Nok er nok, nå vil bonden legge ned gårdsdriften. Dette kunne vi lese i NRK Sogn og Fjordane for noen dager siden. Der kan vi lese om et ungt par som har drevet gård i 13 år. De har begge landbruksutdanning og var begge svært innstilt på å drive gård. Men nok er nok nå. Det er dessverre mange som har valgt det samme som disse to unge bøndene, og mange gjør og vil gjøre det i framtiden, hvis ikke dagens landbrukspolitikk forandres – og den må forandres raskt. Tre gårdsbruk legges ned hver dag. Det er en kjensgjerning at aldri før har det vært så mange tomme gårdsbygninger. Aldri før har det vært så få aktive bønder, og aldri før har det vært så liten del av disse igjen som har næringen som eneyrke, nemlig ca. 14,7 pst. Det har heller aldri vært så få gårdsbruk i drift, og det har heller aldri vært så få antall dekar som det dyrkes mat på. Det eneste som har økt, er, som tidligere nevnt, antall tomme gårdsbruk. Også dette må anses som svært negativt, både for landbruket og distriktene. At så få ønsker å fortsette innenfor næringen, og at det som før var gildt, nemlig å være odelsjente eller odelsgutt, ikke er så gildt lenger, er synd. Den som tidligere var født som første barn på en gård, og dermed fikk odel, hadde sikret framtiden sin med alt det positive som fulgte med. I dag er næringen gjennomregulert av lover, regler, konsesjoner, kvoter, makstak, makspriser, skatter, avgifter, reguleringer m.m. Utgiftene har økt mer enn inntektene, og friheten som Fremskrittspartiet bl.a. ønsker å gi bøndene, ønsker ikke Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet å gi dem. Dermed får vi et landbruk som mange ikke ser noen framtid i, og som dermed også er med på å avfolke bygdene. Jentene flytter, og det gjør også de fleste guttene. Fasit: Odelsretten er ikke så populær og interessant lenger, dessverre. Tilfeldigvis så jeg litt på programmet Bonderomantikk for noen dager siden. Det er et forholdsvis bra underholdningsprogram, men det ga meg også en liten aha-opplevelse, selv om jeg egentlig var klar over den. Jeg mener det var seks personer som søkte etter en ledsager å leve sammen med på gården. Av disse seks var det kun én jente. Det er selvfølgelig ikke riktig å trekke den konklusjonen at det kun er gutter igjen på gårdene, men slik kan nok situasjonen fortone seg i enkelte distrikter. Dette er også en svært negativ utvikling, som igjen gjør det enda vanskeligere for norsk landbruk å overleve. Optimisme er viktig for å lykkes. Jeg har full forståelse for den frustrasjonen som preger norsk landbruk. Med en rød-grønn regjering nå gjennom syv år og med en landbruksminister fra Senterpartiet var det nok en del personer som trodde på en framtid innenfor norsk landbruk. Når vi nå også fikk en landbruksmelding som nærmest lovet gull og grønne enger, og når statens tilbud til bøndene blir på 900 mill. kr, henger ikke dette sammen. Den som da ikke forstår frustrasjonen til bøndene, forstår da heller ikke den negative retningen norsk landbruk er på vei mot. Jeg hadde den glede å være gjest på Norges Bondelags årsmøte på Lillehammer i går. Der overvar jeg bl.a. lederens hovedinnlegg. Jeg må si jeg blir betenkt over Bondelagets leders skepsis til Høyres og Fremskrittspartiets landbrukspolitikk, når man ser hvordan dagens politikk fungerer. Fremskrittspartiet mener at alt ikke dreier seg bare om hvor store overføringer man får fra staten, men om en hel rekke andre momenter – og man må se helheten i dette. Bare det å ha råderett over egen produksjon og eiendom må etter Fremskrittspartiet syn være svært viktig. Det at man kan leie eller leie ut, selge eller kjøpe til en pris som to parter er enige om, uten at myndighetene skal godkjenne den, må også være viktig. Lavere skatter og avgifter og færre reguleringer er et annet viktig punkt. At kvoter og konsesjoner, bo- og driveplikt blir fjernet, er ytterligere gode ting for norsk landbruk. Ja, det er mye å ta fatt i i dagens landbrukspolitikk. Fremskrittspartiet har løsningen på disse utfordringene, og mange av disse koster ingen ting for samfunnet. De vil heller gi samfunnet penger tilbake. De vil dessuten skape distrikter hvor optimismen kommer tilbake, og programmer som Bonderomantikk blir unødvendig.