mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Representanten Halleraker nevnte i sitt innlegg at Høyre hadde tatt initiativ til den såkalte gassveien. Det er åpenbart at partiet Høyre har kjørt i grøfta da de skulle kjøre på den veien. Ett av temaene i dagens debatt har vært bruk av gass til strømproduksjon. Det ønsker Fremskrittspartiet og muligens i teorien Arbeiderpartiet. Arbeiderpartiet vil bygge gasskraftverk, men bare i festtaler. Når Arbeiderpartiet fastholder sin klimapolitikk, medfører det en effektiv stopper for bygging av gasskraftverk. Heller reduksjon eller fjerning av norsk industri og norske industriarbeidsplasser, siden utslippene skal være innenfor de rammer som Norge er forpliktet til å holde. Beregninger som er gjort, tilsier at prosessindustrien kan redusere klimautslipp tilsvarende 1,24 millioner tonn CO2 for en pris under 400 kr pr. tonn CO2, som tilsvarer kostnadene ved dagens CO2-håndteringsteknologi. Stoltenberg og Arbeiderpartiets krav vil medføre utslippstiltak med kostnader langt over 400 kr pr. tonn CO2. Da kan Stoltenberg gjerne like godt kreve CO2-håndtering. Fremskrittspartiet mener ny næringsaktivitet må motta nye kvoter. Når Regjeringen forutsetter at norske utslippsreduksjoner ikke skal foretas ved at norsk industri flytter utenlands, må det motsatte være tilfellet: Dersom utflytting av industri medfører at kvotene inndras, må tilflytting av ny industri medføre at nye kvoter utstedes. Bygging av nye gasskraftverk i Norge framfor i utlandet må ikke straffes. Vi ser her konsekvensene av en dogmatisk miljøpolitikk. Arbeiderpartiet ønsker å slå politisk mynt på klimapolitikken. Ulempen for Arbeiderpartiet er at den går på tvers av Arbeiderpartiets energipolitikk, og da er spørsmålet: Hva velger egentlig Arbeiderpartiet? Her har Arbeiderpartiet et betydelig forklaringsproblem, og det er et problem som Arbeiderpartiet ikke kan stikke under stol, og siden representanten Brustad ikke kunne forklare dette i sitt svar på min replikk til henne, håper jeg iallfall at noen andre i Arbeiderpartiet kan forklare partiets politikk. Norsk gassbasert industri og norske gasskraftverk skal ikke under noen omstendigheter underlegges strengere rammebetingelser enn konkurrentene i EØS-området. Dersom norske myndigheter mot formodning innfører særnorske symbolpolitiske virkemiddel, må det etter min mening være en selvfølge at også myndighetene dekker ekstrakostnadene ved dette. Jeg viser til at energisituasjonen i den siste tiden har vist at det er et stort behov for økt kraftproduksjon i Norge, og at det må legges til rette for at gasskraftverk kan bygges, slik at vi i framtiden kan unngå tilsvarende situasjon i kraftmarkedet som den som har vært denne vinteren. Ved framtidige konsesjoner må det også legges større vekt på de mulighetene vi har til å utnytte spillvarme fra kraftverkene i industriell sammenheng. Men det viktigste for framtiden vil være at Arbeiderpartiet synliggjør sin politikk når det gjelder bygging av gasskraftverk, med tanke på den klimapolitikken som partiet har tatt til ordet for tidligere. Jeg vil igjen gjerne oppfordre Arbeiderpartiet til å komme med en forklaring på hvordan dette henger sammen.
Eg er glad for spørsmålet. Å ta vare på personvernet for den einskilde er ei viktig utfordring på dei fleste samfunnsområda, og det er òg ei utfordring innanfor transportsektoren. Når det gjeld den konkrete handsaminga av EFC-direktivet, vil eg vise til spørsmål nr. 10, til min kollega Liv Signe Navarsete, som ho svara på i dag. Som det går fram av hennar svar, vil samtykkeproposisjonen gi ein omtale av dei relevante personvernspørsmåla. Datatilsynet er sjølvsagt ein sentral bidragsytar i utarbeidinga av den samtykkeproposisjonen. Eg er svært einig med representanten Oktay Dahl i at det er viktig med ei overordna drøfting av dei utfordringane vi står overfor på personvernområdet. Denne oppfatninga deler eg og Regjeringa med både Datatilsynet og Personvernnemnda, og vi har konkrete drøftingar med kollegaer i både Justisdepartementet og Samferdselsdepartementet. Men eg synest det er for tidleg å konkludere med at vi skal ha ei eiga melding om saka, som det einaste alternativet. Eg vil gjerne fortelje representanten Oktay Dahl at vi på ulike måtar skal drøfte personvernspørsmåla i Stortinget i tida som kjem. For det fyrste skal eg leggje fram ei stortingsmelding om IT-politikk før jul. Ho kjem til å ha eit eige kapittel om personvern, med prinsipielle drøftingar der ein vil vege ulike omsyn opp mot einannan. Vonleg er meldinga så opa i forma at Stortinget tek utfordringa og diskuterer personvern, sjølv om det der er knytt spesielt til IT-sektoren. Så har vi i Justisdepartementet no ein pågåande etterkontroll av personopplysningslova, der ein òg drøftar personvernspørsmål både prinsipielt og konkret i forhold til heilt konkrete forslag til lovendringar. Så fremja eg så seint som førre fredag i statsråd årsmeldingane til Datatilsynet og Personvernnemnda, som jo òg er ei glimrande anledning for Stortinget til nettopp å ta den breie debatten om desse spørsmåla. Då vil eg gjerne utfordre Dahl til å nytte den sjansen, til å bruke dei anledningane som Stortinget no får. Dette er i alle fall to konkrete meldingar som kjem før jul. No har eg ikkje datofesta kva tid Justisdepartementet kjem med den lovreguleringa, men her er det mange moglegheiter, og så brukar vi dei fyrst. Så får vi sjå om det vil vere ytterlegare behov for å leggje fram eigne meldingar om spørsmålet.
Det blir for fristende: Det er altså ikke regjeringen som bevilger penger. Det er Stortinget som bevilger penger til ulike prosjekter. Jeg må ha vært veldig uklar i mine uttalelser hvis jeg har gitt uttrykk for at jeg er bekymret for investeringene. Jeg er bekymret for de manglende investeringene over tid i kriminalomsorgen, hvilket gjør at vi nå må gjøre et mye større løft. Når du har et vedlikeholdsetterslep i fengselsvesenet på 3,3–4,4 mrd. kr for å opprettholde dagens kapasitet, skaper det utfordringer også når man skal bygge nye. Det er helt åpenbart at vi i den sittende regjering ser sammenhengen i straffesakskjeden. Det har ikke den foregående regjeringen gjort. Jeg sier ikke at det ikke er gjort noe, for det er gjort noe, bl.a. 250 plasser som elektronisk kontroll, men det bidrar ikke til å løse de store utfordringene innenfor den lukkede fengselskapasiteten. Det at jeg sier vi skal prioritere det, betyr selvfølgelig også at vi vil legge opp til at det skal investeres på lang sikt i nye fengsler i Norge.
Jeg tror jeg har lest Soria Moria-erklæringen ganske grundig, og jeg fant ikke noe særlig om amerikansk bilindustri – men jeg skal prøve å lese den én gang til. Men jeg er iallfall enig i at vi skal ha et godt helsevesen, og det offentlige kommer til å være et viktig bidrag i så måte. Jeg har trukket fram Tromsø ved tidligere anledninger i dag, og jeg tror jeg gjør det igjen. Jeg vil bare vise til at for en del år siden var det ett sykehus i Tromsø, og det var Regionsykehuset i Tromsø, eller UNN, som det nå heter. I dag har vi fått tre private sykehus i tillegg, og det er med og styrker tilbudet til befolkningen. Sykehuskøen har gått ned, og man har fått en mye større valgfrihet. Det er det viktigste for oss. Vi setter pasienten i fokus, vi setter ikke systemet i fokus. Pasienten skal ha det beste tilbudet, og det skal vi være en garantist for.
La meg først bare skynde meg å understreke at jeg ikke anser Børge Brende for å være en ledestjerne når det gjelder norsk nasjonal vernepolitikk, og således er jeg fornøyd med vernepausen som Erik Solheim har snikinnført. Riksrevisjonens rapport fra i sommer viser at vern alene som virkemiddel ikke fungerer. Det slås klart fast at også aktiv forvaltning av verneområdene er nødvendig. Statsråden har, slik jeg har tolket det, vært klar på at man vil sette i gang et arbeid med å kartlegge de økologiske forholdene i norske verneområder tilknyttet norsk vernepolitikk. Men det man ikke har gitt uttrykk for så langt, er at man skal se på de sosiologiske og økonomiske konsekvensene av vern. Vil statsråden også ta med de sosiologiske og økonomiske aspektene i en eventuell evaluering av norsk vernepolitikk?
Me skal jo koma tilbake til debatten om korleis me skal organisera Vegvesenet og vegvedlikehaldet på eit seinare tidspunkt, om me må gjera nokre grep, eller om me ikke må gjera nokre grep. Men eit par kommentarar til slutt: Det eine er ein standardreplikk som eg pleier å ha til Framstegspartiet når dei går opp og klagar på vegane og på vegvedlikehaldet. Dei forhandla altså budsjett med Per-Kristian Foss tre år på rad, og dei klarte då å plussa på – ja, hald dykk fast – 1 mill. kr på vegvedlikehaldet på tre år. Og så kjekkar dei seg no når dei er i opposisjon! Men alvoret med vegvedlikehaldet kjem når ein er i posisjon og faktisk kan løyva pengar til det. Den raud-grøne regjeringa løyvde 500 mill. kr meir til vegvedlikehaldet allereie det første året. Så Hoksrud, mitt råd til Framstegspartiet er: Når de har makt, bruk den makta og gjer det som er viktig. Dersom vegvedlikehaldet er ein av dei tinga, bør de gjera det og ikkje gje skattelette til dei rike, som de har ein hang til å gjera i staden. Mykje tyder på at Høgre blei litt uroleg når me begynte å snakka om at New Public Management var mislykka, at me stilte spørsmål når det gjaldt Høgre sitt ideologiske mantra, som konkurranse, anbod og kostnadseffektivitet – om det faktisk var slik med denne saka om vegvedlikehald. Ja, det spørsmålet synest eg jaggu meg Høgre òg skulle stilla når dei ser at prisutviklinga går berre éin veg – ein enorm veg, for å seia det slik: 40 pst. opp dei siste åra. Då er det grunnlag også for Høgre, sjølv om dei er i opposisjon, å stilla spørsmål om ein har den rette medisinen, eller om ein held på med eit system som faktisk ikkje verkar og berre blir dyrare.
Først må jeg si at det er litt søtt å høre at ministeren er så opptatt av Fremskrittspartiets program. Med all respekt tror jeg nok at jeg vet bedre hvordan Fremskrittspartiets program er. Ministeren svarer at han ønsker å øke tilskuddene i jordbruksavtalen. Det tror ikke jeg er den rette måten å gjøre det på. I dag har den rød-grønne regjeringen innført et tak for melkebønder på 400 000 liter for enkeltbruk og 750 000 liter for samdrift. Så sier han at regjeringen aldri har vært så fleksibel. Hvis man kaller det å sette et tak på den måten fleksibelt, tror jeg nok, med all respekt, at man kanskje lever i en annen verden. Mitt spørsmål til statsråden blir da: Hvilken utviklingsmulighet mener statsråden det gir bøndene å sette slike mål?
På vegne av stortingsrepresentantene Ulf Leirstein, Kenneth Svendsen, Gjermund Hagesæter, Kåre Fostervold og meg selv har jeg den glede å legge fram forslag om bedre regler for næringsdrivende og gründere som driver enkeltpersonforetak.
Ein sterk og tillitvekkjande oljevernberedskap langs heile Noregs kyst er viktig av omsyn til vidare legitimitet til ei næring som gir fantastiske inntekter og bidreg sterkt til å halde eit av verdas beste velferdssamfunn ved lag. Vidare veit vi at trafikken langs norskekysten med miljøfarlege laster er stor, og han kjem til å auke kraftig framover, bl.a. på grunn av internasjonal handel og auka russisk olje- og gassverksemd, der det også er store forventningar til funn, også på norsk side no som delelinjeavtala er på plass. Som kjent er norsk oljeproduksjon utelukkande basert på offshoreinstallasjonar, og Noreg bør ha særleg interesse av å få fortgang i vidareutvikling av den beste teknologien innafor beredskapsområdet. Som den desidert største aktøren på norsk sokkel har den norske staten, gjennom sitt eigarskap i Statoil og Petoro, også eit særleg ansvar for å bidra med å sikre at det blir satsa på teknologiutvikling innafor oljevernberedskap, og at beredskapen blir trappa kraftig opp. Med føre-var-prinsippet som fundament ser Framstegspartiet at det er eit betydeleg potensial for å forbetre beredskapen langs heile den langstrakte kysten vår. I tidlegare debattar om dette temaet er det blitt teke opp forslag om at regjeringa må ta initiativ overfor oljeindustrien og opprette eit teknologiutviklingsprogram for å handtere lekkasjar også på djupt vatn, og at petroleumsnæringa må stille med ressursar i form av kapital og kompetanse. Attpåtil har det blitt hevda at det burde bli stilt krav om deltaking i eit slikt program for å drive verksemd på norsk sokkel. Tilsvarande initiativ er blitt teke opp i andre land som ei følgje av utsleppet etter «Deepwater Horizon» i Mexicogolfen, og ein vil vektleggje betydinga av at Noreg inntek ei pådrivarrolle i dette viktige arbeidet. Erfaringane viser at det krevst enorme ressursar for å handtere konsekvensane av den typen oljeutslepp ein var vitne til i Mexicogolfen. Oppryddingsarbeidet etter forliset av «Full City» utafor Langesund i Telemark sommaren 2009 var også ein tankevekkjar når det gjeld responstid og tilgjengelegheit på mannskap for å rydde opp oljesøl i fjæra. 17. februar 2011 grunnstøtte containerskipet «Godafoss» utafor Hvaler, med 800 tonn råolje om bord. Det blei registrert lekkasje frå to tankar midtskips som kvar inneheldt 250 tonn råolje. I ettertid ser ein at det er inngått ei avtale med Redningsselskapet om bruk av deira ressursar for å auke beredskapen mot den akutte forureininga. Og det er veldig bra. Men vi kan framleis ikkje seie oss nøgde. Framstegspartiet meiner at det framleis er eit stort behov for å forbetre oljevernberedskapen i Noreg, og at regjeringa har eit stykke å gå før ho kan seie seg rimeleg nøgd med beredskapen. Det er på denne bakgrunnen at vi som forslagsstillarar fremjar følgjande forslag: «Stortinget ber regjeringen utrede og legge frem forslag for Stortinget om hvordan oljevernberedskapen kan styrkes langs hele kysten på bakgrunn av erfaringene fra grunnstøtingene av skipene «Godafoss» og «Full City».»
Jeg er glad for at representanten Gullvåg viste til det arbeidet regjeringen jobber med, at man skal legge frem en ny uføremelding. Jeg regner med at regjeringen da legger frem en melding som er i tråd med utredningen, og i tråd med det som er påpekt i høringsnotatet, og som man har fått høringssvar på. Med de forslagene som det er referert til der, er det liten tvil om at denne problemstillingen vil være enda større enn med dagens regelverk og dagens system. Da blir mitt spørsmål til Gullvåg: Betyr det at man vil legge frem noe helt annet enn det som det er referert til i NOU-en på ny uførepensjon? Og betyr det at man vil legge frem noe som er helt radikalt annerledes enn det som er sendt ut i høringsnotatet?
Til det representanten Solhjell spør om: Fremskrittspartiet har, som en del av regjeringen, sluttet seg til regjeringsplattformen, og der står det svart på hvitt at vi skal opprettholde et høyt nivå på bistanden. Derfor er det viktig for Fremskrittspartiet, og det tror jeg det også er for våre samarbeidspartier og for vår koalisjonspartner Høyre, hvordan pengene brukes. Man er mest opptatt av hvordan pengene brukes istedenfor at nivået nødvendigvis skal opp på 1 pst. Vi er opptatt av innholdet i bistanden fordi vi ser at bistanden også kan virke kontraproduktivt, og at gode intensjoner ikke nødvendigvis gir gode resultater.
Jeg er svært opptatt av rådgivningstjenesten og mener at dyktige rådgivere er viktig i norsk skole. I Soria Moria-erklæringen sier vi både at vi vil styrke rådgivningstjenesten, og at rådgivningstjenesten er et prioritert område innenfor Kunnskapsløftet. Rådgiverne har en viktig rolle, for ved god rådgivning kan vi sikre færre omvalg, bedre gjennomføring og bedre sikkerhet i arbeidslivet. Etter opplæringsloven § 9–2 første ledd har eleven rett til «nødvendig rådgiving om utdanning, yrkestilbod og yrkesval og om sosiale spørsmål». Skoleeierne, henholdsvis kommuner og fylkeskommuner, har ansvaret for at elever får oppfylt denne retten. Som statsråd vil jeg jobbe for at skoleeierne skal følge opp dette ansvaret. Av tiltak kan jeg nevne styrking av karriereveiledning i skolen og bidrag til å styrke det nasjonale samarbeidet om karriereveiledning i et livslangt perspektiv. Det er opprettet et team for karriereveiledning i Utdanningsdirektoratet. Teamet skal følge opp arbeidet med å styrke karriereveiledningen for elevene og lærlingene, bidra til økt kompetanse og kvalitet på fagfeltet, styrke den europeiske dimensjonen gjennom Euroguidance Norway, og bidra til en mer enhetlig og samordnet karriereveiledning nasjonalt. Videre vil jeg nevne partnerskap for karriereveiledning. Departementet har tatt initiativ til å etablere regionale partnerskap for utdannings- og yrkesrådgivning på fylkesplan i samarbeid med berørte parter. Utdanningsdirektoratet har bedt fylkeskommunene initiere et forpliktende samarbeid mellom skoleeier, Aetat, voksenopplæring, arbeidsliv og høgskoler og universitet om å styrke koordinering, kompetanse, kvalitet og tilgang på karriereveiledning. I tillegg har vi et nettverk for karriereveiledning for høgskoler og universiteter som har, eller utvikler, rådgiverutdanninger. Målet med nettverket er å utvikle og styrke rådgiverutdanningene og bygge et sterkere fagmiljø. Det er bevilget midler til utvikling av nettverket og til kompetanseutvikling for rådgiverutdannere. Så er det en ny nettressurs for rådgivere og veiledere. Det startes i disse dager et arbeid for å utvikle en nettbasert ressurs for rådgivere der de kan hente informasjon, inspirasjon, gode eksempler, veiledningsverktøy etc. Jeg vil også gjerne påpeke at vi har gående flere andre viktige prosjekt som berører dette området, som jeg gjerne vil komme tilbake til på et senere tidspunkt. Dette gjelder bl.a. den stortingsmeldingen vi har under arbeid, om sosial utjevning, og vi har et arbeid i gang om det som heter frafallsgruppen, for å finne ut hvorfor vi har så stort frafall fra videregående skole. Disse skal gi meg råd, bl.a. på dette feltet. Vi har også i gang et arbeid om endring av forskriften til opplæringsloven.
Dette var jo en hyggelig hilsen til småkraftverk generelt, men en vet jo hvordan Regjeringen behandlet småkraftverkene i statsbudsjettet. De fikk skatteøkning. Grunnen til at spørsmålet likevel er aktuelt, og som gjør at det er behov for en avklaring, er at det i Soria Moria-erklæringen, som statsråden viste til, står: «Regjeringen vil innføre et pliktig grønt sertifikatmarked for ny fornybar energi og mini- og mikrokraftverk.» Det står altså ikke «småkraftverk». I Stavanger Aftenblad 15. oktober 2005 var dette temaet. Der sa Hallgeir Langeland at strykningen av «småkraft» var bevisst. Og nåværende statsråd Magnhild Meltveit Kleppa sa at hadde Senterpartiet fått viljen sin, ville «småkraft» vært med. Dermed er det slik å forstå at Soria Moria-erklæringen bevisst utelater småkraftverk fra et grønt sertifikatmarked. Kan jeg likevel forstå statsråden slik at Soria Moria-erklæringen ikke gjelder, og at en likevel vil prøve å få inn småkraftverk i et grønt sertifikatmarked?
Marit Tingelstad var inne på dette med særløp. Vi har et forslag som vi så langt – nå har vi fått støtte fra Høyre – har stått alene om, nemlig å åpne for mer bruk av særløp. Som jeg sa til Høyre, gjelder dette innenfor små fag, fag som har rekrutteringsproblemer, og for elever som sliter med den tradisjonelle måte å lære på, nemlig to år i skole og to år i lærebedrift, og som kanskje trenger et annet løp for å nå fram til fagbrev. Nå vil det bli litt lettere for elevene å velge denne veien fram til fagbrev. Mitt spørsmål til Marit Tingelstad er: Vil Senterpartiet støtte et sånt forslag, slik at man kan få en noe større fleksibilitet og gjøre det noe lettere for de elevene som i dag sliter med å nå fram til fagbrev? Så har jeg et spørsmål til, som går på landslinjer, som også Marit Tingelstad var inne på. Arbeiderpartiet og SV står alene om en merknad som gjelder landslinjer og landsdekkende linjer; vi skiller mellom landslinjer og landsdekkende linjer. Vi erkjenner at landslinjene var nødvendige for å sikre en del fag, en del studieretninger og en del tilbud. Men det som det er viktig for Arbeiderpartiet og SV å presisere, er at vi primært ønsker å sikre dette ved landsdekkende linjer, dvs. ved et samarbeid mellom fylkeskommunene, at fylkeskommuner som har fag og områder som er truet, skal tvinges til et samarbeid med sikte på å ta vare på disse, i stedet for å etablere et statlig system, som landslinjene tross alt er, ved siden av det fylkeskommunale. Mitt spørsmål til Marit Tingelstad er: Er hun enig i måten å se på dette på, at det primære må være å stimulere og prøve å få fylkeskommunene til å etablere et samarbeid om landsdekkende linjer framfor å etablere flere landslinjer?
På vegne av stortingsrepresentantene Per-Willy Amundsen, Per Sandberg og meg selv har jeg gleden av å fremme et forslag om å forby hijab, niqab, burka og andre religiøse eller politiske symboler som del av arbeidsantrekk for norske dommere.
Mitt spørsmål er til helsestatsråden. For meg og for mange andre nyvalgte stortingsrepresentanter i denne salen nærmer det seg nå slutten på årets budsjettbehandling og vår første budsjettbehandling. Det har vært en lærerik og spennende tid, men også en tid med overraskelser. Som mangeårig lokalpolitiker har jeg alltid ment at politikere, som ombudsmenn, skal lytte til innspill som kommer fra innbyggere, organisasjoner og velgere. Som ordfører brukte jeg mye tid på dette, noe som utvilsomt førte til en bedre politikk og bedre tilbud til innbyggerne. Ikke minst lærte jeg mye selv i disse prosessene. Vi har nettopp hatt en omfattende høring knyttet til statsbudsjettet hvor over 70 organisasjoner brukte store ressurser på forberedelser og arbeid knyttet til å komme med innspill til helsekomiteen. De var basert på virkningene av det statsbudsjettsforslaget som Regjeringen hadde lagt fram. Vi har faktisk sittet og hørt på innspill i hele 24 timer, fordelt på flere dager. Det som forundrer meg, er at regjeringsfraksjonen ikke har flyttet på en eneste krone i helsebudsjettet. Den må åpenbart ha fått beskjed om at budsjettet skulle ligge uforandret. Det medfører at en rekke gode tiltak som ikke hadde kostet mye penger, ikke blir realisert neste år. Det var tiltak som definitivt hadde gjort Norge til et bedre sted å være for en rekke grupper mennesker. Mitt spørsmål til statsråden blir derfor: Er det at Arbeiderpartiet ikke har hørt på et eneste av disse innspillene, et uttrykk for maktarroganse, eller er det slik at ingen av organisasjonene var verd å høre på?
Representanten Lange Nordahl svarte her til representanten Flåtten at det er helt åpenbart hva som er forskjellen mellom disse to tingene. Da vil jeg be om at representanten Nordahl utdyper den åpenbarheten, for jeg finner den faktisk ikke. For når en leser merknaden til regjeringspartiene, står det følgende: «Flertallet viser i denne forbindelse til at regjeringen uttrykker at den kan være åpen for å vurdere et eventuelt salg av hele eller deler av statens aksjepost i SAS AB, dersom det er kommersielt fornuftig for staten.» Hvis vi går tilbake og leser forslaget, står det følgende: «Stortinget gir regjeringen fullmakt til helt eller delvis å avvikle eierskapet i SAS AB ved salg eller ved å inngå i kommersielle, industrielle omorganiseringer.» Det er bortimot identisk. Kan representanten Nordahl fortelle hvor den åpenbare forskjellen er?