mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
SV sitter ikke i samferdselskomiteen, så da må vi forklare hvordan vi vil stemme. I denne saken vil vi stemme for innstillingen, men jeg har behov for å komme med en stemmeforklaring til romertallsvedtak I. Det ligger veldig mange gode forslag til omprioriteringer i dette romertallsvedtaket, som SV støtter og kommer til å stemme for, men SV er imot oppstart av grunnerverv for E18 Ramstadsletta–Lysaker. Vi kommer derfor i nysalderingen for 2014, som skal skje på torsdag, til å fremme forslag om å gå imot grunnerverv for E18 Ramstadsletta–Lysaker. Det ligger som en forutsetning for stemmegivingen vår i dag. Vi kommer også til å støtte VII. Ellers har jeg bare én kort bemerkning, og det gjelder strekningen E16 Kongsvinger–Slomarka, som det er knyttet ganske mange merknader til. Det gjelder dette prinsippet om hvorvidt man skal betale bompenger når man ikke bruker vegen. SV er for bompenger, men vi synes det er et veldig vanskelig prinsipp, og det gjør det veldig vanskelig å få noen aksept for det når folk som i praksis ikke skal bruke vegen, blir pålagt å betale bompenger. Det er vanskelig å forsvare det, synes jeg. Her mener jeg vi må anstrenge oss mer for å unngå det. Man kan sikkert argumentere med at også de som bor sånn til at de får en avlastning på vegen de bruker, har en viss nytte av den nye vegen. Det kan jeg nok se at er et poeng, men jeg forstår dem som ikke har tenkt å bruke vegen i det hele tatt, og som likevel nå må betale bompenger for den. Det ville også være helt bakvendt for dem å skulle bruke den vegen. Jeg er født og oppvokst i det området, så jeg kjenner området veldig godt. Så jeg tror vi er nødt til å se på hvordan vi kan få til ordninger som gjør at den bompengeinnkrevingen vi har, føles helt rettferdig og rimelig, og at de som bruker vegen, betaler for den, mens de som ikke bruker vegen, ikke betaler.
Jeg tror ikke Stjernø-utvalget har laget noen slik prognose. Det er vårt departement, Kunnskapsdepartementet, som i en stortingsmelding som vi har kalt Utdanningslinja, har lagt dette til grunn for at Stortinget selv skal kunne diskutere denne saken. Den er ikke diskutert ennå, og jeg ser fram til diskusjonen med Stortinget om på hvilken måte vi best kan møte nettopp det utdanningsbehovet som ligger her. Vi har vært tidlig ute. Vi bevilget over 3 000 plasser i revidert budsjett, følger opp de plassene i 2009-budsjettet, øker det og følger opp alt vi har bevilget til det. Så er det viktig for oss å ha gode grep både på det som trengs av utstyr, materielle forhold, kvalitet på utdanningen og det å gi rom for nye studenter. For vi i Regjeringen er opptatt av at nye studenter skal vi ha plass til, men det skal ikke gå ut over kvaliteten på undervisningen, og det skal ikke gå ut over forskningen ved våre institusjoner. Derfor er det viktig at vi har et samlet grep, og Regjeringen har lagt et grunnlag for denne diskusjonen i stortingsmeldingen Utdanningslinja, som Stortinget nå har til behandling.
Arbeiderpartiet har inntatt i sine merknader at det skal være et hovedmål for Norge å være et attraktivt investeringsland. Opseth fulgte opp dette i sitt innlegg, og sa at konkurransedyktigheten i norske bedrifter ikke må skille seg vesentlig ut fra konkurrentlandenes. Det står også i Arbeiderpartiets merknader at bedriftsskattesystemet i Norge samlet sett er gunstig i forhold til i konkurrentlandene. Nå har flat skatt-utvalget sett på dette, og det viser seg at det er riktig at vi har de laveste formelle skattesatser på selskapsoverskudd, sammen med Sverige og Finland. Dette utvalget sier samtidig at det er et bredere skattegrunnlag i Norge enn i de fleste OECD-land, og at bedriftsskatten utgjør en større andel av skatteinntektene i Norge enn i de fleste OECD-land. Men det er på ett område vi skiller oss ut, og det gjelder formuesskatten Det sier Arbeiderpartiet svært lite om. Mange næringsdrivende, også utenlandske interesser, hindres i å investere i Norge på grunn av den særnorske formuesskatten. Andre land har ikke formuesskatt, eller den inntrer på et langt høyere formuesnivå. Mener ikke Arbeiderpartiet at redusert formuesskatt vil være et viktig incitament for å stimulere til investeringer? Så til det Opseth sa når det gjelder å diskutere statlige eierandeler. Det er kommet veldig uklare signaler fra Arbeiderpartiet, bl.a. når det gjelder Statoil. Ute i Europa er denne privatiseringsprosessen kommet langt – Norge er faktisk en bremsekloss i denne utviklingen – og sosialdemokratiske partier deltar i Europa. Vil ikke Arbeiderpartiet gå mer konkret inn for å avhende statlige eierandeler i statlig virksomhet?
På vegne av meg selv, Ketil Solvik-Olsen, Christian Tybring-Gjedde, Jørund Rytman og Per Arne Olsen har jeg gleden av å foreslå å fjerne avgiften på båtmotorer.
Når jeg nå ber om ordet, er det fordi jeg ønsker å fremme et forslag om at innstillingen slik den foreligger, sendes tilbake til Presidentskapet for fornyet behandling. Jeg vil gjerne at dette tema blir votert over før vi går inn på sakens realiteter. Men jeg vil allikevel bare ganske kort få argumentere for hvorfor et slikt forslag fremsettes ved starten av debatten på denne sak. Begrunnelsen er ganske kort: Etter avgivelsen har det skjedd en del ting, og det har blitt kjent en del ting som gjør at jeg mener at det vil være fornuftig av Presidentskapet på ny å behandle denne innstillingen. I bladet Friheten, datert 11. juni 1999, siteres Stein Ørnhøi, som i et møte i Trondheim den 5. juni skal ha uttalt: «Han etterlot ingen tvil om at en uerklært krig mot en suveren stat uten FN-mandat, var å anse som en krigsforbrytelse, og de ansvarlige norske politikerne var å anse som krigsforbrytere.» Med dette, som gjennom sitatet skal være uttalt, mener jeg at det må være god grunn til å se på Innst. S. nr. 77 for 1997-98, som ble behandlet i Stortinget, og som var retningslinjene da Stortinget bestemte at Presidentskapet skulle fremme forslag på kandidater til EOS-utvalget. Jeg skal ikke gi meg inn på en lang sitatrunde, men kort få sitere det som en samlet komite uttrykker på side 2 i innstillingen: «For å gi utvalget nødvendig troverdighet overfor de demokratiske prosesser, må utvalget derfor ha en sammensetning som sikrer bred tillit. Dette forutsetter at utvalget består av medlemmer som nyter respekt for integritet og samtidig har bred erfaring fra norsk samfunnsliv.» Med dette sitatet som grunnlag mener jeg at det åpenbart må være et brudd på de forutsetninger Stortinget selv la til grunn som kriterier for oppnevning. Jeg er kjent med at Stein Ørnhøi har sendt et brev til stortingspresidenten, datert den 18. juni 1999, og jeg skal ganske kort sitere fra dette: «Uten tilgang til notater er det umulig for meg to uker i ettertid å bekrefte eller avkrefte hva jeg skal ha sagt og hvordan jeg har uttrykt meg.» Etter min overbevisning ville Stortinget og Presidentskapet være tjent med en fornyet gjennomgang på dette grunnlag, og dermed tar jeg opp et forslag om at saken sendes tilbake til Presidentskapet. Hvis dette forslaget skulle falle, vil jeg få lov å komme tilbake i den ordinære behandling av saken, om dét skulle bli tilfellet, til en mer inngående belysning av saken sett fra mindretallets side.
Det var litt morosamt at representanten Ryan nemnde Ekornes, Ekornes, som i førre veke på eit møte i Fosnavåg gav klar beskjed til sitt eige parti, Høgre, og til dei andre regjeringspartia om at dei burde gå inn for nettolønnsordning over heile fjøla. Det var også litt merkeleg at Ryan snakka så varmt om dette med fraktefartøy. Då må eg spørje: Kvifor gjekk han ikkje saman med Arbeidarpartiet, Framstegspartiet og Senterpartiet og fekk fleirtal for nettolønnsordning for fraktefartøya? Det er jo nettopp det dei ber om. Då først blir dei i stand til å få ein økonomi som gjer at dei kan investere i gassfraktefartøy o.a. som gjer at vi kan få ein moderne flåte. Eg kan ikkje skjønne at Ryan kan stå her og snakke om fraktefartøyas ve og vel, når han hadde moglegheit til å få fleirtal for ei nettolønnsordning for desse. Og spørsmålet er: Kvifor gjorde han ikkje det?
Dette er vel nærmest en «el clasico» når vi behandler spillpolitikken. Jeg tror, i og med at jeg kjenner både representantene Gjul og Simensen som rimelig oppegående personer, at de skjønner hvordan vi vil tillate utenlandske spillselskaper å etablere seg i Norge. Det er ikke fritt fram. Det handler om å etablere seg i Norge, å opprette en lisensordning. Det betyr at man er nødt til å være i Norge. De pengene man spiller for hos disse selskapene, forblir i Norge, og en viss del av omsetningen skal gå tilbake til norsk idrett, på samme måte som med Norsk Tipping. Det tror jeg faktisk de skjønner, men av mangel på gode argumenter mot det, kommer de ikke med noe annet enn at pengene forsvinner ut av landet, til skatteparadis. Det er akkurat det det gjør i dag, og den ordningen vil vi endre. Vi ønsker at disse midlene, disse 5, 6, 7, 8 mrd. kr som blir spilt i utenlandske spillselskap, skal forbli i Norge, og at deler av den omsetningen skal tilfalle norsk idrett. Det blir mer penger til norsk idrett. Dette tror jeg de skjønner, men av mangel på god argumentasjon, kommer de ikke med noe annet enn å vise til dagens ordning. Jeg er helt enig i det, det er håpløst at penger forsvinner ut. Men det styrker altså ikke Norsk Tipping. Norsk Tipping har monopol i Norge, men ikke i Europa og verden. Det er det som er den store utfordringen. Hadde man endret på det, og latt disse selskapene få etablere seg i Norge, ville man hatt gode vilkår. Så er jeg for så vidt glad for det kulturministeren sier om den framtidige økonomien, at man vil få ca. 8 mill. kr mer. Man vil det hvis man legger 2012-tallene til grunn, men ingen kan fortelle meg hva 2013-tallene blir. Sånn som prognosene ser ut, spiller man for mindre og mindre hos Norsk Tipping. Det blir mindre og mindre penger til både norsk idrett og kultur. Med andre ord, det blir enda mindre å fordele. Da hjelper det egentlig ikke at man justerer med 2 pst. opp. Det blir mindre penger i kassen til idrettslagene. Og det er idrettslagene som er de store taperne her, det er ingen vinnere. Til representanten Simensen vil jeg si: Han syntes det var frekt at vi fremmet et forslag basert på det vedtaket som ble gjort på Arbeiderpartiets landsmøte. Jeg vil oppfordre Arbeiderpartiet til å være frekke mot oss og fremme mange av våre forslag på nytt og ta det til inntekt for partiets politikk! De gjør det av og til i denne salen, og det synes vi er hyggelig. Fortsett med det – vi har mange gode forslag! Vi kommer til å produsere veldig mange gode forslag. Når Arbeiderpartiet har gode forslag, fremmer vi også dem.
La meg bare helt kort komme inn på et par ting som har vært oppe i debatten nå mot slutten. Det ene gjelder kunnskapsinnhenting i barnevernet. Jeg er enig med representanten fra Høyre i at det er viktig å få kunnskap fra ulike kilder og ulike fagmiljøer. Det er ingen tvil om at vi kan ha godt av enda mer forskningsinnsats knyttet til barnevernet. Det vil gjøre norsk barnevern godt. Samtidig synes jeg at nettopp den diskusjonen maner, også forhåpentligvis i Høyre, til en viss ettertanke knyttet til at Høyre har vært de argeste kritikerne av de initiativer regjeringen har tatt siden valget 2009, for å innhente merkunnskap som grunnlag for en debatt om framtidens organisering av barnevernet. Jeg har tatt tre hovedgrep for å få det til. Jeg har satt i gang en bred evaluering av barnevernsreformen. Det er en rekke ulike fagmiljøer involvert i dette arbeidet. Det vil nå bli offentliggjort i løpet av kort tid. Jeg er ganske sikker på at også opposisjonen i det vil finne materiale som kan påvirke de konklusjoner opposisjonspartiene vil ende opp med å ha når det gjelder framtidig organisering, og som viser at det er behov for sikrere og et solid kunnskapsgrunnlag før vi tar endelige beslutninger. I tillegg satte jeg ned barnevernspanelet som ble latterliggjort av Høyre da det ble oppnevnt, men som jeg nå ser at opposisjonen stadig trekker fram som et positivt bidrag til debatten. Så har vi dessuten utvalget som skal utrede det biologiske prinsipp – debatten rundt det – som legger fram sin innstilling i februar. Vi har svært godt av kunnskap, og jeg setter pris på innlegget fra Høyre om det. Jeg håper at det også betyr at vi kan forlate den debattformen der Høyre en stund var fryktelig opptatt av å latterliggjøre våre initiativer til å få inn mer kunnskap. Helt kort også til påstanden om at denne regjeringen har bygget ned institusjonsbarnevernet: Det er ingen uenighet knyttet til at vi skal ha både institusjon og fosterhjem. Men det har vært bred faglig enighet, og det har vært forankret bl.a. i stortingsmeldingen som det her var referert til fra forrige regjering, om at man skulle ha en vending mot økt bruk av fosterhjem. Det er gjennomført. Men det er altså ikke sånn at institusjonssektoren har blitt bygd ned. Vi har ledig kapasitet i institusjonssektoren, og jeg tror nok også at når vi gjør opp status, vil vi se at det er flere barn i institusjoner i dag enn det var da reformen ble satt i verk i 2004, men andelen er lavere. Det er altså ikke noe i utviklingen som truer med å ta livet av institusjonsbarnevernet – og det er godt, for vi trenger det.
Det er ingen feilaktig framstilling av saken som har blitt gitt. Det som flertallet her er opptatt av, er at Regjeringen skal informere Stortinget når en så viktig sak mangler penger. Statsråden sa at man hadde nådd måltallene når det gjelder de yrkeshemmede. Det er altså 20 000 flere som er utenfor arbeidslivet nå, enn det var i fjor. Jeg har aldri hørt at Stortinget har sagt at det er et måltall. Her hadde det vært et flertall på Stortinget som hadde støttet statsråden i å få mer penger til å sørge for at intensjonsavtalen kunne virke som den var ment, nemlig at det skulle være færre og ikke flere arbeidsløse når året var omme. I tillegg mangler det også stillinger i trygdeetaten, som ikke er denne statsrådens ansvar, som var en del av avtalen om inkluderende arbeidsliv, som heller ikke er på plass. Det er mange biter som mangler her, og håndteringen av denne saken viser det vi fryktet, nemlig at Regjeringen er mer opptatt av å spare penger enn av å få yrkeshemmede i arbeid.
La meg først få takke saksordføreren og for saksordførerens innlegg. Jeg var et lite øyeblikk i tvil om han faktisk kom til å bruke 30 minutter hvis han skulle gå igjennom alle de geniale formuleringene i proposisjonen. Men det viser at det er gjort et grundig og omfattende arbeid som grunnlag for det vedtaket som fattes i dag, og det er ikke naturlig at det er store politiske diskusjoner om dette, for formålet er ikke realitetsendringer, men å få oppdatert lovene, slik at de nå kan samstemme med at vi får satt i kraft den nye straffeloven fra oktober 2015. Jeg har også lyst til å takke komiteen for et godt stykke arbeid, med saksordføreren i spissen. Jeg har også lyst til å nevne at dette er en stor dag på mange måter, fordi vi nå legger grunnlaget for at straffeloven fra 2005/2009 kan tre i kraft fra 1. oktober 2015, og det er langt tidligere enn det som opprinnelig var planlagt. Det hører også med til historien at den opprinnelige planen var å følge opp i oppfølgingen av merverdiprogrammet, som er et gedigent IKT-prosjekt, og et IKT-program som ikke er satt i gang ennå, som er igjennom kvalitetssikringsprosesser nå. Og vi har en del erfaring både med denne saken i merverdiprogrammet og i andre store IKT-prosjekter i offentlig sammenheng som det er betydelig risiko knyttet til. Det betyr at hvis en skulle fortsatt den tenkningen, ville en kunne risikere at ikraftsettingen ble ytterligere forsinket. Derfor er jeg glad for at vi tok de grepene vi gjorde, og satte i gang et arbeid med å implementere ny straffelov i de eksisterende IKT-systemene. Jeg mener det er viktig også ut fra et demokratisk synspunkt. Det er Stortinget som vedtar lovene, og det er regjeringen som skal ikraftsette dem. Jeg leste i hvert fall ikke i min tid på statsforfatningsrett at det var med forbehold om at det var tilfredsstillende IKT-løsninger. Nå har vi løst opp i dette. Jeg synes det er en god sak og en bra dag for Stortinget, når vi nå bidrar til å legge til rette for at når Stortinget samles neste gang, har vi en ny straffelov ikraftsatt, og det er bra.
Det er en veldig viktig debatt som representanten Hernæs her både drar opp og fortsetter. Det har bl.a. fra oss andre tidligere vært hevdet at dette må være en vei å gå. Jeg tror at hvis statsråden hadde brukt tilsvarende tid i departementet sitt på å prøve å finne løsninger for å få dette til, istedenfor å bruke så lang tid på å prøve å finne forklaringer på hvorfor ting er så vanskelig, kan hende vi faktisk hadde klart å komme litt videre allerede på dette tidspunktet. Representanten Nordtun var inne på at det selvfølgelig må være et system som gjelder for alle. Ja, jeg er helt enig med representanten Nordtun. Men det står heller ingenting i denne interpellasjonen om at dette skal gjelde et fåtall. Det er selvfølgelig slik at det må være likhet for prinsippene i denne saken. Debatten dreier seg også til dels om den såkalte forsøksordningen med å kjøpe sykmeldte ut av køen for å få dem behandlet. Dette er en forsøksordning, og står under det kapitlet i trygdebudsjettet. Spørsmålet mitt er egentlig: Hvor lenge trenger dette å være en forsøksordning, istedenfor å gjøre det om til en permanent ordning? Det viser seg på alle plan at dette fungerer. Istedenfor at man prøver å opprettholde snart vanntette skott mellom det som har med sykepenger og det som har med trygdeetaten å gjøre, burde man heller finne fram til en ordning der de man har mulighet til å kjøpe ut, får anledning til dette, slik at man hurtig kommer tilbake i arbeid. Ut fra det statsråden sa, virket det på meg som om det nesten er redselen for det private som er det underliggende i denne saken. Det håper jeg virkelig ikke er tilfellet. Jeg håper at man ser at det offentlige helsevesenet og det private helsevesenet må spille på lag. Vi er avhengig av hverandre hvis vi skal klare å få gjort noe med det norske helsevesenet. Det offentlige helsevesenet har dessverre vist at det ikke er i stand til å kunne takle den etterspørselen som er etter helsetjenester. Og da må vi faktisk bruke de mulighetene vi har også ved private institutt. Jeg håper at statsråden går tilbake til sitt lønnkammer og vurderer denne saken nok en gang, og at han kommer tilbake til Stortinget med en mer positiv holdning til denne problemstillingen senere og sørger for at Stortinget kan få vedtatt en ordning som gjør at man kan få skattefradrag for denne typen tjenester.
Jeg har også et spørsmål til finansministeren. Etter 1. januar kan også svenskene benytte seg av ordningen med den såkalte EU-kvoten, noe som innebærer at de nå kan reise til Danmark eller Tyskland og kjøre 230 liter alkohol rett hjem i stua uten å være redd for å bli tatt i tollen. Flere nordmenn har oppdaget denne muligheten og har nå begynt å opprette såkalte depot rett over svenskegrensen for gradvis å frakte dem hjem til Norge. Høyres finanspolitiske talsmann, Jan Tore Sanner, kom i en debatt med meg faktisk med følgende grove påstand, at de nordmenn som kom i skade for å opprette slike depot, de hadde et alkoholproblem. Men en mye grovere påstand var faktisk at Norge kun kunne oppleve å få den samme kvoten hvis Norge ble medlem av EU. Er finansministeren enig med Jan Tore Sanner i dette? Er det ikke slik at Norge kan endre sine kvotebestemmelser akkurat når det måtte passe norske politikere – hvis vi vil, da? Det er det jo ikke sikkert at Regjeringen vil. Alternativt kan vi altså kutte kraftig i alkoholavgiftene, som Regjeringen i Sem-erklæringen har sagt den vil gjøre, men som vi foreløpig har sett veldig lite til.
Jeg takker statsråden for svaret på dette og det forrige spørsmålet. Vi har som sagt en helt annen politikk. Vi i Fremskrittspartiet ønsker å gi den enkelte næringsdrivende innenfor matproduksjon frihet til å drive sin eiendom. Vi vil ha et helt annet skatte- og avgiftsnivå. Vi vil at det skal være greit å drive med samdrift. Det skal være greit hvis en bonde ønsker en annen type drift enn det den forrige eier har drevet med. Det skal være en helt annen økonomi, f.eks. ved avskrivninger på landbruksbygninger og utstyr, og noe så enkelt som at vi vil ta bort makspris på eiendommer. Det har aldri vært så mange tomme gårdsbygninger som det er i dag. Mye av det skyldes at vi har en makspris, dvs. at det er det offentlige som bestemmer hva en gård skal selges/kjøpes for, uavhengig av om kjøper og selger er enig om en pris. Så det er mange, mange ting å ta fatt i her, slik at vi kan få den viktige matproduksjonen opp å gå, for der er den ikke i dag. Det kan godt være at den røde-grønne regjeringen ser på tollvern som det eneste saliggjørende, men så enkel er ikke verden, og det blir heller ikke riktig på den måten.
Jeg blir fortsatt litt forundret når man her prøver å fremstille det slik at det som er problemet, er at man har en regjering som er åpen, og som derfor har samtaler. Og fordi vi har hatt en samtale med en statsråd, skal plutselig våre interne forslagsprosesser stoppe opp. Det er kanskje også forskjell på hvordan Kristelig Folkeparti og Fremskrittspartiet ser på denne saken. For Fremskrittspartiet er ikke poenget i seg selv å finne noe å fylle noen lokaler med, finne noen aktiviteter som man kan putte inn i ellers tomme lokaler. Man ønsker her å løse et problem ved Politihøgskolen, og så får man noen lokaliteter som passer som hånd i hanske for dette. Og så er det altså slik at regjeringspartiene ønsker at her skal man ha et direktorat for brann- og eksplosjonsvern eller noe slikt, og eventuelt ha noe opplæringsvirksomhet – jeg vet ikke hva de har planer om å ha der. Det som i hvert fall er klart, er at vi ønsker en spesifikk aktivitet, nemlig Politihøgskolen, og den har vi sagt at vi ønsker å flytte, samlokalisere. Da er det også en fordel at politiets treningsfasiliteter er i så nær tilknytning til Politihøgskolens undervisningslokaliteter som overhodet mulig. Det kan jo hende at Fremskrittspartiet kan ta selvstendige vurderinger og beslutninger, uten at de på forhånd er foreslått av byråkrater i departementene! Jeg vil også ta avstand fra at forslag som ikke er fremmet fra departementene, er å betrakte som lite gjennomarbeidet og dårlig forberedt. Hvordan Kristelig Folkeparti forberedte sine saker da de ikke satt i regjering, vet ikke jeg, men jeg kan i hvert fall garantere at vi har hatt den behandling vi synes har vært nødvendig. Det innbefatter naturligvis den nødvendige gruppemessige behandling, innhenting av informasjon og faktisk også et samarbeid og innhenting av informasjon om hva Politiets Fellesforbund mener i denne saken.