Andre talere fra Fremskrittspartiet vil diskutere det nordiske samarbeidet mer spesifikt, så jeg vil bare snakke litt om den arktiske delegasjonen, som jo var en nyvinning etter valget i 2009. Vi merker på interessen både her på huset og ikke minst utenfor – i næringsliv, i universitetsmiljø, blant organisasjoner – en stadig større aktivitet på det området, så det har ikke vært så vanskelig å få sysselsatt delegasjonen med meningsfulle aktiviteter. For dette er jo en delegasjon som på sett og vis ikke har de samme rammebetingelser som andre delegasjoner på Stortinget i form av at man ikke har det fellesskapet internasjonalt som f.eks. Nordisk råd-delegasjonen har. Dette er noe vi har drøftet litt i delegasjonen, og som vi vil se litt på fremover, hvordan vi på en enda mer meningsfull måte kan – ikke minst – styrke samarbeidet med de øvrige arktiske land, også for hele delegasjonen. Per i dag er det kun delegasjonens leder som deltar i det overnasjonale samarbeidet der. Det er en mangel ved Stortingets parlamentariske samarbeid, kanskje spesielt relatert til det arktiske, som jeg ønsker å ta opp: vårt naboskap med Russland. Hvis vi bruker nordisk samarbeid som eksempel, har vi der mulighet for å ta opp praktiske utfordringer ved grensehinder og ved naboskapet med Sverige, Danmark, Finland og Island på en konstruktiv og grei måte. Vi kjenner hverandre over tid, og vi møtes ofte, i partigrupper og på andre måter. Den samme muligheten har vi ikke med våre russiske kolleger. Vi ser et godt samarbeid i Barentsregionen som nå feiret 20 år, hvor våre nordlige regionalt folkevalgte over mange år har samarbeidet med sine kolleger i de nordvestlige russiske regioner. Vi ser at disse regionene i Russland har fått mindre og mindre betydning og makt, dessverre. Våre myndigheter har et godt myndighetssamarbeid med Russland, men samarbeidet mellom Stortinget og Dumaen og Føderasjonsrådet er sporadisk. Det skjer et samarbeid, men det er ikke preget av den samme form for kontinuitet som f.eks. det nordiske. Jeg har fra ulikt russisk hold mottatt forespørsler om hvordan vi kan forbedre det. Det kunne tillegges f.eks. den arktiske delegasjonen, eller andre – eller utenriks- og forsvarskomiteen som sådan. Jeg tror det ville vært en betydelig styrkelse av vårt samarbeid med Russland om vi en til to ganger i året hadde faste møtepunkter med interesserte i Russland – i Føderasjonsrådet og Dumaen – og diskuterte praktiske utfordringer knyttet til vårt samarbeid. Og det er mange utfordringer, det er ikke til å komme forbi. Det er nok av ting å snakke om når vi møter våre svenske kolleger, for ikke å snakke om hva vi kunne finne på å snakke om hvis vi møtte russerne. Men det ville vært positivt. Det ville hatt en dempende og opplærende effekt på begge sider. Der tror jeg det er noe som Stortinget kan jobbe med. Så vil jeg kort nevne Antarktis. Det er en økende politisk bevissthet om Antarktis’ betydning. Senest i dag, på BBC, var det en reportasje som gikk inn på motstridende krav mellom Chile, Argentina og Storbritannia. Jeg tror nok Antarktis er et område hvor også Norge har opplagte interesser. Vi i den arktiske delegasjonen har sagt – kanskje litt humørfylt, men også med et snev av alvor – at vi er en bipolar delegasjon, og har, sånn sett, sett for oss at vi også har et lite øye på det området. Men det er selvfølgelig ikke med så mye alvor, for det er mindre politisk aktivitet knyttet til det. Helt til slutt: Når vi internasjonalt også har en del utfordringer knyttet til Arktisk råd – vi skal komme tilbake til det i en interpellasjonsdebatt litt senere i dag – er ikke det fordi vi er kritiske til det som skjer i Arktisk råd. Tvert imot, vi ønsker mer aktivitet i Arktisk råd. Vi ønsker mer av det som skjer, og det er hovedbudskapet også fra Stortingets arktiske delegasjon.