mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg skal være rask for ikke å forsinke møtet ytterligere, utover natten. Jeg er heller ikke interessert i å sitte her til morgenkvisten, men jeg innser at det til tider kan være nødvendig. Jeg synes det er uhørt at vi ikke skal få lov til å ha replikker på hovedtalsmenn. Nå har forsvarskomiteen gjennom lang tid arbeidet med en kjempestor sak for Forsvaret, og hvis vi da ikke skal kunne få lov til å gi uttrykk for her i salen hva vi mener, i replikkordskifter, synes jeg det virker nærmest udemokratisk. Så på vegne av Fremskrittspartiet vil jeg anmode om at det blir foretatt en votering i salen, og foreslår det.
Utanriksministeren har heilt rett i at på enkelte miljøområde har EU og EØS vore med og heva standarden. Forbrenningsdirektivet er eit eksempel. Men i den innebygde unionen med mål om vekst for alle pengane ligg det store miljøproblemet at ein får vekst utan at han er basert på prinsippa om berekraft. Det eg har tenkt å spørje utanriksministeren om, har samanheng med at Noreg går glipp av støtte. Vi har levert inn eit framlegg om å opprette ei økonomisk støtteordning for organisasjonar for å få opp kompetansen deira. Det som spesielt er aktuelt i desse dagar, er at våre miljøorganisasjonar kunne ha vore med i eit par miljøprogram som EU har. Om Noreg hadde betalt den vesle medlemskontingenten som ligg til grunn der, kunne miljøorganisasjonane i Noreg fritt ha søkt på dette og fått auka kompetansen sin. Eg har difor eit spørsmål til utanriksministeren om desse EU-programma, Life og Solo heiter dei visst: Kan utanriksministeren om mogleg sjå på dette på ny, slik at friviljuge miljøorganisasjonar får gode høve til å søkje på midlar der og delta saman med dei andre landa i EU?
Jeg har følgende spørsmål til samferdselsministeren: «Bompengebruken i Østfold er i ferd med å komme ut av kontroll. I tillegg til at finansieringen av Norges mest trafikkerte samferdselsårer, E6 og E18 gjennom fylket, skjer ved hjelp av 50 pst. bompengemidler, skal ny Svinesundsforbindelse fullfinansieres med bompenger. Selv om bompenger var ment som et tillegg til ordinære veibevilgninger, finansieres nå 1/3 av all veibygging gjennom ordningen. Hvor går grensen for Regjeringen når der gjelder bompengefinansiering?»
Det andre har jeg besvart før.
Dette er en sjanse jeg må gripe når jeg har den, til å rose både komiteen og ikke minst interpellanten for at man tar opp de utfordringene som en står overfor. Det er nok mange fortvilte foreldre som ser på sine unge. De har dem ofte i sine hjem. Når de ikke makter det lenger, kan det å tilby institusjonsplass for noen kommuner være å legge dem inn på et sykehjem. Det er tragisk. Jeg tror at kommunene gjør alt de kan for å unngå å komme i den situasjonen. Det er kritikk, det er medieoppslag, og sånn skal det egentlig være også hvis de ikke klarer å følge opp intensjonene fra Stortingets side. Den siste representanten som var oppe her, fra Senterpartiet, var inne på et moment som jeg synes er verdt å ta med seg videre i arbeidet. Hvor er det den statlige finansieringspakken skal slå inn? Bør det være før ca. 700 000 kr netto? Dette er et vurderingstema. Vi ser også at fylkesmannen ofte blir engasjert, men det er veldig få tilfeller der kommunene blir pålagt av fylkesmannen å gi et bedre tilbud enn det som er skissert. Når jeg står her nå, har jeg også lyst til å be om en vurdering når det gjelder foreldre og pårørende som tar med seg sine til utlandet – i den sammenhengen har kommunene ikke lenger noe ansvar for en som er psykisk utviklingshemmet, og som har behov for pleie. Heller ikke en som har leddgikt, og som har bedre nytte av å være i et varmere land, har kommunene lenger noe ansvar for å følge opp. Det bør kanskje også vurderes et reglement som sier at et slikt tjenestetilbud bør ha et sterkere vern. Men ellers synes jeg at den støtte som Stortinget gir, er det godt å ta med seg ut i lokalsamfunnet når vi skal til å fordele de trange rammene og midlene som er. Når det f.eks. gjelder støttekontakter for gruppen psykisk utviklingshemmede, er dette kanskje av de ressursene som en må spare på i enkelte kommuner. Dette har i hvert fall noen fokusert på.
Stortinget er nå i denne ulykkelige situasjonen fordi ingen har maktet å sette på bremsene i dette investeringsløpet før det har vært for sent. Troverdigheten til Forsvaret styrkes jo ikke om man fortsetter enn sånn bit for bit-investering etter en plan som alle er enige om skal gjøres om, og som ingen har hatt penger til å betale – verken den sittende regjering eller den forrige regjering har hatt det. Dette er ikke ting som SV har vært alene om å si noe om. Lederen i Forsvarets forskningsinstitutt, Nils Holme, har påpekt dette utallige ganger offentlig, om igjen og om igjen. Derfor er det litt rart å høre på Lars Rise nå, som er mer opptatt av at det han sier, ikke skal avvike fra det regjeringen Bondevik har sagt og gjort, enn av å se på de store, viktige realitetene i saken, nemlig det kloke i at man nå får satt på bremsene og får et nytt konsept på plass, slik at vi kan få gjort investeringer i forhold til de store behovene. Men det er på ett punkt jeg kanskje må minne representanten Rise om hva Bondevik-regjeringen gjorde, og kanskje hva han selv gjorde i en del sammenhenger, og det gjelder ett av de store investeringsprosjektene som faktisk er svært strukturavhengig, nemlig regionfeltet. Det må ligge der hvor Hæren er. Hvis nå det nye konseptet betyr at man flytter Hærens virksomhet fra nord til sør, vil det bety stor, økt aktivitet, og det feltet som ble vedtatt, vil sprenge rammene. Hvis det betyr det motsatte, må jo behovet for skytefelt på Østlandet minske vesentlig. Jeg registrer at Senterpartiet er alene i komiteen om å si at man må vurdere alle prosjekter, også skytefeltet. Jeg kunne tenke med å høre hva slags forklaring representanten Rise har på denne store snuoperasjonen fra hans side i denne viktige saken.
Dette blir ingen stemmeforklaring, men en vedtaksforklaring. Det var hr. Gløtvold som fikk meg til å ta ordet i siste runde. Hr. Gløtvold forsøkte nok en gang å torpedere Stortingets vedtak om Regionfelt Østlandet med bakgrunn i utviklingen i Forsvaret og med bakgrunn i det som jeg muligens gav uttrykk for før i dag. Jeg har bare lyst til å understreke at med den utviklingen Forsvaret står overfor, er det mer nødvendig enn noensinne å legge forholdene til rette for at de avdelinger vi har, skal øves og kan øves skikkelig. Det går på mannskapenes sikkerhet, ikke minst i forhold til det å delta i internasjonale operasjoner, men også det å kunne utnytte og bruke sitt utstyr her hjemme. Jeg kan ikke se noen som helst grunn til at Stortinget skulle ta innover seg hr. Gløtvolds tanker om å endre det vedtaket som Stortinget tidligere har gjort, og som er nødvendig.
Jo, som jeg nettopp sa: Vi kan ta dem når de kommer tilbake. Hvis de har returnert i strid med innreiseforbudet, vil de før en uttransport bli tiltalt for det. Minstestraffen ligger i praksis på ett års fengsel. Jeg tror at det har en svært god forebyggende effekt. Jeg tror ikke det er mange personer som vil komme tilbake og bryte innreiseforbudet til Norge mer enn én gang, hvis det resulterer i at de blir plassert i fengsel når de kommer tilbake. Jeg mener det er et effektivt og godt tiltak. Rammene vi har innenfor Schengen-avtalen setter rammene for hvilke muligheter vi har for tiltak i grenseområdet. Vi undersøker nå også andre tiltak som kan være aktuelle, da først og fremst for å bekjempe flyt av kriminelle. Men jeg har vanskelig for å se for meg at dette – med det straffenivået vi nå har for brudd på innreiseforbudet – skal utgjøre et så stort problem som representanten Greni legger til grunn.
Røe Isaksens innlegg viser en av de virkelig store forskjellene på SV og Høyre, nemlig at Høyre tror at fattigdom bekjempes med større lønnsforskjeller og større forskjeller blant folk, mens SV tror at vi gjør det best med mindre forskjeller. Vi fikk også høre at oppmuntring til å jobbe skulle være det som holder folk ute av fattigdommen. Da skjønner jeg også litt mer av Høyres holdning til de tiltakene mot sosial dumping som Høyre har vært imot i forrige periode, og som de signaliserer nå. Begrunnelsen for det er kanskje det aller mest oppsiktsvekkende, for vår velstand bygges jo ikke bare på hardtarbeidende nordmenn, den bygges faktisk også på ganske mange hardtarbeidende utlendinger som er her. Høyre vil altså at de nordmennene som har de minst trygge jobbene med lavest lønn, som konkurrerer med disse utlendingene, skal finne seg i å konkurrere mer på lønn. Det står det i dette budsjettet og har gjort det mange ganger. Det betyr å gå ned i lønn, det. Da må jeg spørre Høyre: Hvor langt skal stuepiker, snekkere og renholdere ned i lønn før Høyre er fornøyd?
Det er tydelig at § 27 om verning ikke alltid blir brukt, og kanskje også er forholdsvis lite kjent, for Fremskrittspartiet har fått en del sterke reaksjoner etter nyhetsinnslaget på NRK om norske krigsgraver. Folk reagerer på det merkelige og inkonsekvente forholdet at ordningen ikke ser ut til å omfatte våre egne soldater og hjemmefrontfolk som falt i kamp for Norge i 1940 eller senere. Disse falt gjerne langt fra hjemstedet, slik at pårørende heller ikke har hatt mulighet til gravstell. At norske krigsgraver er i ferd med å bli slettet, mens f.eks. tyske eller engelske krigsgraver er fredet for alltid, med stell på statens regning osv., representerer en klar diskriminering. Hva vil ministeren foreta seg for å rette opp i denne diskrimineringen?
Takk til statsråden for svaret. Jeg synes at det var et godt svar på mange områder, men jeg har lyst til å utfordre statsråden på noen områder som jeg synes var mindre klare og litt utydelige. Jeg er veldig glad for at statsråden prioriterer dette og understreker så sterkt at språkdeklarasjonen er vi politisk forpliktet på. Han var helt klar på at dette er en politisk forpliktelse som de ulike landene har til å implementere og å legge til rette for det som språkdeklarasjonen tegner opp for oss. Jeg synes også det er viktig, det som statsråden understreket, at det skal være tett kontakt mellom de ulike departementer som har ansvaret for språkpolitikken her i landet – det er Kunnskapsdepartementet og Kulturdepartementet i første omgang, men også andre departementer – at det skal være tette bånd mellom departementene i disse spørsmålene. For meg er det også viktig, som statsråden også understreket, at deklarasjonen er en måte å løfte fram språkpolitikken på, en måte å bevisstgjøre oss på på språkets stilling og også på at språket er det som er den viktigste kulturbæreren vi har, og er – som jeg sa i min innledning – det som konstituerer oss som mennesker, det som skaper vår identitet som menneske. Statsråden brukte forholdsvis mye tid på å gå gjennom en del av de tingene som skjer på nordisk plan – det nordiske samarbeidet og Nordplus-programmene. Jeg er helt enig med statsråden i at dette er fryktelig viktig, også de nye pilotene som nå skal prøves ut rundt om på skoler i Norden. Det som jeg kanskje hadde noe større forventninger til, var at satsråden i sitt svar kunne være litt mer konkret med hensyn til hvordan vi skal implementere språkdeklarasjonen i Norge. Hva skal vi gjøre i Norge? Skal vi gjøre noe med lærerutdanningen? Er det behov for å ta grep om lærerutdanningen for å styrke nabolandsspråkenes stilling i lærerutdanningen? Kan vi gjøre mer i forhold til skolen? Er det behov for å gå gjennom læreplanene? Er det behov for å sette i gang aktivitet med sikte på å styrke tekster, litteraturtekster, på nabolandsspråket? Det er selvsagt lærerne ved den enkelte skole som velger ut tekster sammen med elevene, men det er viktig at det finnes noe stimulans i retning av å bruke nabospråkstekster. Kan det settes inn ressurser i forhold til utveksling av elever osv., ikke bare gjennom Nordplus-programmene, men også som et eget norsk tiltak? Slike ting tror jeg er fryktelig viktig, og jeg skulle ønske at statsråden var litt mer konkret på det, og ber ham vurdere om det er behov for en del slike tiltak.
Svaret på det siste spørsmålet er helt opplagt: Ja, selvfølgelig. Den dialogen pågår allerede blant ambassadene i Addis Abeba. Da Human Rights Watchs rapport kom, ble de forskjellige nærstående, likesinnede ambassadene samlet til møte for å vurdere innholdet i den. Det var altså, som jeg sa, en enstemmig oppfatning hos alle våre nærstående land, også hos land som har akkurat det samme brennende engasjementet for menneskerettigheter som interpellanten og jeg, om at hovedinnholdet i denne rapporten ikke sto til troende. Jeg imøteser bare en offentlig diskusjon om det. Det er jo bare dokumentasjon som kan avklare hvem som i praksis har rett. Men Human Right Watch-rapporten står altså opp mot en enstemmig oppfatning i givermiljøene om at dette ikke var dekkende. Det er ikke den norske regjeringen som Ine Marie Eriksen Søreide kan ha motforestillinger mot, men alle våre nærstående land. Også land som er ledet av søsterpartier og konservative partier, har akkurat den samme oppfatningen. Jeg velger å legge det til grunn, ikke det andre. Så er det veldig viktig at vi ser på tusenårsmålene som menneskerettighetsmål. Menneskerettigheter er ikke bare de politiske og individuelle rettighetene. Det er også alle de økonomiske og sosiale rettighetene, som retten til å fylle magen, retten til utdannelse for barn, retten til ikke å dø av sykdommer som ingen mennesker trenger å dø av – kort sagt at retten til alle de sosiale og økonomiske rettighetene vurderes som likeverdige med de politiske, og med hensyn til disse har Etiopia formidabel framgang. Det må respekteres og verdsettes. Så er spørsmålet hvordan vi påvirker Etiopia i en mer demokratisk retning på andre områder. Da tror jeg på en dialog med regimet, men i erkjennelse av at Norge tross alt er en liten aktør i Etiopia. Den norske bistanden er en komma noe prosent av bistanden til Etiopia. Som sagt er Etiopia en enormt stor bistandsmottaker. Det er Afrikas største bistandsmottaker, men det er et lite samarbeidsland for Norge. Norge alene vil ikke kunne ha vesentlig innflytelse i Etiopia, men sammen med EU-land og sammen med USA og andre kan vi ha innflytelse for å dytte dette i en retning. Så en del av dem som ble sitert av interpellanten, hadde, så vidt jeg kunne registrere, ikke uttalt seg om Etiopia, men generelt om demokratiske prinsipper. Jeg slutter meg til det. Det er også viktig å advare mot at enkelte iallfall av dem som uttaler seg fra diasporaen, er folk som hadde sentrale posisjoner i Derg-regimet. Det er ikke likegyldig hvem man erstatter. Meles Zenawi erstattet kanskje det mest brutale – i hvert fall et av en håndfull av de mest brutale – regimer som Afrika har sett. Det er et av de få land i Afrika som har hatt et totalitært regime som virkelig har massakrert folk på politisk plan, på et lokalnivå som ellers ikke har vært vanlig. Det har nok vært mange autoritære regimer i Afrika, men ikke med tilsvarende forsøk på et totalitært regime som Derg-regimet på 1970–1980 tallet i Etiopia. Men det kan ikke gi noen varig dissens for at man ikke skal ta opp menneskerettighetsbrudd under det erstatningsregimet han har.
Jeg har følgende spørsmål til helseministeren: «Ifølge Bergens Tidende er det kummerlige forhold på nyfødtavdelinga ved barneklinikken ved Haukeland Sykehus. Forholdene kan føre til økt smittefare for barna, og kan være en stor påkjenning for foreldre som har fått et barn som trenger tett oppfølging over lengre tid. Nyfødtavdelinga har for få ansatte og for lite utstyr, jf. Nasjonal handlingsplan for nyfødtomsorgen. Vil statsråden sørge for å gi disse nyfødte og deres foreldre forsvarlige forhold ved barneklinikken ved Haukeland Sykehus?»
Jeg takker statsråden for et spennende og positivt svar. Jeg skal kun komme med en tilleggskommentar, for jeg synes dette var veldig bra. Som statsråden sier, er det slik at i den tiden det var gammeldags skogs- og jordbruksdrift, var man ofte i skogen fra – la oss si – to til fire uker, og da var det behov for skogskoier. Infrastrukturen var helt annerledes, og man brukte hest istedenfor maskiner. Da var det virkelig behov for dette. Men tiden har gått, utviklingen har skjedd, slik at nå er det et helt annet behov for skogskoier enn det var da. Behovet er altså blitt sterkt redusert. Som sagt: Jeg er veldig fornøyd med svaret fra statsråden, og vil med spenning se fram mot den utviklingen som vil skje her.
De gangene Norge virkelig har gjort noe som har betydd noe for verden, er når vi, som i regnskogsinitiativet, har kombinert politisk ledelse med penger og politikk. Det er ingen motsetning mellom dette og det Høglund er ute etter. Jeg er helt enig i at Norge bør bli flinkere til å handle med utviklingsland. Men det er ikke noen grunn til ikke å gjøre det andre selv om vi skal gjøre mer på handel. Vi bør bli flinkere til å få flere næringsinvesteringer i utviklingsland. Med all respekt så er det jo den rød-grønne regjeringen med en erklært sosialist som utviklingsminister som virkelig har begynt å ta næringslivet inn i norsk bistand. Vi har til og med ofte fått honnør fra Fremskrittspartiet for dette. Jeg var senest i forrige uke og åpnet Telenor og Grameenphones nye hovedkvarter i Dhaka, Bangladesh. Telenor har vært utsatt for mye kritikk, men jeg har forsvart dem, nettopp fordi jeg mener at denne typen investeringer er minst like nyttig som bistand. Jeg ser bare ingen motsetning mellom at næringslivet bør gjøre mer, og at vi skal gi bistand samtidig.
Det er kanskje ingen andre næringer som er utsatt for så store svingninger som nettopp skipsfartsnæringen. Det er vel heller ingen andre næringer som har hatt så eventyrlige dager eller perioder – også i 2008 – men man avsluttet året med en nedgangssituasjon som også har vært veldig, veldig spesiell. Store svingninger er altså denne næringen mer vant til å ta enn de fleste andre. Vi har vært opptatt av at spørsmålet rundt rederibeskatningene og skattekredittene dreier seg om at 7 milliarder kr skal kunne bokføres som egenkapital. Vi har bedt eksperter fra handelshøyskolen i Bergen om å se på utformingen av reglene for det, og det dreier seg om å sikre at pengene faktisk går til miljøinvesteringer. Det mener vi alt ligger til rette for. Så det er ikke aktuelt å gjøre noen endringer i forhold til den forskriften.
Jeg takker for svaret. Jeg er klar over at det har vært gjort mye bra arbeid i løpet av sommeren. Dette har jo vært et prosjekt som egentlig var fastsatt avsluttet 15. september, og som så ble forlenget til 15. oktober. I intervju sier visepolitimesteren i Oslo at det har vært veldig bra i Sommer-Oslo på grunn av dette prosjektet. Men nå er det avsluttet. Det jeg ønsket, var å høre om statsråden kanskje hadde til hensikt å forlenge prosjektet, slik at det ble en virksomhet som kunne pågå hele året, at det ikke bare var et kort prosjekt som ble satt i gang på grunn av at det var mange turister og sommer i Oslo.
Jeg takker for spørsmålet fra representanten Lundteigen. Det er et komplisert og vanskelig spørsmål, men jeg skal prøve å svare godt på det. For det første utgjør bemanningsbransjen rundt 1–2 pst. av sysselsettingen. Det å ha en seriøs og god bemanningsbransje er både viktig og riktig i et arbeidsliv, både for å ha tilgang på nok arbeidskraft og tilgang på riktig arbeidskraft. Så er det ikke slik at fast ansettelse uten lønn mellom oppdrag er en ny ansettelsesform. Det gjaldt også under det forrige regimet. Det er mange avgrensninger der, og som jeg har sagt, har jeg hatt et møte med partene i arbeidslivet, og jeg vil fortsatt ha en dialog med partene i arbeidslivet om dette for å se om vi har en riktig avgrensning eller ikke. Men når det gjelder hvorvidt det er i strid med loven eller ikke, mener jeg at det må i så fall prøves for retten. Det er domstolene som er de rette til å avgjøre det, for å finne ut det lovmessige i det. Jeg registrerer at det er ingen som ennå har forsøkt å ta det for retten.
Jeg takker for svaret. Det jeg da lurer på, er: Vil Regjeringa eventuelt ta noen skritt før dette utvalget starter jobben sin? For Regjeringa er jo også uavhengig av dette og kan ta skritt på egen hånd. Og når vi har en statsminister som er såpass engasjert i Burma, og det viser seg at tvangsarbeidet og barnearbeidet som dette spesifikke firmaet har benyttet seg av, nettopp har foregått i Burma, lurer jeg på om det kunne tenkes at statsministeren vil komme høyt på banen før dette utvalget begynner å jobbe.
Jeg syns det er meget merkelig av Høyres leder å lage kjempedramatikk av dette. Dette dreier seg om politikk. Det vet Høyres leder meget godt. Poenget er at vi prøvde å få opposisjonen til å legge fram forslag til inndekning av sine egne forslag, slik at vi kunne diskutere enda videre, gå enda lenger enn det som lå der opprinnelig. Det var altså opposisjonen ikke villig til. Det måtte vi bare konstatere. Men dette er jo et spørsmål for historiebøkene i framtida, for å se hvordan dette egentlig foregikk, og ikke noe som vi burde ta inn i stortingssalen. Men her mener jeg at man sjøl har lagt hue på blokka.
Det vi diskuterer her i dag, er jo først og fremst om Norge skal være i stand til å delta i internasjonale operasjoner og hvordan, ikke hvilke operasjoner eller hva slags mandat operasjonene skal ha. Det kommer antakelig til å måtte innebære mye større vurderinger og kanskje være mer konfliktfylt enn det dagens debatt har vært. Jeg skulle gjerne hatt noen vurderinger fra forsvarsministeren om NATOs nye strategiske konsept og utviklingen av NATO i retning av et NATO som tar seg til rette på egen hånd, uten å sikre seg i folkeretten eller i menneskerettighetene, altså uten FN-mandat og OSSE-mandat, og hva slags linje forsvarsministeren ønsker å følge i forhold til den diskusjonen som nå går i NATO om hva dette nye konseptet faktisk kommer til å innebære. Det andre spørsmålet dreier seg om penger. Jeg skjønner at Høyre og Fremskrittspartiet er bekymret. Men på meg virker nå diskusjonen om økonomi i Forsvaret ganske merkelig hvis det ikke er slik at vi skulle klare å kunne finansiere operasjoner der norske styrker faktisk kan gjøre en innsats for freden rundt omkring i verden hvis forutsetningene er til stede, når forsvarsinvesteringene som foretas, beløper seg til mange milliarder kroner og legger beslag på så mange ressurser at nytt materiell må ligge i opplag fordi man ikke har mulighet til å bruke det. Hvorfor i all verden er det ikke mulig å få Forsvaret til å bruke pengene på det som er viktigst?