mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Interpellasjonen som vi behandlar her i dag, er ein veldig viktig interpellasjon. Skog er ein av våre fornybare ressursar, og det er viktig at vi brukar den ressursen på ein best mogleg måte når det gjeld verdiskaping og eit optimalt miljø. Det vi no ser konturane av, er at vi har fleire næringar som er heilt avhengige av skogen. Den vi har hatt hovudvekta på her, er den tradisjonelle treforedlingsindustrien. Men vi har også den trebearbeidande industrien, og vi har den nye bioenergiindustrien. Det som er den store utfordringa, er at vi må få ei heilskapleg tenking for korleis vi skal bruke den viktige, fornybare ressursen som skogen er, til å få god økonomi i alle dei tre næringane og dermed også få ein god økonomi i skogsdrifta. Det med at vi f.eks. kan bruke bioenergien til å ta vare på grot og rydde skog, sånn at økonomien i skogbruket blir betre, er ei av dei moglegheitene som vi har gjennom å satse på kompetanseutvikling i næringskjeda. Sidan eg er inne på kompetanse, har eg lyst til å vise til ein rapport som kom frå Østlandsforskning i 2009. I den rapporten er det peikt på tre sentrale rammevilkår for skogbruksnæringa og for dei næringane som byggjer på skogbruket. Eit av dei sentrale rammevilkåra som Østlandsforskning legg vekt på, er kompetanse. Eg skal lese opp kva Østlandsforskning peikar på som viktige kompetanserammeføresetnader for nettopp denne industrien: oppretthalde relevant utdanning på masternivå oppretthalde etterutdanningstilbod som mogleggjer kompetanseheving i eigen arbeidsstokk tilrettelegging for forskningssamarbeid mellom aktørane i treforedlingsindustrien og nasjonale forskingsmiljø samarbeid med Finland og Sverige om utdanning og forsking. Dette viser det som eg har vore oppteken av, at vi har ein tendens til å gløyme kompetanse når vi snakkar om rammeføresetnadene for å utvikle ein berekraftig, framtidsretta næringsstruktur i Noreg. Og denne næringa er absolutt ikkje noko unnatak. Noko av det som eg faktisk oftast møter når eg er ute og reiser og snakkar med folk òg i denne næringa, er at kompetanse på alle nivå i organisasjonen er det som skal til for å sikre framtida. Det neste skrittet, etter det som har med kompetanse å gjere, og for så vidt òg det som har med forsking å gjere, og ikkje minst forskingssamarbeidet med dei andre nordiske landa, som ligg langt framme i forsking på trebearbeidande og treforedlande industri, er at vi er i ferd med å lage gode stimuleringsordningar for større investeringar basert på forsking. Det nye miljøteknologiprogrammet som næringsministeren var inne på, er nettopp eit eksempel på at vi i den tradisjonelle industrien, som m.a. treforedlingsindustrien er ein del av, ser eit behov for ein del større investeringar for å få pilotanlegg på skjener. Det nye miljøteknologiprogrammet, som SV har kjempa for å få fram, er nettopp eit eksempel på at vi kan lyfte fram forskinga frå kontorpulten, frå laboratoriet og til industriell gjennomføring. Dermed får vi ei heilskapleg kompetansekjede frå forsking via utdanning av operatørar og fagfolk på alle nivå til pilotanlegg, som kanskje er ein av dei sentrale langsiktige rammeføresetnadene òg i denne næringa.
SV kommer også til å stemme for forslagene fra Arbeiderpartiet og Senterpartiet. Jeg tror jeg glemte å si det i stad. Så sa representanten Kjenseth omtrent det samme som jeg sa, nemlig at barna må bli hørt. Da må det gjelde f.eks. Forandringsfabrikken, som ble nevnt, men også Landsforeningen for barnevernsbarn. Det er viktig å høre på dem. Det er også viktig å si når justisministeren sitter her, at dette også handler om politiet, at de må prioritere det og ta det på alvor, for der er det stygge saker. Den siste er Monika-saken i Bergen, der det har gått aldeles gærent. Man svikter barn som har blitt drept, på det aller groveste. Sånn går det ikke an å fortsette. Jeg tror det var en misforståelse da saksordfører Ebbesen sa at jeg mener det er veldig vanskelig for barnehageansatte å melde, og at derfor må man bryte et tabu. Det er ikke det det handler om. Det handler om at det må være et hjelpeapparat der som hjelper den familien og de ungene i det øyeblikket du sier ifra, for hvis ikke pakker noen av disse familiene sekken og drar til neste kommune. Da er ungen ute av den eneste situasjonen i løpet av døgnet da du vet at ungen ikke blir utsatt for vold. Det er det de ansatte står overfor, og det betyr at det apparatet som skal hjelpe disse familiene, må være der. Det er derfor vi må øremerke pengene, både til barnevernet og til skolehelsetjenesten, for skolehelsetjenesten må være til stede. Vi vet at det blir ikke prioritert hvis vi ikke øremerker det. Det handler om at for dem som melder, ikke minst for barna, må det være trygghet for at i det øyeblikket man åpner munnen og sier det forferdelige, så må det skje noe. Hvis ikke er det jo enda skumlere å gjøre det, og det betyr at mange ikke sier noe. Til slutt: Det pågår en debatt om unge som detter ut av både arbeid og skole, og representanten Christoffersen var inne på det. Jeg ønsker meg virkelig at særlig toppolitikere er forsiktige med å felle dommer over ungdom som sliter. Da virker det som om vi har glemt debatten om mobbing. Da har vi glemt debatten om vold mot unger. Da har vi glemt debatten om alle de problemene som en del unger kan ha, og så snakker man om vondt i viljen og stå opp om morra’n og slå i bordet og ordne opp. Veldig mange av disse ungdommene tror jeg er redde, utrygge, har ikke opplevd kjærlighet, har ingen tro på seg sjøl. De trenger noe helt annet enn at de mest vellykkede i samfunnet kommer med lettvinte løsninger, for å si det sånn. Dette er alvorlig, som flere har sagt, for det å oppleve vold skader hjernen. Det å være vitne til vold skader hjernen. Vi som voksne er nødt til å sikre at de som sier ifra om dette, får hjelp og ikke må vente.
For SV er miljøpolitikken viktig, og den er faktisk så grunnleggende at vi bøyer oss for både naturens og miljøets tålegrense når det viser seg at menneskets virksomhet går over den og det truer ressursgrunnlaget og levegrunnlaget vårt. Fremskrittspartiet er vel de som har vært lengst unna denne politikken. De må vel nærmest regnes som analfabeter på dette området og er overhodet ikke interessert i å høre på forskerne engang når de dokumenterer ganske tydelig at her er vi i hvert fall nødt til å være føre var. Jeg har lest denne innstillingen ganske nøye, og til min forundring er det i punkt 2.2 en enstemmig komite som slutter seg til at «all menneskelig aktivitet må underordnes naturens og miljøets tålegrense». Jeg satte nesten kryss i taket, for jeg lurte på: Kan dette være sant? Men når en blar litt bakover, skjønner jeg at det er det ikke. Dette er en talemåte fra flere av partiene, og bl.a. i særlig grad fra Fremskrittspartiet. For når representanten Hedstrøm holder sitt innlegg, snakker han ikke om å tilpasse norsk næringsliv til natur og økologi og til naturens tålegrense, han snakker om å tilpasse det til avkastningskravene til den mest grådige internasjonale kapitalen som finnes. Hvordan kan dette henge sammen? I tillegg til det avslutter han sitt svar på den forrige replikken med å mane til at norsk landbruk nå skal ut på eksportmarkedet, fordi vi er så reine og så miljøvennlige og så økologiske og flotte, slik de europeiske forbrukerne vil ha det. Jeg vil be om at representanten Hedstrøm dokumenterer på hvilken måte Fremskrittspartiets politikk på landbruksområdet ville framelske økologisk produksjon, rein mat og trygg mat. Tvert imot er Fremskrittspartiets landbrukspolitikk basert på de samme prinsippene som industrilandbruket i Europa.
Alle partier strides om pengebruken, sa Godal fra Arbeiderpartiet. Det er riktig. Dette gjøres i en situasjon der barn og gamle føler seg maltraktert i budsjettprosessen, sa han også. Og det er riktig. I hvert fall 4,5 milliarder kr mangler det i kommunesektoren hvis vi skulle unngå kutt der. Og så skal vi ikke bruke konjunkturmetoden når vi behandler forsvarsbudsjettet! Nei, den kan man visst bare bruke til å maltraktere tilbud til barn og unge, men ikke til å skyve på tiltak i Forsvaret, som etter manges mening kan vente. Og skulle jeg trodd på de katastrofebeskrivelsene som spesielt Høyre og Fremskrittspartiet kommer med i dag, måtte de ha satt det først, og det har de altså ikke gjort. Det viktigste for dem er ikke én krone mer i skatt – ikke én krone. Da kan jo på en måte denne trusselen ikke være så stor hvis den ikke var verdt en eneste krone i skatteøkning for noen. I Forsvaret sjøl er det jo litt delte meninger om pengebruken. Jeg kan vise til at etter at generalmajor Werner Christie i Dagsavisen den 26. oktober støttet kontreadmiral Aam i at det går an å kutte noen milliarder i investeringer, rykket forsvarssjef Solli ut og sa følgende i henhold til VG den 10. november «Når jeg tar en avgjørelse og fremmer min anbefaling, har vi tradisjon i Forsvaret for å stoppe den interne militære debatten.» Det forteller meg at det er ulike syn i Forsvaret på hvor vi skal bruke penger, og de forskjellene syns jeg bør komme tydelig fram i debatten framover. Så var en representant for Arbeiderpartiet oppe og sa at forutsetningen i langtidsmeldingen er brutt. Ja, den er det! Den er brutt. Det er ikke første gang forutsetningene i en melding brytes. Jeg får håpe at det går like dårlig med gjennomføringa av denne som det har gått med jernbanemeldinga. Den har man heller ikke forholdt seg til. Jeg kan peke på noe som Stortinget er nødt til å forholde seg til framover når det gjelder investeringer. Og da vil jeg peke på de store investeringene – for det er store investeringer og ikke beskjedne, som representanten Hernæs sa i dag – når det gjelder skytefelt på Østlandet. Der har man altså fra 1997 kalkulert med 700 mill. kr i utgifter, og det er 50 pst. usikkerhet knyttet til disse beregningene. En kan jo bare se på hvilke meldinger vi i dag har fått om byggingen av Rikshospitalet, for å forstå hva slik usikkerhet betyr. Luftfartsverket sier at de må betale 30 000 kr om dagen for å få flyttet flytraseene. Det skal foretas ekspropriasjon, og det skal foretas avbøtende tiltak. I Hedmark denne uka var det et enstemmig fylkesutvalg, der Høyre var med, som sa at avbøtende tiltak kommer til å beløpe seg opp mot 1,6 milliarder kr. Så her blir nok flere nødt til å ta virkeligheten innover seg og prioritere.
Først har jeg lyst til å gi ros til Høyre for det engasjementet de har for asylsøkere, og spesielt for de enslige, mindreårige asylsøkerne. Jeg er helt enig i det Høyre her framførte. Men jeg har to spørsmål til Høyre, og det ene går på næringslivet. Høyre er veldig opptatt av næringslivets rammevilkår, og en viktig del av det i Norge er den differensierte arbeidsgiveravgiften, som er stor og tung. Den betyr mye for både bedriftene og distriktene. Det har vært et veldig stort engasjement for de 14 kommunene som har fått endret arbeidsgiversone, et veldig stort engasjement. SV har delt det, men vi har syntes at det kanskje har vært litt i overkant, når man vet at hele ordningen med hensyn til resten av det distriktspolitiske virkemiddelet kan stå for fall allerede i 2003. Vi er veldig forundret over at Høyre,som er opptatt av hva slags avgifter næringslivet skal betale, ikke er mer opptatt av å vite hvordan det faktisk kommer til å gå med denne avgiften i framtida, og av at Regjeringa lager et godt opplegg, slik at man kan sikre gode rammevilkår for bedriftene i distriktene framover. Jeg kunne derfor ha lyst til å spørre Erna Solberg om hvorfor de ikke deler SVs bekymring for dette. Så er det en annen sak hvor SV og Høyre har vært veldig på linje, og det er når det gjelder å få bedret lønns- og arbeidsvilkårene for lærere. Men det er veldig mange grupper i offentlig sektor som trenger lønns- og arbeidsvilkår som gjør at man kan greie å rekruttere og beholde folk. Derfor har SV i årets innstilling fremmet et forslag om at vi ønsker en tilsvarende rekrutteringsmelding for kommunal sektor, altså et samarbeid der staten og kommunene lager en rekrutteringsmelding for å sikre at vi faktisk greier å bemanne de reformene vi er enige om. Jeg kunne tenke meg å invitere Høyre til å være medspiller også i denne saken, for rekrutteringsmeldinga for lærere var jo vellykket, for her så man at det var en metode å gjøre det på for å komme fram. Kunne Høyre tenke seg også å se på det når det gjelder de andre viktige stillingene i kommunesektoren?
Det var veldig mange momenter på én gang. Jeg har lyst – som jeg har prøvd å gjøre noen ganger de siste tre, fire, fem månedene – å redegjøre for den overordnede politikken på norsk sokkel. Et av de viktige prinsippene, som har ligget til grunn i snart 45 år, er at det ikke er staten som produserer gass på norsk sokkel, eller som tar investeringsbeslutninger, kommersielle beslutninger og tekniske beslutninger på norsk sokkel. Det gjør selskapene. Jeg noterer meg at store, internasjonale energiselskaper – i tillegg til de norske – har vært interessert i feltene som nå blir utlyst i den 23. runden. Det mener jeg er en klar indikasjon på at folk som er mer egnet enn jeg til å gjøre kommersielle beslutninger, mener at det her er mulig å drive lønnsom energiproduksjon i mange tiår framover.
Det er jo en paradoksal situasjon, som jeg tror veldig mange ser: Vi har en rik stat, mange av oss har bedre råd enn på lenge, og så har vi en kommunal armod, der vi ser at forfallet og arbeidsledigheten faktisk og paradoksalt nok øker – i en situasjon der norsk økonomi går bedre enn på mange år. Når man hører Per-Kristian Foss’ svar på de spørsmålene og de utfordringene han får om dette, kan det nesten virke som om han er tilfreds med situasjonen. Det er altså nesten 90 000 mennesker som ikke har fast arbeid. Arbeidsledigheten innenfor offentlig sektor går ikke ned, den går opp i enkelte sektorer. Det er jo dette som er den store utfordringen: Hvis vi ikke er i stand til å skape full sysselsetting i en situasjon der norsk økonomi er bedre enn noensinne, når skal vi da klare å skape full sysselsetting? Derfor må jeg si som en utfordring til Per-Kristian Foss at han må være noe mer offensiv og si at dette skal vi faktisk gjøre noe med, i stedet for den litt tilbakelente stilen at dette ordner seg nok hvis vi bare lar markedet holde på lenge nok.
Jeg vil overhodet ikke bestride at regjeringens plan var å legge fram denne stortingsmeldingen sist fredag. Det ble jo lenge sagt at vi gjorde dette fordi det kom midt under stafetten i VM. Og så viste det seg at den reelle grunnen var at Terje Riis-Johansen ønsker å bli fylkesordfører i Telemark og lenge har ønsket å gå ut av regjeringen, men ville koble det til dette, og ha lagt fram dette før han var ferdig. Selvsagt var det planen. Men fem dager er ganske lang tid i politikken. Det er full anledning til å korrigere mange ting i en stortingsmelding på fem dager. Jeg skal ikke gå i detalj om hva som ble korrigert i denne.
På NATO-toppmøtet i Praha skal NATOs styrke- og kommandostruktur opp til debatt, og det tas sikte på at NATO skal opprette en stående hurtigreaksjonsstyrke på 21 000 mann under NATO-kommando. Det skal også opp på toppmøtet hvilke andre spesialkapasiteter de ulike NATO-landene skal bidra med i framtidige NATO-operasjoner, og samtidig skal det gis klarsignal for utviklingen av et rakettskjold. Samtidig har Norge store uløste oppgaver når det gjelder å kunne verne om ressursene i våre enorme havområder, bl.a. har vi en oljevernberedskap som ikke kan handtere store oljeulykker, og en kystvakt som ikke kan holde alle skip i drift. Mener forsvarsministeren at en hurtigreaksjonsstyrke til bruk i offensive operasjoner hvor som helst i verden er et viktigere satsingsområde for Norge enn å holde høy beredskap i våre egne havområder, bl.a. for å unngå den typen ulykker som vi nå har sett utenfor spanskekysten? Og mener forsvarsministeren at det å utvikle et alliert rakettskjold er den rette veien å gå for å handtere framtidige trusler mot vår sikkerhet?
Det er ganske interessant å være tilskuer til Høyres hamskifte i velferds- og arbeidspolitikken. De av oss som har hatt gleden av å jobbe med dette temaet i mange år, også under statsråder fra Høyre, kan ikke unngå å legge merke til den store endringen som har skjedd siden Victor Norman var arbeidsminister. For det første Victor Norman gjorde da han ble det, var å gå løs på tiltakene, slik at de ble redusert kraftig på tross av at arbeidsledigheten var høy. Han gikk løs på deler av regelverket, slik at man hindret den skreddersømmen som Høyre tar til orde for, og han hadde i det hele tatt en politikk som var stikk i strid med den stortingsmeldingen som denne regjeringen har lagt fram. Jeg har lyst til å spørre Høyre, som også i sine budsjetter nå friskt salderer med de skatteinntektene som denne regjeringen har tatt inn og gir ut til velferdsgoder, om det er slik at Høyre har sett at deres politikk faktisk var feil, og at den ville gitt mindre velferd, og derfor også ville sørget for at flere ble fattige, flere ble ekskludert, og flere ikke ville greie å komme seg inn i arbeidslivet, noe som er et meget viktig formål?
Jeg skal spørre om noe som vi har diskutert før i denne salen, nemlig helseregionene. Vi bygger jo vår spesialisthelsetjeneste på det regionale prinsipp, nemlig gjennom helseregionene. Bakgrunnen for det er at Norge er et stort og langstrakt land med ulik befolkningssammensetning og ulik bosetningsstruktur, og det regionale prinsippet bidrar til at vi kan bygge ut spesialisthelsetjenesten best mulig i forhold til disse forskjellene. I tillegg bidrar jo også den regionale organiseringen til at vi får en rettferdig og riktig fordeling av ressursene, pengene. Magnussen-utvalget har bidratt til det, og det ligger til grunn. Kristelig Folkeparti ønsker å avvikle denne ordningen, sammen med Fremskrittspartiet og Høyre, og sentralisere styringen til et sykehusdirektorat. Ser ikke representanten Dåvøy at man da kan slå beina under nettopp det å kunne utvikle en spesialisthelsetjeneste i hele landet på en god måte?
Norge gjør mange ting innenfor dette området. En av de tingene vi gjør, er å bygge allianser. Jeg var, som det ble nevnt her, i Tyskland i går for å komme i kontakt med miljøvernministeren i Tyskland, som nå sitter med formannskapet i EU. I tillegg har vi nær kontakt med mange andre samarbeidspartnere, både miljøvernministeren i Storbritannia og andre enkeltland. I tillegg til disse bilaterale samtalene og den kontakten vi har, er det viktig at Norge bidrar til miljøteknologi, utvikling av teknologi som har betydning for den globale oppvarmingen. Noe jeg er helt sikker på vil ha stor betydning for Norges bidrag, er det vi nå gjør knyttet til Mongstad – utviklingen av en renseteknologi som kan ha betydning både i Norge og i andre land.
For å følge opp der Eirin Faldet slapp, kan jeg si at det nå er en enstemmig komite som går inn for at også Aetat skal samarbeide med andre etater i slike prosjekter – ikke bare strategisk, men også med sine virkemidler. Det er faktisk en åpning Stortinget nå har gitt, så da er det opp til statsråden å virkeliggjøre det. Og det håper vi at han gjør. Nå hadde jeg kanskje håpet at representanten Faldet, som er i samferdselskomiteen, hadde snakket om kommuneøkonomi og kollektivtrafikk, for tilskuddene til kollektivtrafikken ligger jo innenfor fylkeskommunens rammebevilgninger. Og jeg skal fortsette litt med det jeg snakket om i stad. Problemet er at vi ikke får noen tilbakemelding, verken i St.prp. nr. 1 eller i kommuneøkonomiproposisjonen, på hvor mye vi får til kollektivtrafikken, hva den koster, om prisene går opp eller ned – altså: Får folk et bedre tilbud eller et dårligere tilbud for de pengene vi legger inn her? Det er altså overhodet ingen tilbakemelding. Og det er et problem, for flertallet sier at de ønsker å styrke kollektivtrafikken, og da bør vi få litt mer begrep om hvordan de pengene vi putter inn, faktisk kommer ut i form av tjenester. Nå vet vi at prisene når det gjelder kollektivtrafikken, øker de fleste stedene, at tilbud legges ned, og at de blir dårligere. Og da velger folk privatbilen, med alle de ulempene som det fører med seg. Så her er vi altså nødt til å ta noen nye grep, og da må vi først og fremst ha kunnskap. Så til slutt en siste bemerkning om bolig. Penger er ikke noe problem, sier statsråden – det er penger nok til å bygge billige boliger. Det er vel penger der, men SV tviler på at det faktisk er penger nok til å gi tilstrekkelig store tilskudd til at boligene blir billige nok, slik at de som har dårlig råd, har råd til å leie eller kjøpe dem, og slik at kommunene har råd til å gå inn i prosjektene og ikke må stille med for stor egenandel. Det er tilskuddsutmålingen som den er nå, for liten til. Så er det litt påfallende, synes vi, at Regjeringa og stortingsflertallet velger å gå inn på eiersida i et selskap som heter IT Fornebu, som burde ha greid seg sjøl. Og hvis de ikke hadde gjort det, så hadde det for så vidt ikke gjort noen ting, for de burde ha livets rett aleine, på egne bein. Men når det gjelder de som vi vet ikke greier seg på egne bein, der går ikke staten inn på eiersida når man ser at det går både vinter og vår og år etter år før noe positivt skjer. Det er aldeles ufattelig for SV at det skal være så stivbeint på de områdene der enkeltmennesket er helt prisgitt at det offentlige faktisk gjør jobben sin, mens når det gjelder de næringsprosjektene som vitterlig burde greie å stå på egne bein, der er staten med, både med penger og på eiersida.
La meg bare understreke at i det skriftlige brevet som ble sendt, var formuleringen åpenbart uheldig. Men min statssekretær, som signerte dette brevet, sendte også en mail til de samme, og der var formuleringen mer presis. Der står det at det er gjennom forhandlingene om bymiljøavtalene mellom Oslo og Akershus og staten at det vil være aktuelt å drøfte prioritering av og framdrift for Ahusbanen. Der er vi tydelige – som vi også burde vært i brevet. Vi er allerede i gang med forarbeidet til det å forhandle om bymiljøavtalene. I løpet av 2015 bør denne avtalen være signert. Det er i hvert fall vårt ønske når det gjelder framdrift. Jeg tror at både Oslo og Akershus ønsker det samme. Det er i hvert fall veldig positive signaler vi får fra styrende politikere i de to fylkene. Jeg ser også at en lokalt ser med ny interesse på nettopp disse ordningene. I forrige NTP, som de rød-grønne framla, ble Fornebubanen omtalt som et eventuelt prosjekt. Med oss er det et garantert prosjekt. Staten skal bidra. Jeg er glad for at Bøhler fatter ny optimisme med ny regjering.
Jeg har lyst til å følge opp det samme en gang til. Vi vet at det er stor ledig kapasitet i privat og ideell sektor – akkurat som det selvfølgelig også er noe ledig kapasitet i det offentlige – og rent samfunnsøkonomisk ville det jo være fornuftig å bringe mennesker ut av ventelistekøene og tilbake i arbeid. På den måten sparer vi penger på sosialbudsjettet og andre ting. Når vi vet at vi har denne ledige kapasiteten, bør ikke statsråden være mer offensiv i det brevet som skal gå til helseregionene og si at man ønsker at man skal benytte denne kapasiteten som er i ideell sektor, for det vil samfunnet ha godt av?