mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Det er svært uheldig når barn ikke får sakene sine avklart raskt i fylkesnemndene, og derfor tar jeg kritikken fra Riksrevisjonen svært alvorlig. Jeg er ikke fornøyd med at vi ikke når målet om fire ukers behandlingstid, og at unger må vente såpass lenge på en avgjørelse. Vi vet at tidsaspektet i disse sakene er helt avgjørende, og det står i barnevernsloven at unger skal få nødvendig hjelp til rett tid. Den 1. januar 2007 trådte det i kraft nye saksbehandlingsregler for fylkesnemndene. Formålet med de nye reglene var først og fremst å legge til rette for en enhetlig og hensiktsmessig saksbehandling. Et viktig mål var at de skulle bidra til forenkling og effektivitet. Sakene i fylkesnemndene skal behandles snarest, og de skal behandles, om mulig, innen fire uker. Ved behandlingen av disse nye saksbehandlingsreglene støttet Stortinget departementets forslag om ikke å innføre en absolutt tidsfrist. Så har Riksrevisjonen sett på saksbehandlingstiden i saker med forhandlingsmøte, og det er viktig å si at det er én av flere behandlingsformer i fylkesnemndene. Jeg vil presisere at de har en større bredde i arbeidet sitt og har saker med andre lovbestemte frister enn det som kommer fram i rapporten som representanten viser til. For eksempel skal fylkesnemndene gjennomføre, om mulig, legalitetskontroll av akuttvedtak innen 48 timer, og de skal behandle klager på akuttvedtak innen en uke. Det er viktig å si, synes jeg også, at fylkesnemndene i stor grad holder seg innenfor fristene i disse sakene. Men når det er sagt, mener jeg at forholdene Riksrevisjonen viser til, er alvorlige. Det har vært en kraftig vekst i innkomne saker til behandling i nemndene de senere årene. Fra 2005 til 2008 økte antallet saker til behandling med 32 pst., en vekst på nesten 10 pst. årlig. Det er satt i verk ulike tiltak for å imøtekomme den veksten, bl.a. har det vært en styrking i antallet fylkesnemndslederhjemler, fra 38 til 52 i perioden 2005 til 2008. Det er også varslet i budsjettet fra departementet ulike tiltak for å gi organisasjonene et løft, som vi tror kan bidra til å senke saksbehandlingstiden ytterligere.
Først vil jeg ønske Jens Stoltenberg velkommen i klubben blant dem som gir subsidiær tilslutning til et budsjett fra regjeringspartiene, noe han for ett år siden forsverget at han aldri ville gjøre. Så til den sosiale profilen. Fremskrittspartiet stoppet enhver økning i de generelle egenandeler og egenandelstaket. Jens Stoltenberg og Arbeiderpartiet har nå sikret en økning i egenandelene i dette år på 23 pst., og han sikrer en økning i egenandelstaket på 14 pst. Arbeiderpartiet sikrer også at bedriftene må betale lønn under permittering, ikke i tre dager, men i ti dager, noe som forverrer situasjonen for veldig mange av dem. Jeg har erklært at Fremskrittspartiet ikke lenger anser seg for å være en del av Regjeringens basis. Anser man nå at Arbeiderpartiet har overtatt den store helhetlige avtalen som gjelder alle politikkområder? Og erkjenner Arbeiderpartiets leder at når vi kommer utpå vinteren og våren 2005, vil det være Arbeiderpartiet som også har et medansvar for situasjonen i eldreomsorgen, helsevesenet, norsk skole og for andre problemområder i norsk økonomi?
La meg først slå fast at Fremskrittspartiet ikke støtter nedlegging av døveskoler. Nedlegging av statlige døveskoler skaper usikkerhet og utrygghet både for elevene og deres foresatte. Nedlegging av døveskoler kan skape frykt for et dårligere tilbud, noe som underbygges i rapporter fra Riksrevisjonen, der det kommer fram at kommunene i Norge hver eneste dag bryter rettigheter og lover som barn har når det gjelder spesialundervisning. Kunnskapsministeren er fullstendig klar over dette. Men likevel står hun på sitt og vil legge ned skolene. Mitt spørsmål er: Hva er det som har sånn bråhast i denne saken, slik at en ikke kan vente til det foreligger en vurdering av kvaliteten ved de kommunale døveskolene før en legger ned de statlige skolene? Hva vet kunnskapsministeren som tilsier at kommunene skal klare å erstatte døveskolenes gode tilbud til elevene?
I denne saken har det vært to tilnærminger til svar. Det ene er at vi vil vektlegge miljø, friluftsliv, lokale forhold og lokalmiljø på en veldig god måte i disse trasévalgene, som vi gjør i alle trasévalg. Det er viktig at vi lytter til hva lokalbefolkningen ønsker – hva kommunestyrene ønsker – når beslutninger skal tas. Det denne saken reelt handler om, er at den forrige regjering bestilte en konseptvalgutredning om fjordkryssing. Jeg ville tro at partier som har sittet i regjering, forstår at når man bestiller en konseptvalgutredning, ber man fagmiljøene utrede en rekke ulike alternativer. Det å be en ny statsråd om å gå inn og omgjøre bestillingen ens egen regjering selv gjorde, er litt spesielt. Den rød-grønne regjeringen ba om at dette skulle være en av de tingene som skulle utredes, og nå er de plutselig kraftig imot det når de har kommet i opposisjon. Det vil være å kortslutte de faglige arbeidene hvis vi skal gå inn og politisk styre hva som skal utredes eller ikke – det gis i mandatet som ble sendt ut fra forrige samferdselsminister. Det betyr ikke at jeg er enig i alle vurderingene som ligger i det mandatet. Det betyr ikke at jeg er enig i alle traseene. For meg i dag å gå noe særlig ut mot den traseen fordi jeg personlig ikke liker den, ville vært meningsløst. Men jeg har veldig klart syn på hva jeg synes er viktig å vektlegge. Regjeringen skal diskutere dette, og det er også viktig å få signal fra Stortinget. For et parti som har vært med og bestilt denne utredningen, i opposisjon plutselig å gå imot deler av utredningen de har bestilt, synes jeg egentlig er litt oppsiktsvekkende. Det handler dessverre mer om politisk spill enn om faktisk å være opptatt av problemstillingen.
Nå er representanten Pollestad en så dreven politiker at han vet at når jeg skal uttrykke mine meninger, er det gjennom å forankre det i regjeringen. Det kommer jeg til å gjøre. Det skal vi bruke tiden nå fram mot høsten til faktisk å gjøre. Så vil jeg bare påpeke en annen ting, der jeg er helt enig med representanten Pollestad, og det er at han var i sitt innlegg inne på at dagen etter at 130 personer var drept i Paris, fant det sted en markering her i Oslo mot pelsdyr. For det første kan man sette spørsmålstegn ved timingen for det – i hvert fall hadde ikke jeg vært i modus til å gå i gatene og kjempe mot denne næringen dagen etter at 130 personer er blitt drept i Paris. Det andre er at jeg også, i likhet med han, vil si at det budskapet som blir framført med «kill the farmers», synes jeg er langt utenfor det som er akseptabelt. Så jeg håper at vi slipper å se en sånn type budskap fra pelsdyrmotstanderne igjen. Jeg synes vi bør ha en saklig debatt om dette.
Et sunt miljø og ren luft er viktig, og jeg vil ta salen med på et lite tilbakeblikk: I 1951, mener jeg det var, opplevde man et særlig værfenomen over London, med et kjempestort høytrykk som gjorde at forurensning og smog ikke slapp ut. Dette medførte at over 12 000 mennesker omkom på grunn av smog og dårlig miljø. Derfor er det bra at vi får på plass lavutslippssoner gjort på en fornuftig måte. Men jeg må også si at det er ting i det representantforslaget fra Venstre som jeg stusser ganske mye over. Man ber her om at det skal fremmes forslag om å gi kommunene myndighet til å innføre lokale miljøavgifter på oljefyrer. Jeg blir litt forundret over Venstres forslag, for partiet vet – både ut fra avtaleformen regjeringen har med Venstre, og ikke minst ut fra hva Stortinget, med støtte fra Venstre, allerede har vedtatt – at det skal innføres forbud mot fyring med fossil olje i husholdninger og i øvrige bygg innen 2020. Da kan man jo undres over hva som er det egentlige formålet med forslag nr. 3 fra Venstre, for det er ganske selvmotsigende i forhold til det som allerede er etablert politikk. Det heter seg at veien ofte blir til mens man går, men når man vet at vi er i 2015 i dag, og at forbudet skal tre i kraft i 2020, og i mellomtiden skal man overføre myndighet til kommunene for å pålegge avgifter, så forsvinner på mange måter den veien man går på. Det er også slik at denne regjeringen har bevilget mer penger til Enova, for å tilby støtte til utfasing av bl.a. oljekjel for private husholdninger – for øvrig noe Venstre har vært med på å støtte. Det er heller ikke slik at flertallet i komiteen ikke er positive til å gi kommunene økt handlingsrom med hensyn til valg av virkemidler for å redusere den lokale forurensningen i byene. Flertallet støtter å gi kommunene hjemmel i vegtrafikkloven til å opprette lavutslippssoner. Men så var det dette med innordningen av et slikt system, som man jo kan diskutere. På den ene siden er det viktig å gi kommunene mulighet til å innføre lokale klimatiltak, men er det så gunstig og riktig å innføre tiltak som overfører beskatningsretten fra storting og stat til kommunene? Jeg tror ikke det. Dess friere kommunene står i en slik sak, vil det meget lett kunne føre til et langt mer fragmentert og lite oversiktlig avgiftsregelverk. Lokal fastsettelse av avgifter vil også frata Stortinget muligheter til å fastsette skatter og avgifter basert på felles prinsipper. Det er også klart at verken særavgiftsloven eller særavgiftsforskriften åpner for å delegere Stortingets beskatningsmyndighet for miljøavgifter på oljefyrer. Videre er det § 75 bokstav a i Grunnloven som sier at skatter og avgifter skal vedtas av Stortinget for ett år av gangen, og at eventuelt lovarbeid på dette området vil kunne medføre en endring av Grunnloven. Derfor er det vanskelig for Fremskrittspartiet å kunne være med og støtte Venstres opprinnelige forslag i saken.
Jeg hadde ikke tenkt å ta noe treminuttersinnlegg, men jeg ble så utrolig provosert av representanten Afshan Rafiqs kommentar til dette med barn som er under tiltak i barnevernet, og deres behov for rus- og psykiatritilbud. Enten er det en utrolig arroganse, eller så er det veldig lite kunnskap om det som skjer, når man snakker om en syttenåring som er lettere animert, som skal gå foran andre når det gjelder tilbud om rusbehandling. I min hjemby døde en tolvåring av en overdose heroin. Vi har foreldre som kommer gråtende til barnevernet og ber om hjelp fordi de ikke lenger har kontroll med sin utagerende pode eller datter. Barn som har vært utsatt for seksuelt misbruk, har store traumer og føler ofte selv skyld. Dette er noen av de mest utsatte barna i Norge. Er det nødvendig at disse skal måtte gå og vente i et halvt år for å få den nødvendige behandlingen? En syttenårig lettere animert gutt er jeg helt sikker på at det kommunale barnevernet kunne greid å prate til rette og funnet tiltak for. Det er ikke ham vi snakker om. Vi snakker om de aller svakeste av de svake, som er helt hjelpeløse, og som hvis de ikke får umiddelbar hjelp, har et ødelagt liv foran seg.
I debatten i dag har det vært brukt store ord og fremmet kritikk mot regjeringen – mot køer, ventetider og manglende innsats når det gjelder pasientbehandling. I særdeleshet har kreftgarantien vært kritisert – på feilaktig grunnlag. Mitt poeng er at hvis man ser på de alternative budsjettene – jeg har sett spesielt på Høyres alternative budsjett – så har ikke budsjettforslagene stått i stil med den kritikken som har vært fremmet, langt derifra. Det Høyre har foreslått, er ubetydelige endringer i helsebudsjettet. Jeg sa i mitt innlegg tidligere i dag at de var på ca. ½ pst., og de endringene som er foreslått, er i hovedsak omprioriteringer innenfor eksisterende rammer. Man foreslår i størrelsesorden 350 mill. kr til effektivisering av helseforetakene og 400 mill. kr øremerket rehabilitering, rus og psykiatri – i seg selv gode formål hvis det var nye penger, men det er å ta penger fra eksisterende drift. Høie svarte jo i sin replikk at det skulle tas fra somatikken. Så foreslår opposisjonen en storstilt låneordning til satsing på IKT. Man stiller til disposisjon penger som man kan låne. Vi vet at hvis helseforetakene skal låne penger, må de svare for en egenandel, og det må også tas fra driften. Veldig mye, kanskje det meste av det man foreslår, skal tas fra driften. Og hvilken drift? Jo, det er fra somatikken, og det er fra direkte pasientbehandling. Så dersom Høyres og deler av opposisjonens alternative budsjettforslag hadde blitt vedtatt her, hadde det betydd mindre penger til drift, til somatikk, mindre penger til direkte pasientbehandling og mindre penger til å få ned ventetidene. Det er realiteten. Det er spesielt Høyres budsjett jeg har sett på, men det gjelder også de andre budsjettene. Jeg ser bort fra Fremskrittspartiet, som i sin substans egentlig foreslår en rekvisisjonsøkonomi i spesialisthelsetjenesten. Det gir ikke mer pasientbehandling på lang sikt, det gir dårligere kvalitet. Det er konklusjonen min etter å ha sett igjennom budsjettforslagene. Det brukes store ord, men de alternative budsjettene står overhodet ikke i stil med det som framføres fra talerstolen.
Statsråden har vår fulle støtte når det gjelder å prøve ut nye vurderingsformer, men jeg vil nok si at det vil være litt uheldig hvis vi bare knytter det opp til sidemålet. Det burde jo gjelde hele norskfaget, og ikke bare deler av norskfaget. Så hvis han går inn på den type forsøk, har han vår fulle støtte. Men la oss bevege oss bort fra denne konkrete saken og gå over til en generell vurdering, som jeg gjerne vil ha statsråden til å reflektere litt rundt: Hvis en kommune søker om et forsøk der en ønsker å fravike deler av en vedtatt læreplan, mener statsråden at en kan gjøre det i medhold av § 1- 4? Er endringer i læreplanen et pedagogisk forsøk eller er det et organisatorisk forsøk? Det syns jeg er viktig å få avklart. Og hvis statsråden er litt usikker, er mitt råd at han bør komme til Stortinget, slik at vi kan hjelpe ham med den avklaringen.
Problemet er følgende: Ofte, særlig i de små kommunene, er det kommunen som er den store aktøren i offentlige servicekontor, og så har man spredte innslag av statlige tjenester. Trygd er vanlig i de fleste kommuner, ikke alle. Vi har likning, politi og enkelte andre statlige tjenester i begrenset grad. I enkelte kommuner har f.eks. lensmannen en dag i uka, likningskontoret tre dager i uka, osv. Det gjør at det er kommunen som blir den store pådriveren for å få dette til, og så opplever man på de små plassene at de statlige etatene finner det hensiktsmessig ikke å delta fordi man nærmest er på vei ut av det området. Som distriktspolitiker syns jeg det er viktig at man klarer å holde denne typen tilbud også i små kommuner, og derfor blir det ekstra viktig at statlige etater deltar i offentlige servicekontor i små kommuner. Ser statsråden at det er nødvendig at man ser på disse små kommunene med litt andre øyne, slik at man sikrer at man har det minimumstilbudet i offentlige servicekontor som disse etatene kan bidra med?
Jeg tar opp dette spørsmålet også fordi jeg føler personlig skyld og ansvar. Under folkemordet i Rwanda i 1994 ble ordet Rwanda overhodet ikke nevnt i Stortinget. Man er i ferd med å få en krig i Afrika som etter all sannsynlighet er mye mer blodig enn den vi har i Kosovo, og som har potensial til å destabilisere hele det afrikanske kontinentet. For en gangs skyld er jeg ikke fornøyd med det svaret utenriksministeren gav. Jeg mener det ikke er akseptabelt å likestille de forskjellige partene i denne konflikten. President Kabila bærer et stort ansvar for ikke å ha startet en nasjonal forsoning da han ble innsatt for ett år siden, men framfor alt er Zimbabwes posisjon helt særegen. Det er to grunner til det. Zimbabwe har ingen legitime sikkerhetsinteresser i Kongo, slik Uganda og Rwanda må sies å ha, og det ser nå ut til at president Mugabe er den viktigste hindring for å få til en fredelig løsning på konflikten. Jeg vil da spørre om utenriksministeren vil stille seg bak de fredsinitiativ Mandela har tatt, og legge et særlig press på Zimbabwe for å bidra til å finne en løsning.
Jeg har lyst til å begynne med å beskrive to erkjennelser. Den ene erkjennelsen er at klimaproblemet er et av de største og viktigste og også vanskeligste miljøproblem verden står overfor. Vi har altså en situasjon hvor de dramatiske klimaendringene gjør at menneskers livsvilkår og livsmuligheter reduseres kraftig. Det er viktig som bakgrunn for den offensive miljøpolitikken som Regjeringen har, og de beslutningene vi har tatt omkring CO2-rensing. Det er den ene erkjennelsen det er viktig å holde høyt oppe. Den andre erkjennelsen er at vi har en situasjon i Midt-Norge som er alvorlig, iallfall når vi ser noen år fram i tid. Dette er Regjeringen opptatt av. Vi møtte en situasjon da vi kom inn i regjeringslokalene, som viste at tidligere regjeringer kanskje ikke har tatt situasjonen i Midt-Norge alvorlig nok. Det er på bakgrunn av disse to erkjennelsene – det alvorlige ansvaret vi har når det gjelder klimaendringer og å ta klimapolitikken på alvor, samt erkjennelsen av at vi står overfor en alvorlig situasjon i Midt-Norge – at Regjeringen jobber for fullt for å møte den utfordringen. Olje- og energiminister Odd Roger Enoksen forbereder, diskuterer, vurderer og jobber nå systematisk gjennom alle ulike alternativ. Regjeringen har ikke tatt noen beslutninger riktig ennå, men jeg kan forsikre Stortinget om at vi både jobber med og har perspektiv på miljøhensynet og kraftkrisen. Stortinget vil selvfølgelig bli orientert så snart Regjeringen har fattet beslutninger.
Grunnen til at jeg ikke ba om det da, er at jeg ikke visste hvor mange andre partier som ville be om replikk. Men når det er ledig, vil jeg veldig gjerne utfordre statsråden videre. Hun svarte ikke på mitt spørsmål, så jeg skal bare stille ett spørsmål, og jeg håper statsråden kan være konkret: Hvilke konkrete tiltak jobber regjeringen med, som vil gjøre noe med dette og avhjelpe den situasjonen norsk transportbransje er i?
Det står ikke i SVs program at SV er imot karakterer i ungdomsskolen. Jeg er helt sikker på at vi får rett når det gjelder sammenhengen mellom læring og ernæring, på lang sikt. Det er noe som flere og flere blir bevisst på. Det mest smålige forslaget i dette budsjettframlegget er jo Høyres forslag om å ta bort frukt og grønt i norsk skole. Den dagen Høyre tar det bort fra sine egne møter, tror jeg kanskje norske elever vil ha litt mer gehør for forslaget. Så oppfatter representanten det helt riktig, og det var jo ikke akkurat – hva skal man si – noe koseinnlegg representanten Aspaker holdt i forhold til SV heller. Jeg synes det er forfriskende med litt konflikt i skoledebatten, for min del, men det er jo helt feil at Høyre nå har gehør for de sakene som de selv fremmet som sine spisser i skolepolitikken. Det er ikke noe rop etter flere privatskoler, derfor ligger Høyre lavt på det. Og de nasjonale prøvene er ikke gjennomført slik som Høyre ønsket.
La meg begynne med å takke forslagsstillerne for muligheten til å drøfte denne problemstillingen i Stortinget. Det er åpenbart en viktig sak. Potensialet for opprustning og utvidelse av eksisterende vannkraftanlegg er i størrelsesordenen 10 TWh, med noen få endringer, og kanskje enda større hvis man virkelig setter alle kluter til. Dette kan man altså gjøre uten å bygge ned nye elver, men kun ved å oppruste infrastruktur og i noen tilfeller bruke litt mer vann i eksisterende anlegg. Saksordføreren var inne på det brevet som 15. mai ble sendt fra Finansdepartementet om høring. Mange av de tingene Regjeringen skisserer der, er bra, og dette vil kunne være et bidrag til at man får realisert noen flere prosjekter innen opprustning og utvidelser. Likevel mener altså Fremskrittspartiet sammen med forslagsstillerne at man har behov for en helhetlig plan. Utredninger er jo Regjeringen veldig bra på, men det man trenger, og det skriver en samlet komite, er en investeringsbeslutning. Komiteen skriver: «Komiteen vil videre peke på at O/U-potensialet bør søkes utløst gjennom konkrete investeringsbeslutninger.» Så er det slik at investeringsbeslutninger tas basert på beregninger om lønnsomhet. Den skatteskjerpelsen som Regjeringen innførte ved juletider for året 2008, reduserer lønnsomheten for alle disse prosjektene. EBL hevder at potensialet ble redusert med så mye som i størrelsesordenen 5 TWh. 5 TWh kan erstatte ca. 10 mill. tonn CO2-utslipp, hvis det går til å erstatte kullkraft produsert i Europa. Denne skatteskjerpelsen er et stort paradoks. Det er dårlig næringspolitikk, for en får investert mindre i distriktene, det er dårlig distriktspolitikk, det er dårlig energipolitikk. Det innebærer konkret rett og slett overføring av midler fra kommuner og fylkeskommuner til staten, og dermed er det også dårlig kommunalpolitikk. Opprustning og utvidelse av vannkraftverk har i for lang tid blitt behandlet stykkevis og delt. Det er nå på tide å se dette viktige området på en helhetlig måte. Det bør man gjøre gjennom å legge fram en plan. Jeg noterer meg at saksordføreren og flertallet mener at dette vil bli grundig behandlet i petroleums- og energimeldingen som kommer til høsten. Det gleder jeg meg selvfølgelig til å se. Men man kan altså begynne med to enkle ting: Det ene er å fjerne skatteskjerpelsen som denne regjeringen har innført, og det andre er å sørge for at også opprustning og utvikling av store vannkraftanlegg blir inkludert i grønt sertifikat-ordningen, som vi alle venter i spenning på. Det håper jeg at den nye olje- og energiministeren som vi får i morgen, tar tak i umiddelbart. Men det fremmer jeg det forslaget som vi er medforslagsstiller til.
Det stemmer at SV er i eit litt «dodgy» selskap her, på same måten som Senterpartiet var i eit ganske «dodgy» selskap når det gjaldt tiggeforbod. Så det er mykje rart som går føre seg i politikken, også frå Senterpartiets side. Vi veit også at det er delte meiningar i det partiet i denne saka. Representanten framstiller det som om det er ein automatikk i at når ein lov blir vedtatt, blir han gjennomført. Sånn er det ikkje, og det synest eg er spesielt at senterpartirepresentanten ikkje ser. Det er ikkje SVs forslag vi behandlar i dag. SVs opphavlege forslag var at i opne båtar – uavhengig av lengdemeter – der det er barn til stades, skal også alle dei andre som er i båten, bruke vest. Så mitt spørsmål til representanten er: Kvar kjem åtte meter frå? Dette var jo berre ein illustrasjon frå gruppa om kvar det var mest prekært, men som lovvedtak – kvifor er ikkje alle opne båtar med?
Det har vore ein del kritikk mot forslaget frå SV om republikk, så no har vi forbetra det. No er det håp om republikk i Noreg. På vegner av representantane Truls Wickholm, Eirin Sund, Marianne Marthinsen, Jette F. Christensen, Snorre Serigstad Valen og meg sjølv vil eg setja fram eit forslag om endringar i Grunnlova § 1 om innføring av republikk som styreform i Noreg. På vegner av representantane Akhtar Chaudhry, Marit Nybakk, Jette F. Christensen og meg sjølv vil eg setja fram eit grunnlovsforslag om forbod mot produksjon, introduksjon, utplassering og bruk av atomvåpen i Noreg. På vegner av representanten Rannveig Kvifte Andresen og meg sjølv vil eg setja fram eit forslag om endringar i Grunnlova §§ 2, 4 og 16 om endeleg avskaffing av statskyrkja. På vegner av representantane Jette F. Christensen, Marit Nybakk og meg sjølv vil eg setja fram eit grunnlovsforslag om at Stortinget skal ha kortere ferie – altså skal tre saman tidlegare. På vegner av meg sjølv vil eg setja fram eit grunnlovsforslag om utviding av tidsfristen for å foreslå endringar av Grunnlova. Så er det to grunnlovsforslag, og no er vi så heldige at vi får Grunnlova på bokmål og nynorsk. Eg vil setja fram eit grunnlovsforslag om 16-års stemmerett og eit grunnlovsforslag om meir openheit om norsk deltaking i krig i utlandet. På vegner av representantane Per-Kristian Foss, Martin Kolberg, Marit Nybakk, Jette F. Christensen, Per Olaf Lundteigen og meg sjølv vil eg setja fram eit forslag om endringar i Grunnlova § 97 om unntak frå tilbakeverkingsforbodet for handlingar som var straffbare etter folkeretten.