Det er liten tvil om at det både her i Stortinget og i samfunnet ellers er bred enighet om at lærernes kompetanse er den mest avgjørende faktor for det utbytte elevene har av opplæringen. Det er heller ingen uenighet om at dette medfører store krav til grunnutdanningen for lærere og til et opplegg for god og relevant kompetanseutvikling gjennom lærernes karriere. I tillegg vet vi at det er viktig hvordan den nyutdannede læreren mestrer overgangen til yrket. Nasjonalt må vi sikre at tilbud om grunnutdanning og etter- og videreutdanning møter kunnskapsbehovene i skolen. Lokalt må den enkelte skole og skoleeier sørge for at kompetansen er relevant og riktig sammensatt for å møte utfordringene der. I tillegg skal den enkelte lærerstudent og lærer vite at de ulike fasene av utdanningen er innrettet slik at den møter den enkeltes behov. Kommuner og fylkeskommuner har et grunnleggende, lovpålagt ansvar for å ta vare på utviklingen av sine lærere. Gjennom en god personalpolitikk som omfatter et bevisst forhold både til rekruttering og kompetanseutvikling, må kommuner og fylkeskommuner og andre skoleeiere sikre at de oppfattes som attraktive arbeidsgivere både for nyutdannede lærere og for lærere som har vært i skolen lenge. Likevel er det ingen grunn til å underslå de store nasjonale utfordringene når det gjelder å rekruttere, beholde og utvikle lærere. Norge deler disse utfordringene med mange andre land, og det arbeides både nasjonalt og internasjonalt med å kartlegge utfordringene og sette i verk tiltak. Jeg er opptatt av at vi må prøve å se de store sammenhengene, og at vi må klare å tenke strategisk og langsiktig. Representantforslaget som behandles her i dag, består av en rekke enkeltforslag. Jeg vil si at det mangler ikke på respekt for engasjementet og for den karakteristikken av forslagene at de er gode innspill i de utfordringene vi står over. Så mitt viktigste svar er at disse må behandles i en større sammenheng, og jeg skal si litt mer om det. Representanten Dørum etterlyste «fagnad» fra statsråder og viste til tidligere statsråd Lilletun. Jeg vil da vise til det brevet som statsråd Solhjell har sendt til komiteen, hvor han åpner med å si: «Eg takkar for omfattande og interessant representantforslag om ulike tiltak.» Jeg vil slutte meg til det. Vi ser med stor interesse og åpenhet på de forslag som er kommet inn, og jeg kan forsikre dem som har fremmet saken her i dag, om at dette vurderes grundig i to stortingsmeldinger, som vi er meget godt i gang med. La meg kommentere enkelte sider som kommer fram i denne saken. Ønsket om å forlenge perioden for strategien «Kompetanse for utvikling» er nevnt. Denne strategien går ut i 2008, som også er det siste året i innføringsperioden for Kunnskapsløftet. Strategien ble utarbeidet for å støtte innføring av reformen og har altså hatt sin tid. Det er derfor ikke hensiktsmessig å forlenge den i sin nåværende form. Jeg registrerer at Høyre slår fast at strategien ikke har virket etter intensjonene. Det ville jeg vokte meg noe for å påstå, all den tid rapportene fra 2007 ikke er kommet ennå, og evalueringen fra Fafo heller ikke er avsluttet. «Kompetanse for utvikling» ble utviklet i samarbeid med partene og underskrevet av blant andre Høyres egen statsråd Kristin Clemet i 2004. Intensjonene i den var ikke i første rekke faglig videreutdanning, som representantene fra Høyre nå etterlyser, det var reformrelatert etterutdanning, som jeg for så vidt hørte representanten Eriksen Søreide nevne i sitt innlegg. Likevel har det i denne satsingen vært øremerkede midler til videreutdanning i naturfag og fremmedspråk, med til sammen over 100 mill. kr i perioden. Nettopp fordi intensjonene i strategien var knyttet til reformen, må det nå tenkes nytt på statlig tilrettelegging for etter- og videreutdanning, og innsatsen må preges av kunnskap om dagens behov. - President, har jeg bare 5 minutter?