mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg ønsker å stille et spørsmål til næringsminister Ansgar Gabrielsen. Norsk industri sliter voldsomt for tida. Særnorske forhold er en viktig årsak til de problemene som vi er inne i. En rekke lokalsamfunn og enkeltpersoner er usikre på hva framtida vil bringe for deres arbeidsplasser og deres lokalsamfunn. Vi ser også at arbeidsledigheten er på vei opp i en rekke områder i landet. Mange av oss frykter at dette vil bli et stort problem, både utover høsten og ikke minst når vinteren kommer for fullt. Har næringsministeren noen strategi for hvordan man skal få stanset denne nedbyggingen av norsk industri?
Jeg går ut fra at det er så langt en justisminister kan gå i sin kritikk av sine underordnede. I så fall må man vel kunne oppfatte det som en sterk kritikk. Tilbake til voldssaken: Schei hadde skader over hele overkroppen og i ansiktet. Hun hadde sår og blødninger, hjernerystelse og varig ryggskade. Hun er blitt tatt kvelertak på, slått, sparket osv. Straffen er ubetinget fengsel i tre måneder. Mitt syn er at det er en straffeutmåling som er hårreisende. Vil statsråden i fremtiden ta noen initiativ til å øke de generelle strafferammene på basis av denne og andre lignende saker? Til slutt har jeg et par kommentarer i forhold til det statsråden innledet med. Det var jo meget interessant at det fremkom i rettssaken at det viser seg at denne personen hadde stått innmeldt i trygdesystemet og fått sykepenger. Er det ikke grovt inkompetent da ikke å finne ham?
Det er riktig som Gjermund Hagesæter sier, at vi skrev det vi skrev i 2003, men det er ikke riktig at vi stemte for å redusere andelen til 25 pst. Det vi stemte for, var å få utredet en redusert andel på 25 pst. Nå har vi gjennom den utviklingen og de analyser som er lagt til grunn fra Strategirådet, for det første fått gode indikasjoner på den sikkerheten som ligger i de langsiktige aksjemarkedene og det å få jevne inntekter inn – med visse svingninger, ja, men jevne inntekter – i løpet av 15-årsperioder, som representanten Gjermund Hagesæter er vel kjent med i forhold til den dokumentasjonen som er framlagt. I tillegg er det slik at en aksjeandel på 60 pst. er noe mange andre aksjefond som man kan sammenligne med vårt fond, har på plass. Så er det én ting til som er veldig viktig, og som Fremskrittspartiet i sin tid bidrog med, men som de i dag går imot, nemlig at vi har fått på plass etiske retningslinjer for forvaltningen av dette fondet.
Vi har ikke med Greenspan på våre møter i stortingsgruppen når vi lager vårt alternative statsbudsjett, så la meg i hvert fall avklare den myten. Fremskrittspartiet legger opp til en økonomisk politikk hvor vi bl.a. tar i bruk noe av den oljerikdommen vi har i dag, til å satse på investeringer som er fornuftige i dag og for framtiden. I forrige stortingsperiode var faktisk Senterpartiet med på den linjen i finanskomiteen, men har valgt å bytte side nå, når man fikk regjeringsmakt og ikke lenger deler sin egen økonomiske politikk, slik man gjorde for bare få år siden. Vi i Fremskrittspartiet er trygge på at vårt økonomiske opplegg vil bidra til å holde arbeidsledigheten lav, å sørge for å få et mer produktivt næringsliv, å få flere til å investere i norsk næringsliv, å sikre norske arbeidsplasser og å sørge for at vi holder skattene og avgiftene lave, slik at folk flest kan beholde mer av egen inntekt og leve av egen inntekt, noe som gir menneskeverd, og som er positivt for økonomien.
Jeg sa hva jeg og SV ikke mener nå – ikke hva Kristin Halvorsen har sagt tidligere. Det er en vesensforskjell på det. Til det andre spørsmålet, som jeg også har svart på: Vi har våre prioriteringer, som vi har i en langsiktig rekke. Det er svaret på det.
La meg først si at jeg sender med største glede en oppfordring til alle som bruker skiløypene på Sjusjøen, om å være med på det spleiselaget som det er å betale for det, enten det er lokale hytteeiere som kan være med og betale, eller – det er det inntrykket jeg har – det er folk som kommer fra idrettslag i andre deler av landet og bruker anleggene. Jeg sender med største glede en oppfordring til dem om å være med og betale. Det er en del av det spleiselaget som det er å bruke fellesgoder i Norge. Problemet oppstår i det øyeblikk man begynner å åpne for å ta betalt for det som er ferdsel i utmark. Det er utrolig vanskelig å se hvordan man skulle klare å avgrense det. Det er ulike grader av opparbeiding av skiløyper over det ganske land. Skiløyper går på vei, de går på asfalt, de går på sand – de er opparbeidet på utrolig mange forskjellige måter. De opparbeides med kunstsnø og med natursnø – og det er opparbeidelse i den naturlige snøen som ligger der. Så jeg tror det vil bli en utrolig vanskelig avgrensningsoppgave.
Dette er en av de sakene der det virkelig har fått konsekvenser for unger at regjeringen sier én ting i Stortinget, men ikke følger opp i praksis nedover i systemet. Kanskje det verste av dette er det som har skjedd med de familiene som er tvangsutsendt, de ungene som er tvangsutsendt, til Afghanistan. FN har sagt i over et år at vi ikke må sende disse barnefamiliene dit. Den rød-grønne regjeringen gjorde det ikke, denne regjeringen har gjort det, og det tok et halvt år før Justisdepartementet svarte på et brev fra sin egen etat som sa at dette var farlig. Og man fortsetter med det, til og med på mandag ble det sendt ut en barnefamilie til Afghanistan. Det forteller meg at regjeringen ikke går inn i disse sakene med det alvoret de fortjener. Vil statsministeren sørge for at disse returene nå faktisk blir stoppet?
Dette er et forslag som alle har vært enige om kan være en viktig forbedring for dem som er innen barne- og ungdomspsykiatrisk behandling. Det er viktig med individuell behandling, det er viktig med brukermedvirkning, og det er viktig med informasjon. Det er jo en fare hvis det blir slik at man skifter behandler når det passer for behandleren, og ikke når det passer for pasienten. Undersøkelser viser at poliklinikker har størst forbedringspotensial innenfor informasjon og medbestemmelse. Kunnskapssenteret har på oppdrag fra Helsedirektoratet nå gjennomført en spørreundersøkelse blant foresatte, barn og unge som får behandling ved barne- og ungdomspsykiatriske poliklinikker. I alt svarte 62 pst. at de kun i noen, liten eller ingen grad ble informert om behandlingsmuligheter. Kun halvparten av de foresatte mente at de hadde innflytelse på valg av behandling, og at de fikk riktig informasjon om barnets tilstand. Så brukermedvirkning og individuell vurdering av behandlingstilbud må alltid prioriteres. Vi blir ofte kontaktet av pasienter og pårørende som føler at de ikke får den hjelpen de mener at de har behov for, og at de får altfor dårlig informasjon. Mange er også frustrert over at de må skifte behandlere ofte, noe som er krevende, og som i mange tilfeller er direkte ødeleggende for behandlingen. Fremskrittspartiet ser at brudd i behandlingen og skifte av behandler i mange tilfeller er uheldig, og vi støtter derfor det forslaget som er lagt fram. Men vi ser at det fortsatt vil kunne være et problem selv om det blir en fleksibel ordning for dem mellom 18 og 23 år. Vi mener derfor at det bør vurderes en ordning hvor aldersgrense for å skifte behandler fjernes, og at behandleren kan følge pasienten fra barne- og ungdomspsykiatrisk behandling og over i voksenpsykiatrien i de tilfellene det er mulig og pasienten selv ønsker det. Det tar lang tid å bygge opp et tillitsforhold, og forutsetningen for at en behandling fungerer, er ikke alltid kun faglig betinget. Det kan være en belastning for en pasient som har et velfungerende behandlingsopplegg å endre dette på grunn av alder, også når de er 23 år. Fremskrittspartiet mener derfor at det må foretas en gjennomgang og vurdering av de positive og negative følgene av en eventuell fjerning av selve aldersgrensen, slik at endringer i behandlingsopplegg og skifte av behandler til enhver tid tilpasses pasientens behov. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken.
Representanten pratet om hvor viktig forebygging i kommunene er, og at det er kommunene som produserer velferdstjenester. Det er jeg helt enig i. Vi har i media den siste tiden sett en del eksempler på at barnevernet har en del utfordringer, og barnevernet er jo som kjent kommunenes ansvar. Noen tar til orde for at det eneste som trengs i barnevernet, er mer penger og høyere kompetanse. Ser representanten det som den eneste måten å løse barnevernets problemer på, eller kan det være mulig at en må til med en større omstrukturering av norsk barnevern?
SV deler fullt ut engasjementet mot voldelig islamistisk ekstremisme, og vi er også svært bekymret for den voksende antisemittismen i Europa. Der er det mye konkret som går an å gjøre, f.eks. burde de jødiske institusjonene i Norge kunne ha en egen kontakt i PST. Det er ikke det jeg har tenkt å spørre om. Jeg har tenkt å spørre om høyreekstremisme og følge litt opp det Trine Skei Grande var inne på, for høyreekstremisme er ikke bare noe som hører fortiden til. Norge har opplevd et av de verste terrorangrepene begått av høyreekstreme i moderne tid i Europa, og vi har lite kunnskap om disse nye miljøene, både i Norge og i andre land. Jan Tore Sanner har sagt til NRK i januar at regjeringen vil opprette et senter for forskning på høyreekstremisme. Det er veldig bra, men det er fortsatt ikke finansiering på plass, og det er ikke klart hva slags form dette prosjektet skal ta. Vil statsministeren ta grep og sørge for at finansiering og lokalisering kommer på plass i løpet av våren, sånn at vi kommer i gang med dette veldig viktige arbeidet?
Eg takkar igjen for svaret. Det som er eit av problema ifølgje politikarane i Sogn og Fjordane, er sjølvsagt det å prioritere midlar til denne typen satsing, men ein får temmeleg mykje ut av veldig små midlar. For nokre dagar sidan fekk vi dette heftet i posten: «Satsing på barn og ungdom – Regjeringens mål og innsatsområder i statsbudsjettet 2003». Dessverre er det her veldig lita satsing spesielt på ungdom knytt til trafikktrygging. Det er ei lita side om Trygg Trafikk og dette med trygg skuleveg, og det er veldig bra. Men eg skulle ønskt at statsråden i neste års tilsvarande melding frå Regjeringa legg dette inn både i budsjettet for neste år og i dei føringane ho no har fortalt om her i stortingssalen, slik at vegkontora følgjer det opp og lokale og regionale politikarar òg får signal frå Regjeringa om at dette er ei satsing som er veldig viktig i forhold til ungdommen vår. Regjeringa skriv at «Sentrale myndigheter har viktige oppgaver som pådrivere» – og det er pådrivarrolla som eg i første omgang var ute etter at samferdsleministeren framstår som veldig tydeleg på i dag, og håpar at ho vil følgje det opp vidare.
Jeg skal ta med meg vestlandsargumentet også. Men hvis vi ser litt stort på det, tror jeg det arbeidet som Raftostiftelsen gjør – ved å sette fokus på menneskerettigheter og kanskje trekke fram verdige prisvinnere som i utgangspunktet ikke har vært like kjente som en del nobelprisvinnere har vært – er litt uavhengig av akkurat hvor man er lokalisert. Det arbeidet som Rafostiftelsen gjør, har nasjonal betydning. Det er jeg sikker på at representanten er enig med meg i. Men jeg skal altså ta med meg vestlandsargumentet.
Jeg synes det er veldig bra det som representanten Ropstad sier, og jeg slutter meg hundre prosent til det. Når det gjelder bistand, bruker Norge 27–28 mrd. kr på det, det er mye penger, og de pengene skal vi sørge for at brukes på en god måte. Men det er bare tre ganger skolebudsjettet i Oslo, og alle skjønner at vi kan ikke klare å redde hele verden med tre ganger skolebudsjettet i Oslo. Vi er avhengig av å bruke bistanden målrettet, sammen med andre, for å bakke opp om en positiv næringsutvikling og en positiv utvikling av styresett, sånn at folk selv kan sørge for å skaffe inntekter. Noe av det som jeg veldig klart merket meg, og som jeg fikk klar tilbakemelding om, da jeg var i Tanzania, var det lederen av en av de største frivillige sivilsamfunnsorganisasjonene sa: Hvis dere kan hjelpe myndighetene våre til å reforhandle avtalene med gruveselskapene, vil det bety mye mer enn den bistanden dere gir til oss. Det mener jeg er gode ord til ettertanke.
I høst la kulturministeren fram et budsjett som på mange måter konsoliderte stillingen i kulturlivet – og så var det et par spreke tiltak ved siden av. Det er sånn at kunstens og kulturens stilling i samfunnet, som både kulturministeren og jeg er opptatt av, blir avgjort i statsbudsjettet – der kunsten og kulturen altså blir tilgodesett med 0,7 pst. – og i kommunebudsjettene, og det er etter min mening i kommunene at den store utfordringa ligger nå. Med elendig kommuneøkonomi, uten rettigheter og vern, står kulturen laglig til for hogg – spesielt kultur for barn og unge, det flerkulturelle møtet og samtidskunsten. Da er mitt spørsmål: Hva vil kulturministeren gjøre? Hva slags initiativ vil hun ta for å sikre mangfoldet i kunsten og kulturen uten det å komme med fromme bønner til kommunene? Kulturministeren sa jo sjøl at uten en lov som sikrer bevilgninger, og med trang økonomi, er det fare for kutt. Videre er det nå kommet en nordisk rapport som viser at orkestrene våre for det meste spiller tradisjonell musikk og veldig lite samtidsmusikk. Da er det om å gjøre å sikre eksistensen til de ensemblene som følger opp behovet for formidling og presentasjon – og nytolking – av den nye musikken. Det er ikke mange av dem, men det er altså om å gjøre å sikre eksistensen til de få blomstene som er der. Oslo Sinfonietta er en av dem. Komiteen skrev et brev og spurte om hva kulturministeren ville gjøre for å sikre Oslo Sinfonietta – og fikk ikke noe svar. Kulturrådet har bedt om at det blir etablert en støtteordning for musikkensembler nettopp for å sikre Oslo Sinfonietta og andre samtidsensembler støtte. Det har jeg foreslått i budsjettinnstillingen. Hvordan ser kulturministeren på et sånt forslag?
La meg først få takke Line Henriette Hjemdal for å ta opp et veldig viktig spørsmål. Klimakur legger et helt nytt grunnlag for fornuftig klimadiskusjon i Norge. Så langt har det vært altfor lite debatt rundt Klimakurs utredning. Det er etter min mening veldig skadelig, for hvis det blir lite debatt nå, betyr det bare at vi skyver debatten foran oss til det øyeblikk vi skal ta de ulike beslutningene. Jeg tror vi allerede nå kan forskuttere at det ikke kommer til å bli en enkel sak å gjennomføre tiltakene i Klimakur, uansett hvilken del av menyen vi velger, for nær sagt alle tiltak som er fornuftige for helheten, som er fornuftige for Norge, og som er fornuftige for verden, vil støte på en eller annen særinteresse som vil være skeptisk til akkurat det tiltaket, men være for mange av de andre. Så det kommer til å bli en tøff runde når vi skal gjennomføre Klimakur. Derfor bør vi starte debatten nå, som det sies her, og ikke vente til 2011, da den fulle debatten i Stortinget vil komme. Jeg er enig i utgangspunktet til spørreren, nemlig at det er fornuftig å ta de billigste og enkleste tiltakene først og de andre etter hvert. Regjeringen vil selvsagt fortløpende komme tilbake til Stortinget med tiltak som vi mener er kommet så langt i utredning at de er mulig å gjennomføre. Jeg har også den innstilling at det vil være en stor styrke for klimapolitikken om vi etter denne runden med Klimakur kan klare å gjøre det samme som vi gjorde forrige gang, nemlig finne fram til et bredt forlik i Stortinget. Men det vil altså være på basis av at Regjeringen fortløpende legger fram tiltak. Vi legger fram en stortingsmelding i 2011. Da får vi den fulle debatten i Stortinget. Forhåpentlig kan denne meldingen legge grunnlaget for et nytt klimaforlik som vil spikre fast hva vi skal gjøre på hjemmebane fram mot 2020. Så skal vi også gjøre masse i utlandet. Det er ingen motsetning mellom hva vi gjør hjemme, og hva vi gjør ute.
Partiet som i sin tid ble stiftet for sterk nedsettelse av skatter og avgifter, demonstrerer i dette budsjettet en nokså begrenset omtanke for næringslivet. Vi får beregnet at Fremskrittspartiets budsjettforslag ville ha utgjort nær 100 mill. kr i økte gebyrer og avgifter for næringslivet gjennom selvfinansieringspolitikken, ulike registre og vesen. Eksempelvis ville Fremskrittspartiets foreslått kutt på 12 mill. kr i Fiskeridirektoratet innebåret økte kontrollavgifter og havbruksgebyrer om innsatsen mot uregulert fiske skulle opprettholdes. Men kanskje Fremskrittspartiets omdelte forslag er å forstå som et forslag om nettopp ytterligere avgiftsskjerpelser for næringen? Det er mitt spørsmål til representanten Korsberg.
For meg er ikke en handlingsplan et mål i seg sjøl. Det er i så fall et virkemiddel, men vi har mange virkemidler og planer på dette området, som gjør at vi vet hvilken retning vi skal gå i. Men vi trenger å hente inn noe mer kunnskap om hvordan ting fungerer. Vi trenger å drive mer utviklingsarbeid – hvilket vi gjør når det gjelder høykonflikt, vold i nære relasjoner, det å få inn barnas stemme og det flerkulturelle familieverntilbudet. Vi vet absolutt hva vi driver på med, men jeg syns det er spennende å høre på ulike meninger på dette feltet, for det er det. Det er brytninger, og det gjør at vi kan få en mer opplyst diskusjon om veien videre. Men det er også et spennende forslag dette med å se på om det mulig f.eks. å flytte noen ressurser fra domstolen til familievernet. Som familievernminister, er jeg selvfølgelig for det. Jeg syns det er viktig at vi unngår at saker tas til domstolene når de ikke bør. Det er også noen saker som først og fremst bør gå direkte til hovedforhandling, og som ikke bør megles. Men det er et mindretall.
Vi har mange seriøse aktører innen restaurantbransjen i Oslo som strever i det daglige, og som får problemer fra den kriminelle delen i denne virksomheten, bl. a. på grunn av konkurransevridning som denne illegale virksomheten medfører. Mye er som kjent styrt av mafia og internasjonale bander som har en helt annen og uakseptabel forretningskultur enn her i landet. Videre taper det offentlige store beløp grunnet et betydelig antall konkurser blant restauranter og andre serveringssteder, noe som interpellanten Husøy var inne på. Ofte er bedriftene kjemisk renset for aktiva slik at det ikke engang er penger igjen til bobehandling. Årsaksforholdet er komplekst. Avgiftsnivået i Norge er meget høyt, med merverdiavgifter og særavgift på alkoholholdige drikker, penger som restauratøren innkasserer på vegner av det offentlige. Til sammen utgjør dette store beløp, med tilsvarende stor fristelse for uærlige sjeler. Eierstrukturen i bransjen er uoversiktlig og bedriftene er hovedsakelig organisert som aksjeselskaper, ofte med et minimum av kapital. Gårdeieren er første ledd, han får ofte betalt en prosentdel av brutto omsetning kontant og fortløpende. Neste ledd er den som sitter på leiekontrakten, som kan være omsettelig. Selve driftsselskapet eier i mange tilfeller ingenting, ikke en gang inventaret, som ofte leies – bryggerier og andre leverandører er gjerne villige til å finansiere både innredning og inventar. Videre preges mange virksomheter av at regnskapsrutinene er mangelfulle, og det finner sted svart omsetning. Konkurskarantene er ofte uten virkning fordi man fortsetter virksomheten ved hjelp av stråmenn, eller den flyttes ut av landet. Fremskrittspartiet mener man kan løse noen problemer ved å sørge for å innføre et krav om en ansvarsforsikring for å kunne utøve denne form for virksomhet. Slik er det i dag for leger, tannleger, eiendomsmeglere, advokater m. fl., selv om dette ikke er direkte sammenliknbart. Dette systemet må innføres for restaurantbransjen og kan knyttes til skjenke- og driftsløyvene. Ansvarsforsikringen må dekke forsikringsselskapenes ansvar for alle skatter og avgifter samt lønninger. Forsikringsselskapene kan utarbeide tilbud, og så må selvfølgelig kostnadene vurderes for å se om dette er realiserbart. Hvis det er gjennomførbart, kan en del useriøse aktører lukes ut, samtidig som samfunnet kan få inn betydelige beløp i skatter og avgifter. Jeg håper at statsråden i sin oppsummering kan kommentere et forslag om å få vurdert en slik ansvarsforsikring, som kanskje kan bidra et stykke på vei til å løse noen av de problemene vi står overfor i restaurantbransjen. Til slutt vil jeg ta opp forslag fra Dag Danielsen og meg selv om å få vurdert en slik ansvarsforsikring. Forslaget er omdelt på representantenes plasser.
Jeg vil takke for debatten og for øvrig takke komiteen for et godt samarbeid i forbindelse med behandlingen av denne saken. Det var Sivilombudsmannens brev og avgjørelse i forbindelse med Turistforeningens klage på forsøket som har bidratt til å løse denne situasjonen, og som har ført til at statsråden og regjeringen har bestemt seg for å legge forsøket dødt. Det er bra. Jeg vil gi ros til Turistforeningen for det arbeidet de har gjort for å ivareta alle oss som er opptatt av friluftslivets interesser. Jeg synes også det da er naturlig at vi som står bak innstillingen, altså det første punktet i innstillingen, som er å be regjeringen vurdere å stoppe forsøket, kanskje skal la være å fremme det forslaget, siden statsråden allerede har sagt at hun skal stoppe forsøket. Det må vi som står bak denne innstillingen, avklare fram mot avstemningen i kveld. Men jeg vil i utgangspunktet anbefale det. Det er likevel behov for å komme med et par anmerkninger til debatten. Det ene er til Tor André Johnsen, som trekker fram Sverige. Man skal ha en ganske spesiell innstilling til distriktspolitikk hvis man mener at det Sverige driver med, er god distriktspolitikk. Men jeg merker meg at han altså mener at de fører en vellykket scooterpolitikk. Det andre er det som ble trukket fram av andre representanter, som mente at det var viktig at ting ikke skulle avgjøres på Stortingets kontorer, det være seg mitt kontor eller andres kontor. Men problemet med denne saken er at det ikke har blitt bestemt i stortingssalen i det hele tatt. Denne saken har ikke vært oppe til behandling i Stortinget før i dag. Den har blitt bestemt på regjeringens kontorer. Og det er ikke noe «all makt i denne sal» hvis saker som er i strid med forsøksloven, bestemmes i regjeringens kontorer istedenfor i denne salen. Men jeg er glad for at vi nå bringer dette tilbake igjen til vanlige prosedyrer, og at vi får den framdriften i lovbehandlingen som statsråden har varslet om, og så skal vi være om oss og bidra så godt vi kan i debatten. Jeg vil bare understreke den ene tingen som jeg tok opp i min replikk til statsråden, og det er spørsmålet om planverktøy for å ha oversikt over friluftsinteresser, og i og for seg andre interesser. Statsråden er vel kjent med at det er et problem at en god del naturmangfold ikke er kartlagt godt nok til at man tar hensyn til det tidlig nok i planprosesser. Det samme gjelder friluftsliv. Jeg mener det er avgjørende viktig hvis vi skal ivareta friluftslivet, sammen med alle de andre interessene som er nødvendige å ivareta, at man har et godt planverktøy når man nå skal lage scooterløyper i mange, mange kommuner.
Jeg takker statsministeren for svaret. Jeg er glad for at han er enig i SVs vurderinger på dette spørsmålet, selv om jeg kanskje ville uttrykt meg enda sterkere enn det statsministeren gjør. Jeg tror at hvis man i det hele tatt kunne se for seg at utgangen av denne krigen skulle være et delt Kosovo hvor Milosevic belønnes ved å kunne beholde de delene av Kosovo som er mest attraktive for ham, vil man ikke bare sende et signal til Balkan, men også et signal til alle andre – og det er hundrevis av etniske konflikter rundt omkring i verden – i forhold til hvordan man da faktisk kan klare å sette i gang en helt ny tegning av verdenskartet ut fra etniske grenser, da aner vi ikke hva slags kriger som faktisk kan settes i gang som et resultat av en sånn type signal.