mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Senterpartiets leiar seier at Arbeidarpartiet sin miljøpolitikk ligg på eit botnnivå, med gasskraftsaka som ei hovudsak. Det er SV heilt samd i. Problemet vårt blir: Kva bli Senterpartiet sin miljøprofil i forhandlingane framover? Kva slags posisjonar vil dei innta? Det er grunn til å spørja om det, ikkje minst med utgangspunkt i reaksjonen til Senterpartiets eigen leiar. Då det kom nokre svære vogntog ut på vegane og det var nokon som snakka i store bokstavar, så ville han redusera dieselavgifta og bensinavgifta. Det uttalte han på skikkeleg populistisk vis. Så spørsmålet er altså: Kor har me Senterpartiet? Er det slik at dei går for auka biltrafikk, meir gods på veg, mindre på bane? Er det det som blir Senterpartiets profil i forhandlingane, så er ikkje det god miljøpolitikk. Og som representanten Enoksen veit, er det ikkje bensinpris og dieselavgift som er problemet. Problemet er prisen på kollektivtilbodet. I 1970 kosta ein liter bensin 1,25 kr, og det kosta òg bussbilletten. I dag kostar ein liter bensin 10-11 kr, mens bussbilletten kostar 20 kr. Det har altså skjedd ei klår forskjellsbehandling over lang tid på dette området. Det er det som er utfordringa. Spørsmålet til Senterpartiet blir: Vil representanten Enoksen spela på lag med alle ungdomsorganisasjonane i Noreg minus FpU, og saman med SV syta for at det ikkje er spørsmålet om høge bensin- og dieselavgifter som er problemet? Det er nemleg å syta for at ein gjer noko med kollektivtilbodet. Kor har me Senterpartiet der?
Jeg hadde egentlig tenkt å starte med å takke saksordføreren for en objektiv og nøytral gjennomgang av finanskomiteens innstilling. Det holdt veldig bra, nesten helt til slutten. Fram til det siste resonnementet til saksordføreren var det bra framlagt. Så til det som saksordfører Sandal tar opp på slutten: Ser ikke representanten Sandal noen sammenheng mellom det å gjennomføre effektiviseringstiltak og det å få en del kostnader ned? For eksempel har finanskomiteen i en tidligere sak vært enig om å gjøre forenklinger bl.a. når det gjelder innlevering av selvangivelse. Vi har også nå de senere årene hatt en stor omlegging av hvordan folk leverer inn selvangivelsen – mer går nå elektronisk. Ser ikke representanten Sandal noe effektiviseringspotensial i det? Jeg viser videre til saken vi skal behandle i Odelstinget senere i dag om tolloven, hvor bl.a. Fremskrittspartiet og Høyre foreslår å gi økt myndighet til Tollvesenet, noe Tollvesenet selv sier vil være effektiviserende for måten de jobber på. Ser man ikke at det faktisk vil være det samme med disse forslagene og det å kunne effektivisere og kutte i kostnader i disse etatene?
Vi er i 2015. Vi har fremdeles store likestillingsutfordringer som man med flere tiår med likestillingspolitikk ikke har klart å løse – ikke den forrige regjeringen heller. Regjeringen har valgt å løfte fram fem konkrete tema som vi mener det er store utfordringer ved knyttet til dette. Én av sakene er det med entreprenørskap og kvinner i næringslivet. Det arbeidet starter tidlig. Det starter faktisk i utdanningen og i arbeidslivet, ved at både jenter og gutter i dag har rett til å bli hva de vil, og til å ta de utdanningene de vil, men de har ikke alltid fått den muligheten. Med flere av de eksemplene som ligger i denne meldingen, har regjeringen tatt grep. Det har vi også gjort i eierskapsmeldingen, i gründerplanen, som har et gjennomgående kvinneperspektiv, når det gjelder jenter og teknologi, og i de andre forslagene som ligger her, bl.a. et forskningsprosjekt for Agder-fylkene. Det å støtte opp om de gode eksemplene som næringslivet bidrar med, er med på å dra likestillingen av kvinner videre.
Jeg registrerer Halvorsens invitt. Det SV forsøker å gjøre i denne situasjonen, er å analysere den. Den analysen etterlyser jeg at flere i Stortinget kunne foreta. For det valget vi nå tar, der vi støtter oss på NATO som den pilaren som skal være vår sikkerhet og vår garantist i en konfliktsituasjon, er rett og slett etter vår mening en feil strategi. Vi ønsker, som jeg sa klart fra om i mitt innlegg, å styrke FN og OSSEs rolle som det verktøyet som skal dempe konfliktnivået på denne kloden. Det er vårt viktigste budskap, og det budskapet holder vi fast på. Når det gjelder utvidelsen av NATO, refererte jeg SVs syn på det i mitt innlegg. Vi vurderte det slik at det var naturlig for oss å ikke kreve at Norge som medlem av NATO skulle nedlegge veto mot den utvidelsen. I stedet vil vi velge å styrke samarbeidet med partier og organisasjoner som arbeider mot NATO og NATOs nåværende strategi. Alle her kjenner til SVs standpunkt om norsk utmelding av NATO, men inntil utmelding kan realiseres, vil SV arbeide for at Norge skal bidra til å endre NATOs konsept, slik at en presiserer respekten for folkeretten og FNs suverene rolle i fredsopprettende sammenheng, og at NATO avskaffer den type virkemidler som vi nå ser at NATO bygger opp. Det er vårt syn.
Det er slik at 90 pst. av utbyggerne som låner i Husbanken, mener at Husbanken gir det beste lånetilbudet. 80 pst. mener at Husbanken reduserer risikoen i prosjektet. 80 pst. av kundene mener at de får mye igjen for å velge husbankfinansierte boliger. Og 80 pst. mener at de nyter godt av Husbankens kompetanse. Dette, sammen med at det de siste årene har blitt bygd flere, men mindre boliger, skaper en høy ressursutnyttelse. Men så er representanten kortsynt og lite historisk orientert. Når man anklager venstresiden for å være opptatt av Husbanken, er man nødt til å trekke perspektivene lenger. Det er i nedgangsperioder at Husbanken er viktigst. I dag er 45 pst. av nybyggene lånefinansiert via Husbanken, men i perioder med lavkonjunktur, altså på begynnelsen av 1990-tallet, har man vært oppe i at 80–90 pst. er husbankfinansiert. Er det ikke viktig da heller?
Det er eit veldig viktig spørsmål, og eit godt spørsmål. For det første – når det gjeld Nord-Noreg, er det ein region i nord der petroleum kjem til å bli viktig i åra som kjem, dersom oljeprisen aukar. I dag, med dei oljeprisane vi har no, kjem ikkje dei prosjekta som er starta der oppe, til å bli realiserte – det blir med leitinga. Infrastrukturen for petroleumsnæringa er ikkje i nord, og det er liten grunn til at kunnskapsministeren eller andre skal tru at dei miljøa som vi allereie har i Noreg, som er verdsleiande, som er knytte til Vestlandet, kjem til å flytte nordover. Det betyr at Nord-Noreg ikkje kjem til å sjå nokon stor vekst av arbeidsplassar som følgje av dette. Så dette er ikkje eit nordnorsk prosjekt – snarare tvert om. Når det gjeld olje, har Det internasjonale energibyrået nettopp sagt at vi må la den olja som vi ikkje har begynt å utnytte enda, liggje dersom vi skal nå det globale målet å hindre at temperaturen i verda blir varma opp med 2 grader. Det betyr at vi rett og slett må vere ambisiøse som berre det når det gjeld satsinga på fornybare ressursar, og vi må vri forskinga over frå petroleum til fornybare ressursar.
Sommeren 2004 oppdaget forskere fra NIVA at sukkertaren var i ferd med å forsvinne fra store deler av kysten mellom svenskegrensen og Lindesnes. Miljøverndepartementet gav på bakgrunn av dette Statens forurensningstilsyn og Direktoratet for naturforvaltning i oppdrag å sette i gang et treårig sukkertareprosjekt. Målet med prosjektet er først og fremst å avdekke omfanget av tilbakegangen av sukkertare og årsakene til dette. I tillegg blir det gjort undersøkelser om virkningen for det biologiske mangfoldet i kystsonen. Prosjektet startet i 2005 og skal gå fram til 2007. I år er det avsatt noe over 3 mill. kr til arbeidet. Prosjektet er godt i gang, men vi har ennå ikke sikker kunnskap om årsakene til den omfattende sukkertaredøden. Vi venter bl.a. på opplysninger om hvor det slammet som nå dekker store deler av havbunnen, kommer fra. Dette slammet er med på å hindre unge tareplanter i å feste seg. Det kan være mange årsaker til denne alvorlige situasjonen, f.eks. klimaendringer, økte utslipp fra kontinentet eller økte utslipp i Norge. Dersom problemet skyldes forurensning, har de tiltakene som er satt i verk til nå, åpenbart ikke vært tilstrekkelige. Eventuelle nye tiltak vil få konsekvenser for dem de rettes mot, og vi er derfor nødt til å bruke den tiden som kreves for å få fram tilstrekkelig kunnskap om hva som skjer. Dette er ikke minst viktig hvis det viser seg at årsakene ligger utenfor landets grenser, og at problemet dermed må løses gjennom et internasjonalt samarbeid. Jeg kan forsikre om at vi følger denne svært alvorlige saken med høyeste prioritet, og at vi vil ta stilling til hvilke tiltak som kan settes i verk, så snart den nødvendige kunnskapen er på plass.
Utbyggingen av Valemon omtales som liten, men det er jo relative størrelser. Sammenlignet med omfanget på forrige sak framstår jo det meste av aktiviteten på norsk sokkel som liten. Men det er jo en ganske betydelig utbygging og representerer også potensielt forlengelse av levetiden til andre installasjoner. Som det er sagt tidligere, representerer de utvinnbare reservene anslagsvis om lag 206 millioner fat oljeekvivalenter, og investeringene er på nesten 20 mrd. kr – kun i olje- og energidebatter, mulig med unntak av forsvarsdebatter, er det små og mellomstore utbygginger. Vi støtter denne utbyggingen fordi den kan bidra til bedre ressursutnyttelse på norsk sokkel, og den foregår i et modent område. Derfor har jeg bare et par korte merknader. Vi har i komiteen merket oss at utbyggingen gir en økning i utslipp på i underkant av 100 000 tonn CO2 årlig potensielt. Det høres kanskje ikke så mye ut med tanke på at vi ofte snakker om millioner av gangen i vår komité, men det representerer altså en merkbar økning i sektorens utslipp. Jeg merker meg at Kristelig Folkeparti påpeker i merknads form at denne økningen må dekkes inn et annet sted. Det tar jeg som en selvfølge. Det ligger til grunn. Jeg vil her bare understreke SVs støtte til sektorvise klimamål, som jeg var inne på også i forrige sak. Det andre er at det framgår at utbyggingen vil kunne føre til konflikt med andre næringer, nærmere bestemt fisk. Én ting er trålernæringen, men vi må også være sikre på at dette ikke rammer fiske etter sild og makrell, som det også framgår i framlegget. Jeg mener det er verdt å nevne dette spesifikt. Til slutt: Jeg slutter meg til saksordførerens innlegg, inkludert de signalene vi gir vedrørende Florø.
Det er i hvert fall godt å høre at tidligere styre i Kristiansund har sørget for at man har kommet opp i en god dekning. Problemet er bare det at man kan lese i Tidens Krav at situasjonen bare det siste året har blitt dramatisk forverret, og det etter at Arbeiderpartiet tok tilbake styret i Kristiansund. Vi ser også at en av Kristiansunds utfordringer i budsjettsammenheng er at de nå skal gå inn og dekke flere titalls millioner kroner, nettopp fordi man er alvorlig ille ute å kjøre. Den pasienten som er brukt som basis for mitt spørsmål her, har ligget på Kristiansund sykehus i to måneder, før vedkommende nå, etter at dette spørsmålet er tatt opp, endelig har fått melding om at da skulle hun få sykehjemsplass. Jeg er svært bekymret for situasjonen vi ser ute i Kommune‑Norge. Spørsmålet mitt til statsråden er følgende: Denne regjeringen har snakket om denne samhandlingsreformen i over tre år. Hvorfor tar det så lang tid før man iverksetter tiltak, når man begynte å snakke om det for tre år siden?
Da er det noe underlig, hvis man faktisk er så opptatt av dette som posisjonen sier, at man allerede i sommer kunne lese bruddstykker og lekkasjer om at det nå kom lettelser for folk flest i arveavgiften, men at noen skulle tas. Dette kunne vi lese om i avisene i sommer. Så de som ønsket å gjøre tilpasninger, har selvfølgelig allerede gjort det. Jeg skjønner selvfølgelig at en regjering som er opptatt av å øke skattene – ikke bare for de rikeste, for det er ikke det man gjør her, man rammer også en god del bedrifter som absolutt ikke kan sies å være de rikeste i samfunnet, men som tilrettelegger for arbeidsplasser – ønsker å gjøre grep for å hindre tilpasning, men hvorfor i alle dager haster det sånn at man til og med må bryte Stortingets forretningsorden og få et vedtak i Stortinget på at man ikke skal følge forretningsordenen? Jeg skjønner ikke at man har så hastverk. Dette har nå vært kjent noen dager. De rikeste har ofte så pass bra tilgang på både jurister og andre som hjelper seg, at de som virkelig er opptatt av å gjøre tilpasninger, nok allerede har gjort det. Så det toget har nok gått for Regjeringen.
Jeg deler fullt og helt representantens beskrivelse av dette spleiselaget, men det er slik at Tønsberg SV og SV på Stortinget er helt på linje her. Tønsberg SV ønsker da vel ikke høye statlige andeler til et prosjekt de er imot! De har ikke ønsket denne ringveien. Men Tønsberg SV ønsker et større statlig bidrag til en Tønsbergpakke som ser annerledes ut, hvor man har tenkt en vesentlig større satsing på kollektivtrafikk. Det er klart at Tønsberg SV ønsker det. Jeg ønsker også at vi kunne fått mer penger til kollektivtrafikken i Tønsberg. Det finnes kanskje noen i denne salen som ikke ønsker det, men jeg tror de fleste av oss ville ha ønsket at vi kunne ha fått til det. Men det vi har sagt, er at det er bra at statsråden legger det presset på Tønsberg videre, for det synes jeg det er viktig at Tønsbergs lokale politikere tenker gjennom, at hadde man kommet opp med en større kollektivandel, hadde man kanskje stått sterkere og hatt bedre argumenter når man kjempet for å få en større statlig andel. Det er viktig i arbeidet videre mot fase 2 at man tenker i de baner for å få mer statlige penger til kollektivtrafikken i Tønsberg. Det lover jeg vi skal stå på for hver dag vi har anledning til det. Det skal de gjøre i Tønsberg, og det skal vi gjøre her på Stortinget.
Det sies at mange Høyre-folk liker å hygge seg med rødvin eller øl. Det tror jeg også folk flest gjør, og fattigfolk. Spørsmålet mitt er ikke om representanten også liker det eller ikke liker det. Men jeg lurer på hvorfor Høyre ikke ønsker å støtte Fremskrittspartiet i å senke den høye alkoholavgiften vi har i Norge, en avgift som ikke bare truer bryggerinæringen i Norge, men som også medfører høy produksjon og høyt konsum av hjemmebrent, medfører smugling og organisert kriminalitet og at grensehandelen forblir høy, en avgift som gjør at de fattige faktisk ikke har råd til å nyte alkoholholdig drikke. Jeg antar at representanten vil svare med at nei, nå har man vært i regjering med Kristelig Folkeparti, og at man bruker det som unnskyldning. Så da får jeg ta et oppfølgingsspørsmål: Vil representanten få med Høyre på å støtte Fremskrittspartiet ved neste korsvei og foreslå et kraftig kutt i alkoholavgiftene?
Vi har fått en ny regjering, som det er sagt flere ganger i både denne og foregående sak. I denne saken får vi noe ny politikk. Den er til gjengjeld fryktelig dårlig. Det å finansiere rassikringsprosjekter med bompenger er en fryktelig dårlig politikk. Der Regjeringen kunne skape ny, viktig og solidarisk politikk, avslo den. Nå har statsråden nettopp gjentatt begrunnelsen i saken, at man ikke tilrår en modell med tidlig utbetaling av ferjeavløsningsmidler. Poenget er selvfølgelig ikke – som statsråden fortsatt argumenterer med – at dette skal gå på bekostning av andre poster i inneværende års budsjett, men det skal være en forskuttering fra en stat som har mange penger. For å hjelpe på omkostningene ved spleiselagprosjekter må det selvfølgelig være å se på som et lån, og behandles som et lån, også i de statlige budsjettene. Så derfor blir mitt spørsmål: Mener statsråden virkelig det hun nå sier? Hvis man skulle velge ny politikk og sikre forskuddsutbetaling av ferjeavløsningsmidler for å lette finansieringen som andre enn staten er med og betaler, skulle man altså hente de pengene fra andre steder i budsjettet i stedet for å låne dem ut, og på den måten lette finansieringen for andre som betaler statens regning?
Det er helt riktig som representanten Hogsnes sier, at det kan være ulike prioriteringer lokalt. Og det må jo være lov at man gjør det, at man her også setter det ene foran det andre når man ser behov for det, akkurat som Regjeringen tydeligvis har gjort når den sjøl ikke prioriterer kirkeøkonomi så høyt at kommunene får råd til å ivareta sine oppgaver. Derfor stusser jeg litt over den type moralisering i utsagnene. Men det jeg har lyst til å spørre om, er. I Hogsnes replikk nå sa han at han ikke gikk inn for et bredt anlagt system for egenbetaling innen Kirken. Jeg har behov for å få det utdypet litt mer. Altså: Finnes det noen prinsipielle holdninger til egenbetaling for kirkelige handlinger som er annerledes enn for andre områder? Jeg kan godt tenke meg at det er det, fordi dette er et område som er annerledes enn mange andre «tjenester», hvis man kan kalle det det. Noe som er interessant, er jo at det er riktig som sogneprest Gelius sier, at svært mange menigheter er veldig dårlig besøkt, altså at det er for lite marked for en del av disse tjenestene. Er det slik Høyre tenker om kirkeøkonomi, eller er det slik at Høyre kanskje har noen prinsipper i forbindelse med kirkelig økonomi som det er viktig å holde fast ved? Jeg kunne også tenke meg å be Hogsnes svare på om Høyre nå har forandret mening i forhold til da vi behandlet stortingsmeldingen om kirkelig økonomi. I Innst. S. nr. 187 for 2000-2001 slo de nemlig fast at tilskudd til Kirken i framtida bør gå direkte fra staten til Kirken og ikke via kommunene. Er det et syn som Høyre fremdeles har, eller har partiet nå forandret mening på et så vesentlig punkt?
I innlegget mitt forsøkte eg etter beste evne å gjere greie for kva som er vår prinsipielle tilnærming i denne saka. Eg meiner det stiller seg motsett. Idet ein har påbode bruk av flytevest i båtar under åtte meter, så har ein vel òg sagt at ein må påby sykkelhjelm – for det reddar også liv. Då ville ein òg sagt at ein bør gjere ganske store innskrenkingar i bruk av tobakk eller alkohol, for det vil også redde liv. Eg meiner at det finst ei grense. For SV går den grensa når avgrensinga handlar om å beskytte andre sine liv – da er vi for. Men viss avgrensinga handlar om å beskytte folk mot seg sjølv og sine eigne val – da er vi skeptiske.
Jeg vil først takke for svaret. Så vil jeg be olje- og energiministeren om å presisere litt mer hva han mener med at «Regjeringen vil kunne se på støtte til avgreninger i Trondheimsfjorden og merinvestering i økt kapasitet i røret som kan komme andre formål til gode.» Hvor mener ministeren at gassrørledningen til det konvensjonelle gasskraftverket, som Regjeringen ikke ønsker å støtte, starter? Hvilken del av rørledningen – helt presist – er det man ikke kan støtte? Og hva legger man i dette med økt kapasitet? Kan ministeren si hva dette innebærer?
Det må da være pinlig for denne regjeringen, som har gått så høyt ut på banen og skrytt av å skulle foreta faktisk en norsk månelanding i klimapolitikken, å se at Norge bl.a. i 2007 satte ny utslippsrekord med 55 millioner tonn CO2-ekvivalenter. Det tilsvarer at vi ligger hele 11 pst. etter de årlige Kyoto-forpliktelsene som Regjeringen har lagt opp til for landet. Jeg tror at vi allerede nå må innse at Norge ikke vil klare sine Kyoto-forpliktelser i perioden 2008–2012 uten store kvoteoppkjøp. Det er vel og bra, men er det egentlig det Regjeringen vil? Innser ikke denne statsråden at det norske klimamålet i henhold til Kyoto-forpliktelsene, der, så vidt jeg har skjønt, 2/3 skal kuttes på hjemmebane, nå virker svært vanskelig å nå? Hele Kyoto-forpliktelsen vil trolig til sist måtte fylles opp med maksimalt oppkjøp av kvoter i det internasjonale kvotemarkedet. Har ikke denne regjeringen egentlig bommet fullstendig med sine urealistiske klimaambisjoner?
Det var veldig god stemning helt frem til siste taler. Jeg følte rett og slett at det innlegget var så fullt av feil og mangler at det er helt nødvendig å ta ordet. Jeg skulle ønske jeg slapp det, og det hadde jeg sluppet hvis representanten Asphjell hadde fått med seg den arbeidslivsstrategien som regjeringen har fremmet, de tiltakene som vi faktisk har gjennomført på dette området, og tatt seg bryet med å høre både på hva jeg sa i mitt innlegg, hva regjeringens representanter sa i sine innlegg, og hva som faktisk er under arbeid i regjeringen. Så jeg håper og tror at den stemningen vi i dag har hatt, i forbindelse med komiteens arbeid med disse tre veldig viktige sakene, vil vedvare, og at ikke den siste taleren før meg får gjennomslag for å skape en slags tvil om hvorvidt det er et reelt politisk engasjement hos enkelte partier og hos regjeringen i dette spørsmålet. Det synes jeg rett og slett ikke denne viktige saken fortjener.
Representanten Kjetil Bjørklund var opptatt av Fremskrittspartiets syn på konflikten i Irak og andre plasser i verden, og av at internasjonale operasjoner skal være forankret i folkeretten. Når det gjelder Irak, mener vi at operasjonen som ble satt i gang, var forankret i folkeretten. Fremskrittspartiet er opptatt av at folkerettens intensjoner blir etterlevd. Det vi derimot så i Irak, var at FN viste en påfallende unnfallenhet når det gjaldt å gå til aksjon for å få slutt på de avskyelige handlingene som bl.a. Saddam Hussein stod bak.
Jeg vil komme inn på noe jeg føler er en inkonsekvens i Arbeiderpartiets merknader i innstillingen. Begrunnelsen Arbeiderpartiet har for å gå imot omdannelse, er at Statkraft skal være et energipolitisk instrument for staten. Et annet sted står det at man skal være en kommersiell aktør i markedet. Og da må jeg spørre: Hvordan henger dette sammen? Jeg trodde alle var opptatt av at næringsvirksomhet, enten det er statlige eller ikke statlige bedrifter, i dag må skilles klart fra de politiske prosessene. Så mitt spørsmål til representanten Fossli blir: Ønsker Arbeiderpartiet å drive sin energipolitikk gjennom statlig eide kommersielle selskaper? Og hva går i tilfelle den politikken ut på?
Grunnen til at spørsmålet er blitt stilt, er jo at både statsråden og statsministeren og hele regjeringen bruker det som en begrunnelse, og da er det jo ganske spesielt at man faktisk ikke har spurt. SV er glad for at alle kommuner nå blir spurt, men de vi har spurt, har altså sagt ja. Det er riktig at det sitter mange på asylmottak som burde vært bosatt – det er helt riktig. Men da kunne kanskje statsråden ta en liten samtale med sine egne partikolleger landet rundt som sitter og sier nei til å bosette flyktninger, for hovedbegrunnelsen for at flyktninger ikke blir bosatt, er jo en politisk motstand fra særlig Fremskrittspartiet i mange kommuner landet rundt. Men poenget med denne saken er jo at disse store kommunene som har blitt spurt, har sagt ja til denne henvendelsen. Det er tatt opp som interpellasjoner i kommunestyrer. De har fått diskutert det på en ordentlig måte, og de har sagt ja. Gjør ikke det noe inntrykk på statsråden?
Jeg har lyst til å spørre statsministeren om Regjeringen i fullt alvor mener det som nå er signalisert fra statsråd Dåvøy, nemlig at man skal skille ut én gruppe mennesker i vårt land, nemlig innvandrere, som kun har det til felles at de er innvandrere, og gi dem gratis barnehageplass. Det betyr at man ikke skjeler til forskjellen på om man er ressurssterk eller ressurssvak. Jeg lurer på hva slags signal statsministeren mener at man sender ut til resten av befolkningen når man altså plukker ut én gruppe mennesker basert på en så til de grader spesiell fellesnevner, uten å ta høyde for hvilke ressurser man har, hvilke evner man har, hvilken boevne man har osv., før man eventuelt vurderer den type kriterier for å sette en barnehagesats for foreldrene.