mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Forsvarsministeren gjorde også på mange måter sitt til å redusere de eventuelle motsetninger som måtte ligge der, men de synliggjorte som ligger i komiteens innstilling, står nå der. Jeg forstod at man – på vanlig måte – pekte på det enkle og lett forståelige faktum at Høyre og Fremskrittspartiet har ønsket å bruke noe mer penger på Forsvaret enn det den sittende regjering og den avgåtte regjering har lystet å gjøre, det ligger nå der. Men da blir det litt underlig at det nettopp er disse to partiene som sier: Vær nå forsiktig med økonomien i dette! Det er jo slik at da komiteen fikk meldingen til behandling, lå det en prislapp med den. Da komiteen var ferdig med sitt arbeid, hadde bedt om svar på sine spørsmål, og innstillingen skulle avgis, var altså prisen nærmest tredoblet i løpet av den tiden. Det forteller at det kan være fornuftig å være forsiktig og ikke innfase dette i full bredde og full tyngde, for det kan få uanede konsekvenser. Jeg har lyst til å spørre ministeren om han mener at man nå har kontroll over alle basisinvesteringer og driftskostnader, at det nå er vel avklart, og at det er det beløpet som man nå har identifisert, som er rammen for dette. Skulle svaret være ja på det, er det greit. Skulle svaret være noe annet, styrker det Høyres og Fremskrittspartiets argumentasjon. Komiteen har i innstillingen understreket at «tjenestemønstret og kontraktsforholdene må etableres i tide og vurderes og justeres løpende utifra behov og erfaring». Det åpner etter min vurdering for at man skal ha en fleksibel holdning til kontraktsregimet, basert ikke minst på at man er nødt til å satse på soldater med 12 måneders utdanning. Er ministeren enig i komiteens vurdering av dette? Og er ministeren enig i at finansieringen skal skje utenfor rammen når det gjelder deployering og deployeringskostnader?
Det er første gang i mitt liv at jeg har vært med og laget en avtale med regjeringspartiene, og det var en fornøyelse. Det var en fornøyelse fordi det var forhandlinger hvor man opplevde at det gikk an å føre en dialog og komme fram til et godt resultat. Jeg har full tillit til at den milliarden er på plass innen den fristen som ble satt, 1. februar 2003. Jeg har full tillit til at innretningen på de pengene, hvordan de skal brukes, på hvilke områder og hvilken type virkemidler man bruker, altså egenkapital, lån, tilskudd, også vil bli bra, slik at det tjener de områdene som det her er snakk om. Så svaret til representanten Fossli er følgende: Ja, jeg tror at denne milliarden kommer på plass. Jeg tror også at denne milliarden vil bli til gagn for næringssvake områder som faktisk trenger disse pengene. Jeg har full tillit både til statsråd Gabrielsen og Regjeringa for øvrig til at dette blir fulgt opp.
Det har vært en interessant debatt. Det har vært mange gode innlegg, og det kommer også sikkert gode innlegg etter mitt innlegg nå. Jeg synes representanten Johnny Ingebrigtsen egentlig sa det veldig godt: Vi vil alle det samme. Det vi vil, er å øke sikkerheten og respekten for sjøen – øke sikkerheten for dem som er til sjøs. Sånn som situasjonen er akkurat nå, er det vel ikke så veldig mye det er flertall for, men det er et forslag som det virkelig kan blir flertall for, og det er forslag nr. 4, dersom man gjør en endring i forslaget, som representanten Gundersen var inne på – rett og slett at man setter punktum etter «sjøen» og stryker «herunder påbud om bruk av flyteutstyr». Da får regjeringen muligheten til å komme tilbake til Stortinget med en helhetlig strategi og en helhetlig plan for å øke sikkerheten til sjøs. Da vil samtlige partier også ha muligheten til eventuelt å fremme forslag i så måte – man får en bred og helhetlig debatt. Det tror jeg vil gagne saken, og da vil også Stortinget i denne saken gjøre en spesielt klok og fornuftig beslutning. Min oppfordring til representanten Pollestad, som kommer etter meg på talerlisten, er å avklare om man kan gå inn for en sånn endring. Så er det vist til Arbeiderpartiets forslag og en del eksempler på hvor uklart det er. Her er et eksempel: Ligger man ute i en småbåt i Saltstraumen og driver gjennom Saltstraumen uten å ha verken motor på eller årene ute, kan man oppnå en hastighet på 20 knop. Da vil jeg anbefale å bruke redningsvest, selv om det ikke står i loven. Dette er et uklart forslag. Har man en båt på 7,99 meter, skal man bruke redningsvest. Har man en båt på 8,01 meter, trenger man ikke å bruke redningsvest. Det blir for meg litt underlig, og man mister det som forhåpentligvis egentlig er intensjonen i Arbeiderpartiets forslag, at man oppfordrer folk til å bruke redningsvest. Det er det vi alle er enige om. Ser man på statistikken, bør man vel egentlig bare innføre en lov om at menn i sin beste alder, dvs. over 40 år, bruker redningsvest, og alle andre trenger ikke å gjøre det – ut fra statistikken. Men det er statistikken.
Vekst og verdiskaping er viktig for å sikre velstanden i samfunnet vårt – og i tillegg for statens inntekter. En har fra Fremskrittspartiets side lenge påpekt at en må ha gode rammevilkår for norsk næringsliv og norsk industri for å skape verdier i Norge – spesielt i konkurranse med utlandet, der skattenivået og lønningene ofte ligger litt lavere. Da må en sikre at norsk næringsliv er konkurransedyktig. Vi ble derfor veldig glade da regjeringen under et annet partis landsmøte fant det viktig å si at de ville komme med en pakke for å stimulere næringslivet til å investere mer, til å drive mer forskning og til å sikre overskuddene gjennom lavere beskatning. Dessverre viste det seg at dette ikke var noe som kom til å bli fulgt opp i revidert budsjett, som Stortinget nå skal behandle. Det er noe som først skal gjennomføres under en ny regjering for 2014-budsjettet. Da blir jeg litt betenkt, for hvis en allerede nå ser at situasjonen i norsk næringsliv er urimelig eller uheldig på grunn av at næringslivet taper konkurransekraft, ville jeg tro det fornuftige var å gjennomføre tiltak nå når man har anledning, og ikke skyve løsningene et halvt til ett år fram i tid – sånn som regjeringen dessverre gjør. Det er ofte sånn at når politikere klarer å definere et problem, kommer virkemidlene for å løse problemet litt for sent inn. Her kunne Stortinget faktisk gjort vedtak som førte til at en løste problemene raskere enn det regjeringen legger opp til. Nå har vi revidert budsjett til behandling. Da kan vi endre på rammebetingelsene, vi kan gjøre endringer i skattesystem, vi kan gjøre endringer i forskningssatsingen, og vi kan gjøre endringer som stimulerer til mer investering – i tråd med det som regjeringen selv har hevdet trengs i dette landet. Da er mitt spørsmål: Ville finansministeren vært fornøyd, og ville han oppfordret stortingsflertallet til å gjøre endringer allerede i revidert budsjett – i tråd med det han sier norsk økonomi trenger?
Jeg har bare kort lyst til å si – som jeg også nevnte i innlegget tidligere i dag – at når det gjelder det å få ned antall dødsulykker på veiene, nevnte jeg bl.a. utbedring av sideterreng, fokus på kjøreatferd, midtrekkverk, breddeutvidelse, dobbel, gul sperrelinje og rumlefelt. Dette er gode tiltak, som også har ført til at det – uten bruk av ATK – har blitt slik at vi allerede har fått nullvisjonen innfridd på rv. 2 mellom Kongsvinger og Sverige. Dette er vel det svaret jeg kan gi representanten Eidsvoll Holmås på det spørsmålet han stilte.
Jeg takker statsråden for svaret. Det sies at det er ingen røyk uten ild, og selv om det i denne saken ikke er blitt full varme, ulmer det kraftig. Sykemeldinger og varslede rettssaker tyder på at arbeidsmiljøet ikke er som det burde være. Det er bekymringsfullt i et så viktig, nøytralt og objektivt forvaltningsorgan som Luftfartstilsynet skal være, og dette kan gå ut over sikkerheten innenfor norsk luftfart. Vil statsråden treffe tiltak for å rydde opp i forholdene?
Vi har de siste ukene sett oppslag i noen av landets aviser om at de aller rikeste i Norge blar opp relativt store pengebeløp til Fremskrittspartiet. Det er fullt forståelig, for med Fremskrittspartiets skattepolitikk ville f.eks. Stein Erik Hagen tjent 13 mill. kr. På bakgrunn av det er det kanskje ikke så rart at både han og hans venner punger ut. For disse er det nærmest en utgift til inntekts ervervelse. Noen av oss mener at i det norske samfunnet er det relativt små forskjeller. Vi ser at alle Fremskrittspartiets forslag, både i revidert budsjett, statsbudsjettet og også i Fremskrittpartiets program, vil føre til større forskjeller i det norske samfunnet. Mener representanten Leirstein at store forskjeller mellom folk er bra, eller er det ikke bra?
Først: Jeg tror representanten Lysbakken bør slappe litt av når han er redd for bemanningsnorm innenfor eldreomsorgen. Det er noe som det nå jobbes med, som statsråden også ga klart uttrykk for. Men det er veldig hyggelig at Lysbakken, som var imot dette i åtte år, plutselig har blitt for det etter at han havnet utenfor regjeringskontorene. Det er godt at det går opp noen lysglimt for en når en kommer på utsiden av regjeringskontorene og ut i den virkelige verdenen og ser seg om, for jeg er helt enig i at det er store utfordringer med bemanningen i eldreomsorgen. Det har jeg sett på alle de reisene jeg har vært på, og derfor jobber regjeringen med det, og det er en del av regjeringsplattformen. Det er litt lystig å høre på representanten Lysbakken, for i de fleste saker prøver Lysbakken å stille seg på kommunenes og lokalpolitikernes side og er opptatt av at lokaldemokratiet må få lov til å styre og bestemme, men i det øyeblikket lokalpolitikerne og lokaldemokratiet ikke gjør det Lysbakken vil at de skal gjøre, som f.eks. med skolehelsetjenesten, skal den samme Lysbakken komme hit og overstyre disse lokalpolitikerne som ikke gjør det Lysbakken mener at de skulle gjort. Da er det vel bedre heller å gjøre som vi sier, f.eks. med eldreomsorgen, hvor man ser det som representanten Tove Karoline Knutsen og andre sier, at det er store forskjeller der ute. Det har det vært i de åtte årene som den forrige regjeringen satt og styrte. Det er noe av det vi faktisk ønsker å gjøre noe med nå, og derfor kommer vi med friske midler til en ny forsøksordning. Jeg sitter tilfeldigvis også i kommunestyret, og da saken ble tatt opp i kommunestyret mitt, stemte selvfølgelig kommunestyret forslaget ned, med 17 mot 16 stemmer, med Arbeiderpartiet og de rød-grønne partiene i flertall. Men etter voteringen kom flere arbeiderpartirepresentanter bort og sa at de var lei seg, fordi de egentlig ville støtte forslaget. Det er tydeligvis blitt sånn i Arbeiderpartiet at man ikke kan stemme for gode forslag i en del kommuner, man skal stemme imot, fordi man ikke liker det som kommer fra et annet politisk ståsted enn det man selv representerer. Det er jo trist, for det betyr at innbyggerne i min hjemkommune, Bamble, får 9,9 mill. kr mindre til eldreomsorg enn de kunne fått hvis de hadde fått mulighet til å bli med i denne regjeringens forsøksordning. Det er noe Fremskrittspartiet har vært opptatt av å få på plass. Jeg synes det er litt trist å høre på at man er veldig opptatt av forskjellene, at man ønsker å gjøre noe med forskjellene, men at man ikke har noen løsning på hvordan man skal gjøre noe med forskjellene. Vi mener i hvert fall at vi har en løsning og foreslår en løsning, men den vil noen for enhver pris stemme imot. Det er synd, for denne løsningen ville gitt mer penger til eldreomsorgen rundt omkring i kommunene, som sliter, og derigjennom også bedre bemanning.
Slik jeg hører det nå, ønsker representanten å forskuttere de forslagene som de fire partiene vil legge fram. Det synes jeg er litt for tidlig. Jeg mener det ryddigste nå er at man først får presentere forslagene, og så skal man diskutere dem i etterkant av det. Jeg mener det er flere veier til målet, og det som er målet, er å få til en bedre konkurranse på dagligvaremarkedet. Jeg synes det var positivt å høre på nyhetene i dag at f.eks. netthandelen øker, og at flere aktører vokser innenfor det segmentet. Det betyr at det da blir noe mer konkurranse i sektoren, og det ser ut til å være et segment som også kan vokse i årene som kommer. Vi skal ta mange diskusjoner om dette når den tid kommer, men jeg synes det er rett at de fire partiene får legge det fram først.
Jeg vil gjerne følge opp dette med skatter og avgifter. Er statsministeren enig i at når det gjelder sammenlikningen med Danmark, Finland og Sverige, er det en vesensforskjell fra Norge, idet våre naboland ikke har overskudd i sine statsbudsjetter, mens Norge nå har over 200 milliarder kr i overskudd? Og – som statsministeren selv sa – det er ikke mangel på penger som er hindringen for en del, det er mangel på arbeidskraft. Hvorfor i all verden er det da galt å gjennomføre en del betydelige avgiftslettelser og skattelettelser for folk flest? Samtidig som man i revidert nasjonalbudsjett gjør det klart at overskuddet går opp med titalls milliarder kroner, får det norske folk nå beskjed om at bensinprisen har gått opp. Hvorfor i all verden kan ikke Regjeringen være med på å benytte en del av overskuddet til å sette ned skatter og avgifter? Det behøver ikke å gå ut over noen andre utgiftsområder om man gjør det. Vi har en mulighet som ingen av de andre har, til faktisk å sette ned skatter og avgifter, slik at folk flest får en fordel av at det er en god økonomi. Vi hadde også hatt muligheten til – som vi foreslo – å dele ut aksjer i Statoil til det norske folk istedenfor å ta betalt for dem for annen gang. Mitt andre spørsmål: Statsministeren sier at lærerne har fått et velfortjent lønnsløft. Er statsministeren enig i, når de har vært så fornuftige som han selv skryter av når det gjelder lærerne, at det er på tide i den kommende langtidsperioden å sørge for at sykepleiere og hjelpepleiere får et tilsvarende velfortjent lønnsløft, slik at vi gjennom lønnsfastsettelsen sikrer tilgang på den arbeidskraften innenfor denne sektoren som kommer til å bli nødvendig?
Det er jo slik at Sverige har halvert sin saltbruk. Finland har redusert enda mer, og man vet at det ikke brukes salt verken i USA eller i Canada. Disse landene er alle arktiske land som har vesentlige likheter med Norge. Det er også land som tenker trafikksikkerhet i vesentlig grad. Hvordan kan det ha seg at Norge har et så annerledes utgangspunkt for å behandle salt på sine veier enn hva man har i de andre landene som hører hjemme i det samme arktiske området?
Jeg setter også stor pris på Kristelig Folkepartis engasjement for fattigdom. Det deler vi. SV er også utålmodige. Jeg har jo nå litt erfaring både fra posisjon og fra opposisjon, og vet at jeg har fått til atskillig mer i posisjon enn det jeg gjorde i opposisjon, da Kristelig Folkeparti satt i regjering. Det gjelder bl.a. løftet i bostøtten og i de laveste ytelsene i folketrygden som vi har fått til nå, som faktisk er et milliardløft for de aller fattigste. Det er viktig. Men vi skal jobbe videre med nye tiltak. Spesielt når Regjeringen nå skal gå gjennom Fordelingsutvalgets innstilling, er det kjempeviktig å få på plass flere tiltak. For det er behov for det. SV skal være drahjelp for disse tiltakene, og inviterer også til samarbeid om det når vi skal jobbe fram store, mer strukturelle tiltak og enkelttiltak i forbindelse med behandlingen av Fordelingsutvalgets innstilling.
På vegne av representantene Gjermund Hagesæter, Åge Starheim, Bente Thorsen og meg selv har jeg gleden av å fremsette et forslag om å forhindre at det gis oppholds- og arbeidstillatelse til imamer med tilknytning til totalitære, islamistiske regimer som dermed ikke respekterer eller praktiserer religionsfrihet og de universelle menneskerettighetene.
Jeg mener det ikke er noen dekning for å si at regjeringen kutter i klimaforskningen gjennom budsjettet. Det er selvfølgelig mulig å mene at vi burde øke mer på klimaforskning. Det er en diskusjon jeg gjerne tar, for jeg vil slåss for mer til klimaforskning i mange kanaler. Jeg synes det er viktig. Jeg mener at det ikke er dekning for å si at regjeringen kutter i det. La meg også si, siden dette er en debatt vi har ganske ofte i Stortinget, at dette påpeker det vesentlige at det ikke er tilfeldig at hun sier dette. De underliggende etatene til mitt departement, enten det er Klima- og forurensingsdirektoratet eller Direktoratet for naturforvaltning, riksantikvaren eller andre, har fått beskjed om at de skal gi beskjed om sine faglige ståsteder, og så få lov til å gjøre det i media. Hver gang Høyre liker dette, er det flott. Hver gang Høyre derimot misliker det som sies fra en av disse underliggende etatene, ropes det på forbud, sensur og til og med kanskje på disse ledernes avgang. Jeg skulle veldig gjerne ønske at Høyre gjorde seg opp en prinsipiell vurdering av dette, for det ville klargjøre denne debatten mye mer.
Som representanten Geir-Ketil Hansen også har sagt tidligere i debatten, er SV bekymret for tendensene til at vi kan få en todeling i norsk økonomi mellom en oljesektor uten bremser og et næringsliv i Fastlands-Norge som møter stadig tøffere vilkår når de skal konkurrere mot utlandet. Derfor må vi framover ha en diskusjon om hvordan vi skal sørge for at ikke veksten i én del av vår økonomi skaper problemer for andre deler av økonomien. Så tror jeg at Fremskrittspartiets alternative handlingsregel – som jeg regner med at dette var et slags salgsframstøt for – fortsatt har betydelig potensial for klargjøring. Det er i hvert fall uklart for meg akkurat hva partiet foreslår vi skal kunne bruke penger på, og ikke. SV mener dagens nivå på pengebruk har tjent oss vel, samtidig som vi er åpne for diskusjoner om hvordan vi kan balansere forbruket mellom ulike næringer.
Det er for dårlig tid i et spørretimespørsmål til å gå kritisk gjennom en rapport og si om den kan avdekke nye ting i de norske fiskeriene. I svaret snakker statsråden om at investeringsnivået går i bølger, og at flåtefornyelsen tallmessig har vært dominert av fartøy under 15 meter, men dette sier jo lite om fangstkapasiteten. Hvis 80 pst. av investeringene i perioden 1985-1999 har gått til den havgående flåte, innebærer det en stor økning av fangstkapasiteten og et press på ressursene. Kan statsråden bekrefte at fangstkapasiteten i den havgående flåte har gått ned? Så vil jeg da – sjøl om det er kort tid – knytte noen kommentarer til det statsråden sier om at det skal legges vekt på fornying av flåten i Nord-Norge. Ifølge de tallene jeg sitter med fra 1985-1999, har 70 pst. av investeringene gått til fartøy i Sør-Norge, og i år – siden det skal legges vekt på det nå – er bare tre av de minst 23 fartøyene på over 34 meter som bygges, fra Nord-Norge. Tror statsråden at de tallene er noenlunde riktige, og hva gjør man i så fall med det?
Jeg er fristet til å si som inngang her at det er vel snarere slik at regjeringen bør skjerpe seg litt når det gjelder å bidra til kollektivtransporten i de store byene. Denne saken gjelder forlengelse av en ordning med ekstra transportskatt på Nord-Jæren. Regjeringen er åpenbart for slik ekstraskatt – og en forlengelse av slik ekstraskatt – og Høyre og Kristelig Folkeparti er åpenbart også for slik ekstraskatt og for forlenget innkreving av slik ekstraskatt. Det er Fremskrittspartiet imot. For innbyggerne i dette området vil den samlet i perioden fra 1998 frem til 2015 bli på over 5 mrd. 2011-kroner. Vi i Fremskrittspartiet arbeider for å redusere, ikke øke, skattene. Fremskrittspartiet mener at staten skal finansiere veibygging. Vi mener at oljepenger skal brukes til infrastruktur, til vei og til bane. Fremskrittspartiet er imot regionale bomringer for å finansiere transportsystem der det inngår både statlige, fylkeskommunale og kommunale prosjekter og tiltak. Vi mener at staten skal – og bør – ta et langt større ansvar for et samlet transportsystem i de største byene. Stavanger-regionen er ett av disse byområdene. Jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag i saken. Vi avviser forlenget bompengebruk, og vi ønsker en egen sak om gjennomføring av riksveiprosjektene i området basert på statlig finansiering. For øvrig henviser jeg til våre merknader i saken. Jeg vil likevel si noen ord om den såkalte belønningsordningen som regjeringen bruker for å tildele statlige kollektivmidler. Fremskrittspartiet ønsker ordninger med statlig likebehandling basert på behov for transport, ikke basert på spesielle krav om transportform og restriksjoner. I vårt alternative forslag til statsbudsjett for 2012 la vi inn 500 mill. kr til ekstra statlig kjøp av kollektivtransport i Oslo, Bergen, Stavanger og Trondheim. For Stavanger–Sandnes-området ville dette gitt 65 mrd. kr årlig. Det er nødvendig med bedre løsninger for kollektivtransport i storbyområdene. Behovet for kollektivtransport må dekkes både gjennom veibaserte og gjennom jernbanebaserte løsninger. Vi vil spesielt peke på at såkalte bybaner, moderne trikk, som ikke kan kobles til et nasjonalt jernbaneverk, etter Fremskrittspartiets mening er en lite egnet kollektivløsning. I de største norske byene er moderne, sikre og miljøvennlige veier fortsatt nødvendig for å sikre gode transportløsninger, som også omfatter bussbasert kollektivtransport. Fremskrittspartiet mener staten må ta langt større ansvar for finansieringen av kollektivtransporten i de største byene. Slik regjeringens opplegg er i dag, får Oslo særbehandling gjennom omfattende statlig kjøp av persontransport på jernbane, mens de øvrige største byene, som har langt mindre utbygget jernbane, får tilsvarende mindre statlig kjøp av kollektivtransport. Fremskrittspartiet mener statlig kjøp av persontransport i de største byene må skje uavhengig av transportmiddel. Da har jeg spart litt tid. Etter den lange debatten vi hadde i første sak, kan det være godt å ta med seg på en fredag.