Telesektoren i Norge er i ferd med å gjennomgå store endringer – det meste til det positive. Den norske telesektoren har over tid blitt gradvis mer liberalisert, som Fremskrittspartiet ser på som utelukkende positivt, nettopp fordi dette har medført at vi har fått billigere og bedre teletjenester her i Norge. Så sent som i forrige uke kunne vi oppleve at Telenor utvisket de gamle skillene mellom fjern- og nærtakst, slik at det vil bli like billig å ringe til kameraten på Reinsvoll som til onkel i Alta. Det er distriktspolitikk det! Og dette er prisreduksjoner som vil få ytterligere ringvirkninger i markedet, og priskonkurransen vil bare tilta og vedvare. Det er den stadige avreguleringen og globaliseringen av telemarkedet som har ført til en tiltakende konkurranse og tilhørende prisnedgang. Slik situasjonen har vært nå, har Telenor vært for liten i et internasjonalt konkurranseperspektiv til å kunne hevde seg på internasjonale markeder. Derfor vil det være positivt i et internasjonalt konkurranseperspektiv at Telenor og Telia slås sammen. Det innebærer at det skapes et teleselskap med en slik slagkraft at det kan hevde seg på det internasjonale markedet. Det nye sammenslåtte selskapet bør prioritere innsats innenfor forskning og utvikling. Ifølge St.meld nr. 24 for 1998-99 ser vi at teleselskapene har enorme muligheter til å tilby sluttbrukerne tjenester basert på avansert teknologi. Det sammenslåtte selskapet har også muligheter til å bli fremtredende innen skandinavisk industri. Men et merkepunkt ved sammenslåingen av Telia og Telenor er at Konkurransetilsynets merknader må etterfølges for ikke å komme galt ut i forhold til den positive utviklingen i telekonkurransen. Det er faktisk negative aspekter ved sammenslåingen ved at vi kan få nedsatt innenlands konkurranse, et faktum som proposisjonen imidlertid ikke tar så nøye opp. Konkurransetilsynet har påpekt at det nye selskapet bør selge Telias aktiviteter i Norge. Dette er viktig, og det må være en forutsetning at tilsynets anbefaling blir fulgt. Det er med tilfredshet at vi har merket oss at det nye selskapet innen år 2000 vil børsintroduseres og delprivatiseres, samt at hvert respektivt land selger seg ned til en eierandel på 33,4 pst. Det er fortsatt bra at landene kan velge å selge seg ned til 25,5 pst. Tallet 25,5 pst. følger av at statene har inngått en 16 års avtale om at de to statene til sammen ikke skal eie mindre enn 51 pst., slik at de bevarer et statlig eierskap. Det er synd! Det er ingen statlig oppgave å være eier av et telekommunikasjonsselskap. De statlige eierne bør fortsette å selge seg ned under 25,5 pst., og ta sikte på å selge hele sin aksjebeholdning. Det vil være i tråd med den utviklingen som finner sted internasjonalt. Det er også beklagelig at det ifølge aksjonæravtalen fremgår at ingen investor/investorgruppe skal kunne erverve mer enn 3 pst. av aksjene ved det statlige aksjesalget. Fremskrittspartiet vil advare mot slike begrensninger, og begrensninger som ligger i samme sjikt, slikt som å ha mål om at bedrifter innen media, telekommunikasjon eller informasjonsteknologi ikke skal kunne erverve mer enn 1 pst. av aksjene. Slike begrensninger hemmer det nye selskapets evne til å inngå allianser og fusjoner videre, samtidig som det kan hemme den videre utvikling av aksjene i det nye selskapet. Inntil alle aksjene er solgt ut, vil det være riktig og hensiktsmessig at Næringsdepartementet overtar forvaltningen av statens aksjer i det sammenslåtte selskapet, slik at vi ikke får den dobbeltrollen som oppstår ved at Samferdselsdepartementet innehar både eier- og kontrolløroppgaver.