Det er brei semje om at vi skal leggje til rette for landbruk over heile landet. Dette er ein del av norsk distriktspolitikk, men det er også viktig for å halde oppe norsk landbruksproduksjon. Dersom små, marginale bruk går ut av produksjon, blir produktiv jord lagt brakk og produksjonskapasiteten går ned. Skal vi klare å halde oppe landbruk over heile landet, er det viktig å ta vare på ein variert bruksstruktur. Vi treng både små og store bruk, og vi treng samdrifter der det er hensiktsmessig. Derfor er det viktig å føre ein politikk som legg til rette for ulik bruksstorleik og ulike driftsformer. For å oppnå det er det viktig å føre ein politikk som balanserer ulike omsyn. Tilskotsordningane i jordbruket er differensierte for å jamne ut forskjellar på grunn av bruksstorleik og distrikt. Dei har bl.a. som formål å kompensere små bruk for skalaulemper. I samdrifter fell grunnlaget for slik skalakompensasjon bort. Fjerning av kvotetak og avstandsavgrensingar for samdrifter vil favorisere samdrifter framfor enkeltbruk av same storleik. Det vil vere i strid med målsetjinga om å leggje til rette for variert driftsstruktur og bruksstorleik. Norsk topografi legg ikkje til rette for stordrift overalt i landet. I nokre av områda der eg kjem frå, Vest-Agder, og også i nokre område på Vestlandet, vil det å leggje til rette for samdrifter veldig ofte kome i konflikt med store avstandar. Dermed blir det mykje energibruk og ikkje alltid hensiktsmessig drift, og derfor er det ikkje nødvendigvis optimalt å leggje til rette for og prioritere samdrifter på ein måte som gjer at dei får fordelar framfor andre former for gardsdrift. Elles kan det vere grunn til å merke seg nokre av merknadene frå Framstegspartiet. Framstegspartiet legg i sine merknader vekt på at vi skal sleppe bonden fri, men eg trur at viss vi skulle gjere dei kutta i tilskotsordningane som Framstegspartiet har lagt opp til i sine budsjettframlegg opp gjennom tidene, ville det vere meir snakk om å sleppe bonden fri frå næringa. I store delar av landet – bl.a. der eg kjem frå: Sørlandet, og også på Vestlandet og i Nord-Noreg – vil det vere heilt umogleg å drive landbruk med dei føringane som Framstegspartiet legg opp til. Når Framstegspartiet snakkar om å sleppe bonden fri, er det ein retorikk som dei fleste bønder har avslørt for lenge sidan. Dei ser heilt klart at å sleppe bonden fri i Framstegspartiets definisjon, er ein måte å avvikle store delar av norsk landbruk på. Det er ikkje berre spørsmål om å avvikle landbruk i distrikta og dermed få til ei sentralisering av landbruket, det vil også føre til ei generell sentralisering utover sentraliseringa av landbruket, for i den augneblinken bygda mister dei siste gardane sine, vil også moglegheitene for å drive anna næringsverksemd bli reduserte. Kjem ei bygd under eit kritisk minimum i sin aktivitet, uansett kva for næring det er snakk om, vil det bli vanskelegare å drive næring i det heile tatt. Når det er lite folk igjen i bygda, er det heller ikkje lett å få i gang annan aktivitet innanfor andre næringar, f.eks. turisme. Den retorikken Framstegspartiet stadig brukar, om å sleppe bonden fri, har lite substans i den breie forståinga av kva landbruk i Noreg skal vere for noko. Vi er glade for at det berre er Framstegspartiet som står for den politikken i denne samanhengen – sjølv om det også er uklart kva Høgre står for.