagt bra, det er eit skritt i riktig retning, men det er ikkje nok. Forslaget vårt om statlege tilskot til drift av sjukeheimsplassar blei dessverre nedstemt. Statleg tilskot til drift av sjukeheimsplassar er noko som kunne ha hjelpt på situasjonen. Det veit vi er noko som fungerer på andre område: Blir ein sjuk, får ein automatisk sjukepengar frå staten, blir ein arbeidsledig, får ein automatisk arbeidsløysetrygd frå staten. Spørsmålet mitt til kommunalministeren er: Kor ille må det bli i eldreomsorga i Kommune-Noreg før kommunalministeren også vurderer å innføre statleg finansiering når det gjeld drifta av eldreomsorga i Noreg?
Jeg vil stille følgende spørsmål til justisministeren: «Hvilke strakstiltak vil statsråden iverksette for å få kontroll med den manglende kontroll og registrering av asylsøkere vi nå opplever etter den massive asyltilstrømmingen i år?»
En interpellasjonsdebatt som denne, og også den neste, vil være viktig for meg i arbeidet videre med den nasjonale tenkningen omkring fagskoler. Men jeg imøteser mer konstruktive innlegg enn innlegget til Jon Jæger Gåsvatn, som jeg ikke syntes var konstruktivt i det hele tatt. Det er ikke nødvendig å rakke ned på alt som har vært når det gjelder fagskolenes forhold til henholdsvis fylkeskommune og stat. Det var en annen situasjon den gangen. Det som er situasjonen nå, når fagskolene er overført til fylkekommunene, er jo at man har et nasjonalt råd, at man har gitt kandidatene generell studiekompetanse under forutsetning av at kravet til norsk er oppfylt, og at man har styrket statistikk- og kunnskapsgrunnlaget for fagskolene. Man har i det hele tatt fått utført en del av de viktige fundamentene som skal til for at også en fylkeskommune skal kunne håndtere fagskolene, enten de er offentlige eller private. Men jeg skal være den første til å innrømme, sammen med mange i salen her, at det er utfordringer knyttet til den rollen som fylkeskommunen har, både som eier og som tilbyder. Og det er en av de utfordringene jeg synes det er greit å få belagt med ulike erfaringer, og fra departementets side har vi som sagt statistikker som hjelper oss med veien videre når det gjelder fagskolene. Selvfølgelig skal fagskolene løftes, selvfølgelig skal det vises at de er viktige. Men de er altså på noen punkter annerledes enn høyskoler og universiteter, både fordi utdanningen ikke er forskningsbasert, slik den er ved høyskolene og universitetene, og fordi det er en kortere utdanning, et halvt til to år, mens vi ved våre høyskoler og universiteter sjelden har noen utdanninger som er under tre år. Det er også en del andre forskjeller som gjør at det ikke er naturlig å ha akkurat det samme systemet. Fylkeskommunene har i dag ansvaret for voksenopplæring, som også på mange måter kan sammenlignes med fagskoler, fordi det både blir en del av den livslange læringen og en del av tilpasningen til arbeidslivet. Og fylkeskommunene burde ha god erfaring med akkurat det. Så har nok Bente Thorsen misforstått meg på et par punkter. Jeg har ikke sagt at alt blir så mye bedre med fylkeskommunen. Det er mye som kan være bra med henholdsvis fylkeskommunen og staten, men jeg har presisert at her har fylkeskommunen fått en god mulighet til virkelig å være en regional utviklingsaktør ved at de både har hånd om videregående opplæring, voksenopplæring og fagskolene. Så er det selvfølgelig opp til fylkeskommunene om de makter, og får det til, sånn at de får et utdanningstilbud som matcher med arbeidslivet. Jeg har heller ikke sagt at det skal komme en egen stortingsmelding om fagskolene. Men i meldingen vi holder på med om velferdsstatens utdanning, vil fagskoletilbudet bli berørt fordi det er en viktig del av nettopp det behovet for helsefagutdannet personale som bl.a. Samhandlingsreformen krever.
Det siste innlegget til Freddy de Ruiter er nok et bevis på en mislykket skolepolitikk. Han snakket om private skoler. Ja, det stemmer: Vi ønsker private skoler betalt av staten – stykkpris. Han snakket om private sykehjem. Ja, det ønsker vi også – i konkurranse og betalt av staten. Det betyr ikke privatisering. Det betyr konkurranseutsetting. Så her har skolen mye å gjøre.
I forbindelse med framleggelsen av Regjeringas økonomiske opplegg for neste år, kommuneøkonomiproposisjonen, innrømmet kommunalministeren at det stramme økonomiske opplegget for 2003 kunne bety et dårligere velferdstilbud i kommunene. Omsorg og tilrettelegging av tiltak, f.eks. når det gjelder boliger for rusmiddelmisbrukere, er i stor grad et kommunalt ansvar. Derfor er vi avhengig av godt fungerende kommuner for å få fortgang i dette arbeidet. Spørsmålet blir da: Tror sosialministeren at et økonomisk opplegg for norske kommuner neste år som ifølge kommunalministeren vil gi innstramminger av velferdsordningene, er et godt utgangspunkt for å bedre situasjonen for rusmiddelmisbrukere?
Jeg viser til Landsforeningen Alopecia. De har flere ganger uttrykt et sterkt behov for at man må gjøre noe med regelverket og satsene. Også FFO har vært på banen og sagt det. Dette er spesielt et problem for jenter som har en sykdom som det ikke går an å foreta medisinsk behandling av, og det er naturlig nok langt verre for en dame enn hva det er for oss menn å miste håret. I den forbindelse vil jeg komme med et innspill til statsråden: Kan det være fornuftig å rydde opp i regelverket og innføre en ordning der man følger utviklingen i G-beløpet, at man setter et beløp på 1/10> G på parykker og for individuelt tilrettelagte parykker til ¼ G pr. kalenderår? Slik vil man også få en dekning som ivaretar kvinnenes behov på en langt bedre måte, og det vil heller ikke føre til de store kostnadene, da det ikke er snakk om veldig mange.