mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Til tross for en slik tordentale registrerer jeg at medlemmer av regjeringen ikke er fornøyd, for de ser at behovet er langt større enn det regjeringen gir handlingsrom til. Det er ikke rart at regjeringen kan skryte av at de bruker mer penger på vei, for denne regjeringen henter inn 300 mrd. kr mer i skatte- og avgiftsinntekter i år enn det f.eks. Bondevik-regjeringen gjorde i 2005. Vi må huske at denne regjeringen bruker også budsjetttriks, som å bevilge penger til rentekompensasjon, som gjør at man faktisk kan utløse 4 mrd. kr mer i investeringer, men det kommer ikke fram gjennom bevilgninger på budsjettet. Dermed kan regjeringen skryte av at de bruker mindre enn 4 pst.-regelen, mens de i realiteten kan ende opp med å bruke mer. Poenget er likevel at vi har et budsjett der vi ikke klarer å skille mellom investeringer og forbruk. Oljeindustrien kan altså investere så mye de vil uten at det er satt en grense og anses som uansvarlig, men med en gang noen foreslår å bruke 1 mrd. kr mer på f.eks. vei enn det regjeringen har sagt, defineres det som uansvarlig. Ser finansministeren det som han gjorde da han var fylkesmann, at dette er urimelig, og at man ikke klarer å bygge landet?
Fremskrittspartiet mener at organisert kriminalitet i dag er en stor og voksende trussel mot vårt samfunn. Vi mener det er viktig å få en bredest mulig forståelse av denne kriminalitetens omfang. Det bør også forskes på hvor store økonomiske konsekvenser denne kriminaliteten medfører for vårt samfunn. Det må fokuseres på hvor stor denne kriminaliteten er med tanke på økonomi. Videre er det interessant å se hvordan denne kriminaliteten påvirker det norske næringsliv og også offentlige anskaffelser. Det er viktig å se hvilke etterforskningsmetoder som ikke bare vil være oppklarende, men som også vil kunne være forebyggende. Fremskrittspartiet ser det som sannsynlig at det sivilmilitære samarbeidet i fremtiden vil bli langt mer utstrakt enn det har vært frem til i dag. Vi er i likhet med Sårbarhetsutvalget av den oppfatning at det ville være ønskelig å forenkle de eksisterende rutiner for bruk av militære styrker til støtte for politiet. Ved bruk av militære styrker i fredstid vil dette alltid være etter rekvisisjon fra politimyndighet. Vi mener det er hensiktsmessig med en nærmere vurdering av en inndeling av hvilke militære styrker som ved rekvirering i fredstid utelukkende skal operere under politimestrenes ansvar. Det bør vurderes om det eventuelt er avdelinger som skal kunne tillegges eget operativt ansvar, med hovedansvar lagt til Forsvarsdepartementet etter at rekvisisjon fra politimyndighet er innvilget på politisk nivå. Fremskrittspartiet mener at dette er en problemstilling som er aktuell også på norsk landterritorium. Vi ønsker i likhet med Sårbarhetsutvalget en grundig utredning av om kommandoforholdene mellom politiet og Forsvaret er hensiktsmessige i forhold til ulike alvorlige situasjoner samfunnet kan risikere å stå overfor. Når det gjelder spørsmålet rundt flyktninger og asylsøkere, ser Fremskrittspartiet at asylsøkere uten kjent identitet kan være en risiko, og at det slik sett vil være hensiktsmessig å kunne plassere disse i utvidede, lukkede og overvåkte UDI-områder. Dette er viktig for at det på en kontrollert måte kan innhentes opplysninger om de aktuelle personers bakgrunn. Vi ser at det lett kan oppstå uheldige situasjoner dersom man ikke tar høyde for å begrense uidentifiserte asylsøkere og deres bevegelser. Vi mener også at det ut fra et helsemessig synspunkt i enkelte situasjoner kan være ønskelig for å unngå spredning av epidemier og liknende, dersom dette fremstår som en reell trussel i en fremtid. Vi mener også at dette sånn sett på sikt kan være noe å ha i bakhånd for å ivareta den enkeltes helse og rettigheter. Fremskrittspartiet mener at et felles nødnummer vil lette tilknytning til alarmsentralene for publikum. Ett nummer er ofte enklere å forholde seg til enn tre numre. Det er etter vår mening også en fordel at de ulike etater får den nødvendige informasjon så koordinert som mulig, og da også raskest mulig. Vi mener at en felles alarmsentral med aktører fra ulike sektorer, f.eks. liknende det de har i USA, vil gi publikum og de aktuelle etater en trygghet for at informasjonsflyten blir så effektiv som mulig.
Jeg ønsker å stille følgende spørsmål til justisministeren: «For en tid siden kom det fram at krigsforbrytere fra det tidligere Jugoslavia skal sone her i landet. At Norge tar et internasjonalt ansvar, er greit nok, samtidig som det fører til noen problemstillinger som kan være av interesse. Skal utenlandske krigsforbrytere som soner i Norge, sone etter de samme kriterier som andre fanger i norske fengsler, eller foreligger det særlige forordninger som kriminalomsorgen må forholde seg til?»
Dette slapp i fisken- argumentet, altså det fiskeargumentet som saksordføraren var inne på, vil eg gjerne ha utdjupa litt. Sjølve utgangspunktet for at ein nå har forhandla fram ein avtale, er jo nettopp dette med norsk fiskeeksport. Det sa Jagland, og det seier nå Bondevik-regjeringa, sjølv om dei nåverande regjeringspartia sa noko heilt anna i opposisjon. Då tenkte jo me i SV at dette argumentet ville bli skikkeleg utgreidd i stortingsproposisjonen og i høringane. Men det har jo ikkje skjedd. Det finst altså ikkje nokon dokumentasjon for behovet for denne avtalen. Tvert imot ville jo EU hamna i ein konflikt så vel med EØS-avtalen som med WTO-avtalen om norsk fiskeeksport blei diskriminert i grensekontrollen. Så eg må rett og slett spørje saksordføraren om det eigentleg er behov for denne avtalen, eller om det er andre behov som stortingsfleirtalet har i denne saka. Det andre spørsmålet: Føremålet med EØS-avtalen er auka handel begge vegar, og det er klart at me har ein stor handel med laks, som Gabrielsen var inne på, men ikkje ein særleg stor handel med EU. Anne-Lise Bakken seier i dag til nokre aviser at det er tøvete av Arbeidarpartiet om dei meiner at det ikkje blir meir handel. Og når saksordføraren er kjend med at det er meir salmonella og andre matborne sjukdomar i EU – kan då ordføraren for denne saka som altså seier at kontrollen nå vil bli betre, lova det norske folket at det ikkje vil bli meir matborne sjukdomar i Noreg?
Mitt spørsmål går også til landbruks- og matministeren. Debatten om bondens inntektsutvikling er svært viktig. Men i den norske landbruksdebatten har det klart vært en ensidig fokusering på statlige overføringer. Den norske bonden er næringsdrivende på lik linje med andre næringsdrivende i vårt samfunn, og da er det en faktor som er viktig for inntektsutviklingen; nemlig at man har kontrollen og muligheter til å påvirke egen inntekt og utnytte de muligheter som – i dette tilfellet – landbrukseiendommen har, og at egen dyktighet og pågangsmot skal være et viktig bidrag i inntektsutviklingen. Så ser vi samtidig at norsk landbruk er den mest gjennomregulerte næringen vi har i dette landet. Hva vil statsråden gjøre for at den norske bonden kan arbeide under mindre regulerte forhold?
Begrunnelsen er akkurat den samme som jeg gav i replikken til representanten Hagen, nemlig at man skal være ytterst varsom med, og det har Stortinget vært, å innhente Høyesteretts uttalelse i denne type vanlig saksbehandling. Sist gang det ble brukt, som sagt, var i 1945 i en helt ekstraordinær situasjon. Så ble det brukt i 1933 knyttet til pantegjeld, og før det hadde det ikke vært brukt siden 1845. Utgangspunktet for det har vært en relativt bred enighet i Stortinget om at Stortinget skal være meget varsom med å gå inn i det som er domstolens senere virke. Derfor har man vært tilbakeholden. Mitt utgangspunkt igjen i dette er at jeg aksepterer at spørsmålet kan bli stilt. Jeg legger til grunn at Regjeringen er på trygg juridisk grunn i det man gjør. Hvis rettsapparatet er av en annen oppfatning, vil Høyesterett i sin tid få anledning til å si det.
Norsk luftfart har en veldig god sikkerhetshistorikk. Helikopter på norsk sokkel har også en god historikk, som ble tatt opp. Det har jeg alle intensjoner om at vi skal videreføre. Det er derfor vi også ser an hva EU vedtar før vi selv konkluderer med hva vi vil være med på. Vi ønsker ikke å være med på endringer som betyr at vi får svekket sikkerheten, verken for dem som flyr helikopter, eller for dem som er passasjerer. Det handler også om omdømmet til norsk petroleumssektor. Det handler om at vi skal ha en oljesektor som både skal være renere enn det som er vanlig i verden, og tryggere. Det må vi opprettholde på en god måte. Derfor er det viktig at vi ser på hva de til slutt vedtar, og får Luftfartstilsynet og andre ekspertgrupper til å gjøre en vurdering av det. Så må vi gjøre en vurdering av de øvrige konsekvenser dette vil ha for helikopternæringen, for oljenæringen, for arbeidstakere og de sidene av det. Siden dette ikke er ferdig i EU, er det ennå heller ikke riktig, mener jeg, å konkludere med om en trenger en ekstern utredning, eller om våre interne ressurser er mer enn gode nok.
Ja, eg sa òg i mitt innlegg at eg håper det går bra med klimaforhandlingane på Stortinget. Dykkar parti har lagt fram 15 forslag innanfor transportsektoren. Eg synest alle 15 forslaga er interessante, men òg mange av dei andre 61 er sjølvsagt interessante. Men det dei er prega av, er Ole Brumm, for ein seier berre kva ein vil gje til folk, ein seier ikkje kva folk må gjera sjølve. Det håper eg ein vil koma fram til gjennom forhandlingane. Om ein skal ha ei belønningsordning, skal ein då pøsa på med nye motorvegar? Er det sånn at ein faktisk må leggja til rette med kollektivfelt og ha det i botnen for å få dei midlane? Sånne vilkår skal me leggja opp til. Ein kan ikkje berre seia: Her har du pengane, gjer kva du vil! Ein må faktisk sjølv gjera ein betydeleg innsats lokalt om ein skal få dei pengane som desse sju byområda no har moglegheit til å få. Så må eg jo seia at med SV i regjering har me fått ei heilt anna satsing på klima og på jernbane enn det som Kristeleg Folkeparti, Venstre og Høgre klarte i regjering – endåtil stemte dei imot å auka dei løyvingane då dei sjølve var i posisjon.
Jeg deler selvfølgelig statsrådens syn, at vi skal ikke svartmale. Men det viser seg at den delen av industrien som går opp, er den olje- og gassrelaterte delen. Eksportindustrien vår sliter. Det viser også dette barometeret fra NHO, nettopp om den økende pessimismen i bransjen selv, i næringen selv. Utgangspunktet for mitt spørsmål er at vi må prøve å være i forkant. Statsbudsjettet skal vi diskutere etterpå, i hvert fall næringskomiteens, så det skal vi bruke relativt mange timer på senere. Men mitt spørsmål til statsråden blir nok en gang: Vil statsråden i hvert fall ta et initiativ til at vi kan få en bredere debatt nettopp i Stortinget knyttet til industrien og framtiden for industrien? Det gjelder rammevilkår, selvfølgelig skatte- og avgiftsordninger og en rekke andre felt. Da er nettopp en industrimelding viktig – grunnlaget ble faktisk allerede lagt gjennom en NOU helt tilbake til 2004. Etter det ble det lagt i en skuff. Men jeg håper statsråden i hvert fall kan være positiv til at vi nettopp får en slik industrimelding for å legge forholdene til rette.
Jeg må innrømme at jeg savner en klar uttalelse fra helseministeren der han sier direkte til alle ansatte i helsevesenet – særlig i de statlig eide sykehusene – at dersom de sitter inne med kunnskaper om kritikkverdige forhold som ikke blir løst på en akseptabel måte, skal de ha rett, men også plikt til å informere allmennheten og sine overordnede. På den måten fjerner man den frykten som folk i helsevesenet tydeligvis har i dag. På tross av det helseministeren nå sier, føler de frykt, og det skal de ikke føle. Jeg vil anbefale helseministeren å lese justisminister Dørums innlegg under behandlingen av ny § 100 i Grunnloven, hvor han forsikret at vi skal ha en åpenhetspolitikk. Når det gjelder interne og skriftlige retningslinjer, er det vel ikke nødvendig å spørre de fem regionale helseforetakene hvordan de hver for seg vil ha det. Som eier må det da være bedre å lage ett sett regelverk og gi instruks om at det skal følges. Istedenfor å sette fem til å oppfinne hjulet hver for seg må helseministeren kunne ta initiativ, lage et regelverk og sørge for full åpenhet som en hovedregel i helsevesenet.
Jeg er glad for at statsråden antyder at hun tar disse utfordringene seriøst. Vi har nemlig også parallelle utfordringer i Kommune-Norge, noe som interpellanten tar opp i sitt innlegg. Demokratiet er eller kan være i fare om vi ikke tar dette alvorlig. Som eksempel kan vi se at rådmenn rundt omkring i kommunene ikke alltid lojalt følger opp lovlig fattede kommunestyrevedtak, uten at det får noen som helst konsekvenser. Dette er en utfordring for Kommune-Norge. Hva gjør man da? Det er et stillingsvern rundt rådmenn. Det ble gitt noen tips fra representanten Foss om andre måter man kan bli kvitt ansatte på, men seriøse kommunestyrepolitikere ser dette som veldig problematisk. I små kommuner kan det også være problematisk at kommunestyremedlemmer sitter på begge sider av bordet – at de f.eks. er ansatt som rektorer eller sitter i andre sentrale stillinger i kommunen. Det er en utfordring. Man har også sett at interkommunale selskaper driver på egen hånd, riktignok med et lovlig valgt styre, men med et helt klart demokratisk underskudd på folkevalgte. Budsjettarbeidet i kommunene er viktig. Det er viktig at det er tillit mellom kommunens administrasjon og dem som skal gjøre de endelige vedtakene i kommunen. Da er det viktig at administrasjonen legger fram alle faktaopplysninger. Der har nok mange lokalpolitikere sett at det faktisk ikke legges fram opplysninger. Det unnlates å legge fram opplysninger, og budsjettet legges fram på en lite pedagogisk måte, som gjør at lokalpolitikerne ikke har mulighet til å sette seg grundig inn i dette. I kommunene har man en administrasjon som jobber kontinuerlig med budsjettet. Når budsjettet blir lagt fram, får lokalpolitikerne et kort tidsrom til å danne seg et bilde av det. Da er det viktig at det legges fram riktige opplysninger. Jeg er glad for at interpellanten tar opp dette viktige spørsmålet, og jeg er glad for at statsråden også ser på dette som et viktig spørsmål. Jeg håper at vi kan følge dette videre framover og finne gode løsninger både kommunalt og statlig.
Når det gjelder finansieringen av Fremskrittspartiets veldig gode forslag over statsbudsjettet, har jeg lyst til å minne representanten Borten Moe om at Norge i motsetning til nesten alle andre land går med store overskudd som det er fullt mulig å investere i vårt eget land fremfor å la være å gjøre det. Så til landbrukspolitikken: Når Fremskrittspartiet tar til orde for en omlegging av norsk landbrukspolitikk, er ikke det først og fremst for å finansiere eldreomsorg eller veibygging. Det er for å frigjøre landets matvareprodusenter fra et omfattende byråkrati, et omfattende og krevende lovverk som ikke akkurat skaper den fleksibiliteten og dynamikken og de tilpasningsmulighetene som norske matvareprodusenter kunne hatt hvis regelverket var mer liberalt. Dette gjelder ikke bare Norge. Det er mange andre land som driver en noe spesiell subsidiepolitikk på det området, samtidig som man snakker pent om å gjøre noe med fattigdommen i den tredje verden. Da kunne man begynt med å ta bort tollbarrierene og inkludert de fattige landene i verdenshandelen.
Siv Jensen har nå hatt litt mer enn 15 timer med trontaledebatt på seg til å svare på et enkelt, men ofte gjentatt spørsmål i denne debatten. Representanten Arnstad har stilt spørsmålet, representanten Hareide har stilt spørsmålet, representanten Gahr Støre har stilt spørsmålet – jeg har også stilt spørsmålet – og det må være lov å forvente at finansministeren møter opp for å svare på det spørsmålet når det er så tydelig at så mange partier på Stortinget ønsker svar. Jeg skal være den første til å argumentere for at det skal være rom, også innenfor et regjeringssamarbeid, til å mene ulike ting. Det påpekte statsministeren i replikkvekslingen tidligere i dag. Men det er likevel et troverdighetsproblem for en regjering når en snakker med to tunger om noe som ikke bare handler om å være uenig i sak, men som handler om hvorvidt en faktisk skal gjennomføre Stortingets vedtak og regjeringens politikk eller ikke. Realiteten er at vi har bak oss en valgkamp der halvparten av regjeringen har drevet valgkamp for å sabotere det man samtidig vil at vi skal ha tillit til at de skal gjennomføre fra sine statsrådposter. Da er det rimelig å be finansministeren om å avklare, her i Stortinget, hva hun i dag mener om det hun selv sa i august, og hva som er hennes holdning til det som statsministeren sier at vi skal regne med at regjeringen står samlet bak. Den eneste måten å tolke Siv Jensens manglende oppmøte for å svare er at det er så ubehagelig å svare på spørsmålet at hun heller lar være. Da må svaret fra Stortinget være at vi kommer til å fortsette å stille det spørsmålet helt til vi får svar, så det er egentlig opp til regjeringen å velge om dette skal fortsette utover høsten eller ikke. På et eller annet tidspunkt vil vi få et svar, men det beste ville vært å få det nå. SV fremmer to forslag til votering i dag. Det ene er et forslag om at Norge skal følge Tyskland og se bort fra Dublin-avtalen når det gjelder retur av syriske flyktninger til andre europeiske land, og når det gjelder retur til land som Italia og Ungarn. Det håper jeg naturligvis å få støtte fra flere partier til i dag. I tillegg fremmer vi forslag om å inngå langsiktige avtaler med ideelle aktører om drift av asylmottak, slik at vi kan skape stabilitet og trygghet for dem, og slik at vi unngår at flyktningkrisen fører til en kommersialisering av flyktningmottak i Norge. Jeg vil oppfordre andre partier til å støtte de forslagene.
Jeg har et spørsmål til vår ærede finansminister: «Påskehandelslekkasjen til Sverige blir norgeshistoriens største, viser omsetningsøkningen med 20-30 pst. på svensk side d.å. Det handles mer kjøtt, tobakk, alkohol, søtsaker, brune- og hvitevarer, innredninger, medisiner og foretas bilreperasjoner og serviceoppgaver mv. Tapet blir 10 000 jobber på norsk side i forhold til en grensehandel i balanse. På konferansen «Handel 03» lovte næringsministeren reduserte særavgifter på grensehandelsutsatte varer. Hva vil Regjeringen foreta seg for å redusere grensehandelslekkasjen?»
Jeg tillater meg å fremme forslag om å gi Norges Bank full uavhengighet.
Jeg takker igjen helseministeren for svaret. Vi skal være klar over at den medikamentelle behandlingen vi her snakker om når det gjelder kreft, ikke er eksperimentell behandling, men en vel dokumentert og anerkjent behandling, ikke bare i eget land, men i hele verden. Det er derfor viktig at også norske pasienter kan få del i dette behandlingsopplegget. Jeg er glad for at det nå legges vekt på å få dette synkronisert med DRG-opplegget, og syns det var en veldig interessant tanke fra helseministerens side. Jeg håper at dette vil lykkes, og at man også tar høyde for at det skjer en så rask utvikling på dette området at nye medisiner og medikamenter kan komme i løpet av måneder, og da må norske pasienter også i den sammenheng være prioritert i forhold til utenlandske pasienter.
Riksrevisjonens undersøkelse av tverrfaglig spesialisert behandling av rusmiddelavhengige viser at det ikke finnes klare retningslinjer for hvordan behandlingen skal legges opp, og hvilke behandlingsmetoder som bør benyttes, verken blant de private eller de offentlige behandlingsinstitusjonene. Det er viktig at Helse- og omsorgsdepartementet prioriterer arbeidet med å få på plass nasjonale retningslinjer for disse tjenestene, og Fremskrittspartiet hadde helst sett at disse kom på plass før 2015, slik det er antydet av departementet. Som det er påpekt av Riksrevisjonen, representerer de private institusjonene en betydelig del av den samlede faglige kompetansen innen dette feltet. De regionale helseforetakene har i for liten grad benyttet den kompetansen som disse institusjonene representerer. For Fremskrittspartiet er det viktig at behandlingskapasiteten og kompetansen utnyttes best mulig. Vi er mindre opptatt av om det er i privat regi, eller gjennom det offentlige. Det er pasientene, ikke hvem som driver virksomheten, som er det sentrale for oss i Fremskrittspartiet. Når de private institusjonene besitter kompetansen, er det derfor viktig at de trekkes sterkere inn i utviklingsarbeidet til de regionale helseforetakene, f.eks. når det gjelder utarbeidelse av regionale rusplaner, utnyttelse av beleggkapasitet, ettervern osv. Undersøkelsen viser at rundt 70 pst. av pasientene ikke har fått utarbeidet en individuell plan, og i de tilfeller hvor det foreligger en individuell plan, er denne ofte mangelfull. Her har institusjonene åpenbart en jobb å gjøre. Vi forutsetter at Helse- og omsorgsdepartementet følger opp, slik at flere får den hjelpen de trenger, herunder, som nevnt, utarbeidelse av individuell plan. Vi merker oss at institusjonene opplever problemer med kommunene, som skal hjelpe pasientene tilbake etter oppholdet på institusjon. Problemene er i stor grad knyttet til det å skaffe bolig og til ettervern. Dersom man ikke får orden på dette, og får til bedre samarbeid, kan oppholdet på institusjon være bortkastet. Og det er det ingen av oss i denne sal som ønsker. Avslutningsvis: Vi ser i øynene at denne rapporten avdekker svakheter ved de private institusjonene. Men problemene som rapporten tar opp, gjelder for de tilsvarende offentlige institusjonene, problemer som f.eks. manglende samhandling, manglende individuelle planer, manglende retningslinjer osv. Og jeg må påpeke, til slutt, at det opp gjennom årene har vært en rekke medieoppslag om køer når det gjelder rusbehandling. Senest i helgen var det et nyhetsmedium som meldte at ca. 4 000 rusmisbrukere står i kø. Det er derfor særs viktig at de private plassene i Norge ikke bygges ned.