mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg tror de aller fleste som har fulgt samfunnsdebatten i høst, har sett at det har skjedd ting i samfunnet vårt basert på hendelser utenfor Norge som har gjort at det har vært nødvendig å gjøre store grep i statsbudsjettet for neste år. Når det gjelder hvorvidt man finner det mulig å bygge ut den typen prosjekter representanten nevner – representanten sier i og for seg at jeg skal sørge for at Fosen blir bygd ut – er nok heller ikke det en veldig seriøs styring av Statkraft. Men jeg skjønner godt hva representanten vil. Det det handler om, er å legge til rette for at denne typen prosjekter blir lønnsomme. Da er jeg enig med mange av representantene, bl.a. Tina Bru, som har snakket om at dette handler om å ta kraften i bruk, det handler om å legge til rette for at vi når markeder med bedre betalingsvilje i Storbritannia. Der mener jeg regjeringen har gjort masse. Vi er også i ferd med å få på plass et avskrivingsregime som gjør norske vindkraftprosjekter mer konkurransedyktige innenfor sertifikatsystemet, sammenliknet med Sverige.
Eg kjenner meg ikkje igjen i det at Statsbygg er ein firkanta etat. Eg minner om det eg sa i mitt fyrste svar: Når det gjeld husleigeberekninga for Justisbygget i Kristiansand, var politiet og domstolen samde om at det skulle vere lik husleige pr. kvadratmeter, uavhengig av om det var eit nybygg eller eksisterande bygningsmasse. Det var då avklåringane i arealfordelinga blant leigetakarene var ferdige, at ein kopla inn kontraktsforhandlingar mellom Statsbygg, Justisdepartementet og Politidirektoratet. Eg minner òg om at Justisdepartementet har ein avtale som seier at dei får dekt to tredelar av den auka husleiga. Det har vore det same sidan 2003. I tillegg har denne regjeringa auka betydeleg overføringane til politiet. Så eg ser ingen grunn til at Statsbygg skal ta grep her for å gjere noko med husleiga for Justisbygget i Kristiansand.
På vegne av representanten André Kvakkestad og meg selv vil jeg fremme to forslag, det første om endringer i straffeprosessloven for å gi utvidet adgang til bruk av DNA-bevis i straffesaker, og det andre om å utvide adgangen til å bruke forenklet forelegg som straffereaksjon.
Jeg merket meg at statsråden ikke svarte på spørsmålet som jeg stilte ham. Mitt spørsmål var følgende: Vil statsråden sørge for at man også foretar en gjennomgang av disse regulatorene, samvirkeorganisasjonene, som bl.a. sitter med betydelig markedsmakt? Videre: VG Nett kan i dag bl.a. opplyse om besøkstallene bare nå i påsken knyttet til valfarting og handel i Sverige, dvs. tapte inntekter for norsk detaljvarehandel. Bare i påskeuka var det 472 000 besøkende fra Norge for å handle i Sverige. De tre største sentrene der, i Svinesund, i Charlottenberg og i Töcksfors, omsatte for 264 mill. kr i den påskeuka. Dette er tapte næringsmiddelarbeidsplasser i Norge. Da er spørsmålet mitt til statsråden: Når vil statsråden gripe fatt i denne problemstillingen, slik at vi kan få lavere priser og dermed økt sysselsetting i næringsmiddelindustrien i Norge?
Jeg kan forsikre om at jeg har meget god dialog og kontakt med ledelsen ved Høgskolen i Bergen og er godt informert om både skuffelsen og deres syn på saken. Jeg har - og trenger - løpende informasjon fra dem. Når det gjelder vår prioriteringsliste, er det en synliggjøring av de tre viktigste prosjektene. Det betyr ikke at lista ikke er lengre enn disse tre. Jeg vil kjempe for at når det til enhver tid er en mulighet, en åpning i storting og regjering for å få realisert et bygg, skal vi forsøke å få fram så mye som mulig. For det er et stort behov, jeg er helt enig med representanten i det, men vi er avhengig av å få nettopp det klarsignal vi trenger, for å få disse prosjektene i gang. Så jeg skal love at jeg kommer til å følge Høgskolen i Bergen meget tett, og jeg er fullstendig klar over den situasjon høyskolen er i. Situasjonen er den samme når det gjelder en del andre bygg, men vi er veldig tydelige på at Bergen har prioritet i de sakene vi har på topp.
Det gjelder forslag nr. 4, fra Fremskrittspartiet, Arbeiderpartiet og representanten Simonsen, der vi ikke står sammen med dem, om å opprette en kiropraktorutdanning. I utgangspunktet mener vi at det er en sak for institusjonene å opprette nye studietilbud, men i og med at det er kommet et forslag, vil jeg oppfordre min gruppe til å stemme for dette forslaget.
Regjeringen har tidligere forsøkt å vedta hva slags type teknologi som skal brukes, og vi har tidligere i dag sett hvordan det har gått. Mitt spørsmål er en oppfølging av hovedspørsmålet som representanten Andersen Eide stilte. Komiteen var hos Havforskningsinstituttet så sent som på mandag. Der viste man rett og slett til at det historisk er lavere rømningstall nå enn det var tidligere, dvs. at man har fått ned rømningstallene. Så fikk man dessverre denne situasjonen på Hitra, men heldigvis var det stor fisk og det skjedde om vinteren, dvs. at sannsynligheten for en stor oppgang i elvene faktisk er liten. Jeg har tidligere utfordret statsråden på et område. Det er klart at vi må gjøre alt vi kan for å forhindre denne type rømning, som gjerne skjer i forbindelse med at det ligger en brønnbåt inntil merden eller annet. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Vil statsråden se på muligheten for å innføre krav om kameraovervåking av denne type operasjoner, når brønnbåter ligger ved merd?
Jeg takker for den omtalen jeg her fikk. Dette er vel det siste innlegget jeg har i en ren landbruksdebatt her i Stortinget. Jeg går ut av Stortinget nå på fredag, i hvert fall når det gjelder praktisk virksomhet i denne salen. Det er selvfølgelig viktig som statsråden sier, at mangfoldet betyr mye. Dette har vi diskutert mange ganger – ysterier og andre måter å få fram spesialiteter på. Men det må jo ikke overskygge at det største antallet bønder lever av bulkproduksjonen, og at dette andre bare kan bli et supplement til den tradisjonelle og sentrale landbruksproduksjonen. Representanten Enoksen nevnte dette med 16–17 melkekyr, og at vi har økt med noen i denne fireårsperioden. Hvis vi ser hva våre naboland har gjort for å være konkurransedyktige, så hadde man på 1970-tallet omtrent like mange kuer i alle de nordiske land. Danskene lå litt foran. For fem år siden hadde svenskene 30, danskene 60 pr. melkebonde, og finnene er på full fart fremover. Hva viser det? Jo, det viser at alle de andre nordiske landene tilpasser seg virkelighetens verden, bare ikke Norge. Her holder vi oss omtrent på det samme antallet. Så de andre landene i Norden har en utvikling i tråd med det Fremskrittspartiet står for, for å få rasjonelle enheter og for å få overlevelsesmuligheter. Se på Finland, som har omtrent de samme sosiale institusjoner, samme folketall, ligger på de samme breddegrader, osv.: Der har matvareprisene de siste ti år gått betydelig ned, og samtidig har den finske bonde en framtidstro. Det synes jeg også denne regjeringen kunne lære litt av. «Look to Finland» og se hva de har fått til i landbrukspolitikken.
Når det gjelder diskusjonen om øremerking, tror jeg det er flere som må lese de gamle budsjettproposisjonene litt mer nøye. Jeg har lyst til å si til representanten Storberget, som innledet med å spørre om det egentlig er så galt at Arbeiderpartiet er enig med regjeringen om budsjettet. Nei, det er definitivt ikke galt, det er veldig bra. Det som er spesielt, er at representantene Storberget, Henriksen og Tajik, sistnevnte med en ligning knyttet til dunjakker og stillongs, eller strømpebukser, later som om de gjør så mye mer enn det de gjør. Realiteten er at når Storberget f.eks. snakker om at man kunne tatt 10 pst. av lettelsene i formuesskatten og brukt på vedlikeholdsetterslepet i fengslene, så kunne jo Arbeiderpartiet foreslått det i sitt alternative statsbudsjett. Men det gjør de ikke. Selv om de kutter formuesskatten, prioriterer de likevel ikke opp justisfeltet. Det er derfor jeg synes det blir en litt rar avslutning på denne debatten når opposisjonen sier at regjeringen bygger sitt arbeid på det tidligere regjeringer har gjort. Alt det gamle er egentlig bygget på den tidligere regjeringens politikk. Noe av det er det, noe av det har vært viktig for at man skal klare å nå de målsettingene man har, f.eks. om opptaket til Politihøgskolen. Men det er veldig mye annet som overhodet ikke er det. Arbeiderpartiet har altså mange, mange flere milliarder kroner å fordele i sitt alternative statsbudsjett, men de velger likevel å prioritere andre ting enn satsing på justisfeltet. Det synes jeg er greit, men jeg synes ikke det er greit at man forsøker å late som om noe annet er tilfellet. Jeg synes vi får stå i de prioriteringene vi har, enten vi er i posisjon eller i opposisjon. Det går rett og slett ikke an å si at regjeringen kunne prioritert opp dette vesentlig mer når de selv ikke gjør det i egne budsjetter. Vi er alle enige om at det er behov for å sikre flere plasser i kriminalomsorgen. Det er særlig behov for lukkede fengselsplasser. Det som er utfordrende med lukkede fengselsplasser, er at de bygges ikke over natten, det tar noe tid. Der har den forrige regjeringen satt i gang kvalitetssikringsprosjekt på noen områder. Denne regjeringen har fulgt opp noen av dem, og vi kommer tilbake med en helhetlig kriminalomsorgsmelding før jul. Jeg synes vi skal være redelige mot hverandre og stå i det vi selv faktisk foreslår – enten vi er i regjering eller ikke.
Statsministeren sier til Sandberg at Regjeringen ikke er passiv. Men når det gjelder Nasjonal transportplan for den neste perioden, har man faktisk en reduksjon de første årene på 545 mill. kr i forhold til vedtatt Nasjonal transportplan – pluss 600 mill. kr pr. år som Sem-erklæringen har lovet det norske folk. Så sier statsministeren at det er ikke så dystert. Men det er veldig dystert for de 100 000 menneskene som går arbeidsledige og står i kø. Det er ca. 10 000 anleggsarbeidere som går ledige og hever arbeidsledighetstrygd. Det er en økning i antall drepte i trafikken på grunn av at vi ikke investerer i nye og bedre veier, firefeltsveier med midtdeler. Vil det ikke være bedre å sette disse 10 000 anleggsarbeiderne i arbeid for å bygge opp dette landet, for å redde alle de livene som går tapt i trafikken i dag, og alle som blir skadd i trafikken i dag, pluss å få næringene ute i distriktene og rundt om i dette landet på fote igjen, slik at de kan konkurrere og levere produktene sine til markeder ute i Europa og i det sentrale østlandsområdet, og tjene penger på det?
Jeg er veldig opptatt av å få på plass obligatorisk bompengebrikke, for det vil være med på å sikre at kostnadene i bomstasjonene blir likt fordelt på alle transportørene uavhengig av nasjonalitet. Dette arbeidet er under fullt trykk og vil bli sendt ut på høring ganske snart. Det som har gjort at det har tatt litt tid, er rett og slett at det er en del arbeid som pågår med fornyelse av bompengebrikkesystemet. Det er en del problematikk ved detaljer der som også må være avklart før en kan sende dette ut som en endelig forskriftsendring, slik at en ikke ender opp med å lage en forskrift som må revideres kort tid etterpå. Jeg synes det er veldig bra at Arbeiderpartiet også har trykk på dette. Da er det et samlet storting som ønsker det, og jeg er veldig glad for at vi også har støtte i det arbeidet, for dette er et arbeid som vi har videreført fra den rød-grønne regjeringen. Vi ønsker å sørge for at det blir gjennomført på en skikkelig måte, og derfor har det tatt litt mer enn seks måneder og ikke åtte år.
Det er mulig at hukommelsen min begynner å svikte, men jeg mener at vi flere ganger i denne sal har diskutert nettopp elevers mulighet til å ta fag på høyere nivå. Jeg har hatt inntrykk av at selv de mest ytterliggående partiene på motsatt side av Fremskrittspartiet har vært enig i at det er et mål at flest mulig elever får lære på det nivået de er på, rent faglig sett. Hvordan man løser dette rent administrativt, er selvfølgelig en annen sak, men det må det gå an å få til uten at man dramatisk øker byråkratiet i den norske skolen. I hvert fall trodde jeg, som jeg sier igjen, at det var en enighet i denne sal blant alle partier i Stortinget om at det var viktig at alle norske elever skulle ha muligheten til å utvikle seg faglig sett og få undervisning på det nivået de faktisk ligger på. Hvis Arbeiderpartiet har gått bort fra det siden rundt juletider, er det greit å få bekreftet her i dag.
Jeg skal som sagt vurdere det – og vi gjør det i disse dager – og jeg vil komme tilbake til Stortinget når vi har foretatt den vurderingen. Jeg har lyst til å understreke at klimaspørsmålet – klimautfordringene – er et av verdens aller viktigste spørsmål innenfor miljøsektoren, og derfor har Regjeringen veldig store ambisjoner på dette området. Jeg kan forsikre Stortinget om at dette er et arbeid som har veldig høy prioritet i Regjeringen.
Dette policydokumentet vil selvfølgelig være offentlig og tilgjengelig for offentlig debatt, men det vil måtte behandles av oss, ikke minst også i samarbeid med helse- og omsorgsministeren og kanskje også andre ministere for å få denne koordinerende effekten, som jo er hele hensikten med dette. Så må vi til enhver tid vurdere hvordan dette kommer tilbake til Stortinget. At dette vil være et dokument som også representanten Gundersen vil ha anledning til å se og ha synspunkt på i den offentlige debatt, er helt åpenbart, og så må vi få anledning til å se i hvilken form vi kommer tilbake. Men jeg føler meg jo ganske trygg på at om ikke vi kommer til Stortinget med det, vil Stortinget på en eller annen måte ønske å få det.
Jeg ville komme med en forsiktig antydning om at jeg mener at akkurat når det gjelder barnefordelingssaker, er likestillingen kjørt rett i grøften. Derfor synes jeg egentlig at det er veldig bra at vi har denne diskusjonen, for jeg tror at det å holde levende denne diskusjonen om hvordan vi kan oppnå likestilling når det gjelder foreldrenes mulighet til å ta del i oppdragelsen av ungene sine, er veldig viktig. Jeg synes vi er kommet et stykke på vei. Det er sånn at 12 pst. av de ungene som bor sammen med én av foreldrene sine, bor i dag sammen med far. Og dette har det faktisk ikke vært noen utvikling på. Det har i løpet av de siste 15 årene som har gått, ikke vært flere overhodet som har bodd sammen med far. Det betyr at vi egentlig ikke har lyktes med den politikken vi ønsker. Det finnes i dag ingen oversikt over hvor mange som lever med delt omsorg, selv om jeg vet at departementet jobber med å få det på plass. En av grunnene til dette er at når 90 pst. av kvinnene ikke ønsker å gi far hovedomsorgen ved en skilsmisse, sier det noe om samfunnets syn, at man gjerne setter likhetstegn mellom det å være mor og det å være kvinne. Og det er faktisk en ting som verken kvinner eller menn – eller barn – har interesse av skal fortsette å være sånn. Jeg vil ha likestilling, og jeg vil at barn skal ha to foreldre som tar – og har – ansvar for oppdragelsen av ungene sine. Erfaringer viser at de fedrene som tar mest ansvar for ungene etter en skilsmisse, og som tar mest ansvar for ungene under oppdragelsen, er de fedrene som også har vært hjemme og tatt en god del fødselspermisjon. Det er oppmuntrende, og det viser at politikk faktisk funker. Derfor synes jeg at flertallet her i salen er lite grann puddingaktige og lite grann feige når de ikke er med på vårt forslag om å se på hvordan de gjør det på Island. Der har de har innført en ordning hvor en tredjedel av fødselspermisjonen går til far, en tredjedel går til mor, og en tredjedel er det opp til foreldrene å velge hva man skal gjøre med. Så er jeg skuffet over at flertallet her i salen ikke har skjønt at økonomi faktisk spiller en rolle for folk, også når det kommer til disse vanskelige sakene. Jeg er spesielt skuffet over at Fremskrittspartiet ikke er med på vårt forslag om at overgangsstønad også skal gis til jenter – unge jenter spesielt – som er i en situasjon der det vil være naturlig for dem å velge delt omsorg, men der det vil være en økonomisk katastrofe for dem å gi fra seg hovedomsorgen for ungen, rett og slett fordi de da vil miste muligheten til å få de pengene. Jeg vil si at jeg er veldig glad for den biten som går på at flertallet nå slutter opp om å fjerne begrepet vanlig samværsrett. Jeg vil gjerne utfordre statsråden på akkurat det punktet og spørre hvordan hun har tenkt å følge opp vår fellesmerknad på side 28.
Det var akkurat det svaret jeg forventet. Derfor er det greit å ha gjort hjemmeleksen sin. I 2003 fikk Avinor tilført 7,3 mrd. oljekroner utenfor statsbudsjettet. Det er ikke betalt utbytte i nærheten av dette tilbake igjen. Det er kommet ca. 1,4 mrd. kr i utbytte fra dette selskapet, og det er en ganske dårlig avkastning på en så stor egenkapitalinnskyting. Forskjellen på det å bygge veier og flyplasser er ikke at flyplasser er lønnsomme og veier er ulønnsomme. Forskjellen er selskapsformen. Man har valgt politisk å ha en selskapsform når det gjelder flyplasser, som driftes av et selskap som får alle inntektene fra flypassasjerene, mens når det gjelder veier, går alle inntektene fra bilistene i form av skatter og avgifter – jeg minner om at de betaler 60 mrd. kr i året – rett i statskassen. Hadde det vært et veiselskap, hadde det hatt mye bedre økonomi enn det Avinor har, men man har valgt å gjøre det på en annen måte, og da handler det om politisk vilje. Fremskrittspartiet er opptatt av å forvalte oljeformuen på en best mulig måte der man skal slippe å betale 9,9 mrd. kr for en vei som det koster 4,8 mrd. kr å bygge. Derfor utfordrer jeg statsministeren igjen: Vil man vurdere å ha en selskapsstruktur for vei lik den man har for flyplasser?
Også SV er glad for at årets drøftinger med organisasjonene er ført til ende uten det konfliktnivået vi så i fjor. Det er tydelig at de rundene man har hatt i Stortinget, har ført til at prosedyrene nå er langt ryddigere enn det de var. SV støtter også det resultatet som ligger på bordet, og har ikke noe behov for å gå imot oppgjøret. Men vi er enig i innspillet fra Funksjonshemmedes Fellesorganisasjon om at det kan være viktig å være presis med hensyn til hva slags anslag som skal ligge til grunn. Flertallet i sosialkomiteen gav da også i fjor uttrykk for at man skulle legge forventet lønnsvekt til grunn ut fra det tall som framkom i revidert nasjonalbudsjett. Derfor ønsker vi at retningslinjene presiserer det, og har fremmet forslag om det. Det forslaget tar jeg nå opp. Ellers kan man få den situasjonen at avhengig av om man finner et avvik på et senere tidspunkt som går opp eller ned, vil man kunne spille på det for Regjeringen gunstigste anslaget, og på den måten ikke gi organisasjonene det som de i forhold til retningslinjene da egentlig skulle hatt. Så vi synes nok at det hadde vært rimelig å presisere det, slik at man ved senere års oppgjør får klarhet med hensyn til hva slags anslag som skal ligge til grunn. Ellers vil SV stemme for oppgjøret som det foreligger.
Mitt spørsmål går til olje- og energiministeren. Regjeringen har flere ganger uttalt at den ønsker økt bruk av gass i Norge. Men til tross for disse fagre ord opplevde vi i fjor at Regjeringen inngikk en avtale med Sosialistisk Venstreparti om å utsette denne utviklingen. Nok en gang viste Regjeringen sin totale mangel på handlekraft i energispørsmål. I høst fikk vi høre at Regjeringen skulle komme til Stortinget med en oppfølging av denne gassmeldingen før påske. Men denne er nå utsatt til juni, noe som medfører at et vedtak i Stortinget først kan gjøres neste vinter. Igjen får vi oppleve beslutningsvegring og handlingslammelse fra Regjeringens side, noe som etter hvert er blitt et mønster. Vil statsråden gjøre rede for hvorfor det er så viktig for Regjeringen å hindre det norske folk og norsk næringsliv i å få rikelig tilgang til energi til fornuftige priser?
Jeg takker statsråden for svaret. For vel ti år siden behandlet Stortinget meldingen om en bærekraftig reindrift. Også på den tid var et flertall her på Stortinget opptatt av at reintallet var altfor høyt i forhold til beitegrunnlaget. Skiftende regjeringer har prøvd forskjellige virkemidler, som tidligslaktetilskudd, kalveslaktetilskudd, forskjellige premieringsordninger og – det mest kostbare – et omstillingsprogram til 330 mill. kr. Da klarte man å få tolv reindriftssamer ut i ny jobb. Litt av en jobb! Mange i de forskjellige miljøene begynner nå å bli utålmodige. Nå må vi få endelige resultater, få tilpasset reintallet. Kan vi være noenlunde sikre på at de tiltakene denne regjering nå iverksetter, vil kunne gi de endelige løsningene, slik at vi når målet om 64 100 dyr innen 1. april 2005?
Statsråden sa i stad at dette ikke var helt bestemt, men det postsjefen i Østfold sier til avisene, er at den endelige beslutningen er tatt i denne saken. Han begrunner det med at det økonomiske bildet har snudd så raskt at man har vært nødt til å gjøre disse grepene og endringene, og at det er budsjettet for 2002 som er bakgrunnen for det som nå skjer. Vil statsråden se på dette på nytt, slik at innbyggerne får de posttjenestene de har krav på? Statsråden har egentlig svart på det, men jeg ønsker et mer konkret svar.
Jeg tror dette kanskje kan bli et lite tema i morgen også, når statsbudsjettet legges fram. Det er ingen tvil om at skoleskipene gjør en veldig god jobb. De klarer å rekruttere ungdom og gi dem utfordringer som de tidligere kanskje ikke har vært motivert til å ta imot. Jeg håper at vi kan ha et godt finansieringssystem for dette i framtiden. Så håper jeg at den måten å jobbe på i mye større grad også kan være modell for det fylkeskommunale tilbudet og det offentlige skoleverket, for veldig mange elever har behov for en mer praktisk inngang til teori. Jeg tror Dagrun Eriksen er enig med meg i at det sporet som Høyre er på for tiden, nemlig å redusere kravene til teori når det gjelder yrkesfagene, er å undergrave yrkesfagenes status i framtiden. Å sørge for at det finnes bedre, mer varierte og tydeligere yrkesrettede innganger til teorien, er veien å gå. Det er det jeg konsentrerer meg om videre. Vi får komme tilbake til det.
Nei, det gjør jeg ikke. Tvert imot. Og i motsetning til representanten Fossum vil ikke jeg skjære alle kvinner over én kam, men behandle kvinner – og menn – som enkeltmennesker. Når representanten Fossum står på denne talerstolen og snakker om behovet for å føre en politikk som omfatter de fleste grupper, vil jeg stå på denne talerstolen og snakke om en politikk for enkeltmennesket – en politikk som lar hver enkelt person, hver enkelt borger i dette land, selv få ta beslutninger uten at vi skal sitte i denne sal og late som om vi vet bedre. Det er en politikk som også er en god politikk for kvinner. Hvorfor i alle dager er det sånn at samtlige kvinner i dette landet bare skal være opptatt av kulturbruk, eller arbeidsmiljølov eller karensdager, som representanten Fossum fremhevet? Hvorfor i alle dager skal ikke vi som kvinner være like opptatt av at det føres en avgiftspolitikk i dette landet som er slik at de også kunne ha råd til eksempelvis å kjøre rundt i biler som er sikre, når de skal frakte det aller mest dyrebare de har, nemlig barna sine? Med Arbeiderpartiets politikk er jo disse prisgitt å kjøre rundt i bitte små, fæle, usikre biler, og vil i en kollisjonssituasjon aldri klare å komme fra det med livet i behold. Det burde kvinner være like opptatt av som å være opptatt av karensdager. Og kvinner burde være like opptatt som menn av skattelette. Hva er dette for slags påstand, at kvinner ikke er opptatt av skattelette? Jeg personlig er i hvert fall det, men det er mulig at jeg ikke faller inn under kategorien kvinner slik som Grethe Fossum definerer dem. Men igjen, enkeltmennesket og deres rettigheter burde stå i fokus i politikken, ikke gruppetenkningen. Og til slutt: Det er ingen grunn til å ville flytte fra dette landet. Jeg tror vi alle sammen gjerne vil bo her. Men vår jobb er å gjøre det til et enda bedre sted å bo fremfor et verre sted å bo.