mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg takker statsråden for svaret, og jeg er spesielt glad for at han understreker dette med pasientens rett til fritt sykehusvalg. Jeg synes det er ganske ille når sykehusene i Nord-Norge kritiserer pasientene fordi de benytter seg av fritt sykehusvalg, noe som er både lovlig og legitimt. Fordi pasientene velger behandling ved et sykehus i Sør-Norge, blir de beskyldt for å legge opp til en kombinasjon av behandling og ferie. Dette er etter mitt syn rett og slett usmakelig. Helse Nord har opprettet svært få avtaler med private spesialister. Dette kan være en av grunnene til at man reiser sørover. At reiseutgiftene nå er overført fra Rikstrygdeverket til foretakene, vil selvfølgelig tynge budsjettene i Helse Nord – et forslag som Fremskrittspartiet for øvrig stemte imot. Endelig er den innsatsbaserte finansieringen redusert fra 60 til 40 pst., noe som også gir større utgifter til helseforetakene. Vil helseministeren ta initiativ overfor Helse Nord til at man skal inngå flere avtaler med private tilbydere?
Eg er heilt einig i det formålet. Lat meg begynne med å presisere eit par ting. Kommunane er ikkje pålagde å tilby inntektsgradert foreldrebetaling, men moderasjons- og fritaksordningar for barnefamiliane med lågast betalingsevne. Og dersom ein ser på talet på barn, er fleirtalet omfatta av dette, for dei fleste store kommunane og dei største byane har slike ordningar. I sum har altså talet på barn som er omfatta av den typen ordningar, auka dei siste åra. Friplassar er eit anna nytta verkemiddel. Men eg er einig i at vi gjennom å setje ned maksprisen ytterlegare og å sjå på andre ordningar må fortsetje å gå i ei retning som gjer at fleire av dei som har lågast inntekt, får moglegheita til å nytte seg av det tilbodet som barnehagen er.
Det er ingen tvil om at partiet SV står for dei utsegnene som blei refererte her. Så seint som i bioenergidebatten 8. november 2010, under Bioenergidagene, var det representantar frå SV som gjentok dette standpunktet om at ein ønskte høgare pris. I Midt-Noreg har vi opplevd å leve under eit prisregime der høg pris skal vere eit verktøy for å redusere straumforbruket. Bakgrunnen for det kjenner vi alle. Pristiltaket har fungert, med pristoppar heilt opp i 12–14 kr per kilowatt-time. Dette har ført til betydelege permitteringar i smelteverksindustrien. Det har stansa ny industrietablering. Det har gitt eksportbedriftene store meirutgifter og ramma blindt dei med minst ressursar – sågar slik at dei har måtta gå inn på betalingsordningar med kraftselskapa fordi dei har hatt store problem med å klare å betale dei. Synest statsråden at erfaringane frå Midt-Noreg er så positive at dei bør kome heile landet til gode?
Jeg må bare påpeke at det ikke er jeg som finner opp ordet «innvandrerorganisasjoner». Det er et begrep som benyttes i Arbeids- og inkluderingsdepartementets budsjetter – det er faktisk en egen post i deres budsjetter. Men det er jo et problem når man får denne type saker. Det er ikke noen tvil om at det er med på å skade anseelsen til innvandrerorganisasjoner, innvandrere, når denne type sak får et så voldsomt fokus som dette. Jeg tror det burde være i alles interesse at vi av hensyn til integrering unngår denne type saker, og da kommer man tilbake til Utenriksdepartementets rutiner. Når man kan få utbetalt 120 000 norske kroner på bakgrunn av en håndskrevet faktura, kan man vel umulig ha lagt til grunn særlig gode kontrollrutiner på dette feltet?
Jeg synes vel kanskje den sammenligningen var å ta i litt, for å si det forsiktig. Det vi nå ser i Europa, er noe ganske annet enn de relativt marginale forskjellene vi finner i vårt eget land. Også Fremskrittspartiet er opptatt av at hele landet skal ha en positiv utvikling. Under den sittende regjering, med Senterpartiet ved roret gjennom mange år, har vi egentlig sett den motsatte utviklingen, nemlig økt fraflytting fra distriktene. Mange sliter med å klare seg på grunn av dårlige rammebetingelser bl.a. for næringsutvikling. Jeg synes i grunnen at Senterpartiet bør begynne å feie litt for egen dør før de går til angrep på andre partier. Fremskrittspartiet tror at det er en rekke virkemidler som vil stimulere til økt verdiskapning, økt sysselsetting og økt bosetting ute i distriktene, bl.a. gjennom å la folk – familier og bedrifter – få beholde mer av egen inntekt, fremfor at de må gi fra seg en stadig økende del til staten.
Jeg kjenner også til den enkeltsaken fra mediene, men ikke noe utover det, så det er vanskelig å gå inn i akkurat det eksemplet. Men vi har en rekke eksempler på at det er behov for forenkling av Navs regelverk og praksis når det gjelder foreldrepermisjon. Derfor har jeg satt i gang en gjennomgang av regelverket for å se hva vi kan gjøre for å forenkle prosedyrene rundt dette. Det krever mye ressurser hos Nav. Vi ser også eksempler på at det bl.a. har vært fedre som har mistet permisjon på grunn av at de har søkt for sent; det har vært uklarheter rundt informasjonsbiten. Alt dette er jeg i tett dialog med Nav om for å få til bedre løsninger, i tillegg til at vi ser vi på selve regelverket. Det er også viktig, mener jeg, å peke på at ordningen er fleksibel; det er mulig å ta ut permisjon over lang tid – opptil tre år. Så det er også mulig for en del foreldre å løse noen av de problemene som kommer opp i mediene.
Jeg vil også kommentere litt av det som er framkommet i debatten i dag. Bare man snakker om styrking av personvernet mange nok ganger, tror Arbeiderpartiet og Høyre faktisk at det er det vi gjør. Men da må noen komme og fortelle meg hvordan man styrker personvernet ved å følge med på alt jeg gjør på mobil og på Internett. Jeg skjønner ikke det. Det kan høres ut som Internett kom til Norge i går, når vi hører på representanten Haugli, siden det nå skal bli så bra for politiet og hjelpe dem når det gjelder nettkriminalitet. Men jeg har faktisk surfet på nettet siden 1995, og fra 1995 til i dag har man oppklart saker med alvorlig nettkriminalitet svært mange ganger – helt uten direktiv. Og så snakker man om personvern. I medlemslandet Danmark, f.eks., har man hatt en forventet opplysningslagring på 15 000 lagringsenheter per år per person. Det ble 100 000 lagringsenheter per person per år. I et annet av medlemslandene i EU var det fire offentlige instanser som skulle ha tilgang til det lagrede materialet. Det viste seg etter et par år at 181 offentlige instanser fikk tilgang til lagret materiale. Så vet vi at personopplysninger er blitt solgt og misbrukt etter at direktivet ble innført. Når det nå er leverandørene som skal ha ansvaret for lagringen, betyr det at det ikke bare er én som håndterer den lagrede informasjonen. En her snakket om at den lagrede informasjonen forsvant inn i et sort hull. Sånn er det ikke, informasjonen oppbevares og kan hentes ut av dem som betjener de lagrede dokumentene. Representanten Kolberg sa at Fremskrittspartiet ikke følger med i den teknologiske utviklingen. Men med all respekt – Arbeiderpartiet vil innføre datalagringsdirektiv og DAB-radio og kan vel neppe hevdes å følge med da. Naivt er det også å tro at kryptert informasjon forblir hemmelig. Toppen fem minutter tar det å dekode slik informasjon. Norges befolkning skal overvåkes, men ikke nok med det – vi skal jammen betale for det også!
Her var det mange påstander og mange gale påstander. Det er bred enighet i norsk politikk om at det er viktig å legge til rette for at flere er i arbeid og står lengst mulig i arbeid. Da burde det bekymre representanten Trettebergstuen mye mer at vi har om lag 600 000 mennesker i arbeidsfør alder som i dag er på utsiden av arbeidsmarkedet. Det er en problemstilling denne regjeringen tar på alvor, og denne regjeringen har tenkt å iverksette tiltak for å lette veien inn i arbeidsmarkedet, som for mange oppleves som et uoverstigelig hinder. Samtidig er det viktig å ha ordninger som gir en tilstrekkelig grad av fleksibilitet. Da er det antakelig sånn at en av forskjellene i norsk politikk er synet på om man skal ha tillit til at enkeltmennesket og enkeltfamilier selv kan ta valg som passer dem og deres hverdag, avhengig av om de har små barn eller eldre barn eller ikke barn.
Jeg hører at den parlamentariske leder i Fremskrittspartiet snakker om raushet, og det setter vi i SV stor pris på. Vi skal også prøve å være rause mot Fremskrittspartiet og andre partier her i salen, det kan jeg love. Men så til min replikk. Vi vet at i valgkampen var Fremskrittspartiet veldig markert i forhold til bl.a. å ha aksjoner rundt bomstasjonene, der man bl.a. betalte bompengene – eller deler av bompengene – for bilistene. Og det gjorde at man fikk betydelig oppmerksomhet. I budsjettinnstillinga står det at Fremskrittspartiet mener at det at man fjerner bomstasjonene og innkrevingen, ikke vil ha noen betydning for norsk økonomi. Vi vet at det er 13 milliarder kr som det på en måte vil gi i mer kjøpekraft for norske bilister. Dersom ikke det vil ha noen betydning for norsk økonomi, overrasker det SV. Hvor blir det av pengene? Mitt spørsmål til Siv Jensen: Mener hun virkelig at 13 milliarder kr i skattelette til bilistene ikke betyr noe for norsk økonomi?
Det er ikkje berre norske realfagentusiastar som vert svikta av regjeringa. Det vert også dei eldre når ein faktisk ikkje tek opp fleire som søkjer om sjukepleiarutdanning, i utdanningstilbodet. Tal viser no at det er over dobbelt så mange som søkjer på sjukepleiarutdanninga som førsteval, som dei som faktisk vert tekne opp i skulane. Då er utfordringa: Når regjeringa skal innføre Samhandlingsreforma frå 1. januar 2012, trengst kompetansen som dei over 4 000 studentane som ønskjer sjukepleiarutdanning, faktisk kunne ha bidrege med. Korleis vil regjeringa følgje opp både Samhandlingsreforma og ei verdig eldreomsorg når denne statsråden ikkje sørgjer for at det vert nok sjukepleiarar i framtida?
Jeg takker helseministeren for svaret. Jeg setter stor pris på at helseministeren umiddelbart reagerte på saken da den ble kjent i media. Jeg håper at politietterforskningen som er i gang, vil resultere i påtale, hvis ikke er jeg redd for at vi er på farlig glid når det gjelder aktiv dødshjelp i våre offentlige sykehus under dekke av smertebehandling. Det må etter mitt skjønn reises spørsmål ved Helsetilsynets saksbehandling i denne saken. Dette gjelder ikke minst oppnevnelse av sakkyndig, som er en venn og kollega av overlegen. Jeg reagerer også sterkt på at medisinering av denne pasienten har skjedd fra Roma, og ikke i selve sykehuset, og at den medisineringen har pågått flere dager uten at overlegen har sett pasienten. Mitt oppfølgingsspørsmål til helseministeren blir: Vil helseministeren pålegge Statens helsetilsyn å behandle saken på nytt, og da med en uhildet utenlandsk sakkyndig, i og med at to utenlandske sakkyndige har uttalt seg negativt i forhold til overlegens opptreden?
Denne debatten ble vel omtrent slik man kunne forutse på forhånd. Som jeg sa i mitt hovedinnlegg, håpet jeg at debatten skulle bli mer faktabasert, og jeg håpet man skulle diskutere, rett og slett av hensyn til idretten, av hensyn til folk for øvrig som måtte høre på og følge debatten, og ikke komme med påstander om uriktigheter i en sånn debatt. Arbeiderpartiet er ansett for å være et styringsparti som ønsker kunnskapsbasert, faktabasert informasjon før man tar beslutninger, og så blander man det jeg kaller epler og pærer inn i debatten med ikke å ville se reglementet man har i Europa isolert sett og internt, men bruker bl.a. forhold i nevrokirurgen Kirkebys rapport. Jeg har også lest den, og jeg har også utfordret Kirkeby tidligere. Hvorfor blander man reglementer i USA og Asia – med 139 dødsfall – og tar det inn i norsk og europeisk sammenheng? Hvorfor gjør man det? Rapporten er helt riktig med tanke på hva som gjelder i USA, og hva som gjelder i Asia, men nå er vi i Europa, og derfor tror jeg ikke noe på den. I mitt yrke som lege, ble det sagt fra representanten Helseth, har jeg sett slåsskamper mellom mennesker. Ja, men det er da en grunn til at man bruker hansker i denne bokseidretten, man slår ikke med bare never. Når man sier at formålet er å slå og skade motstanderen, da er det på tide å fjerne seg fra Rocky-filmen fra 1976. Det er altså ikke slik det foregår. Det er ikke lov å slå på siden av hodet. Hvorfor er det ikke det? Jo, for det er farlig. Det er ikke lov. Det er ikke lov å slå under beltet. Nei, for det er farlig. Det er ikke lov. Det er ikke formålet å skade motstanderen. Nei, som jeg sa i hovedinnlegget, blir de fleste kamper avgjort på teknisk knockout, på poeng – ikke knockout, men poeng, kjære storting. Naturligvis skal man drive et antidopingarbeid – det står det i saken – i henhold til WADA-regelverket. Man må altså da – som alle andre – la seg teste før kamper, under og etter. Når man begynner å snakke om antikorrupsjon, kan det høres ut som om man bruker en påstand fra Idrettsforbundet som de kun har fra media, hvor man sa at det var organisert kriminalitet i boksing. Man klarte ikke å dokumentere, for man hadde ikke dokumentasjon, man hadde lest det i noen medier. Dette bruker nå Arbeiderpartiet – styringspartiet – som sannhetsvitne. Det synes jeg er spesielt, og jeg synes det er leit med tanke på debatten – kanskje ekstra leit med tanke på idretten, alle som utøver idretten, og som ønsker å kunne utøve den på norsk jord. Den eneste forskjellen om det blir et ja eller nei i dag, er at de kan bokse hjemme i Norge. Det blir verken mer eller mindre farlig av den grunn.
På dette området tenker Regjeringen selvfølgelig bredere. Det som representanten nevnte, er et stort område med kjemikalie- og miljøgifter, og dette er en av verdens største miljøutfordringer. Vi jobber her bl.a. med regulering av kjemikalieutslippene, og vi har allerede en rekke internasjonale avtaler på plass. Vi skal også jobbe mer aktivt for å implementere dem i ulike land og i ulike sammenhenger. Dette er et arbeid vi prioriterer høyt, både nasjonalt og internasjonalt.
Det overrasker meg litt at representanten Sørensen ikke nevnte menneskeskapte klimaendringer så veldig mye i sitt innlegg, spesielt tatt i betraktning at det alltid er med i hennes kritikk mot Fremskrittspartiet. Vi har hørt i dag at representanter fra Arbeiderpartiet omtaler forvaltningsplanen som offensiv på petroleumsområdet. Det betyr altså at SV ønsker å støtte en politikk med økt oljeutvinning og gassutvinning i nord. Det betyr at de produktene som vi da henter opp, vil slippe ut CO2. Hvordan harmonerer det, i forhold til den kritikken som SV til stadighet retter mot Fremskrittspartiet i klimapolitikken, når SV faktisk her går foran og vil øke utvinningen av olje, som vi vet det ikke vil være CO2-rensing på når den er forbrukt? Riktignok har SV gått inn for mobile gasskraftverk, som da må framstå som en større miljøbølle enn Fremskrittspartiets primære løsning. Men jeg får det ikke helt til å stemme i forhold til den replikken representanten Sørensen hadde på meg.
Jeg merket meg at Øystein Djupedal sa at det var hvileskjæret som felte ham som statsråd, og da statsråd Aasland tok over nøkkelen, sa hun at hun kom «til dekket bord», og hun lovet å videreføre Djupedals innsats. Vi får håpe at Aasland gjennom Regjeringens budsjettforhandlinger har hatt mer gjennomslagskraft enn det Djupedal hadde innenfor dette området, slik at vi kan få tilbakeført de kuttene som har vært på høyskoler/universiteter og i forskningssektoren. Imidlertid er det to institusjoner som har blitt straffet dobbelt av denne regjeringen. Universitetet i Stavanger og Høgskolen i Østfold fikk i tillegg før dette hvileskjæret også kutt i sine bevilgninger knyttet til husleiekompensasjonen. Ser statsråden at det kan være urimelig hardt for disse institusjonene å kunne klare seg økonomisk med disse forholdene?
Representantforslaget om å trekkje Statoil ut av tjæresandverksemd i Canada er ikkje nytt. Denne debatten har vi hatt tidlegare, og han gjentar seg no. Men når det gjeld kompetanse og myndigheit til å gjere investeringsvedtak i dei statleg eigde selskapa, ligg det i dag – og slik må det også vere – til styret og leiinga i selskapa. Problemstillinga som dette forslaget tar opp, blir frå statens side handtert i eigarskapsmeldinga, som fleire også har vore inne på. Statoil har i fleire år gitt uttrykk for at selskapet vil gå stegvis fram i utviklinga av oljesandprosjektet i Canada. Både kommersielle og miljømessige omsyn blir lagde vekt på i vurderingane til selskapet. Vi ser at Statoil investerer betydelege midlar i forsking og utvikling av ny teknologi for å kunne utvikle prosjektet på ein mest mogleg berekraftig måte. Statoils mål om å redusere karbonutsleppa frå oljesandutvinning med over 40 pst. innan 2025 er altså industrileiande. Dette viser at nettopp Statoil er eit føregangsselskap som viser veg når det gjeld å redusere fotavtrykket på denne typen utvinning. Vi veit at tjæresandutvinning vil fortsetje i lang tid framover, då ressursane er så store at dei vil bli tatt ut. Då er det viktig med eit selskap som er villig til å vere leiande på miljømessig god produksjon. Der er Statoil leiande per i dag og har ambisiøse mål.
Jeg har følgende spørsmål til utenriksministeren: «Den tibetanske buddhisten Tenzin Delek Rinpoche ble dømt til døden av kinesiske myndigheter den 2. desember 2002, og har siden sittet i fangenskap. Rinpoche engasjerte seg sterkt for tibetanernes sosiale og religiøse rettigheter, og dommen synes relatert til dette. Kinesiske myndigheter har i flere tiår brutt med menneskerettighetene i Tibet. Hva vil utenriksministeren gjøre overfor kinesiske myndigheter hva angår menneskerettighetene i Tibet generelt og situasjonen for Rinpoche spesielt?»
Leiarløningane i statlege selskap har lege i front også i forhold til det private. Det har vore ein lønnsgalopp – no heldt eg på å seie noko som ikkje er særleg parlamentarisk – som ikkje liknar noko. Staten har eit heilt spesielt moralsk ansvar for å sørgje for at leiarløningar er på eit nivå som moralsk svarer til det som er folkets oppfatning av kva som er riktig. Det er så spennande å vere leiar i så spennande bedrifter som Telenor, Statoil, Flytoget osv. at eg trur ingenting på at det som avgjer, er 2-3 mill. kr meir eller mindre. Det er ikkje det som avgjer om kompetansen blir påverka eller ikkje. Det å ha eit statleg eigarskap forpliktar på langt større område enn berre å følgje kva som går føre seg i marknaden. Det er ikkje sånn at vi kan konkurrere med Google når det gjeld løn, men vi kan konkurrere når det gjeld interessante oppdrag for folk som har lyst til å ta artige jobbar.
La meg få lov til å begynne med å følge opp representanten Hagen med å si at det å velge Fremskrittsparti-løsningen stort sett er et godt valg, og jeg kan anbefale flere å gjøre det både når det gjelder kommunepolitikk og når det gjelder helsepolitikk. Grunnen til at jeg ba om ordet, er ikke bare å kommentere musikkferdighetene til representanten Knutsen. Jeg er ikke sikker på, uansett tonesetting, at dette kommer til å bli den største hiten hennes, og jeg er ikke sikker på at det kommer til å bli spellemannpris – til det har hun laget altfor gode ting tidligere. Jeg ba om ordet fordi både representanten Haugli og representanten Stokkan-Grande var innom mitt innlegg og ga inntrykk av at jeg malte et sort bilde. Jeg brukte faktisk de første tre minuttene av mitt innlegg til å skryte av meldingen og av det regjeringen har foreslått. Det kan virke som at det var en viss selektiv hørsel ute og gikk. Men så presenterte jeg et bilde av en del av de utfordringene som norsk helsevesen står overfor, og det var direkte sitater fra denne meldingen og innstillingen vi behandler i dag – både infeksjonsfaren, legemiddelbruken, pasientundersøkelsen som viste dårlig skår på ventetider, informasjon, koordinering osv. Alt det jeg leste opp, er faktisk ting fra selve innstillingen – som vi alle sammen deler. Det er noe av utfordringen her; at vi faktisk skal ta tak i de tingene som ikke fungerer så bra i norsk helsevesen. Vi er enige om at veldig mye er bra, men vi skal gjøre noe med det som må tas tak i. Jeg er ikke med på at jeg har tegnet et bilde som ikke er korrekt, jeg forsøker å tegne et bilde av de utfordringene som norsk helsevesen står overfor, og som vi alle sammen i denne sal bør ta tak i. Da har jeg tillatt meg å påpeke at den største utfordringen i norsk helsevesen ikke er overforbruk eller overbehandling – uansett hva som står i den amerikanske rapporten – men med over 250 000 mennesker i kø for behandling i dette landet, og med at de som står i kø, står der lenger enn noen gang, tror jeg ikke hovedfokuset vårt skal være at vi overbehandler pasienter. Jeg er ganske overbevist om at det er mye vi kan gjøre. Det vil redusere pasientskader, det vil også resultere i at mennesker kommer kjappere tilbake fra sykehusene, og det vil være en god politikk for dette landet.
Det er godt at representanten Christoffersen er tilfreds med sitt eget innlegg, det hadde vært uheldig hvis hun ikke hadde vært det. Jeg tar det til orientering. Det jeg sa, var at da uførereformen ble vedtatt, var det ikke lagt inn forutsetninger om en overgangsordning. Det var kjent i skatteproposisjonen for 2012–2013 at mange kunne komme dårligere ut, og at noen kunne komme bedre ut, men det var ikke den gangen tatt høyde for en overgangsordning. Jeg var i opposisjon og hadde merknader i innstillingen til sakene om at man burde komme tilbake med en overgangsordning. Jeg sto alene om de merknadene. Ergo tok ikke flertallet den gangen høyde for det. Det var denne regjeringen som la det frem, det er et faktum. Jeg synes det er bra at vi har fått en enighet i Stortinget om overgangsordningen, jeg synes det er bra at vi har et samlet storting som er opptatt av å sikre levekårene for dem som er for syke til å kunne delta i arbeidslivet, men samtidig står fast på de prinsippene vi var enige om da vi vedtok uførereformen.
La meg si det en gang til: Regjeringen er klar til å legge til rette for industriutvikling i alle deler av landet, så også i Nord-Norge, så også i Nordland. Representanten Juvik kommer fra en av de delene i Nord-Norge som er virkelig store på kraftkrevende industri. De grepene man gjorde der for mange generasjoner siden, handlet om å høste av de rike naturressursene ved å bygge regulerbar vannkraft i regionen. Det skapte grunnlaget for elektrifisering av Helgeland, det skapte muligheter for industrialisering av Helgeland, og det var et viktig bidrag til at vi fikk det moderne Norge vi fikk. Tidligere statsminister Stoltenberg sa at de store vannkraftutbyggingenes tid er forbi. Nå har vi en regjering som ikke deler den oppfatningen.
Jeg takker for svaret. Jeg er kjent med det som er lagt inn i revidert budsjett. Men det er når berørte parter får regnet på hva endringene innebærer, at de mange og sterke reaksjonene kommer – reaksjonene på at det som er omtalt som «mindre» kutt, blir mer enn 15 pst., fordi, som også statsråden har redegjort for, man tar hele belastningen på dem som melder seg som nye lærlinger. Jeg går ut fra at departementet selv har regnet på dette mange ganger, før man iverksetter en slik omlegging – det er jo et nokså omfattende rundskriv – og at departementet må ha kjent til virkningen, at «mindre» innebar mer enn 15 pst. kutt. Likevel har departementet sluppet dette, i stedet for å komme med en tilleggsproposisjon, som Regjeringen f.eks. har valgt å gjøre i spørsmålet om å skaffe 12 mill. kr ekstra til eksamen i grunnskolen.