mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Jeg tror også det er viktig å fokusere på at det faktisk er mange tusen ansatte i pleie- og omsorgssektoren i dag som hver eneste dag går ut og gjør en fantastisk jobb for å gi dem som trenger pleie- og omsorgstjenester, et best mulig tilbud. Jeg hører at SV sier at de har lagt inn penger til kommunene. Ja, det stemmer det, men kommunepolitikerne bruker pengene til akkurat hva de vil. De kan bruke dem på akkurat hva de vil, fordi det ofte er frie midler, og det er jo SV og de andre partiene ofte opptatt av. Så er man opptatt av at man skal ha mer bemanning. Ja, Fremskrittspartiet ønsker mer bemanning, vi ønsker større bemanning, og det ligger også inne i det som regjeringen jobber med å få på plass. Men det handler også om kompetanseheving. Det sa også representanten fra SV, men det SV var med på å gjøre i forrige periode, var å ta bort kravet til kompetanse til dem som skulle jobbe på sykehjem og i pleie- og omsorgssektoren. Det er det denne regjeringen nå sørger for å få på plass igjen, at man faktisk skal ha folk med rett kompetanse og med den kompetansen som skal være der, og at det kravet som den forrige regjeringen fjernet, ikke lenger er borte. Så til representanten Tove Karoline Knutsen: Det jeg oppfatter at hun egentlig etterlyser, er fritt brukervalg. Hun ønsker muligheten til å velge. Men så er man så livredd for at noen private skal kunne få lov til å levere disse tjenestene. Det kan virke som de private leverer dårligere tjenester, og at man er redd for hva navnet på skjorta eller frakken er. Jeg tror – det er i hvert fall min opplevelse når jeg reiser rundt i landet – at uavhengig av hvem man jobber for, leverer man gode tjenester. Man leverer varme hender og gode omsorgstjenester uavhengig av hvem man leverer til. Jeg har reist ganske mye rundt i landet og besøkt både sykehjem, omsorgsboliger og andre former for tjenester og måter å organisere seg på. Ja, det er et krav der ute at man må øke bemanningen fordi det er for lav bemanning. Det er noe regjeringen jobber med, og som ligger i dette. Men det må også gjøres noe med kompetansen. Kompetansen er utrolig viktig. Når det gjelder bemanning, bør man se på side 4 i innstillingen. Der står det veldig klart og tydelig at flertallet også mener at bemanning er en viktig faktor. Det har jo nesten vært forsøk på å late som om helseministeren kun var opptatt av kompetanse og ikke bemanning, men også regjeringen er svært opptatt av at vi må få på plass en bedre bemanning. Jeg mener at det regjeringen nå gjør, er å komme på rett vei.
Har denne salen nå gått tom for argumenter for hvorfor man ikke skal gå inn for Fremskrittspartiets forslag om økte bevilgninger til helsesektoren? Man har prøvd seg med flere argumenter tidligere – det har gått på inflasjon. Nå har vi kommet på at det ikke passer å bevilge 1 milliard kr nå, fordi det passer best i forbindelse med statsbudsjettet. Det er mulig det er riktig at man fortrinnsvis skal bevilge via statsbudsjettet. Men da stiller jeg meg spørsmålet: Hva da med alle de andre sakene som man behandler i denne salen? Hva skjedde da man skulle ettergi gjelden til Gardermobanen – skjedde det via budsjettet? Alt som bevilges av penger i denne sal – skjer det i forbindelse med budsjettbehandlingen? Når det gjelder Senterpartiet og Kristelig Folkeparti, hevder de at når det gjelder utenlandsmilliarden, kan den brukes innenlands, for her er det jo ledig kapasitet. Så kommer man til denne saken, og da sier man: Nei, denne saken må vi se på i forbindelse med budsjettbehandlingen. Så vi kan ikke da bruke de samme argumentene for å bruke av utenlandsmilliarden til behandling innenlands fordi det er ledig kapasitet her, nei, da skal vi vente til budsjettbehandlingen! Det er tydelig at enkelte føler seg rimelig ubekvemme i denne situasjonen. Norske pasienter står fortsatt på ventelister og venter på behandling. Vi vet at det er ledig kapasitet både ved offentlige sykehus og private sykehus. Dette er et forslag som er innlevert nettopp for å bidra til å bøte på den situasjonen med noe smerter og lidelser som mange pasienter i dette landet opplever mens de venter på behandling. Og da må jeg si at jeg er skuffet over flertallet i komiteen og Stortinget i denne saken. Man er ikke villig til å ta det ansvaret man har, og sørge for at norske pasienter får den behandling de bør ha krav på i dette landet. Så lenge vi har ledige sykehussenger, så lenge vi har ledig behandlingskapasitet, og så lenge vi har køer av pasienter for å motta behandling, da bør denne sal ta på seg ansvaret og sørge for at de personene får den behandlingen og oppfølgingen som er Norge verdig.
Det er en glede å kunne fremme forslag på vegne av representantene Jon Jæger Gåsvatn, Åse M. Schmidt og meg selv om nødvendige lovendringer, slik at kommunene kan innføre brukerstyring med foreldreflertall i skolens brukerstyre.
På vegne av representantene Gjermund Hagesæter, Åge Starheim og meg selv har jeg gleden av å fremme forslag om å begrense mulighetene for gjenopptakelse av utlendingssaker.
Jo, dette forslaget er 100 pst. finansiert, men finansieringen har inngått i rammene. Det er finansiert på den måten at det skal være leksehjelp på 1.–4. trinn, men kommunen kan organisere det f.eks. slik at det gis én time på 1. trinn og flere timer på 3. og 4. trinn. Det er finansiert ut fra den samme fordelingsnøkkelen som vi har – eller ut fra samme voksentetthet som når vi øker et timetall – men det er lagt til grunn en fagarbeiderlønn med 25 pst. administrasjonstilskudd. Det er høyere enn vanlig hvis vi øker læretimene, fordi vi regner med at man trenger litt mer faglig, pedagogisk, veiledning med tanke på hvordan dette skal gjennomføres. Men i finansieringen er det tatt høyde for at det er 100 pst., at altså alle barna deltar i leksehjelpsordningen. Det vet vi ikke er tilfellet. Selv de kommunene som har jobbet veldig godt med å tilrettelegge, får ikke 100 pst. av barna til å takke ja til tilbudet. Der er det altså overfinansiert.
Enkelte berørte mine synspunkter, som jeg gjerne vil kommentere. Jeg forstod det slik at Lars Sponheim gjerne ville hatt en hasteknapp under en tv-sending i går. Jeg skjønner at han gjerne trenger litt tid, i og med at det vel også i Venstre er ulike synspunkter som må koordineres på et eller annet vis i denne saken. Det skal bli interessant å se hvilken konklusjon man kommer frem til, om det blir det samme syn som Venstres toppolitiker Abid Raja har, eller om det blir et annet. Så ble det nevnt at Politiets Fellesforbund gjerne vil ha dette på høring. Ja, det var hvis det var vedtatt at uniformsreglementet skulle endres. Det er vel ingen som er i tvil om hva Politiets Fellesforbund og Arne Johannessen mener om denne saken? Det var fordi han ønsket å få mulighet til å stoppe en endring av uniformsreglementet, en ny sjanse, han ville ha høring. Jeg er helt overbevist om at Arne Johannessen og Politiets Fellesforbund vil ha denne saken raskest mulig ut av verden ved å få det forslaget som er fremsatt, vedtatt i Stortinget så fort som mulig, slik at saken blir lagt død. Jeg synes det var en noe merkelig begrunnelse fra Olav Gunnar Ballo. Det ble også nevnt at det var viktig å la Regjeringen få tid til å komme til et klart standpunkt. Ifølge avisene er det jo full kamp innad i Regjeringen, med klare fronter fra ulike sider. Jeg tror faktisk også at Regjeringen ville satt pris på å bli tvunget til å treffe en avgjørelse som den kunne meddele i debatten om dette forslaget i neste uke, istedenfor å risikere åpne høringer i justiskomiteen, hvor diverse statsråder som offentlig har gitt uttrykk for sine synspunkter, kanskje blir invitert til høring for å gjenta sine synspunkter. Også der ville det vært fornuftig. Men det er Stortingets flertall som avgjør dette, og uansett resultat tror jeg i hvert fall at undertegnede vil bli meget godt fornøyd.
Her er det samarbeidet i Regjeringen som vil bli satt på prøve, for mitt spørsmål sorterer både under utenriksminister og bistandsminister. Det viktigste for meg er et klokt svar, ikke hvem av dem som svarer. Spørsmålet dreier seg om situasjonen i Kongo, som har vært oppe her tidligere. Den manglende internasjonale oppmerksomheten og marginaliseringen av Afrika er nå så frapperende at det grenser til ren rasisme. Det er knapt et ord om Kongo i norsk presse. Hvis konflikten i Kongo hadde foregått i Asia eller Europa, hadde det vært førstesidestoff hver eneste dag. Dette er en konflikt som kan destabilisere hele Sentral-Afrika, og som i det lange løp kan gjøre norsk bistand til bortimot ti land i området meningsløs. Spørsmålet er: Vil Regjeringen nå legge press på det kjernelandet som må presses for å stoppe den utenlandske innblandingen i Kongo, dvs. Zimbabwe, hvor presidenten driver krig hundrevis av mil fra sitt territorium og ut fra det som kan virke som snevre, økonomiske egeninteresser? Mitt spørsmål er videre: Vil Regjeringen nå gjøre det klart overfor Zimbabwe at det ikke blir noen ytterligere forhandlinger om norsk bistand før Zimbabwes tropper er trukket ut av Kongo?
Jeg håper at regjeringspartiene, som for tiden er Fremskrittspartiets kamerater i utdanningspolitikken, registrerer at en av hensiktene med eksamen er å prøve elever under press. Hvis det er det som er hensikten, kan jeg ikke fatte og begripe at noen kan gå inn for det - hvis det er det som er målet med eksamen, å prøve elever under press. Jeg trodde jo at skolene hadde som oppgave å drive med læring, drive 13 år med læring og motivere for læring. Og så sier vi at det som er målet, er å presse dem til en eksamen når de er ferdig med 13 år - eller med 10 år, eller hva det måtte være. Det er ganske utrolig, så jeg håper derfor at regjeringspartiene registrerer hvem de har kommet sammen med. Mappeevaluering er nødvendig. Det er absolutt nødvendig hvis vi skal få til tilpasset opplæring. Bare gjennom nye evalueringsformer, bare gjennom en evalueringsform der læreren blir forpliktet til å ta utgangspunkt i enkelteleven, kan vi klare å få til basisopplæring. Det foreligger ikke ett forslag i forhold til tilpasset opplæring utover det forslaget som vi har lagt inn, når det gjelder evaluering, og vi kan rett og slett ikke få til tilpasset opplæring, som er målet, hvis vi ikke vil endre evalueringsformene.
Jeg fikk det svaret jeg ville ha, for når statsråden sier at man ikke har et erstatningsansvar, sier statsråden det på bakgrunn av de kunnskaper det samlede embetsverket hadde. Det blir litt oppsiktsvekkende, slik jeg sa, når man er skråsikker på at staten ikke har et erstatningsansvar, samtidig som man sier: Jeg kan ikke kjenne til alle de tingene som forskjellige institusjoner og enkeltpersoner i mitt embetsverk og underliggende etater visste om. For poenget blir jo at når det, slik som Lovavdelingen sier, er Arbeids- og administrasjonsdepartementet og Olje- og energidepartementet som «er nærmest til å vurdere i første omgang i hvilken utstrekning dette regelverket kan sies å ha medført rettsplikter til å treffe ytterligere vedtak», er det nettopp når det kommer ny informasjon til, som ikke tidligere var forelagt Lovavdelingen i Justisdepartementet, at statsråden må sette seg ned og vurdere: Er dette informasjon som faktisk dokumenterer at vårt departement og underliggende etater kanskje visste mer enn det Granskingskommisjonen har fått seg forelagt, og funnet ut, og som burde tilsi at ja, dette er drevet et skritt videre i juridisk forstand i retning av ansvar for staten, og ikke minst er det drevet et skritt videre i politisk forstand i retning staten? Det er nettopp dette siste vi mener fra vår side, at politisk sett er det slik. Vi mener at det er så mye som tyder på at her har staten et objektivt ansvar, samtidig som kommisjonen sier at man har det, at vi samlet sett burde ta det politiske ansvaret og sørge for at staten – istedenfor at en rekke mennesker er nødt til å føre saker mot staten og en rekke arbeidsgivere de har hatt – setter ned foten, skjærer igjennom og sier: Vi tar dette ansvaret, og hvis det er slik at det er andre som har dette ansvaret, kan vi heller gå til regress mot dem. Men det gjør ikke statsråden, og det synes jeg i og for seg er oppsiktsvekkende, når det faktisk er slik at det framkommer ny informasjon, som det altså er statsrådens ansvar å vurdere. Han vurderer det og er skråsikker på at dette er ikke noe nytt i saken, dette er noe man visste om på forhånd. Samtidig sier han: Vi vet ikke om det er mer kunnskap som ligger der, for jeg kan ikke ha kontroll over alt det alle andre vet.
Jeg har to spørsmål til næringsministeren. Det første går på de 1,5 milliarder kr som er avsatt til næringssvake områder. Er de pengene i ferd med å «settes ut i livet», slik at de kommer de næringssvake områdene til gode? Spørsmål nr. 2 er litt til oppfølging av det som kom fra Arbeiderpartiet. Vi har en del industrisamfunn som sliter voldsomt. Arbeidsledigheten der er stor, de er utenfor SNDs virkeområde, de kommer også utenfor ordningene med kompenserende tiltak når man tar bort arbeidsgiveravgiften, og vi vet at det er lite kapital i området. Har næringsministeren og Regjeringa noen plan om hva man skal gjøre med de områdene? Har man noe opplegg på gang slik at man kan hjelpe disse industrisamfunnene, der veldig mange er nervøse for framtida?
For å seie det slik: Det er antakeleg eit mål for denne regjeringa å ikkje ha meir grensehandel enn det som er naturleg å ha. Men eg vil tru at denne regjeringa og Framstegspartiet har heilt ulike verkemiddel for eventuelt å redusere det som Framstegspartiet vil sjå på som tollbarrierar, og avgiftspolitikk som vil medføre at folk spring til Sverige for å handle. Denne regjeringa meiner f.eks. at vi skal ha alkoholavgifter på det nivået vi har i dag, bl.a. av omsyn til folks helse. Vi meiner at vi skal ha det tollvernet vi har i dag for landbruket, for å gi vår eiga landbruksnæring moglegheiter til å overleve i ei verd der vi ser at WTO vil føre til endringar òg i norsk landsbrukspolitikk – på kort eller lang sikt, det veit vi ikkje. Men vi ser jo at norsk landbruk treng å ha det vernet som denne regjeringa har bestemt at det skal ha, gjennom dei forslaga til toll som bl.a. ligg i landbruksministeren sitt budsjettframlegg.
Det norske forsvaret har på kort tid beveget seg fra et defensivt til et offensivt forsvar, et såkalt gripbart forsvar, der uforutsigbarheten i trusselbildet brukes som en begrunnelse for omstillingen. De store vinterøvelsene planlegges og gjennomføres fremdeles med tanke på invasjon fra øst, som i doktrinen ikke anses som en reell trussel. Man anskaffer fregatter og missiltorpedobåter for samme formål. Er dette et uttrykk for en indre uenighet om hva som er de egentlige, reelle sikkerhetstruslene mot norske områder og interesser?
Det er helt ufattelig at det er partiet Høyre som nå overtar rollen til SV. Det er og blir en gåte at de som angriper veiutbygging i dag, er ikke lenger fra SV. Det er Høyre. Hvert eneste prosjekt om veibygging i dag er det Høyre som går ut og angriper. Dette er rene, skjære galskapen, sier de. Se på nabolandet vårt, Sverige, som er et fattig land. De har bygd veiene sine ferdig. Og hva gjør de nå? Nå satser de 100 milliarder kr på å bygge ut jernbanen. Det er Sverige, som ikke har ei oljekrone, som ikke har fem øre på bok, mens vi som egentlig flyter over av oljemilliarder, ikke har råd til jernbane. Ikke har vi råd til fly, ikke har råd til veier – ingen ting! Høyre som i alle år egentlig har stått og snakket om veier – jeg husker Oddvard Nilsen, som vi hadde som leder forrige gang, det var ikke måte hvor mange veistubber han lovet rundt omkring. Plutselig har en ikke én krone – ingen ting!
Tidlegare har det ikkje funnest ein nasjonal definisjon på full barnehagedekning, derimot mange lokale. For at vi skal kunne måle bl.a.det, har vi sett ein definisjon på det for i år som vi oppfattar som rimeleg, nemleg at alle som søkte om plass innan hovudopptaket, skulle få plass innan utgangen av året. Så har vi no teke kontakt med alle kommunane for å sjå korleis dei ligg an i forhold til den målsetjinga, slik at dei kan samanlikne seg med andre, og slik at alle kan sjå korleis vi som regjering ligg an. Då er svaret at vi er komne nesten i mål, men ikkje heilt, og det er alvorleg for dei det gjeld. Når det gjeld spørsmålet om pris, er det heilt riktig at full barnehagedekning og etterspørsel er avhengig av prisen. No har vi halde oppe prisen på 2 330 kr. Eg kan ikkje her seie noko om vegen vidare når det gjeld korleis prisen vil vere, men det er riktig at framtidige prisreduksjonar vil føre til større behov for utbygging.
Spørsmålet lyder: «Mellom Mongstad og Kollsnes i Nordhordland planlegges ny kraftlinje og ny veiforbindelse. Begge prosjektene omfatter de fem kommunene Lindås, Meland, Radøy, Askøy og Øygarden. Begge prosjektene har felles mål for ferdigstillelse i 2016. Muligheten for å samordne prosjektene slik at jordkabel kan brukes på hele eller deler av kraftlinjen, er stor, men krever handling fra overordnet statlig myndighet. Samordning kan gi stor samfunnsøkonomisk gevinst. Vil statsråden ta politiske initiativ for å få til samordning?»
Jeg takker for svaret og vil få tilføye at det var en viss imøtekommenhet i forhold til det jeg var opptatt av. Teknisk fagskole er under press, og den har vært under press helt fra vi fikk Reform 94. Den ble på mange måter glemt i forbindelse med Reform 94, og det har den lidd under i ettertid. Vi vet også at søknadene har gått dramatisk ned de siste årene. Det er viktig at vi nå slår ring om teknisk fagskole. Jeg er litt bekymret hvis vi lager et system som gjør det vanskeligere for voksne folk som har sin utdanning før Reform 94, å bli tatt opp ved teknisk fagskole. Og jeg føler at vi er i ferd med å gjøre det. Selv om statsråden bruker begrepet «realkompetanse», er jeg likevel bekymret for at dette kan utelukke veldig mange, og forkursene, slik statsråden redegjorde for, er også på mange måter en skremsel for mange som har en viss frykt for teori. Jeg håper statsråden vil se på dette en gang til, vurdere det på nytt og åpne for at det gamle systemet kan opprettholdes.
Jeg er godt kjent med at det er etablert godkjenningsordninger for blodbankvirksomhet, og nå foreslår Fremskrittspartiet at det skal settes i gang et arbeid for å få etablert en sertifiseringsordning for helseforetakene. Som statsråden sier, har direktoratet vurdert det og landet på at det ikke bør innføres et slikt krav. Statsråden peker imidlertid i sitt svar til komiteen på at en tydeliggjøring av internkontrollkravene kan gi den samme effekten. Da er mitt spørsmål: Hva er det konkret statsråden vil tydeliggjøre i internkontrollen for å sikre den nødvendige kvalitet?
Jeg vil si vi har begrensede virkemidler, men vi har muligheten for tydelig dialog, og vi har mulighet for å styre bistands- og utviklingspenger dit vi mener det er riktig, eventuelt la være å gå inn fordi vi mener at det er for vanskelig. Jeg synes det er to ting som er viktig å få sagt i debatten. Det ene er: Har det vært positiv utvikling i Myanmar? Ja, så absolutt, det har vært betydelig positiv utvikling i løpet av de årene som har vært – jeg vil si særlig positiv når det gjelder ytringsfrihet. Mange har inngått fredsavtaler i mange av de konfliktene som har vært. Det er positivt. Er det risiko for tilbakeslag? Ja, så absolutt – jeg tenker at det er det kontinuerlige engasjementet fra norsk side og fra det internasjonale samfunnets side, å insistere på menneskerettigheter og si at en del av de grunnleggende demokratiske prinsippene har forrang framfor vår egne økonomiske interesser, at vi kan spille en positiv rolle for å støtte opp under en slik utvikling.
Helseministeren har rett i at man skal gjennomføre effektiviseringstiltak i sykehussektoren. Men samtidig har helseministeren vært krystallklar på – han sa det til Dagbladet 19. juni, og har gjentatt det flere ganger – at psykiatrien skal skjermes. Nå får man melding i Helse Øst, etter vedtak 30. oktober, om at det blir betydelige kutt i forhold til psykiatrien nettopp i østlandsområdet. Dette vil ramme Sogn senter for barne- og ungdomspsykiatri, og det vil ramme barne- og ungdomspsykiatrien generelt. Det betyr at barn med psykoser, altså med syns- og hørselshallusinasjoner, med paranoide vrangforestillinger, og som i dag allerede venter på behandling, skal måtte vente ytterligere. Det betyr at den gruppen som helseministeren hadde en kronikk om for to dager siden i Dagbladet, nemlig de som har spiseforstyrrelser, må vente enda lenger på behandling. Det betyr at man igangsetter tiltak som helseministeren selv har sagt at man skal verne om, og det er snakk om kutt av ca. 50 stillinger bare innenfor barne- og ungdomspsykiatrien i Oslo. Det er snakk om ytterligere kutt i samme størrelsesorden ved Nic Waals Institutt, som også bidrar når det gjelder barne- og ungdomspsykiatrien. Dette er stikk i strid med hva helseministeren har sagt. Vil helseministeren nå gripe inn for å få slutt på kuttene i barne- og ungdomspsykiatrien?
Det er vanskelig å ikke tolke både utenriksministerens innlegg i dag og statsministerens erklæring i går som et ja til EUs patentdirektiv. Utenriksministeren sa at Norge ønsker å spille en betydelig rolle internasjonalt, og han la – om ikke i første omgang – i hvert fall i siste setning vekt på at også etikken skulle være med. Innenfor etiske retningslinjer, sa utenriksministeren, skulle dette skje. I tillegg til det fokuserte statsministeren i går en god del på u-landsproblematikk. I den sammenheng er det grunn til å se på hvordan et patentdirektiv vil virke. Patentdirektivet innebærer en mulighet til å begrense u-landenes muligheter og disposisjonsrett over egne biologiske ressurser. Det gir store muligheter for bedrifter til genrøveri, der bedrifter henter biologisk materiale i et u-land og tar patent på viktige medisinske oppdagelser knyttet til produktet. Ikke minst er det viktig når man vet at hovedmengden av det biologiske mangfoldet befinner seg i u-land. Da er det grunn til å spørre utenriksministeren om de etiske retningslinjene, som han refererte til i sitt innlegg, skal ha inni seg slike vurderinger eller om det er de nærpolitiske behovene, som han understreket veldig – altså den teknologiske utvikling – som er viktig? Vi må være med der alle andre er med. Når alle andre gjør det, må også vi gjøre det. Sånn hørtes argumentasjonen ut. Hvis det skal være en etikk i dette, så må det vel være noen faste retningslinjer som skal ligge til grunn uansett om Norge i en gitt situasjon i dag eller i framtiden vil tjene penger på å innføre dette direktivet eller ikke. Jeg vil gjerne utfordre utenriksministeren til å gjøre litt rede for hvilke etiske retningslinjer og normer denne regjeringen vil legge til grunn for sitt arbeid med patentdirektivet.
Ikke hvis man er engasjert, president, men jeg skal skjerpe meg!
Jeg vet ikke hvor representanten Annelise Høegh har den ene prosenten fra. Denne undersøkelsen, som ble gjort på Aker sykehus av overlege Bøhmer, viste – det var ca. 160 pasienter, tror jeg – at 50 pst. av disse pasientene fikk diagnosen underernæring, og de var lagt inn fra sykehjem.
Jeg takker for svaret. Jeg lyttet med meget stor interesse og oppfatter det slik at Regjeringa er alvorlig opptatt av å få fram intensjonene med de rikspolitiske retningslinjene. Bakgrunnen for spørsmålet er Bergen kommunes planlegging av området Dokken og Nøstebukten, som ligger midt i Bergen sentrum, og der det bor mange barnefamilier. Her planlegges det altså en firefelts veg med kapasitet på 24 000 biler i døgnet – og dette uten at kollektivalternativet er vurdert. Jeg synes jo det er et paradoks at miljøbyen Bergen i sitt planarbeid ikke tar til følge de rikspolitiske retningslinjene eller vedtatte prinsipp om å få ned biltrafikken og få en bærekraftig utvikling. Det viser at de rikspolitiske retningslinjene ikke oppfattes som forpliktende, og derfor vil jeg spørre statsråden om hun vil ta initiativ til å lovfeste rikspolitiske retningslinjer på dette området, slik at det forplikter kommunale planmyndigheter og ikke overlates til skjønn, slik som i dag.
Hvor mye regner da statsråden med at han vil ytterligere belaste bilistene? Først så har man en gevinst på 40 mill. kr her, og så får man en gevinst ved at en del må betale to ganger.