mteb/NorwegianParliamentClassification huggingface dataset:
Småskalaproduksjonen i Norge er viktig, men vi må være klar over at den ikke kan erstatte den betydelige bulkproduksjonen vi har. Den kan være et supplement og gi inntektsmuligheter for en del bønder. Jeg synes at departementet har gjort en hel del. Stortinget skal bevilge inntil 500 mill. kr totalt sett til et omstillingsprogram, og det popper opp ideer både her og der rundt om i landet. Men problemet er jo nettopp leveranser. Jeg vet om en dame i Ski som har levert brokkoli til Meny-kjeden i en del år, med god kvalitet og til lav pris – hun er absolutt konkurransedyktig. Så inngår NorgesGruppen en avtale med Bama, og det er slutt på leveransene, til tross for at prisene på brokkolien er lavere, kvaliteten er bedre og kundene etterspør den. Folk går i denne Meny-butikken og spør om å få brokkolien, men det svares at det er inngått en avtale med Bama. Hva er statsrådens reaksjon? Er dette brudd på konkurranselovgivningen eller med intensjonen i konkurranselovgivningen?
I utviklingspolitikken er vi alle saman einige om at det utvida tryggingsomgrepet er viktig. Vi snakkar då sjølvsagt om fattigdom, for utan at vi driv fattigdomsbekjemping, kan vi ikkje få noka god trygging. Det er òg ein debatt no om miljøet, at vi tek det inn i utviklingspolitikken. Kan det true fattigdommen? Men så er Dørum veldig god når han klart og tydeleg seier at dette med sårbarheit og sikkerheit for det sivile samfunnet òg er viktig å dra med inn i denne debatten. Vi veit frå internasjonale operasjonar at ein må gå nokre internasjonale grensegangar. Men vi veit at det kan vere gode samarbeidseffektar mellom militær innsats og sivil innsats. Dersom vi i tillegg gjer det på den rette måten, vil vi kunne få ein dobbel effekt. Ved å pøse på med militære åtgjerder utan å vere der med bistand og utviklingsmidlar, kjem vi ingen veg. Men mitt spørsmål til Dørum blir: Er Venstre òg med på at miljø- og klimatrusselen absolutt bør høyre med i det utvida tryggingsomgrepet?
Nei, la det være helt klart: Det er fiskerne som skal fiske fisken og levere til industrien, som skal produsere den. Vi skal ikke ha et slikt system at industrien skal gi kvotene. Det som forslagets punkt 3 betyr, er f.eks. at hvis de trålerne som har leveringsplikt i Mehamn, hvor det skal landes ca. 6 500 tonn, ikke kan levere etter lovens bokstav og det som er bestemt her, åpnes det for at kommunale organer, kommunestyret, kan fordele dette kvantumet til andre fartøy, f.eks. kystflåten, som er fullt ut kapabel til å fange dette råstoffet og levere det ferskt til bearbeidelse og virksomhet i land. Det er det det betyr.
Hill-Marta Solberg sa nettopp nå at Jan Tore Sanner måtte tåle at det ble satt søkelys på virkningen av hans politikk. Ja, da håper jeg også at Hill-Marta Solberg tåler at det blir satt søkelys på virkningen av Arbeiderpartiets politikk. Derfor skal jeg stille et helt konkret spørsmål, og håper at det også blir like konkret besvart. I Arbeiderpartiets budsjettforslag for neste år foreslår Arbeiderpartiet skatteøkninger for 250 000 helt vanlige lønnsmottakere i Norge, altså for 250 000 mennesker. Hva er det ved en slik skatteøkning som er sosial politikk? Hva er det ved en slik politikk som vil bidra til å trygge arbeidsplassene, eller bidra til at flere mennesker kan klare å leve av egen inntekt? Det vil jeg veldig gjerne ha svar på. Jeg vil ha svar på det og ikke svar på alle andre ting som Arbeiderpartiet kunne tenke seg å foreslå i budsjettet hvis de bare hadde hatt noen innflytelse over det i det hele tatt.
Da hørte Christian Tybring-Gjedde dårlig etter, for jeg trakk i hvert fall fram tre ting som vil bidra til økt privat verdiskaping. Det ene er at vi har gjeninnført den differensierte arbeidsgiveravgiften, noe som gir bedre muligheter for næringslivet rundt omkring i distriktene som ligger langt vekk fra de store markedene i det sentrale østlandsområdet og de store byene. Den differensierte arbeidsgiveravgiften hadde den forrige regjeringen så å si gitt opp å få innført. I brev til EU har de klarert det. Vi, derimot, satte det i fokus med en gang og fikk trykk på det. Vi har gjennomført det løftet innenfor samferdsel som vi var veldig opptatt av å få til. Vi har satt av penger til godstrafikk for å håndtere det godset og få mer gods over på jernbane, noe som er bra for både miljøet og trafikksikkerheten rundt omkring. I tillegg til dette har vi satt av mer penger til næringsutviklingstiltak i distriktene. Det er én ting som det er viktig å si helt til slutt: Det er faktisk ikke sånn som Tybring-Gjedde sier, at det å sørge for en god offentlig sektor går på bekostning av det private næringslivet. Tvert imot: Et godt utdanningssystem og gode barnehageplasser er avgjørende for å bidra også til privat næringsutvikling.
Jeg hører representanten snakke om appeller fra statsministeren. Det er slik at vi på Stortinget forholder oss til inngåtte avtaler, og det er ikke noen tvil om at det ble inngått en avtale. I hvert fall i Fremskrittspartiets stortingsgruppe var det en stor debatt knyttet til asylavtalen mellom de fire partiene, og det gikk en kule varmt, og jeg antar at også i de andre partiene gikk det en kule varmt. Og så opplever man, fordi man får et tall i eufori på noen landsmøter, at man skal ta imot flere asylsøkere til Norge – ikke at man skal hjelpe dem i nød, men til Norge. Da er det en appell fra statsministeren, samtidig som vi har en avtale. Så du forholder deg altså ikke til avtalen, men til statsministeren.
Som jeg har sagt tidligere i et replikkordskifte, merker en statsråd seg bestandig det som sies både i flertalls- og mindretallsmerknader og forslag i Stortinget. Det gjelder selvfølgelig også i denne saken. Når det gjelder den innstillingen som representanten viser til, knyttet til et dokumentforslag i Stortinget i vår, har komitemerknaden to ledd. Det første leddet dreier seg om driftsutgifter til skoler for funksjonshemmede. Det har vi kvittert ut ved at det er videreført i det forslaget som nå ligger til behandling her i Stortinget. Det andre dreier seg om å gi en vurdering av skoler for funksjonshemmede og deres behov for statlig støtte til f.eks. utbygging. Departementet har i høringsnotatet som er sendt ut i forbindelse med friskolene, varslet at denne vurderingen vil bli lagt fram for Stortinget som egen sak våren 2007. Friskoleloven er nå på høring. Det betyr at vi har til punkt og prikke tilbakemeldt til Stortinget på disse punkt. Det siste punktet vil også komme tilbake til Stortinget for en mer omfattende behandling knyttet til friskoleloven.
Først av alt vil jeg takke for en interessant debatt som har vist skillelinjene relativt godt, selv om jeg tror intensjonen til de fleste er på samme nivå, nemlig det å sørge for å sikre norske arbeidsplasser, sikre hovedkontorfunksjoner, som faktisk alle partier har med, og, ikke minst, også forskning og utvikling. Men et tema som man har gått veldig fort forbi, bare noen få har vært inne på det, er det ønsket, som riktignok mindretallet tar opp i innstillingen, om at én ting er det offentlige eierskapet, som man behørig debatterer i denne saken, men en annen ting er mangelen på en stortingsmelding om det private eierskapet og rammevilkår for både utøvelsen og muligheten for det private eierskapet. Jeg håper at statsråden kan være imøtekommende. Selv om komiteens medlemmer fra de rød-grønne partiene er avvisende til et slikt forslag, håper jeg at statsråden tar imot det. Selv om det ligger an til å bli nedstemt her i dag, håper jeg statsråden tar dette med seg, fordi det er svært viktig for å vise kursen, hvor vi skal gå framover. Det er en rekke personer som er villige til å satse av sine egne sparepenger og sin egen kapital nettopp til å kunne skape virksomhet i Norge. Det er ikke slik at det utelukkende er det offentlige eierskapet som driver velferden i dette landet. Det er nok slik at i all hovedsak er det nettopp private bedrifter – innbyggerne i dette landet – som gjennom sine skatter og avgifter etc. bærer hovedutgiftene for staten, slik at man sikrer både sykehjemsplasser, sykehusplasser etc. Så til representanten Tetzschner som tar opp nettopp det som har med de regionale helseforetakene å gjøre. Det er helt på sin plass. Det skulle nok hatt en bredere plass også i denne meldingen, sett fra komiteens side, men det er helt åpenbart at det er en debatt som vi er nødt til å ta på mange fronter. Det er jo også en invitasjon til de rød-grønne politikerne som var veldig opptatt av det som har med lederlønning og pensjonsordning å gjøre, for hvis det virkelig er en sektor der man har sett at lederlønningene er skyhøye, pensjonsordningene er skyhøye, og antall direktører i forhold til antall ansatte er skyhøyt, ja da burde man kanskje begynne å kikke seg selv i kortene.
Hvert år fødes flere barn som har blitt påtvunget store narkotikadoser de ni månedene de har tilbrakt i mors mage. Når navlestrengen kuttes, stopper tilgangen på narkotika, og en flere uker lang nedtrappingsperiode med steinharde abstinenser begynner for den lille. Jeg oppfatter at Helsedirektoratet bagatelliserer disse konsekvensene. Jeg oppfatter at Helsedirektoratet prioriterer kvinnene framfor de nyfødte barna. Og jeg føler at Helsedirektoratet på denne måten svekker sin egen tillit i befolkningen. Har helseministeren den samme bekymringen?
Jeg føler i prinsippet ingen trang til å forsvare representanten Lønning. Det er han fullt ut i stand til å gjøre selv hvis han ønsker det. Men når det blir hevdet her at Lønning svartmaler debatten om den norske skole og ikke vil være med og diskutere skolens realiteter, føler jeg helt prinsipielt at det er riktig at også andre går opp og sier noe i den sammenhengen. Faktum er jo at de grunnleggende realitetene i skolen er man dyptgripende uenig om. Når man ikke er villig til å sette seg ned og finne et minste felles multiplum av enighet om det faglige innholdet, av status på kvalitet, sier det seg selv at man står og roper fra hver sin ende av skogen. De som taper på dette, er i realiteten alle de barna og ungdommene som befinner seg i vakuumet mellom disse to ropene. Derfor ville det antakeligvis vært mye mer fruktbart om vi satte oss ned og ble enige om et minste felles multiplum av kvalitetsmessig standard på den norske skolen.
SV mener at landbrukspolitikken nå går i feil retning. Når man leser merknaden i innstillingen, virker det som om Venstre også mener det, for den går på viktige prinsipielle saker som jordvern, produksjonsfordeling, kanaliseringspolitikk, ikke flytting av matproduksjon til flatbygdene, at det er kombinasjonskua vi må satse på, slik at vi får mer miljøvennlig kjøttproduksjon i tillegg, og dessuten at det er bekymring for nedgang i kornarealet, og at det må stoppes. Men det som er rart, er at Venstre er med på dette i merknader, men de partiene Venstre støtter i regjering, er ikke med på merknadene om disse bærebjelkene i norsk landbrukspolitikk. Det er da det er grunn til å stille spørsmål også til Venstre: Går det noen grense for Venstre i hvor feil retning landbrukspolitikken kan gå før Venstre sier nei?
Eg forstår at Framstegspartiet vrir seg når dei må bruka replikkar seg imellom for å skaffa seg betre tid til bortforklaring. Det er jo veldig interessant. Eg har erfart Framstegspartiet i budsjettposisjon under Bondevik II. Dei skrik altså opp og brukar 50 milliardar kr i det eine sekundet, og når dei kjem inn i forhandlingar i samband med budsjett, er det berre eit musepip igjen. På tre år klarte Framstegspartiet i posisjon 1 mill. kr på vegvedlikehald, mens no når ein er ute av kontoret og ute av forhandlingar, har ein plutseleg 50 milliardar kr på bordet - utan problem. Dette blir lite seriøst. Mitt spørsmål til Sortevik gjeld det som Framstegspartiet stadig vekk konfronterer andre med, klimaforliket. No har jo Sortevik vore i Kyoto, og alle andre parti på Stortinget seier at kvar ny regjering skal ha klimaforliket i botnen. Skal Sortevik i regjering for å skaffa verkelege pengar?
Tre poeng på tre korte minutter. Norden som hjemmemarked: Det er en nokså forbeholden anbefaling departementet gir. Jeg siterer fra side 26: «Samferdselsdepartementet har tidligere lagt til grunn at NSBs utenlandsengasjement må skje ut fra en forsiktighetsstrategi. Departementet holder fast ved denne strategien og vil understreke at den bør gjelde for hele kjernevirksomheten.» Det er forsiktig sagt ganske begrensende. Det er en slags engstelighetsstrategi når man sier ja til Norden som hjemmemarked. Så til bybanen i Bergen, knyttet til aktivt eierskap og bruk av NSB: Min oppfordring til mange partier, men spesielt til samferdselsministeren, er at man bruker den redskapen man har når man skal utvikle kollektivtilbudet innen persontransporten i den store norske byen Bergen. Der er det også påbegynt et prosjekt hvor kommunen tutler av gårde – hvis det er et parlamentarisk uttrykk, president – tutler av gårde selv uten å ha noen spesiell kompetanse, mens NSB og Jernbaneverket, som har kompetansen, er holdt langt unna. Bruk styringsmakten og få dette på riktig spor! Det er min oppfordring til samferdselsministeren. Til slutt det tredje poenget, som jeg benytter anledningen til å ta opp også i denne debatten: Vi må få en bedre samferdselsstatistikk. Vi må få en samferdselsstatistikk som har mer entydige og avklarte begreper, og som gir muligheter for å få en god og riktig sammenlikning av hva som skjer når det gjelder energiforbruk og miljøutslipp i ulike transportsektorer og fra ulike transportmidler. Blant annet må vi ha en klar sortering på henholdsvis persontransport og godstransport. I dag har vi ikke det. I dag har vi statstikk hvor epler og pærer sammenliknes ganske fritt og ukritisk. Her bidrar NSB med noen miljøregnestykker for hvor miljøvennlig det er å reise med tog, som i alle fall i parlamentarisk ordlyd «lar seg diskutere». Grunnen til det er at vi ikke har noen klar og god samferdselsstatistikk for disse to viktige begrepene, energiforbruk og utslipp knyttet til produksjonen, henholdsvis tonnkilometer og personkilometer. Min oppfordring også her i dag til samferdselsministeren er å gå inn i denne problematikken og sørge for at vi får en avklart og entydig samferdselsstatistikk. Da kan vi også få riktigere og mer edruelige debatter.
Da jeg gikk opp på denne talerstolen i juni og la fram dette forslaget, var det en varm sommerdag ute i Oslo. Det var veldig mange mennesker som tagg om penger. De fleste som gikk til jobben, opplevde å bli spurt flere ganger i løpet av den tiden de gikk gjennom sentrum og f.eks. ned til Stortinget, om de kunne gi noen småpenger. Det raste en debatt i mediene om hvordan man skulle håndtere dette problemet som endte i at man gjenopplivet den berømte løsgjengerloven og forbudet mot tigging, som egentlig hadde vært en sovende lov veldig lenge. Vi kan forstå at det er ubehagelig å få mange spørsmål fra mennesker som kan være i en ganske desperat situasjon, om man kan bidra med penger. Men det er ikke en all right måte å håndtere dette på at man tar i bruk maktmidler istedenfor å møte dette med sosiale tiltak. Dette handler om enkeltmenneskers tragedier, men det handler også om at samfunnet faktisk ikke er i stand til å ivareta disse menneskenes behov på en skikkelig måte. Hvis man spør dem om hva de skulle ønske seg, og det har jeg gjort ved en del anledninger, er det mange som sier at de gjerne skulle ha fått kommet inn til behandlingsplass med en gang da de var motivert, og da de trengte det, eller at de skulle slippe å sitte i kø og måtte tigge om penger i mellomtida for å finansiere et rusmisbruk som de egentlig gjerne skulle ha blitt kvitt. Så jeg er veldig glad for at hele komiteen slutter seg til intensjonen om å fjerne en lov som helt åpenbart har sett bedre dager. Det er nå på tide at vi får fjernet den. Og det mener jeg er et godt budskap ut til de menneskene som egentlig er på bunnen av rangstigen i Norge.
Det kan nok en gang være grunnlag for å stille spørsmål om hvordan vi ute i samfunnet skal vite at man følger en forsiktighetslinje, så lenge man ikke ser om den linjen i ettertid har vært fulgt. Jeg tror nordsjødykkerne oppfattet situasjonen som om man har spilt en slags poker med staten, hvor den ene parten spiller med åpne kort og den andre parten holder kortene tett til seg. Vi har vært inne på det med bevishensyn, at det bl.a. er derfor man har foreldelsesloven. Jeg synes man her legger mye ansvar på den som er offer. Jeg mener at når staten er den eventuelle parten som skal yte erstatning, kan ikke de samme hensyn gjøre seg gjeldende for erstatningsbeløp i forhold til foreldelse og forutsigbarhet, som når f.eks. to bedrifter, eller to privatpersoner, har en tvist om et beløp – spesielt ikke når staten har særrettigheter. Så jeg lurer på om statsråden ser nyansene her, når staten er skadevolder med spesielle rettigheter i forhold til når andre er skadevoldere.
Statsråden er litt overrasket over at det er bare mor det er snakk om i disse sakene her. Den foreldrepermisjonen vi har i dag, er begrunnet også i opptjeningsretten til mor, og ofte er det det som er avgjørende. Når alt kommer til alt, er det veldig mye økonomi i slike saker også. Men fra Fremskrittspartiets side har man tenkt på valgfriheten, enten det er mor som overtar noen uker fra far, eller far som overtar noen uker fra mor – hver familie må finne den ordningen som er best for seg. Mitt spørsmål til statsråden blir: Vil statsråden gjøre noe med opptjeningsretten til far, slik at far får selvstendig opptjeningsrett? Jeg tror at hadde vi fått selvstendig opptjeningsrett, hadde også flere fedre vært hjemme, uten at det var noen kvote som beregnet dette.
Som Østfold-representant har jeg fulgt grenseproblematikken både for tollvesen og for politietat, og de gjør et glimrende arbeid også i Halden-distriktet. Og vi vet at stikkprøvekontrollene ved grensen har hatt stor betydning. Vi fikk økte ressurser i begynnelsen av 1990-årene i samband med Golf-krisen, og da beslagla man alt fra avsagde hagler og finlandshetter til komplett falskneriutstyr for pass. Det gjorde at vi fikk et fingeravtrykksregister for dette i Norge som er koblet mot utenlandske registre. Det statsråden nå har sagt, er i hvert fall en indikasjon på at hun er sterkt opptatt av at vi også i framtiden skal ha en effektiv kontroll med spesielt internasjonal kriminalitet og illegal innvandring til landet vårt. Og jeg regner med at det er et løfte fra hennes side innenfor en ny modell å følge dette opp.
Den måten det fremstilles på her av representanten Slagsvold Vedum, er selvfølgelig ikke korrekt. Vi ønsker, helt riktig, at staten faktisk skal kunne stille noen krav når man gir tilskudd til religiøse organisasjoner. Det er overhodet ikke urimelig. Så får det være opp til den enkelte religiøse organisasjon å velge om man ønsker å motta offentlig tilskudd eller ikke. Men det er altså ikke slik som representanten prøver å fremstille det, at dette har å gjøre med noen statlig opphøyd mening, for det vi ønsker å gjøre, er å fremme likestilling, fremme demokratiforståelse. Vi vil fremme likeverd i innvandrermiljøer, og da må vi kunne gjøre det på en god måte, hvor vi faktisk stiller krav til innsyn, oversikt over hva som foregår, slik at vi kan løfte det opp og ha en offentlig debatt i allmennheten om det.
Eg vil gjerne stilla følgjande spørsmål til arbeids- og administrasjonsministeren: «Sjølv om målet er å auke andelen menn i kvinnedominerte yrke, skjer det motsette. I Stavanger auka kvinneandelen i grunnskulen frå 72,3 pst. i skuleåret 1996-97 til 74,1 pst. i inneverande skuleår. Me veit alle at det meste av forklaringa er dei urimelege skilnadene i lønn mellom manns- og kvinnedominerte yrkesgrupper. Vil statsråden sørgje for at det blir avsett ein likelønnspott ved lønnsoppgjeret, eventuelt kva blir gjort for å sikre likelønn og fleire menn i kvinnedominerte yrke?»
Jeg skal få stille følgende spørsmål til kommunal- og regionalministeren: «Porsgrunn kommune krever 700 kroner i saksbehandlingsgebyr for å behandle søknader om å bruke egen hage som opplagringsplass for egen privat småbåt. Kommunen tolker båtopplag til å være søknadspliktig etter bestemmelsene i plan- og bygningsloven. Å innkreve byggegebyr for å tillate privat båtopplag i egen hage får mange til å reagere med undring. Er det hjemmel i plan- og bygningsloven for å kreve at opplag av småbåt i egen hage er søknadspliktig så lenge det ikke foreligger naboklage?»
Jeg takker for svaret. Det er bra at man har tatt tak i dette med utenlandske trailere, som klart er et problem. Men når Norges Lastebileier-Forbund hevder at det i år har vært dårligere vintervedlikehold enn noensinne, så er det et problem. Mangel på strøing og dårlig brøyting har gjort mange sjåfører helt oppgitt, og det er jo sjåførene som på mange måter får skylden for dette. Lastebileier-Forbundet hevder også at sjåfører henges ut med påstand om at de ikke vil bruke kjettinger, mens realiteten er at det nesten ikke finnes plasser til å legge på kjettinger, og at de plassene som er, ikke blir brøytet. Statsråden var inne på den definerte standarden for når det glatt eller ikke. Når man så får slike opplysninger om at det er veldig glatt, vil da statsråden se på om disse definisjonene er riktig utformet, slik at det virkelig ikke er for glatt når de her slår til?
Vi har økt forskningsbudsjettet i kroner og øre med en halv milliard kroner. Så har da pris- og renteutviklingen ført til at det ble 0,13 pst. mindre enn året før. Men jeg mener vi har et så pass høyt nivå på forskningsbudsjettet at for dette ene året som kommer, vil vi tåle dette. Jeg kommer til å jobbe for, selvfølgelig, å øke forskningsbudsjettene i årene framover. Det vi har klart å gjøre i dette neste års budsjett, er å holde på en høy vekst – en vekst som faktisk av forskningsanalytikerne selv er blitt betegnet som en formidabel økning av veksten de siste årene. Vi holder oss på det høye nivået, og ved å omprioritere innenfor forskningsbudsjettet får vi til en styrking av det som er den Fri prosjektstøtte innenfor Forskningsrådet. Det opplever jeg er blitt oppfattet som et meget godt signal i forskningsmiljøene selv fordi man har savnet en styrking av nettopp denne forskningen. I tillegg har vi styrket polarforskning og andre områder.
Jeg tror representanten Molvær Grimstad med sin lange erfaring her i Stortinget vet at det ikke er departementet som fastsetter lønnen verken for førskolelærere eller for andre offentlig ansatte, og at man som statsråd skal være ytterst varsom med å uttale seg om disse spørsmålene. Disse håndteres av partene i arbeidslivet. Slik har det vært, og slik vil det bli. Det betyr at det ville være veldig uryddig av meg å gi signaler om dette. Lønnsspørsmål er det altså andre som har forhandlingsansvaret for. Vi vil legge fram en rekrutteringsplan ut fra de virkemidlene vi rår over. Og departementet rår over mange virkemidler for at førskolelærerutdanningen skal framstå som attraktiv, og for at de som tar utdanningen, skal velge å bli i yrket. Jeg vil også si at jeg har vært mye rundt i barnehager i min korte tid som statsråd, og jeg er glad for den store entusiasmen og den høye kvaliteten som er i barnehagesektoren, og ikke minst den store gleden de føler ved å ha blitt en del av Kunnskapsdepartementet. Det synes barnehagesektoren er veldig fint, og det er jeg veldig glad for at vår regjering har lyktes med.