mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg takker statsråden for svaret. Jeg har tatt opp denne problemstillingen med statsråden tidligere og fikk vel omtrent det samme svaret, bortsett fra at da ble det vist til et annet budsjett. Jeg synes det er mye bra i budsjettet, knyttet både til nødnettet, som man får en opptrapping av, og beredskapstroppens styrkede bevilgning. Men det hjelper dessverre ikke at vi utdanner flere politifolk, hvis vi ikke sørger for såpass romslige driftsbudsjetter ute i politietaten at de har råd til å ansette disse personene. Der det svikter i dette budsjettet, er bl.a. i investeringer ute i politidistriktene. Der er det betydelige mangler. Det er et skrikende behov for nye politibiler, bl.a. på Sunnmøre, det er datainvesteringer som ikke blir dekket, og en hel rekke andre ting. Dette finnes det ikke rom for, ergo må det tas over driftsbudsjettet. Dette igjen medfører at stillinger blir stående vakante. Det hjelper ikke at man får tildelt stillinger, hvis man ikke ansetter politifolk i dem. Om det er den interne fordelingen fra Politidirektoratet som er gal, eller om det er noe galt fra statsrådens side, skal jeg ikke ha noen formening om, men spørsmålet mitt til statsråden er: Ser statsråden at det i hvert fall er en skjevfordeling her?
Vi skal ikke blande inn hvem som skal styre etter gitte datoer. Det får velgerne her i landet avgjøre. Det som er viktig, og som jeg bare ber statsråden om å være oppmerksom på, er å følge den modellen man til slutt velger. Grunnen til at jeg er mer bekymret over at man sprer det på flere, en gruppe, er at det i perioder kan være andre ting den samme gruppen og de samme personene også skal jobbe med, og så kommer denne biten, organdonasjon, litt på etterskudd fordi man prioriterer innenfor forskjellige sektorer. Det er derfor jeg håper man kan se på dette på nytt, og ha én spesiell person til dette. Den kanskje viktigste biten er at de donoransvarlige legene ute på sykehusene – ikke bare på universitetsklinikkene, men på alle de 25 donorsykehusene – får tid til å jobbe med dette, og får opplæring innenfor kommunikasjon. Der håper jeg statsråden gjennom sitt oppdragsdokument også kan gi klare signaler til disse sykehusene.
Det blir litt søtt å stå og høre på ministeren som står her og forteller at man legger vekt på det lokaldemokratiet og samfunnet rundt sier. Det er korrekt, det som er blitt sagt; de er blitt hørt, og alle har sagt nei, de vil det ikke, og hvis noe må vernes, så kan man verne andre områder. Men man velger her ikke å høre så mye på det. En kommune som Ballangen har stor fraflytting på grunn av at de ikke får utviklet turistnæringen og annen næring, for man verner alt sammen. Man får ikke bygd ut de lokale kraftverkene som kan gi dem skattekronene, for det har man også i verneplanen sin. Jeg ser at man ikke tar inn over seg noe av det som foregår i lokaldemokratiet. Det er jo ikke noe spesielt nytt med det partiet statsråden kommer fra. Men ser man på Europarådets charter av 15. oktober 1985 art. 4 nr. 3, sier det følgende: «Offentlig myndighetsutøvelse skal fortrinnsvis utøves av den myndighet som står den enkelte borger nærmest.» Man kan spørre seg om Norges regjering her er i strid med menneskerettighetene.
Etter flere høylytte protester og påstander og skremsler om at kravene til universell utforming av boliger ville medføre økte kostnader, bestilte den forrige regjeringen – den rød-grønne – en rapport fra SINTEF om nettopp dette. Rapporten foreligger og sier at det nettopp var skremsler. Det vil ikke bli betydelig større kostnader. Vil statsråden fortsatt sørge for at folk med nedsatt funksjonsevne har tilgang til boliger? Vi er opptatt av kravene til universell utforming.
Det var mykje godt å høyre frå Kristeleg Folkeparti her. Men eg har lyst til å stille spørsmål om vi kan risikere at norsk bilateral bistand går med til å bøte på konsekvensane av multilateral bistand, som vi i veldig høg grad faktisk er med på å betale. Vi må også ta innover oss at aldri er det så mange fine ord og så lite resultat som når vi snakkar om bistand, og vi må heile tida ha det presset på oss at vi skal bli flinkare, vi skal bli betre – ikkje minst i forhold til å halde oppe bistandsviljen, nestekjærleiken og solidariteten også i den norske befolkninga – slik at det får konsekvensar. For til sjuande og sist er det i botnen eit forhold mellom den norske befolkninga og befolkninga i andre land, som når småbonden er på besøk hos Småbrukarlaget i Noreg f.eks. Eg vil òg spørje utviklingsministeren: Kva er utfordringa i forhold til Verdsbanken internt, korleis han er oppbygd i forhold til demokrati, avstemmingsreglar, kven som sit i styra, osv., og i forhold til korleis dei jobbar ute i marka?
Fremskrittspartiet mener Innovasjon Norge spiller en viktig rolle for å utnytte potensialet i norsk innovasjonskraft. Skattepengene som overføres til Innovasjon Norge, bør derfor ha ett overordnet mål: støtte de ideene som har best forutsetning for å lykkes i et globalt marked, uavhengig av hvor disse ideene klekkes, uavhengig av hvorvidt disse ideene klekkes av en kvinne eller en mann, men isteden setter altså Innovasjon Norge en rekke begrensende kriterier for hvilke prosjekter som skal motta støtte. Det er ikke det jeg skal ta opp i mitt innlegg, men jeg har lyst til å stille næringsministeren, og for så vidt også Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, noen spørsmål. Dere er alle enige om at det er et press i norsk økonomi. Dere er alle enige om at ytterligere én krone brukt over statsbudsjettet vil føre til inflasjon, press på kronekursen og utflagging av norske arbeidsplasser. Dere er alle enige om at det er mangel på arbeidskraft. Jeg har aldri tidligere hørt at det var avhengig av hvor i landet man var, men det er jo interessant. Jeg skal ta med tilbake til finanskomiteen og finansfraksjonen at det altså ikke er mangel på arbeidskraft i deler av Norge. Det er interessant, og jeg skal se på hvordan vi legger opp vårt statsbudsjett på bakgrunn av den informasjonen som kom fra flere rød-grønne representanter her i dag. Mine spørsmål er: Hvorfor ønsker man å bruke 5 milliarder kr, eller innenfor 5 milliarder kr, på Innovasjon Norge dersom dette har alle disse negative konsekvensene, når, ifølge Innovasjon Norge, én krone brukt på Innovasjon Norge har et potensial til å ta firegangeren, slik at økt aktivitet i norsk økonomi er 20 milliarder kr på 5 milliarder kr? Hvordan henger det sammen med at en ikke kan bruke én krone på å bygge infrastruktur, som er vårt ansvar, når man kan bruke 5 milliarder kr på ting som i utgangspunktet ikke er vårt ansvar? Det vil jeg gjerne ha et svar på. Man trenger flere arbeidsplasser i distriktene. Med andre ord: Det er altså ledige hender i distriktene. Det er mangel på arbeidskraft i de sentrale strøk, det er blitt sagt i dag, og da er Regjeringens medisin: Det er helt galt å flytte de ledige hendene fra der de finnes - det ble sagt i dag av saksordfører Ryan at det er ledige hender i distriktene - til sentrale strøk hvor det er mangel på arbeidskraft. Det man gjør, er at man øker landbrukssubsidiene, man har spesielle kriterier når det gjelder dem som bor i distriktene, slik at de har bedre tilgang til midler fra Innovasjon Norge. Er det en fremtidsrettet visjon for Norge når det gjelder næringsliv og hvordan det skal se ut i dette landet 10-20-30-40-50 år frem i tiden? Skal disse subsidiene bare økes og økes, og hvor går egentlig grensen for hvor mye subsidier man vil gi til distriktene, for fremdeles flykter folk fra distriktene til byene? Hvorfor øker man da ikke andelen til distriktene slik at folk blir værende der, hvis de tror det er den rette medisinen for at folk fortsatt skal bo i distriktene? Fremskrittspartiet har ingen tro på den medisinen, uansett hvor mye man bruker av den.
I juni i år vedtok flertallet på Stortinget en meget stor omkalfatring av spesielt utdannet personale ansatt ved kompetansesentrene over hele landet med begrunnelse i at tilbudet skulle være nærmere brukerne – en utmerket idé, men ikke helt etter Fremskrittspartiets smak. Denne omleggingen ville måtte bety endrede arbeidsforhold og endret bosetting for ganske mange familier rundt omkring i landet. Det er utopi å tro at overføring av 300 stillinger vil foregå uten flytting for manges vedkommende. Nå hører vi fra talerstolen at representanten Tingelstad er bekymret for spisskompetansen ved talesenteret i Søndre Land, og det er hun nok med rette. Men merknaden om samlokalisering vil antakeligvis bevare så mye kompetanse som mulig på Bredtvet. Mener Tingelstad det er større grunn til bekymring for den spisskompetanse man besitter i Søndre Land, enn den spisskompetansen man besitter hvor som helst ellers i landet hvor det er slike sentre? Og mener representanten Tingelstad at de som virkelig har behov for denne kompetansen, mennesker med til dels meget store handikap, kan få dette i den kommunale PP-tjenesten?
Det jobber vi for. Det Regjeringen har gjort, er at den har løftet de veiledende sosialhjelpssatsene. De tre partiene har også tatt initiativ overfor sine lokalpartier, slik at det skal følges opp i kommunestyrene. I tillegg har vi bedret kommuneøkonomien på en slik måte at det skal være mulig. Det er riktig at det i SVs program står at vi ønsker statlige normer. Det mener jeg, men i Regjeringen er vi enige om Soria Moria-erklæringen, og der står det økte sosialhjelpssatser. Det har vi tatt et viktig steg på nå, og det må jeg si jeg er veldig stolt over at vi har fått til.
Jeg skal ta opp tråden fra en tidligere replikk, fra representanten Dåvøy til undertegnede, om SIRUS-rapporten, om rus og om forebygging av vold, bl.a. Jeg minner representanten Dåvøy om at Oslo kommune kan innføre de foreslåtte tiltakene i SIRUS-rapporten i morgen om de ønsker det. Kristelig Folkeparti er med i byrådet i Oslo kommune, så jeg vil gjerne ha en kommentar til akkurat den problemstillingen med hensyn til de signalene som kommer fra Høyre og Fremskrittspartiet om ruspolitikken og stengetider. Jeg vil spørre representanten Dåvøy om hvordan hun ser for seg at Kristelig Folkeparti skal få gjennomslag for sin politikk i et bredt borgerlig samarbeid med Høyre og Fremskrittspartiet.
Det er fordi vi i et stramt budsjett har prioritert, som jeg var inne på i mitt innlegg, ungdomsskolen – få til en mer praktisk og relevant ungdomsskole – og gjennomføringen i videregående opplæring. Jeg deler representanten Hanekamhaugs understreking av at å være i form og å spise sunt bedrer konsentrasjonen. Vi har innført to timer fysisk aktivitet for 5.–7. trinn – det fungerer bra – og vi har frukt og grønt i ungdomsskolen. Det er situasjonen nå, og så får vi se hva vi har penger til neste år. For øvrig – hvis presidenten tillater – må jeg si at det rareste jeg har sett i en stortingsinnstilling på veldig lenge, er Kristelig Folkepartis forslag når det gjelder frukt og grønt. De innfører et slags teoretisk frukt og grønt – de tar bort frukt og grønt og mener at elevene skal opplyses om hvor sunt det er, i stedet for å smake, og dermed bli sunnere på sikt, antakelig. La meg si det slik; min innfallsvinkel til dette er: La oss gjøre det praktisk, konkret og relevant, (presidenten klubber) slik at elevene får gode vaner senere.
Jeg synes statsrådens angrep på Kristelig Folkeparti i sitt innlegg blir litt ufint, fordi det Kristelig Folkeparti har gjort, er jo bare å se en mulighet, for regjeringskollegiet til statsråden har i medier og i valgkampen gitt uttrykk for at de ville ha støttet et slikt forslag hvis det hadde blitt framlagt. Men jeg oppfatter at SVs landsmøte ble til et religiøst møte der en sier sitt, men før daggry selger sin sjel for 30 sølvpenger og benekter sin tro – så det var et problem for SV. Det som vil være en utfordring for statsråden, det får heller være. Hva slags syn har statsråden på oljesand i det framtidige energibildet? Hvis oljesand faktisk får en betydelig etterspørsel, så har Statoil gjort en fornuftig investering, men hvis en tror at dette ikke er noe det vil bli noe særlig lønnsomhet i og heller ingen markedsandel, så ville det bety det motsatte. Det handler mer om det overordnede energisynet. Jeg skulle gjerne ha hørt statsrådens syn på nettopp det.
Det blir noen snedige replikker i ny og ne når man ikke har sett helheten i et budsjettopplegg. Dette er en av dem. Fremskrittspartiet har bl.a. tatt til orde for at vi skal ha likebehandling av Akademi for scenekunst i Østfold, så det bildet representanten ønsker å tegne, er nok ikke helt korrekt. Det som er et bedre spørsmål etter min oppfatning, er: Hvorfor ønsket Regjeringen opprinnelig å legge ned den eneste nautikkutdannelsen vi har i Norge, som også er ved samme universitet, i Tromsø? Nå snudde riktignok komiteen i siste liten, men forslaget fra Regjeringen var altså at den skulle legges ned. Et spørsmål som jeg synes er betydelig mer betimelig, er hvorfor man skal legge ned den type fagutdannelse som er utrolig viktig for næringsutviklingen, ikke hvorvidt man skal ha en kunsthøyskole og en kunstlinje i Nord-Norge.
Jeg har besøkt den russiske dumaen flere ganger og min karakteristikk er følgende: Det er en rekke slitne, perspektivløse gamle menn som først og fremst tenker med bitterhet på fortiden, og har, så vidt jeg kan forstå, ingen perspektiver, de vender tilbake til kommunismen, til sjåvinismen. Og det er selvfølgelig veldig vanskelig å samarbeide med en regjering som har en slik lammende forsamling i ryggen. Vel, Russland er kommet inn i Europarådet, Russland samarbeider med NATO, Russland deltar nå også med en av sine trette, gamle parlamentarikere i Vestunionen på møtene der. Ja, hva skal man egentlig si? Man kan jo selvfølgelig slenge til dem noen penger av og til og komme med oppmuntrende bemerkninger. – Dette var kanskje ingen diplomatisk måte å uttrykke seg på, men det avspeiler vel egentlig realitetene. Det er ikke så mye vi kan gjøre for å røre ved denne kolossen. Vi sitter her i denne salen og vet minimalt, og det er også tydelig at russerne vet lite om sitt eget land for tiden, så her tror jeg vi skal være veldig beskjedne, og så får vi snakke sammen når vi finner en anledning.
Jeg er fornøyd med at vi i forbindelse med statsbudsjettet for 2007 har kommet i gang med en omlegging av bilavgiftene i mer miljøvennlig retning. Vi foreslår altså et system som premierer biler med lavt CO2-utslipp. Det er et viktig signal til både forbrukere og produsenter. I det nye systemet vil engangsavgiften beregnes på bakgrunn av kjøretøyets vekt, effekt og utslipp av CO2. Dersom det ikke finnes opplysninger om utslipp av CO2, brukes isteden bilens slagvolum. Opplysningene om vekt, effekt og CO2-utslipp vil hentes fra motorvognregisteret. Motorvognregisteret baserer seg igjen på data fra typegodkjenning. Verken motorvognregisteret eller typegodkjenningen inneholder pr. i dag opplysninger om hvilke biler som kan bruke bioetanol. Det er heller ikke satt faste kriterier for hvilke kjøretøy som skal anses som bioetanolbiler. Alle bensindrevne kjøretøy vil i utgangspunktet kunne kjøres på drivstoff innblandet en større eller mindre grad av etanol. Andelen vil kunne økes, alt etter hvilke modifikasjoner som gjøres med bilene. Som påpekt i budsjettforslaget, er det derfor ikke nå mulig å innpasse en særlig avgiftsmessig behandling av slike kjøretøy i den ordinære avgiftsfastsettelsen. Dette gjelder i utgangspunktet uansett hvordan en lettelse i engangsavgiften skal gjennomføres. Jeg har imidlertid allerede gitt Toll- og avgiftsdirektoratet i oppdrag å se nærmere på disse problemstillingene. Det er selvfølgelig på bakgrunn av den problemstillingen som representanten tar opp i sitt spørsmål. På bakgrunn av de tilbakemeldingene jeg får fra direktoratet, vil jeg vurdere hvordan avgiftshåndteringen av bioetanolbiler best kan tilpasses engangsavgiftssystemet.
Jeg ble ikke helt klok på det svaret jeg fikk fra statsråden i stad. Det svaret vi fikk fra departementet i forbindelse med arbeidet med budsjettinnstillingen, var at det skulle foretas en ny full gjennomgang i 2005 av situasjonen for alle vrak. For meg ser det ut som om det er omtrent det samme som man gjorde i 1997. I 1997 konkluderte man med at det var en rekke vrak hvor man trengte å iverksette tiltak. Jeg er litt redd for at det som er i ferd med å skje her, er at vi har flyttet en enhet fra ett departement og over i et annet departement, at man ikke tar med seg de faglige vurderingene, og at man gjør alt på nytt. Resultatet av det er at nødvendige tiltak blir utsatt. Det foregår overvåkning av seks vrak. Fra det vraket som ligger ved utløpet av Namsen, har man observert at det pipler olje. Da burde vel tiden være kommet til å trekke den konklusjonen som man allerede trakk i 1997, at man bør sette i verk tiltak.
Da Stortinget bad om en stortingsmelding om fengselsopplæringen, bad man også om en finansieringsplan. Denne finansieringsplanen foreligger ikke. Vi er nødt til å forholde oss til virkeligheten. Det som har skjedd i løpet av denne statsrådens periode, er at 320 nye soningsplasser er opprettet uten at én krone er kommet til fengselsopplæring. Dette er situasjonen vi står i. For at meldingen ikke bare skal bli gode ord, er man nødt til å ha finansiering med. Derfor fremmer vi i dag forslag om at man i budsjettet for 2006 skal komme med en finansieringsplan. Lederen av FOKO, Forum for opplæring innenfor kriminalomsorgen, uttalte i siste nummer av FOKO-nytt at det er lettere å gå på vannet enn å gjennomføre de vedtakene som ligger i stortingsmeldingen, uten penger. Det er sant, det koster å gjennomføre dette. Derfor har SV foreslått tidligere, og vi foreslår også i dag, at man skal utarbeide en finansieringsplan. Jeg er også opptatt av å løfte fram de samfunnsøkonomiske perspektivene ved rehabiliteringen og opplæringen. Stortinget peker i den innstillingen som vi behandler i dag, på KrAmi-prosjektet fra Sverige. Her har svensk kriminalomsorg gått nye veier i oppfølgingsarbeidet og i det tverrfaglige samarbeidet. Svensk kriminalomsorg, sosialetaten og arbeidsformidlingen har gått sammen om prosjekt etter avsluttet soning som skaffer deltakerne fast jobb, som er et av de kriteriene man har. Dette gir gode resultater. I Sverige er resultatet at for hver krone man legger inn i dette prosjektet, får samfunnet tilbake mellom 13 og 18 kr. Flertallet peker på at dette er et riktig og viktig prosjekt. Vi peker også på at hvis man i tillegg tar med utdanningssektoren, vil man kunne få enda større og bedre konsekvenser ut av dette prosjektet. Flertallet ønsker da et større prosjekt, i likhet med KrAmi-prosjektet i Sverige. Jeg ser fram til at statsråden vil iverksette dette prosjektet så fort som mulig. Det er viktig å se på de samfunnsøkonomiske konsekvensene av å styrke utdanningen og rehabiliteringen, som sagt. En investering i fengselsopplæringen er en sikker investering, det gir sikker avkastning. Det gir bedre utsikter til et godt liv for den enkelte, og det gir et bedre og tryggere samfunn for alle. Derfor er det viktig å satse på fengselsopplæringen. Jeg er glad for meldingen, men jeg er skuffet over at stortingsflertallet ikke vil garantere for en mer langsiktig og varig finansiering av fengselsopplæringen. Spredte forsøk og gode mål holder ikke i lengden. Skal de innsatte kunne regne med et skikkelig opplæringstilbud i framtiden, er det nødt til å følge med midler. Med de vedtakene som vi fatter i dag, og med de intensjonene som er i stortingsmeldingen, ser jeg fram til at Regjeringen i statsbudsjettet for 2006 vil legge fram en kraftig økning. Jeg vil med dette ta opp SVs forslag. Jeg vil også signalisere at vi vil stemme subsidiært for Fremskrittspartiets forslag, forslag nr. 3.
Lat meg starta med ein kommentar til noko statsråden sa for ei lita stund sia, at ein del av dei forslaga som me behandlar her i dag, ikkje nødvendigvis var godt nok gjennomarbeidde. Det er eg for så vidt einig i når det gjeld nokre. Men andre forslag viser seg jo å vera så gode at Regjeringa kjem med dei som eigne forslag, så her må ein skilja mellom dei gode forslaga og dei dårlege. Eg tenkjer då spesielt på investeringsstøtta – som me kjem tilbake til – for å gjera folk mindre straumavhengige. Der har dei jo fått ein god idé frå forslagsstillarane i Stortinget. Så til problemstillingar knytte til stortingsmelding/revidert budsjett. Slik eg tolkar statsråden, skal dette altså gå på nettoverføring som stortingsfleirtalet har forlangt skal koma i revidert budsjett. Det kjem i revidert budsjett, mens ein del andre problemstillingar som går på styring av marknaden og på revisjon av energilova – eventuelt om ein må gjera noko med målsetjinga for ho – skal ein koma tilbake til i ei eiga stortingsmelding, og det vil først skje på haustparten. Eg vil gjerne ha stadfesta min analyse av det som statsråden sa.
Jeg synes at dette er en interessant og viktig interpellasjon, og det er en bred interpellasjon. Det er bra. Og akkurat som i f.eks. frafallsproblematikken er det en helhet som må forstås og reflekteres over, og som i neste omgang må forbedres, for å minske mobbingen. Slik sett gir også kunnskapsministeren et godt svar, nettopp på grunn av at også ministeren angriper dette på den samme, brede måten. Selv vil jeg derimot ta opp en delproblemstilling som interpellanten, Trine Skei Grande, presenterte og funderte litt over. Det gjelder dette med at skolesjefen er i ferd med å bli historie rundt omkring i Kommune-Norge og Fylkeskommune-Norge. I og for seg har en vel fått som en har bedt om, da en rundt omkring i Kommune-Norge innførte tonivåmodellen for noen år siden. En ville jo nettopp ta vekk disse fagsjefene – i og for seg også disse fagkomiteene – som teknisk sjef, omsorgssjef, skolesjef osv., for det ble for mye fag, det ble for mye sektor, det ble for mye «delhet». Svaret skulle være at vi skulle få kommunalsjef, gjerne med nummer på – kommunalsjef 1, 2 og 3. Så skulle vi ta skolene og spre dem utover på disse kommunalsjefene, og så skulle vi virkelig få den helhetlige tilnærmingen. Og ja, jeg tilhører også dem som priser helhet, drømmer om helhet og mener at vi har for lite helhet, men samtidig har jeg alltid vært skeptisk til dette med at en skal vise mistillit til fag og faglighet, den samme skepsis som jeg hørte at interpellanten også hadde. La meg dvele litt nettopp ved dette med helhet. Da Lillehammer i sin tid, mot tre stemmer, innførte tonivåmodellen – innlandet ville jo heller ikke være motesinke – gjorde Lillehammer kommunestyre et interessant unntak nettopp når det gjaldt skole. Flertallet sa at på skole er det kanskje fortsatt behov for noe helhetlig, og de definerte noe som heter Lillehammer-skolen som et unntak fra tonivåmodellen, der en spredde barnehagene utover på kommunalsjefer, og så beholdt en tross alt en viss faglig helhet når det gjaldt skole. Når nå kunnskapsminister, regjering, storting, alle, fokuserer på ledelse, ikke minst knyttet til rektor og rektorskole – dette er jo så bra – blir det kanskje enda viktigere å fundere litt på om ikke nettopp disse lederne som vi nå sender på kurs, på opplæring, noe som er bra, fortsatt skal få lov til å fungere når de etter at de har vært på skolebenken, kommer tilbake til kommunen sin og inngå i nettopp en slik faglig enhet, eller helhet, gjerne med en opplæringssjef eller en skolesjef på topp. For det å være rektor er jo ofte, som jeg tror alle skjønner, et ensomt liv, nærmest en ensom kamp mot mange ulike grupperinger – det er veldig mye mellom barken og veden. Nettopp da, skal en klare å fungere alene, fungere på en god måte som leder, er en avhengig av kanskje samtidig å inngå i en slik fagenhet, som vi i stor grad hadde tidligere. Så kanskje vi oppi denne nye fokuseringen på ledelse, deriblant på rektor, nettopp burde ta en ny refleksjon omkring dette at det burde være en fagetat og en skolesjef, som selvsagt ikke skal lukke seg inne og bli seg selv nok, men som skal samhandle med det samfunnet og den kommuneorganisasjonen som skolen er en del av.