Jeg vil si takk til interpellanten for å reise en viktig diskusjon. Nordområdesatsingen står tungt i regjeringen og blant samarbeidspartiene. Det er en region som har betydelig potensial for industri og næringsvekst, betydelig potensial for enda mer fiskeri, en region som har store energi- og naturressurser som kunne utvinnes på en effektiv og god måte, og som har stort potensial for bergverksaktivitet. Det er næringer som denne regjeringen bygger videre på. Når vi har sagt ja til lignende aktivitet en del steder i landet, opplever vi protester – ikke hyllest. For oss er det allikevel viktig å si at bergverksindustrien er viktig. Vi skal sørge for at den får gode vilkår å jobbe videre med. Innenfor olje- og gassektoren, f.eks., har en i 23. konsesjonsrunde gitt betydelig mer valg med hensyn til utvikling av olje- og gassnæring i området utenfor kysten i Nord-Norge. Vi har sagt ja til bygging av kraftlinje, som betyr at en kan utnytte mer av den fornybare energien som ligger i Nord-Norge, og det skjer mye spennende rundt nye områder, som kan være grunnlag for gode olje- og gassområder, slik som Johan Castberg-feltet. Det er næringer som vi skal satse videre på. Innenfor fiskeripolitikken ligger det an til det, og innenfor turisme vet vi at det skjer mye spennende. Felles for alle disse er at en må ha god infrastruktur. En må ha god infrastruktur for å sende varer rundt internt i regionen, men også ut av regionen for eksport, og en må ha god infrastruktur for å sikre at en får importert varer og får importert produksjonsmidler for å videreutvikle og bygge nye næringer. Ikke minst må en ha god infrastruktur slik at folk kommer seg til og fra arbeid på en enkel måte i hverdagen, at en ikke opplever at folk som pendler over lange distanser, ser at veiene blir stengt på grunn av dårlig vær, eller fordi de raser. En må sørge for at en i de mer tettbefolkede områdene har en infrastruktur som fungerer, og ikke har for liten kapasitet på veiene, med kø og tapt arbeidstid som resultat. Nordområdene er et satsingsområde, som nevnt. Vi har mange utredninger vi kan bygge på fra tidligere regjeringer. Vi har i tillegg gjort en del arbeid selv. «Framtid i nord» ble lagt fram i april 2014 – det er nevnt fra interpellanten. Den inneholder gode analyser om vekstmuligheter i nord. Dokumentet vil sammen med alt grunnlagsmaterialet ligge til grunn for den nasjonale transportplanen som vi jobber med, og som skal fremmes i 2016–2017. I tillegg presenterte regjeringen vår statusrapport kalt «nordkloden» i november i fjor. Dette dokumentet dreier seg om hvordan regjeringen vil fremme verdiskaping og ressursanvendelse i nordområdene. Samferdsel er et av fem satsingsområder. Men for meg er det innen samferdsel viktigst å løse de transportutfordringene vi har, ikke sette seg ned og peke på ett transportmiddel konkret og si: Dette skal løse alle behov. Vi er et mangfoldig land, vi har stor variasjon når det gjelder transportbehov. Derfor er det for meg viktig å se hvordan vi kan få vei, jernbane, havn, skipsfart og luftfart til å fungere sammen på best mulig måte. Jeg har i løpet av mine nå 19 måneder som statsråd reist mye rundt i landet, og spesielt i Nord-Norge, kjørt E10, E6 – og E105, selv om den er veldig kort – og har snakket veldig mye med ulike bedrifter og mange transportører, alt fra dem som eier transportselskapene, til dem som sitter og kjører lastebilen. Jeg har snakket med dem som jobber på havna i Narvik, jeg har snakket med dem som kjører på Ofotbanen, og jeg har truffet dem som jobber på havna i Tromsø. Det å se det mangfoldet av tilbud som må være sammenhengende for at verdikjeden skal funke, er viktig. Det nytter ikke bare for oss å peke på lastebilen når vi vet at mye av fisken som nå eksporteres ut av Narvik, går med tog. Det nytter ikke bare å peke på toget hvis lastebilen som kommer fra kysten, ikke kommer fram til terminalen. Det nytter ikke for oss bare å peke på europaveiene hvis fylkesveiene ikke fungerer, og det nytter ikke bare å satse på fylkesveiene hvis riksveiene ikke fungerer. Det er sammenhengen her som er viktig. Det er det jeg også opplever for både transportører og for næringsliv – en peker ikke på en enkelt transportform, en peker på sammenhengen i dette. Det er det som ligger til grunn når vi nå satser på havnene, ved at vi f.eks. i arbeidet med å forbedre farledene inn til havnene ligger langt foran skjema i Nasjonal transportplan. Det er det som ligger til grunn når vi tenker luftfart og ser på hvordan vi f.eks. kan utvikle Tromsø lufthavn på en bedre måte, og få framskyndet terminalen for utenlandstrafikk med rundt tre år. Det ligger til grunn når vi ser på lufthavnstrukturen i Nord-Norge og hvordan vi skal sikre at småsteder med lange avstander har sine flyplasser, samtidig som områder med større potensial kan få større flyplasser, fordi det også gir et bedre rutetilbud. Denne helheten ligger til grunn når vi framskynder investeringer i jernbanen – på Nordlandsbanen f.eks., der vi fullfører ny Tverlandet holdeplass, som skal tas i bruk i 2015, og øker antallet avganger på Saltenpendelen, rett og slett for å gi et bedre transporttilbud. Det ligger til grunn når vi etablerer holdeplass ved Reitan/Otteråga, begge utenfor Bodø, og det er satt av 155 mill. kr til nytt dobbeltspor Hell–Værnes for å få bedre korrespondanse mot Nordlandsbanen. Denne helheten ligger til grunn når vi på Ofotbanen har satt av 142 mill. kr i år for å sluttføre anleggsarbeid for å forlenge kryssingsspor på Bjørnfjell, og det er satt av rundt 100 mill. kr til å forsterke strømforsyningen på Ofotbanen, rett og slett fordi det må til for å sikre at jernbanen blir mer robust. Ofotbanen er en suksess, ikke bare på grunn av malm, men også fordi vi stadig får mer av varetransporten til Nord-Norge til å komme via containere, via jernbane, istedenfor lastebiler. Så er det også behov for økt kapasitet. Jeg har i de siste 18–19 månedene vært i både Sverige og Finland for å diskutere og høre hva svenskene og finnene tenker på sin side av grensen med tanke på jernbane. Vi vet at de har diskutert jernbane til Kirkenes, det diskuteres om en skal anlegge noe til Skibotn, og en diskuterer om en skal gjøre ting i tilknytning til Narvik. Svenskene har noen planer, og finnene har noen planer. Men det som er viktig for meg, er at vi gjør ting i samarbeid med våre naboland, for når det som transporteres, har sin opprinnelse utenfor våre grenser, er det greit at vi i samarbeid med de landene gjør infrastrukturinvesteringer som har en helhet. Det hjelper lite å investere mye på svensk side hvis de møter en krøttersti på norsk side. Tilsvarende er det ingen vits i å investere på norsk side hvis en for varetransporten har tenkt i helt andre retninger på utenlandsk side. Det er bare en uke siden jeg diskuterte dette med en av strategistatsrådene til den svenske regjeringen, og det er bare noen måneder siden jeg var i Finland for å diskutere nettopp det samme. Jeg ser for meg at vi skal ha god forsterkning av jernbanesystemene mellom Norge, Sverige og Finland nettopp for å legge til rette for at mer av varetransporten, mer av næringstransporten, kan gå via jernbane. Jeg ønsker ikke å ha den store veksten i trailertransport som en har sett, når vi vet at det betyr noe både for trafikksikkerheten og for slitasjen på veiene. Vi må se på hvordan vi løser ting best mulig i en helhet. Dette er det vi har gjort på jernbane, og de samtalene vi har. På vei er det også viktig at vi får en bedre standard. Vi vet at bare i Troms er vedlikeholdsetterslepet på fylkesveiene beregnet til 6–8 mrd. kr når vi hører lokalpolitikerne snakke. Det er store etterslep i Finnmark, det er store etterslep i Nordland. Vi har etter regjeringsskiftet økt bevilgningene til fylkesveier med et tresifret prosenttall. Bare i Troms er bevilgningene til fylkesveier økt med rundt 150 pst. Så er det langt fra nok når en vet hvor lite penger som har vært bevilget til fylkesveier over lang tid. Etterslepet er stort. Det samme gjelder riksveier. Vi har økt bevilgningene til vedlikehold på riksveier med 66 pst. sammenlignet med det budsjettet som ble framlagt av Stoltenberg II-regjeringen så sent som for i fjor, altså for 2014. 66 pst – det betyr at 2015 er det første året der norske veier blir vedlikeholdt mer enn de forfaller. Vi reduserer rett og slett vedlikeholdsetterslepet. Det er det samme en ser på jernbane, at i Nord-Norge og resten av landet blir vedlikeholdet på jernbane økt så mye at vi reduserer forfallet. Det er første skritt i å lage en infrastruktur som næringslivet har tillit til. Det hjelper lite å be folk bruke jernbanen hvis de opplever stadige forsinkelser og kanselleringer. Det er den tilliten vi må bygge opp. Så har vi også hørt fra næringslivet at hovedsaken er ikke nødvendigvis hvor lang tid jernbanen tar, men å vite at en kommer fram når en har lovet. Derfor er det tillit og vedlikehold vi begynner med. Så skal vi også bygge ut mye nytt i tillegg. Så kunne jeg også nevnt mye rundt havnene. Tromsø havn er en viktig havn for Nord-Norge. Det samme er Narvik. Jeg tror det er viktigere å bygge ut kapasitet enn å tro at det er en god løsning å begynne å sende lastebiler som burde vært i Tromsø, ned til Narvik og motsatt. Det er ganske lange distanser vi snakker om. Da må vi heller bygge opp kapasiteten i de ulike områdene. Jeg kunne nevnt Fauske som et godt sted, sammen med Bodø, for utskiping av ulike ting. Det er altså store potensial – Kirkenes havn – for å ta den motsatte enden av Norge. Der gjøres det mye på nasjonal havnestrategi, og det investeres mye både fra stat og ikke minst fra private interesser.