mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Etter å ha hørt statsråden og også representanten Jan Olav Olsen var jeg rimelig oppstemt ganske lenge her, men etter det siste innlegget, fra Søren Fredrik Voie, var vi tilbake til gammel retorikk igjen. Og jeg vet ikke om verken Høyre eller SV kommer så veldig mye lenger hvis vi skal holde oss til gammel retorikk. Jeg følte derfor at jeg fra å være høyt oppe plutselig kom brått ned igjen, og det var ikke så veldig hyggelig. Så noen kommentarer til det som er sagt. Det er riktig at jeg konsekvent bruker begrepet «læringsarbeid». «Undervisning», føler jeg, setter oss litt tilbake til den situasjonen, det er i hvert fall knyttet til den, som jeg synes det er viktig at vi skal distansere oss fra. Språket er viktig, og det å finne ord som er dekkende for det vi prøver å si, er viktig, og derfor bruker jeg ganske bevisst stort sett ordet «læringsarbeid» og snakker i mindre grad om undervisning. Vi vet en god del om karakterenes rolle i forhold til undervisningen. Dette er det gjort studier på, dette er det gjort undersøkelser på, og jeg vil oppfordre representanten Voie til å lese evalueringen av Reform 94, der svaret er rimelig klart at eksamenssystemet, karaktersystemet, er styrende. Vi får ikke til de innholdsendringene som vi er opptatt av, og så prøver forskerne å peke på det som er årsaken, og her er karakterene én av årsakene. Det er et faktum, iallfall hvis vi skal tro på forskningen. Jeg synes ikke vi skal avvikle karaktersystemet; jeg sier ikke det. Men det som er viktig, som statsråden og også andre var inne på, er at bruk av karakterer skal bygge opp om læringen. Det er poenget med å bruke karaktersystemet. Å stimulere, hjelpe og veilede hele læringsprosessen, det er målet med karakterene. Vi kan bruke ulike former for karakterer, men når det gjelder evalueringssystemet, vet vi alle sammen at når vi er i en arbeidsprosess og har gjort et stykke arbeid hvor vi har vært med og definert målene osv, så synes vi det er ok, og når noen sier at dette gikk bra, dette fikk vi til, vi klarte det, vi har nådd de målene vi satte oss. På den måten kan vi godt ha et karaktersystem. Jeg tror at det er noe av det som vi har vært inne på her. Noen ønsker å gå lenger enn andre, men jeg føler at vi nå kan starte på en prosess, vi kan komme inn på en riktig vei. Og så helt til slutt dette med de komparative OECD- studiene. Jeg er enig med statsråden i at PISA-undersøkelsen virker veldig skikkelig og veldig grundig. Det var ikke det som var poenget mitt. Poenget mitt var at om ikke norske elever alltid ligger på topp i alle mulige internasjonale komparative studier, er det ikke sikkert vi gjør en dårlig jobb i norsk skole. Jeg synes det er ganske bra at vi stort sett ligger over gjennomsnittsnivå, og vi ligger bedre an enn mange som vi kan sammenlikne oss med. Det var poenget. Men så lenge det er noen elever som ikke får godt nok læringsmiljø, har vi et stykke arbeid å gjøre. Men det er på grunn av den enkelte elev og ikke på grunn av at de tilfeldigvis har havnet på gjennomsnittet eller litt over gjennomsnittet.
For det første er eg heilt ueinig i den beskrivinga at ein tidlegare har levd i den førestellinga at alt er såre vel berre ein har einskapsskulen. Tvert imot meiner eg at alle parti - og eg kan særleg snakke for mitt eige, SV - har vore opptekne av at vi skal forbetre skulen. Så har ein ofte vore ueinige om løysingane, og ein har til og med gjort feil. Men ein har vore oppteken av forbetring i skulen. Det er ein heldigvis framleis. Når det gjeld dei nasjonale prøvene, er òg beskrivinga etter mitt syn feil, for dei nasjonale prøvene er ikkje hemmelege eller unnatekne frå offentlegheit - tvert imot. Dei er offentlege. Skulane har dei, kommunane har dei, foreldra får resultata, og, som det riktig vert peikt på, når aviser og andre ber om å få dei offentleggjorde, vert dei offentleggjorde, og har i veldig stor grad vorte det i media no over heile landet. Kva er grunnen til at vi likevel har valt å gjere det annleis enn den førre regjeringa og ikkje aktivt oppfordra til ei rangering frå statleg hald? For det første er saka at då den førre regjeringa gjennomførte nasjonale prøver i 2005, vart det møtt med sterk kritikk frå lærarane, boikottaksjonar frå elevane og sterk fagleg kritikk, og det var store svakheiter ved gjennomføringa. Ein hovudgrunn til det var den aktive rangeringa. Vi meiner prøvene først og fremst er til for forbetring på den enkelte skule i den enkelte kommune, for å oppsummere resultata nasjonalt og for at foreldra skal vite. I tillegg er det betydeleg erfaring med dette frå andre land. OECD og PISA-direktør Schleicher har uttalt seg kritisk i Noreg om offentleggjering. Mykje forsking åtvarar mot det. Finland har hatt ein versjon av nasjonale prøver der dei har nasjonale prøver på eit utval som ikkje vert offentleggjort. I Danmark offentleggjer dei ikkje. Der har dei faktisk eit lovforbod mot det. Vi har ikkje valt den versjonen. Det er offentleg, men vi legg ikkje til rette for rangering frå statleg hald.
Etter at Senterpartiet skiftet olje- og energiminister for tredje gang – vi er altså nå i gang med den fjerde senterpartistatsråden i Olje- og energidepartementet – har Fremskrittspartiet blitt veldig fornøyd. Representanten må gjerne bringe videre våre gratulasjoner til energiministeren på vegne av Fremskrittspartiet. Det er som å ha et ekko av Fremskrittspartiet i departementet, og det er bra. Av og til blir jeg litt usikker på hvor Senterpartiet vil. Da representanten Lundteigen hadde ordet, var han veldig opptatt av fornybar energi og karbon, men fornybar karbon, ikke fossil karbon, mens man i Senterpartiets program sier at man vil kutte utvinningstakten på norsk sokkel – så det harmonerer. Men i oljemeldingen legger regjeringen opp til å øke utvinningsgraden og utvinningstakten. Energiministeren fra Senterpartiet vil øke eksporten av gass til Europa, noe jeg støtter fullt ut. Men kan Senterpartiet garantere at de vil støtte sin energiminister og ikke sitt partiprogram når dette skal bestemmes i Stortinget?
Denne debatten har vært interessant, og jeg tror jeg skal være veldig enig med statsråden i at budsjettet må være veldig bra når det er så små ting man diskuterer, og som opposisjonen er opptatt av. Arbeiderpartiet hilser innom med passasjeravgiften. Det er jo fint at de har engasjert seg i avgifter, men hvor var Arbeiderpartiet i april, da landsmøtet vedtok at man skulle overføre taxfree-salget til Vinmonopolet? Hvor var Arbeiderpartiet da man samme dag, med en gang det var vedtatt, gikk ut fra Rygge flyplass og sa at dette ikke var bra? Det betyr slutten for flyplassen, sa man til NRK da. Det betyr 2,5 mrd. kr i tapte inntekter for Avinor. Hvor var Arbeiderpartiets engasjement da? Jeg har ikke sett noen representant være veldig engasjert da – kun de lokale fra Arbeiderpartiet i Østfold. Det er ganske interessant når Arbeiderpartiet prøver å framstille det som om de hadde så store planer. Representanten Juvik sier her at man oppdaget i 2013 at forfallet hadde økt. Da tok de det innover seg. Ja, det var jaggu på tide, etter å ha styrt i åtte sammenhengende år. Det skylder kanskje Arbeiderpartiet i salen å gjøre oppmerksom på: Hva er det Arbeiderpartiet nå skal lykkes så med? I teksten i sitt alternative budsjett skriver de at planleggingstiden og byggetiden på vei og bane må halveres. Men det er ingen tegn og ingen signaler om hva de vil gjøre annerledes, man skal bare fortsette som man gjorde før, i de åtte foregående årene. Man skal løpe fortere, tydeligvis. Men Høyre og Fremskrittspartiet har kommet med forslag og satt i gang: Veireformen, med det nye veiselskapet – Arbeiderpartiet stemte imot. Bompengereformen, med mer effektiv innkreving – Arbeiderpartiet stemte imot. Jernbanereformen, å organisere arbeidet med norsk jernbane på en ny og bedre måte – Arbeiderpartiet stemte imot. Arbeiderpartiet er tydeligvis, akkurat som de alltid har vært, imot å tenke nytt. Man er fornøyd med det man har gjort, men man skriver at man skulle gjerne gjort det annerledes. Det blir som med motorveiplanen fra 1960-tallet, det blir ikke noe av.
SVs gruppe skal subsidiært stemme for forslag nr. 1, dersom vårt forslag faller.
Ordet samhandling er vel det ordet vi har hørt aller mest fra statsråden etter at han overtok i sommer. Det er et viktig ord … (Brannalarmen går.)
Nasjonal transportplan tar ikke høyde for å løse dagens samferdselsproblemer, og langt ifra morgendagens problemer. Jeg hørte på innlegget til samferdselsministeren, og budskapet var først og fremst at det neste vi bør gjøre for å løse de trafikale problemene, er å vedta at det norske folk skal følge vegtrafikkloven. Det tror jeg kanskje de må bestemme selv om de skal gjøre. Jeg registrerer at ministeren også sier at man skal følge opp de planene man vedtar. Jeg synes man skal høre etter når ministeren sier det, for regjeringspartiene er vel kanskje de eneste partiene i Stortinget som ikke har fulgt opp de planene de selv har lagt fram. Jeg registrerer videre at ministeren sier at hun skal ut og tolke stortingsflertallets vedtak. Mitt råd til ministeren er at hun isteden følger de vedtakene som fattes i Stortinget. Det er derfor vi fatter vedtak i Stortinget. Og da er mitt spørsmål: Akter ministeren å følge de vedtakene som blir fattet her?
Til det siste vil jeg si: Med litt hjelp fra bl.a. SV førte det til at vi fikk ned en del av utslippene. Men Høyre har nå en langt mer offensiv holdning når det gjelder klima enn tidligere, og jeg må si at det kler et konservativt parti. Denne snuoperasjonen bejubler vi selvfølgelig i SV – vi syns rett og slett det står respekt av mye av det som Høyre nå står for. For historien er mørk, ikke minst når det gjelder spørsmålet om gasskraft. Jeg vil ta tak i det som også ble tatt tak i fra representanten Nordtun i forhold til representanten Kvassheim, for det er åpenbart at Venstre vil holde seg så hardt de kan for nesa hvis de blir tvunget inn i et samarbeid med Fremskrittspartiet. Men hva vil Høyre? Høyre er klimakamerat nå, men en grell historie kan vi se tilbake på. Jeg lurer på, siden Høyre står sammen med Fremskrittspartiet i flere merknader i denne innstillinga, om oljeleting og gasskraft bl.a., om Høyre kan garantere at de, hvis de inngår et samarbeid med Fremskrittspartiet, vil sikre at det blir brukt penger på rensing.
Representanten Gjedrem sier at SV og Kristelig Folkeparti på mange måter har like sosiale holdninger. Forskjellen er vel at SV mener at disse må følges opp i praktisk politikk, og da må vi gjøre noen valg som kanskje blir tøffere enn de Kristelig Folkeparti har vært villig til å være med på. Så trekker Kristelig Folkeparti fram kontantstøtten som den store familiepolitiske reformen. Vi har ulikt syn på den, men jeg håper at representanten Gjedrem har merket seg at SV har forsøkt å være konstruktiv i den retningen som Gjedrem nå snakket om, nemlig når det gjelder tid. Det som har skjedd nå, og som har blitt enormt forsterket med dette budsjettet, er at man har fått en prisvridningseffekt i forhold til barnehager, fordi barnehagene kommer til å bli urimelig mye dyrere i forhold til kontantstøtte. Undersøkelser viser nå at innføring av kontantstøtte ikke fører til at folk bruker mer tid sammen med ungene sine. De bruker bare andre ordninger for barnetilsyn, og jeg har også registrert at representanten fra Kristelig Folkeparti synes at det er like greit. Man bryr seg ikke noe om hva slags kvalitetskrav man skal ha. Man sier at dette overlater vi til familien. SV ønsker at samfunnet skal stille opp med barnetilsynsordninger som er kvalitetsmessig så gode og så rimelige at folk kan velge dem fritt. Det er viktig. Så mener vi at man burde gå inn på endringer i kontantstøttereformen som er målrettet mot dem som faktisk bruker tid sammen med barna sine, for det har vi ikke sagt nei til i det hele tatt. Men Kristelig Folkeparti er mer opptatt av friheten til å velge praktikant enn av hva som egentlig skjer i familien. Så til ledigheten. Ledigheten kommer til å øke med det budsjettet som her er lagt fram, fordi man strammer inn for mye. Spesielt strammer man inn på kommunesektoren, slik at kommunene faktisk er nødt til å si opp folk. Det er en realitet man nå er nødt til å se i øynene. Da må man også ta konsekvensen av det ved å øke tiltaksnivået, slik at de som er utenfor arbeidsmarkedet, ikke blir mer og mer diskvalifisert for hver dag som går.
Jeg takker for svaret. Jeg vil ha en litt nærmere klargjøring. Du snakket om forsinkelser og om behovet for 5 milliarder kr. Er det da slik å forstå at det er 5 milliarder kr som er igjen av prosjekter som ikke er bygd? Og vil du bekrefte at det blir forsinkelser, men at planen blir gjennomført, slik at man ikke begynner å si: ta bort en del av Oslopakke 1 for å få gjennomført Oslopakke 2?
Jeg tillater meg å foreslå Kenneth Svendsen.
Når man hører på representanten Christian Tybring-Gjedde, skulle man tro at han ikke hadde vokst opp i Norge og ikke ser at vi faktisk har bygd opp et velferdssamfunn som, nettopp gjennom å være et land der vi fordeler rimelig jevnt, og der vi bruker fellesskapets penger, er i stand til å skape større vekst, større velstand og større utvikling for alle enn vi hadde gjort i f.eks. Christian Tybring-Gjeddes drømmeland, USA. Men jeg har ikke tenkt å bruke tiden på Christian Tybring-Gjedde. Jeg har tenkt å bruke tiden på Lars Sponheim og Høyre, fordi jeg ser på Venstre og Lars Sponheim som en viktig alliert, sammen med Kristelig Folkeparti og Senterpartiet, i arbeidet for å stoppe oljeutvinning i Lofoten og Vesterålen. Og så stiller Lars Sponheim opp og sier at det er de som liksom er garantisten for at det ikke blir noen utvinning av oljeforekomster i Lofoten og Vesterålen. Men hele premisset til Lars Sponheim gjennom å stille det ultimatumet overfor Høyre, som har et klart landsmøtevedtak, er at Høyre har tenkt å gi seg. Da må jeg stille et spørsmål til Jan Tore Sanner: Er det sånn at det er inngått en eller annen hemmelig deal? Eller er det eventuelt andre Høyre-folk i salen som kan si om det er sånn at Høyre har bestemt seg for å gi seg på dette? Når det inngås en allianse mellom Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, er det da sånn at man har bestemt seg for å gi seg på dette og sier at vi inngår et samarbeid med Lars Sponheim, vi er klar over at Lars Sponheim og Venstre har stilt ultimatum på dette, og at det at vi inngår et samarbeid, betyr at vi har tenkt å gi oss? Har Høyre avskrevet dette punktet i programmet sitt allerede? Slik jeg kjenner Høyre, har de ikke gjort det. Hvis Lars Sponheim er interessert i å sørge for at det ikke blir utvinning av olje i Lofoten og Vesterålen, burde Lars Sponheim bakke sterkest mulig opp under et rødgrønt regjeringssamarbeid, med et sterkt SV, som kunne være nettopp garantisten for at det ikke blir oljeboring. Vi vet at Arbeiderpartiet senere skal bestemme seg for hva de skal gjøre når det gjelder Lofoten og Vesterålen. Et fremskrittsparti og et arbeiderparti som eventuelt sier ja til oljeboring i Lofoten og Vesterålen, vil jo nettopp føre til utvikling av området. Så spørsmålet til Lars Sponheim og til Høyre er rett og slett: Er det slik at Høyre og Venstre allerede nå har inngått en avtale som innebærer at man fra Høyres side gir seg på dette punktet i programmet, eller er det slik at Venstre i realiteten ser at Lars Sponheim kan bekrefte at det beste for Lars Sponheim hadde vært at den rød-grønne regjeringen fortsatte?
Det er, som presidenten konkluderte med, sent på kvelden. Jeg siterte i innlegget mitt Jan P. Syse, og Oktay Dahl mener at hvis han skulle legge seg på mitt nivå, skulle han sitert Bresjnev eller Honecker, og da må jeg si at jeg får ta samfylking Jan P. Syse i forsvar. Det er en helt urimelig gruppe som han setter Syse i. Oktay Dahl sammenligner med sexkjøploven, og det er et godt poeng. Der kriminaliserte vi jo sexkjøperen, ikke dem som ble utsatt for overgrep – som forslaget nå eventuelt går ut på. Min konklusjon er at det er et blindspor å forby folk å bomme en tier, enten det måtte være en tier for å få en bedre framtid i Romania, eller til en kaffe eller en øl, eller til hva annet norske rusmisbrukere bommer penger til. De er også mennesker, og det siste de trenger, er ytterligere marginalisering.
Eg vil nok seie at for SV og Regjeringa har det vore viktig å fokusere veldig sterkt på kvalitet samtidig som vi byggjer fleire plassar og set ned prisen. Det er klart at det har vore krevjande med den veldige utbyggingstakten vi har hatt, men då bør vi leggje merke til at den delen av dei tilsette som er førskulelærarar og som jobbar i barnehagane, faktisk har vore stabil trass i ein veldig vekst i talet på tilsette dei siste åra. Ved ei utflating av utbyggingstakten har vi eit godt håp om at den delen stig - ikkje minst fordi søkninga er sterk, fråfallet i utdanninga har gått ned og fleire som gjer ferdig utdanninga, går ut i arbeid. Eit viktig tiltak her er det som representanten Thommessen nemner, og det er mange i dag som fokuserer på det rundt omkring i landet: Korleis skal ein få assistentar og andre som er i barnehagen - i ulike parallelløp mens dei jobbar eller har permisjon - til å ta pedagogisk utdanning for så å halde fram? Det vil vere ei viktig rekrutteringskjelde i åra framover.
La meg først minne representanten Petersen om at dette er et replikkordskifte etter hans innlegg, og ikke mitt, i og med at han sier at jeg burde svart på hans spørsmål når jeg tok replikk for å stille ham spørsmål. Bare for å oppklare det. Og så husker jeg godt vedtakene fra 25. februar i seks punkter. De var helt greie, inntil noen begynte å tolke det at Regjeringen utpeker det selskapet som skal få i oppdrag å etablere kunnskapssenteret, dit hen at det ikke skulle legges frem for Stortinget til behandling og godkjennelse. Det var den uklarheten som bl.a. regjeringspartiene og hr. Petersen skapte, at når Regjeringen skulle gjøre den ordinære jobben, tolket man det dit hen at saken ikke skulle tilbake til Stortinget, som jo er en helt normal foreteelse, og som selvsagt lå i kortene. Da ble det nødvendig med et Dokument nr. 8-forslag for å sette dette på plass. Det var i litt skarpe formuleringer, slik at når det til slutt kom til enighet mellom regjeringspartiene, Arbeiderpartiet og Fremskrittspartiet, så hadde alle et eller annet de kunne si de hadde vunnet frem med. Det var derfor det var litt skarpe formuleringer, slik at også Regjeringen skulle bli fornøyd, når de til slutt var med på det som var det viktigste å bli med på. Det hr. Petersen ikke har oppfattet når det gjelder IT-undervisning, er at det er intet som går så fort som utviklingen der. Og skal de som driver med IT-undervisning, være på topp og følge med i tiden, så må de samtidig som de underviser, også jobbe i IT-bedrifter. For hvis man har fått sin utdannelse for fire år siden, er man akterutseilt. Det er nettopp kombinasjonen av det private, dynamiske innslag og den offentlige delen som skal stå for undervisningen, koblingen her, som er en av de positive og fornuftige tingene. Der er det i hvert fall klart at hr. Petersen leder et konservativt parti, for de lever bare i gamle dager og er ikke i stand til å fornye seg inn i det neste årtusen – eller 1999, som vi nå er i.
Interpellanten tar opp ett av flere problemer knyttet til inntektssystemet vårt. Det er rett og rimelig at svaret også er at vi må se på inntektssystemet. Problemet er at vi har bygd opp inntektssystem som ikke gir romslighet, og vi har en regjering som av prinsipp ikke vil at kommunen skal ha romslighet i sin økonomi. Jeg ser det slik at det alltid vil være noen som ikke får de tjenestene som de både har rett til og krav på, og som vi mener at de burde bli til del, når det er slik at kommunene er konsekvent og villet underfinansiert. Vi har en debatt for tiden om øremerking, og jeg tror Stortinget beveger seg i retning av å ikke ville øremerke så mye. Da får vi en ny debatt, om det er slik at vi skal ha minimumskommuner, som alltid skal slite med endringer, som alltid skal slite med uforutsette ting, eller om vi skal ha kommuner med noe romslighet, som på en smidig måte kan løse den typen problemer vi i dag snakker om. Jeg vil spørre statsråden om det er slik at Regjeringen i framtiden ønsker å spisse tjenestene mer mot såkalte verdig trengende, mot noen klart definerte mottakere, eller om det er slik at vi i Norge ønsker en fellesskapsløsning med noe romslighet, med noe fleksibilitet i systemene, som fordrer at det fins noe økonomi og volum på tjenester.
Jeg takker statsråden for svaret. Det er riktig at disse 22 millionene ikke automatisk kunne bevilges, men statsråden og Regjeringen kunne fremmet et forslag til Stortinget om dette. Det har man ikke intensjon om å gjøre, og det synes jeg er leit. Nåværende statsminister, Jens Stoltenberg, uttalte i valgkampen at han så det som naturlig og riktig at staten har et aktivt forhold til hvordan IT Fornebu skal utvikle seg. Til tross for det engasjementet som likevel er der, er det vel en kjensgjerning at for å få det velfungerende offentlig-private samarbeidet som man ønsker, og den utviklingen som hele området trenger, må det en oppfølging til. Denne oppfølgingen ser nå ut til å mangle. Føler statsråden seg komfortabel med at man ikke oppfyller de valgkampløftene som bl.a. nåværende statsminister gav, med det som nå er resultatet?
Det er eit uttrykk som heiter at havet gir og havet tar. Vi som bur langs kysten, veit at naturen svingar. Det betyr at det i enkelte periodar er mykje fisk i havet, i andre periodar er det ikkje så mykje. Derfor har vi også hatt permitteringsreglar for fiskeindustrien som har fungert etter naturens mønster. Regjeringa legg opp til kraftige kutt i permitteringsreglane for fiskeindustrien. Dette vil få dramatiske konsekvensar for folk på kysten og for ei heil næring. Mange vil miste dagpengar. Det vil antakeleg bli fleire konkursar, og fleire vil bli sagde opp som følgje av strategien til regjeringa. Ser statsråden desse store negative konsekvensane for ei heil næring og for folk på kysten?
Jeg sa i det første svaret mitt at jeg mener at en stadig større andel av Statens pensjonsfond utland bør investeres i utviklingsland, og jeg mener det bør være politikken i årene som kommer. Så mener jeg samtidig at det er ekstremt viktig at investeringer som gjøres, er gode investeringer. Nå kommer jeg akkurat fra Bangladesh, jeg var der i forrige uke. Der ser vi et typisk eksempel på tekstilbedrifter som i den ene enden av skalaen er tipp topp, og i den andre enden av skalaen har sikkerhetsutfordringer og arbeidsmiljø som er så dårlig at over tusen mennesker døde. Jeg var der og traff en del av dem som overlevde. Det viser også betydningen av det å jobbe for fordelingspolitikk og organisering av arbeidere, som bl.a. Høyre her i Stortinget har vært sterk motstander av, og vi har støttet de organisasjonene som gjør nettopp det. Nå roses vi fordi vi bruker ILO, International Labour Organization, nettopp for å være med og skaffe de arbeidstakerne en stemme, slik at investeringer i utviklingsland blir gode.