I forrige periode gjennomførte den rød-grønne regjeringen et omfattende løft i barnevernstjenestene. Det kom på plass ca. 1 000 nye stillinger i det kommunale barnevernet i løpet av fire år. Tanken hos flere partier har vært at det som skulle etterfølge den satsingen på flere folk i barnevernet, skulle være en tilsvarende satsing og et tilsvarende løft for skolehelsetjenesten og helsestasjonene. Det er en god visjon, og det er et helt nødvendig løft. Vi vet at å satse på en god skolehelsetjeneste og gode helsestasjoner er noe av det viktigste vi kan gjøre for godt folkehelsearbeid, for å forebygge ulike sykdommer, for å arbeide mot mobbing, for å skape trivsel og for i det hele tatt å legge et godt grunnlag for den tidlige innsatsen som skal til for at barn ikke utvikler sykdommer, plager eller lidelser som gjør at de får vanskelige liv. Men det er en viktig forskjell på barnevernsløftet og det løftet for skolehelsetjenesten som har vært varslet, og det er at barnevernsløftet ble gjennomført med øremerkede midler. Uten øremerkede midler hadde det aldri blitt en så omfattende opptrapping i det kommunale barnevernet. Det er ingen tvil om at det var helt nødvendig. Også den gangen prøvde en i flere år med klare formaninger til kommunene, en viste til deler av de frie midlene til kommunene og sa at dette skulle brukes til økt bemanning i barnevernstjenesten. Men Stortinget legger altfor ofte inn flere bestillinger enn Stortinget betaler for. Det må vi slutte med. Hvis vi vil ha en opprusting av tjenester som det gjennom flere års prøving er åpenbart at kommunene ikke i tilstrekkelig grad greier å prioritere selv, må vi øremerke midlene. Jeg mener derfor at det viktigste forslaget vi behandler i dag, er det fra Arbeiderpartiet og SV om å legge føringer for øremerking. Det er det regjeringen bør komme tilbake med i statsbudsjettet senere i år. Sykepleierforbundet viste oss i budsjetthøringen i høst at for lite av de midlene som vi alle hadde håpet skulle gå til skolehelsetjeneste og helsestasjoner, når fram. For SV er det vi snakker om her, en viktig del av vår visjon for morgendagens skole – en skole som også skal være en sentral del av helsepolitikken. Vi må gå bort fra å se skolen som en arena kun for læring. Vi må se den som en arena for oppvekst og som en arena for tidlig innsats på flere felter. Det skal være en arena som skal bidra til sosial utjevning og folkehelse. Det handler om veldig mange tiltak, bl.a. fysisk aktivitet og sunn mat, men det handler også om en god skolehelsetjeneste og at det skal finnes helsestasjoner for både barn og ungdom i lokalmiljøene som kan opprette den nødvendige kontakten med våre mest sårbare barn og unge. Det handler om å oppdage dem som sliter, tidlig, det handler om å forebygge mobbing, det handler om å forebygge psykiske problemer, det handler om å skape et godt skolemiljø, og det handler om å få flere yrkesgrupper inn i skolen. Jeg vil også peke på de forslagene i innstillingen som handler om betydningen av å få flere andre yrkesgrupper inn i denne satsingen. Vi vet det er et stort behov for helsesøstre. Før denne stortingsperioden var det beregnet at vi manglet 1 500 helsesøstre. Men det er også en stor mangel på bl.a. psykologer og fysioterapeuter, som det ville være en stor fordel om vi fikk inn i denne typen satsing. Et viktig mål må være å få de ulike tjenestene som skal nå barn og unge – skole, helsestasjon, skolehelsetjeneste, BUP, barnevern osv. – til å jobbe bedre sammen. Hvis vi klarer å få flere ressurser, flere yrkesgrupper og flere folk inn i skolen i form av god skolehelsetjeneste og gode helsestasjoner for barn og ungdom, vil det være et helt avgjørende bidrag til det. SVs oppfordring til regjeringen er, hvis denne opptrappingen heller ikke i år gir de resultater vi hadde håpet på, å trekke lærdom av barnevernsløftet og komme tilbake med en øremerking av midler til det løftet som trengs for skolehelsetjeneste og helsestasjoner.