mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Det er mykje i budsjettet til Framstegspartiet eg kunne spurt om, men i lys av innlegget til representanten Jensen vil eg ta opp noko anna. Forfattaren Jon Risdal har skrive ei bok som heiter Unnskyld!. Der beskriv han ifølgje Ukeavisen Ledelse fem fasar i ei unnskyldning: «Enighet om hendelsesforløpet, den som unnskylder seg aksepterer skyld gjennom å ta ansvar for egne handlinger, anger, den som har gjort noe galt gjør opp for seg på en raus måte og lovnad om at det aldri skal skje igjen.» Eg stiller meg spørsmålet om det vi hørte no, eigentleg var ei unnskyldning. Men eg ønskjer å gi representanten Jensen moglegheita til å bekrefte at ho gjer det på ein raus måte, med ein anger og lovnad om at det ikkje skal skje igjen. Så er det òg representantar i Framstegspartiet som har teke opp spørsmålet om Framstegspartiet andre gonger har gått for langt, f.eks. Kristian Dahlberg Hauge, toppen til Framstegspartiet i Trondheim, som seier: «Men jeg vil ikkje legge skjul på at jeg er kritisk til at noen av våre har spisset budskapet for mye, og vært for ytterliggående.» Han nemner Christian Tybring-Gjedde og Per-Willy Amundsen. Er Siv Jensen einig i det?
Det er mulig at angrep er det beste forsvar. Men det som er bemerkelsesverdig, er jo ikke at SV ønsker å gi støtte til fylkeskommunene for å dekke deres underskudd, slik at man kan gjennomføre andre tiltak som det er behov for. Det er jo det det dreier seg om. Hvordan ivaretar man videregående skoler på en skikkelig måte, der man ikke har en svær gjeld å ta med seg videre? Hvordan ivaretar man kulturtilbudet på en skikkelig måte, der man ikke har en svær gjeld å ta med seg videre? Hvordan ivaretar man veitilbudet i de ulike fylkene, også i representantens hjemfylke, Møre og Romsdal, på en anstendig måte? Det er jo spørsmålene. Det Fremskrittspartiet på en helt utrolig måte klarer, er å melde seg ut av den debatten – kanskje fordi man er imot fylkeskommunen, jeg vet ikke – ved å si at man ikke skal rydde opp i den gjelden som fylkeskommunene nå sliter med, når staten overtar sykehusene. Det Dokument nr. 8-forslaget som er lagt fram, der SV er medforslagsstiller sammen med Arbeiderpartiet og Senterpartiet, tar jo nettopp utgangspunkt i det. Det ville være en helt destruktiv tilnærming hvis man sier at fordi fylkene har opparbeidet seg gjeld som en konsekvens av at de har drevet sykehusene, får de ha det så godt nå som staten overtar. Det er jo ikke den enkelte fylkespolitiker – selv om man skulle ha mye imot dem, det har ikke jeg personlig, men det er det mulig andre har – som rammes av det. Det er befolkningen i disse fylkene som rammes av det. Derfor er det selvfølgelig veldig viktig for SV at vi nå setter fylkeskommunene i stand til å ivareta sine andre oppgaver på en skikkelig måte. Jeg har registrert at Høyre tidligere har vært opptatt av det samme. Jeg håper at Regjeringen på sikt kommer tilbake med en gjeldsletteplan for fylkene, slik at man får vitale fylker også nå som staten skal drive sykehusene videre. Det er den problemstillingen Dokument nr. 8-forslaget dreier seg om.
Denne energimeldinga er jo ikkje noko som Framstegspartiet er åleine om å etterspørje. NHO spør etter ho, LO spør etter ho. Alle miljøvernorganisasjonane spør etter ho. Energi Norge spør etter ho, og alle meiner at dette er eit fundament for å nå dei klima- og miljømåla som vi som nasjon har forplikta oss på. Vi har alle registrert den interne maktkampen i Senterpartiet, der partileiar Navarsete forsøkjer å avsetje delar av statsråd Borten Moe sitt mannskap. Dei fleste kan naturlegvis tenkje seg bakgrunnen for det, for eg registrerer at statsråden har fått statssekretær som tidlegare var i Natur og Ungdom, til å halde seg i øyra. Då er spørsmålet: Er det slik at norsk industri – og nasjonen elles – må akseptere å vere offer for internkamp i Senterpartiet, eller vil no statsråden skjere igjennom og avslutte denne prosessen ein gong for alle og kome til Stortinget med ei etterlengta energimelding?
Senterpartiets leder, Liv Signe Navarsete, og NHOs tidligere direktør, John G. Bernander, dundret mot formuesskatten under et besøk hos Aass Bryggeri i Drammen den 13. desember 2011. I Norges største bryggeri går over to tredjedeler av utbyttet til formuesskatt. Navarsete og Bernander mener at det haster med en utredning om denne særnorske skatten før den gjør mer skade, står det. Eieren, Terje Aass, tok ut 1,2 mill. kr i utbytte i 2011, og han måtte betale 850 000 kr i formuesskatt. Til BedreSkatt sier Navarsete at det er urettferdig å betale formuesskatt når en bedrift går med underskudd. Jeg er så enig, så enig! Så har man hatt angrep på angrep på Fremskrittspartiet og Høyre i dag, og det er blitt sagt at det blir usosialt og mer til de rike. Jeg har to spørsmål: Er Terje Aass blitt en av de rikingene som nå skal tas? Hva mener egentlig Senterpartiet om formuesskatten?
Jeg takker justisministeren for svaret. Det er positivt at Regjeringen nå aktivt går ut og søker informasjon om Echelon. Mistanken mot Echelon dreier seg bl.a. om at amerikansk etterretning kanskje bidrar med informasjon som kan gi amerikansk næringsliv konkurransefortrinn framfor europeisk. Tysk etterretning gikk allerede i 1998 ut og advarte tysk næringsliv mot avlytting, og har gitt råd om beskyttelse i forhold til dette. Justisministeren var inne på hva som gjøres for å redusere sårbarheten på norsk side overfor norsk næringsliv, men jeg vil gjerne høre om det kan være aktuelt – før dette arbeidet er ferdig – å gå ut med advarsler vedrørende den informasjonen som kommer fram under Regjeringens undersøkelser knyttet konkret til Echelon.
Regjeringen har lagt fram en god og grundig stortingsmelding med konkrete forslag til tiltak for å få en skole som bidrar til å utjevne sosiale forskjeller. «…og ingen sto igjen» er en ambisiøs melding – og det skal den være. Vi vet gjennom undersøkelser og forskning at vi har en skole som ikke er med på å utjevne forskjeller, men reproduserer og til en viss grad faktisk forsterker disse. Det er ikke tilfeldig at det er en SV-statsråd som legger fram en slik melding, for SV er opptatt av den enkelte elev og at alle elevene skal lykkes i sitt eget liv og i skolen. I altfor mange år og til altfor mange barns fortvilelse har man levd i den troen at barn modnes med tiden. Klarer ikke lille Espen å lese, skrive eller å skjønne matematikk, vil dette modnes med alderen. Men slik er det ikke. Det som har skjedd, er at altfor mange barn har mistet så mye kunnskap og har ikke sett noen mulighet til å ta dette igjen i etterkant. Det har igjen ført til at altfor mange barn har vendt seg imot kunnskap og imot skolen. Jeg har lest en artikkel fra ADHD-foreningen der det står at det tar om lag fire år for et ADHD-barn å få en diagnose, og først etter diagnosen får barnet som oftest hjelp. Barn skal ha hjelp når de trenger det, ikke når det er for sent. Dette er et nytt forslag som denne regjeringen kommer med. At opposisjonen føyser det vekk og sier at dette ikke er viktig, får være opp til dem, men det denne regjeringen gjør, er å sette hvert enkelt barn i sentrum – og det er viktig for oss. Eksamensdebatten har vært en debatt som høyresiden har likt å kjøre fram, der eksamen er synonymt med kvalitet i skolen. Det vi vet nå, er at det er mye viktigere å fokusere på den læringsoppbyggende tilbakemeldingen som skjer daglig i skolen. Denne regjeringen vil satse på å styrke elevvurderingen i skolen. SV ønsker å stille krav til elevene hver eneste dag og ikke bare til eksamen. Når deg gjelder evalueringen av Reform 97, viser forskning at systematiseringen av kunnskap i klasserommet er for dårlig. Lærere mestrer ikke å gi god nok tilbakemelding til elevene; hva som forventes av dem, hvordan de skal lære og hvordan de skal utvikle seg. Det gjør denne regjeringen noe med. Jeg må si at jeg blir kraftig provosert av opposisjonen, og spesielt Kristelig Folkeparti, når de sier at denne regjeringen ikke er opptatt av skole–hjem-samarbeid. De tar så grundig feil som det er mulig å ta. I alle tiltak vi iverksetter, har vi hjemmet i sentrum. Det er avgjørende viktig at skole og hjem spiller på lag. Det er nødvendig og avgjørende viktig for at barna skal lykkes i skolen. Men forskjellen mellom Kristelig Folkeparti og oss – SV og Regjeringen – er at når vi gjør noe, så satser vi. Vi holder ord, og vi gjør det vi sier vi skal gjøre. I budsjettet i år har vi økt bevilgningen til FUG. Vi har økt ansvarsfordelingen til Foreldreutvalget for grunnskolen. Vi har også mange merknader om dette i budsjettet. Det var SV som sikret at Kristelig Folkepartis forslag om at Foreldreutvalget for grunnskolen skulle legges inn under direktoratet, ikke ble vedtatt, og at det heller ikke ble vedtatt at man skulle fjerne lovfestingen av Foreldreutvalget for grunnskolen.
Jeg vil få lov til å stille et spørsmål til helse- og omsorgsministeren. I disse dager sitter landets kommunepolitikere og skal vedta budsjetter i sine respektive kommuner. Nesten daglig får vi oppslag om at de samme kommunene må kutte i sine pleie- og omsorgstjenester grunnet dårlig økonomi. Det er forslag om redusert bemanning, avhjemling av sykehjemsavdelinger etc. I tillegg til dette advares det nå også mot hvilke konsekvenser finanskrisen vil kunne få for Kommune-Norge og dermed for tilbudet innenfor pleie- og omsorgstjenesten, som sammen med skolen tar den største delen av kommunebudsjettene. Dette får en konsekvens som følge av at vi nå ligger an til å få en betydelig lavere skatteinngang, samtidig som høyere utgifter til sosialhjelp vil slå inn for kommunene. Dette gir grunn til bekymring. Mitt spørsmål til statsråden blir da følgende: Hva vil statsråden foreta seg, gjerne i samarbeid med kommunal- og regionalministeren, for å sikre at pleie- og omsorgssektoren i kommunene får det løftet som både er nødvendig, og er lovet fra Regjeringens side? Eller vil man også på dette området bare følge situasjonen nøye?
Dette har vært en lang debatt, med klare standpunkter med hensyn til hvor de forskjellige partiene står. Jeg synes det er viktig å få oppklart et par åpenbare misforståelser. Jeg reagerer litt når enkeltrepresentanter fra regjeringspartiene kommer opp og er veldig opptatt av at dersom man åpner for fri konkurranse, betyr det at kundene vil få et dårligere tilbud. Det er jo faktisk denne salen og Regjeringen som har ansvaret for å sørge for at man i de konsesjonsvilkårene som alle selskapene skal konkurrere på, får med alle de kriteriene man ønsker å legge til grunn. Fra denne talerstolen har samtlige partier, så vidt jeg har registrert, sagt at man ønsker å opprettholde seks dagers ombringingstjeneste. Man er enig om de store linjene. Det er selvfølgelig noen som ønsker å åpne for fri konkurranse, mens andre ikke gjør det. Men det er også enighet når det gjelder dette med banktjenester, hvor Fremskrittspartiet og Høyre i hvert fall er veldig klare og tydelige på at man ønsker å åpne for at Posten selv kan få lov til å velge om man ønsker å opprettholde dem eller ikke. Representanten Irene Johansen utfordret undertegnede på om vi skulle bruke oljepenger. Da kan jo jeg spørre tilbake: Er de 200 millionene som flertallet nå sier at de ønsker å bruke for å opprettholde banktjenester i Post i Butikk og på postkontorene, oljepenger? Det kan jo være interessant å få vite om det er andre penger enn de pengene Fremskrittspartiet har, for det høres jo nesten sånn ut. Og så er man liksom voldsomt opptatt av at dette er en viktig samfunnsaktør. Ja, Posten er en viktig samfunnsaktør. Det er det ingen som er uenig i. Det er heller ingen som har foreslått at vi skal privatisere Posten 100 pst. Men det er andre viktige, store selskaper som leverer godt, og som gjør det bra, bl.a. Telenor, hvor staten har valgt å selge seg noe ned, nettopp for å få inn andre og for at selskapet fortsatt skal få muligheten til å vokse og videreutvikle seg. Det samme gjelder StatoilHydro, hvor staten har solgt seg ned for å få inn andre aktører, for å bidra til at selskapet skal fortsette å videreutvikle seg. Det er nettopp det Fremskrittspartiet og Høyre ønsker nå. Vi ønsker at Posten skal få lov til å videreutvikle seg. Vi ønsker at Posten skal stå sterkt rustet til å møte de store selskapene som kommer ute fra Europa i 2011 eller 2013, uavhengig av hva vi måtte mene i denne salen, fordi man da må følge opp et EU-direktiv som sier klart at det skal være fri konkurranse når det gjelder posttjenestene. Det er heller ingen her som har sagt at man ikke synes det er kjempebra, jeg har lyst til å understreke både som saksordfører og representant for Fremskrittspartiet at vi er kjempeglad for at de ansatte og ledelsen i selskapet tar den omstillingsprosessen man skal inn i, på alvor, og sørger for å gjøre det på en god, ryddig og ordentlig måte.
Jeg må si jeg synes det er ganske forunderlig at statsråden på et seriøst spørsmål svarte på den korte måten som hun gjorde. Men statsråden skal få en ny sjanse. Jeg vil bare sitere litt fra det som står i innstillingen, og som kommer fra Riksrevisjonen: «Riksrevisjon finner det sterkt kritikkverdig at Kulturdepartementet som eier ikke har gjennomført tilstrekkelige tiltak for å sikre at Norsk Tipping AS fullt ut innretter seg i samsvar med lov og forskrifter om offentlige anskaffelser.» Da ber jeg statsråden svare på hva hun vil gjøre for å sørge for at Norsk Tipping innretter seg etter de lover og forskrifter som gjelder, og at statsråden bruker minimum ett minutt på å svare.
Det er klart at EØS-avtalen er viktig nettopp for å ha en forutsigbarhet og mulighet for å tenke langsiktighet også innenfor den økonomiske politikken. Den utredningen som ble lagt fram i går, går jo nettopp i kapittel 14, økonomi og næringsliv, inn på det som har å gjøre med konsekvensene av hvordan dette har slått ut for norske bedrifter. I den forbindelse viser det seg at EØS-avtalen nettopp har hatt stor positiv betydning for norsk næringsliv. Men det er helt åpenbart at det her også er en del utfordringer knyttet til avtalen. Statsråden har selv nettopp vært i Brussel, så vidt jeg har forstått, og diskutert en av de tingene, bl.a. innskuddsgarantien. Så tidlig som i Nationen 25. november 2008, var det vel, uttalte daværende finansminister Halvorsen at hun ville kjempe imot innskuddsgarantien. Denne kampen har fortsatt siden. Kan statsråden si litt om hvor denne saken nå står, for dette er svært viktig for innskytere i norske banker?
For to dager sida kunne vi lese at Gjermund Hagesæter feiret det nye taxfree-kvoten, og sa at det var et uttrykk for en ny politisk kurs. Før han begynner på den historien om Kristin Halvorsen, vil jeg bare opplyse om at hvis man bytter fra sprit til vin, blir det mindre alkohol, men hvis man bytter fra tobakk til vin, blir det mer alkohol. I SV er vi mer opptatt av full barnehagedekning enn av full kvote. Vi er ganske opprørt over en situasjon der det er behov, der regjeringen har regnet feil når det gjelder barnehager, der de har regnet feil når det gjelder lærlingplasser, der det er stort behov i kommunesektoren, som nå har stor skattesvikt. Når en av Fremskrittspartiets hjertesaker er – om det ikke er barnehager, så burde det være eldreomsorg – kan representanten Hagesæter gi ett godt argument for hvorfor billigere sprit er viktigere enn valgfrihet for barnefamilier som trenger barnehageplass?
Dette er jo et interessant spørsmål, særlig fra et parti som nå har finansministeren, og som faktisk fører en skattepolitikk som gir størst skattelette til dem som har mest fra før, og dem med de høyeste inntektene. Jeg tror at representanten Inga Marte Thorkildsen kan gå litt i seg selv og tilbake til den debatten som tidligere har vært knyttet til skatteletteproblematikken. Når det gjelder det med å utjevne forskjeller: Ja! Vi har nemlig en politikk der vi har nullet ut momsøkningen, som denne regjeringen står for, fra 11 til 13 pst. Vi har sørget for å nulle ut egenandelene i helsevesenet, som denne regjeringen nå ikke bare øker, men de innfører til og med nye egenandeler. Hvis det er noen som ønsker å gjøre noe på denne sektoren, er det faktisk Fremskrittspartiet. Regjeringen har vist at den gjør akkurat det motsatte: De gir de høyeste skattelettelsene til dem med de høyeste inntektene, og i tillegg øker man avgiftene, noe som rammer folk flest.
Det som er interessant, er at ledighetsprognosen er oppjustert av Regjeringen i dette budsjettet sammenliknet med det som lå i det ordinære budsjettet. Det betyr at framtidsutsiktene er mer negative enn Per-Kristian Foss mente et halvt år tilbake. I revidert nasjonalbudsjett står det også at på tross av at man har gode tider, har sysselsettingen bare økt med 5 000 personer – og det altså i en tid da norsk økonomi kanskje går bedre enn på mange år. Og man skriver videre: «Sysselsettingsoppgangen har ikke vært sterk nok til å redusere arbeidsledigheten vesentlig.» Det registrerer vi jo. Arbeidsledigheten er rekordhøy på tross av at norsk industri og norsk økonomi går bedre enn noensinne. Og da kan vi jo tenke oss det scenarioet at norsk økonomi gikk på normalmodus og ikke på høygir. Hvor stor hadde arbeidsledigheten da vært? For det finnes altså ingen stimuli i dette budsjettet til at folk skal komme i arbeid – de som ikke naturlig kommer i arbeid. Og det er jo det som er den store utfordringen, at det er mange grupper i det norske samfunnet som ikke naturlig finner en plass i arbeidsmarkedet av ulike grunner. Spørsmålet er da: Er Regjeringen tilfreds med dette? For det virker nesten som om Regjeringen synes at dette er godt nok. 5 000 nye i høykonjunktur er ikke godt nok, finansminister.
Jeg er iallfall glad for at statsråden ikke har konkludert, verken i den ene eller andre retning. Ordføreren i Froland, Sigmund Pedersen, som statsråden kjenner fra eget parti, Senterpartiet, har hatt en god kommunikasjon med statsråden. Statsråden vet hva dette dreier seg om. Da kan man jo spørre: Hvorfor har det tatt så lang tid? Det er klart at alle momenter i denne saken burde vært kjent for statsråden gjennom de kanaler hun har til kommunen som dette angår. Løftene statsråden gav da hun besøkte brannområdet i sommer, var den gangen veldig positive. Nå er de, slik jeg oppfatter det, ikke lenger så positive. Man kan jo spørre: Hva har skjedd siden i sommer? Innser ikke statsråden at hun setter ordfører Sigmund Pedersen fra eget parti, i en svært så vanskelig situasjon i denne saken, etter de løftene statsråden egentlig så tydelig gav i sommer om å gi Froland kommune bistand i denne vanskelige saken?
Dette er en stor sak, og det er stor enighet. Jeg vil starte med å takke saksordføreren for et godt utført arbeid og for en god redegjørelse fra talerstolen. Med ett unntak slutter Fremskrittspartiet seg til regjeringens forslag til endringer i forsikringsvirksomhetsloven. Det gjelder ordninger hvor kunden betaler for å få dekket sine eventuelle gebyrer, bøter eller annet som er pålagt i forbindelse med lovovertredelser – ordninger som i stor utstrekning gjelder for skipsfarten i flere land. Regjeringen fremmer altså forslag om et generelt forbud mot slik virksomhet, jf. lovforslagets § 12-1 annet ledd. Fremskrittspartiet støtter ikke et slikt generelt forbud, da dagens ordninger etter disse medlemmers oppfatning fungerer, og det fortsatt bør være en mulighet for kunden å tegne denne type forsikringer. Jeg vil be om at avstemningen legges opp slik at vi får anledning til å stemme imot dette forslaget.
Det har vore ein kreativ debatt, vil eg seie. Eg innleia med å snakke om kreativitet, og det har vore mange teikn til kreativitet også i denne debatten. For det første har det vore ein kreativ omgang med forsking, f.eks. presterer Asheim å bruke den store kunnskapsforskaren Hattie til det som talar for saka hans, men tar ikkje med seg dei tinga som talar veldig sterkt imot Høgre sin måte å tenkje på. På spørsmål til Hattie om kva som kan betre kvalitet i skulen, svarar han, på engelsk, at betre kvalitet i skulen «is not going to happen with short-term interventions, by naming and shaping, by more testing, by more accountability». Vidare er det andre forskarar som går i same retning i spørsmålet som gjeld det såkalla PISA-hysteriet, som kunnskapsministeren og Asheim bidrog til. I NIFU-rapporten 23/2013, Jakten på kvalitetsindikatorene, blir det åtvara frå forskarhald mot å overdrive betydinga av enkeltresultat og å styre etter enkeltresultat: «Når man ser på summen av slike prestasjonsmål, som blant annet inkluderer TIMSS, PISA, de nasjonale prøvene, lokale prøver ( f.eks. Osloprøven), prøver for fastsetting av standpunktkarakter og eksamener, bør man diskutere hvorvidt dette krever for mye av skolens og elevenes tid, ressurser og fokus.» På same måte er det andre skoleforskarar som trekker opp det same temaet. Shirley og Hargreaves er i boka «Den fjerde vei», som nå har kome ut på norsk, veldig tydelege på at trua på at testar og karakterar bidreg til betre læring, er eit teknokratisk blindspor. Det same er erfaringa frå Finland. Dette er omtalt i førre utgåve av «Utdanning», der Sahlberg, som har vore leiar av senteret for mobilitet i det finske utdanningssystemet, svarar at «Finnish Lessons documents how Finland achieved success without going through the arduous and controversial process of implementing competition, school choice, and test-based accountability». Vi står her i ein situasjon der vi har ei regjering som står på trappene til å innføre det som ein ganske kraftig vegg av forskarar og skolefolk åtvarar mot. Eg synest denne debatten har vist at uansett kor kreative ein er i omgangen med forskinga ein står overfor, er svaret frå marka i skolen og frå forskarverda at den løysinga og dei visjonane som høgresida har for norsk skole, er feil.
Jeg har lagt merke til forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Jeg ser positivt på det og vil ta det opp med fiskeriministeren.