I de 17 årene jeg har representert Fremskrittspartiet i kommune, i fylkesting og i storting, har jeg fått mye kjeft for Fremskrittspartiets kulturpolitikk. Synspunktene og kritikken som ofte kommer, er at når Fremskrittspartiet ikke er tilhenger av store offentlige bevilgninger på kulturbudsjettet, er partiet kulturfiender. Dette er i og for seg noe jeg har klødd meg i hodet over, fordi jeg har tenkt på kultur som noe som ikke er avhengig av offentlige bevilgninger. Om man ser på leksikondefinisjonen av kultur, føler jeg at den støtter mitt syn. Ser man etter kultur i f.eks. Caplex, står det der at kultur er foredling, utvikling, især i forbindelse med den enkeltes og med samfunnets materielle og åndelige utviklingstrinn – ikke et ord om at det må gjøres over store offentlige budsjetter. Konklusjonen må være klar: Det at man ikke er tilhenger av enorme offentlige bevilgninger til kultur, er ikke det samme som å være en kulturfiende. Jeg er faktisk veldig glad i kultur. Jeg går med stor glede på konserter, ser masse film, har vært aktiv i idrett i mange år, som både spiller og trener, går på museer, osv. osv. Vi i Fremskrittspartiet tror at som hovedregel bør en stor andel av det som pr. i dag er av kulturbevilgninger over offentlige budsjetter, tilbakeføres til den enkelte, slik at man selv kan bestemme hvilke kulturtiltak man ønsker å bruke. Vi er for selvbestemt kultur. Selvfølgelig må vi beholde noen store, viktige nasjonale institusjoner for ta vare på vår felles arv som nasjon. Men så omfattende bevilgninger og kulturbyråkrati som det er blitt, er unødvendig. Vi bruker enormt store ressurser på å fordele de midler som bevilges over offentlige kulturbudsjetter – penger som dersom folk hadde kunnet beholde dem selv, kunne ha gått til praktiske kulturtiltak og opplevelser for den enkelte. Dette er altså det grunnleggende synet til Fremskrittspartiet i kulturpolitikken. Som man forstår, er det svært langt mellom Fremskrittspartiets prinsipielle syn i kulturpolitikken og de andre partienes i denne sal. Men Fremskrittspartiet er et parti som har evne og vilje til å ta ansvar, og til å kompromisse. Dette har vi vist både i forkant av finansdebatten og i forkant av denne budsjettdebatten. Vi har fått til budsjettavtaler med Regjeringen som er til å leve med, og har derfor bestemt oss for at vi kan stemme sammen med Regjeringen innen de tre rammer vi skal behandle i dag. Dette er en form for subsidiær støtte, på noen felt med lite glede, på andre felt med større glede. Det har vært sentralt for Fremskrittspartiet å få gjennomslag for noen klare og markerte saker. Det har vi også klart. Som jeg sa, prioriterer vi noen store og viktige nasjonale institusjoner for å ta vare på vår felles arv som nasjon. Seilskipene «Sørlandet», «Christian Radich» og «Statsraad Lehmkuhl» er noen av disse. En annen del av vår felles arv er arkitekturen. Vi har prioritert Jugendstilsenteret i Ålesund, som skal ivareta denne delen av vår nasjonalarv. Fremskrittspartiet er pragmatisk innenfor kulturpolitikken. Hvis det skal brukes penger på kultur, mener vi at det må brukes der det kommer flest mulig til gode. For Fremskrittspartiet er det viktig med folkekultur. Derfor er det viktig for oss å styrke de frivillige organisasjonene. Dette har vi bl.a. gjort i forbindelse med endret tippenøkkel og i vårt primære budsjettforslag, som står referert i innstillingen vi nå behandler. Idrett er også viktig for Fremskrittspartiet. Det er med stor glede at vi ser at man nå har kommet i gang med bevilgninger til Bislett stadion. Representanten Jan Koløy vil utdype en del av Fremskrittspartiets standpunkter innenfor Kulturdepartementets område. Jeg vil avslutte mitt innlegg med å ta opp de forslag som Fremskrittspartiet fremmer i innstillingen under rammeområdene 1, 2 og 3, og samtidig signalisere at Fremskrittspartiet vil gi sin støtte til forslagene nr. 29 og 30, fra SV, men ikke til forslagene nr. 31–33.