Det siste spørsmålet kan jeg slutte meg til, for det som denne debatten i hvert fall forhåpentligvis nå viser, er at vi er ferdige med de årene der store deler av de norske partiene snakket jernbanen ned og sa at det var en gammeldags løsning. Det ble sagt at det å snakke for jernbanen var som å bære havre til en død hest – det kunne man slutte med. Jeg har tatt fram flere sitater fra representanter fra sittende regjeringspartier som mente at man skulle slutte med jernbane i det hele tatt. Den tida er gudskjelov over, men spørsmålet framover er: Er vi som nasjon villig til å satse? EUs jernbanedirektiv og jernbanepakke IV ble altså nedstemt i EU-parlamentet i forrige uke. Det ble den jo fordi store jernbanenasjoner som har drevet jernbane med en mye mer offensiv politikk enn Norge de siste 30 årene, så at de forslagene som ligger i jernbanepakke IV, ikke er gode for å utvikle en god jernbanepolitikk. Det viktigste er at vi sjøl greier å satse på å ha en skinnegang og materiell. Vi har testet ut konkurranse i Norge på noen strekninger, og på gods har vi det jo. Hvis man er opptatt av å få mer gods over på jernbane, er det et trist faktum at volumet går ned. Det handler om at man ikke har foretatt de store investeringene, som ser på de lange traseene på investeringer, hvis man skal få godset over på jernbane. Da kan man ikke fortsette med en liten investering her og en liten investering der; man må se på de lange strekningene, også strekningene som kombinerer oss med utlandet. Og til samferdselsministeren vil jeg si at det er ikke bare på grensen i Østfold det gjelder. Også andre steder i landet vil man kunne bidra vesentlig til dette. Det handler om at man f.eks. tar i bruk de banestrekningene vi har, elektrifiserer dem og får lagd to spor mellom det sentrale Østlandet og Midt-Norge, gjennom Østerdalen og på Solørbanen. Den ligger der, og der er det faktisk også en banestrekning som går til Sverige, og som kan kobles på, slik at man har en godslinje som gjør at man kan tilby det som de som skal transportere godset sitt, trenger. Det er disse spørsmålene som er viktige, ikke den ideologiske debatten om at konkurranse bare fører til fordeler for jernbanen, slik noen tror. Representanten Myrli var oppe her og listet opp bl.a. det litt uklare bildet – det er kanskje litt snilt sagt – av alle de ulike enhetene som sorterer inn under NSB. Dette skal da koordineres, og så skal man ha enda flere private leverandører inn i dette. Det er ikke åpenbart at det blir til fordel for passasjerene. I land som har gjort dette systematisk, og som fremdeles pusher på for denne løsningen, slik som i England, har det vært ganske mange dårlige historier når det gjelder dette. Det har verken blitt billigere eller bedre. Da mener jeg at regjeringen får legge disse ideologiske overtonene sine til side. Det som er litt rart i dag, er kanskje at det er Venstre og Kristelig Folkeparti som er mest ideologiske i sine tilnærminger til dette spørsmålet, og at regjeringspartiene faktisk litt mer ser fordeler og ulemper og vil forsøke å få til et resultat som gjør at det tjener norsk jernbane og norsk både gods- og persontrafikk best. Det er jeg glad for. Men det kan være nødvendig å være sterkere i klypa enn det. Derfor trengs det nå en analyse, en klar analyse, av hvilke grep som i så fall vil splitte dette opp mer enn slik det er i dag, og forhindre den koordinerte innsatsen som må være på plass hvis vi skal få et moderne og godt jernbanetilbud i Norge. Jeg vil slutte med det, for jernbane er, etter mitt syn, den mest moderne og den mest klimavennlige transportformen vi har. Den bør vi utvikle. Jeg er glad for at alle nå har sluttet å snakke om at den er gammeldags, men det vil vise seg når fordelingen mellom veg og bane kommer, om regjeringen mener noe med jernbanesatsingen, eller om det bare er et slags skinn over gammel politikk.