mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomisen taiteilijat "Suomisen taiteilijat" on ainoa "Suomisen perhe" -elokuva, jossa Maire Suvannon Pipsa kohoaa pääosaan ohi Ollin. Kaija Maaheimoa näytellyt Tuula Usva tuli myöhemmin tunnetuksi televisiokuuluttajana nimillä Tuula Ignatius ja Tuula Rosenqvist. Elina Suomisen roolissa on "Suomisen taiteilijoissa" ja seuraavana vuonna valmistuneessa "Suomisen Olli rakastuu" -elokuvassa Sirkka Sipilän sijasta Toini Vartiainen. Kalevi Hartti, joka edellisessa Suomisen perhe -elokuvassa näytteli Jaska Suomista, on tässä elokuvassa ja kahdessa seuraavassa Erkki "Eka" Teirolan roolissa.
Suomisen perhe Yleisradion vuonna 1949 teettämän kuuntelijatutkimuksen mukaan Suomisen perhettä seurasi kaikista radiokuuntelijoista 52 prosenttia, talonpoikaisväestöstä 56 prosenttia, maaseudun työväestöstä 58 prosenttia ja tehdastyöväestöstä 53 prosenttia, mutta keskiluokasta vain 47 prosenttia ja johtavassa asemassa olevista 38 prosenttia – näin siitä huolimatta, että Suomisen perhe sijoittui keskiluokkaiseen kaupunkiympäristöön. Tutkimuksen tekijä pitikin sarjan kuuntelijoiden painopisteen sijoittumista selvästi maaseudulle varsin yllättävänä; helsinkiläisistä Suomisen perhettä kuunteli noin 40 prosenttia.
Suomisen perhe (elokuva) Vuoden 1945 loppuun mennessä "Suomisen perhe" oli kerännyt 334 265 maksanutta katsojaa. Elokuvan ensimmäinen televisioesitys oli 16. marraskuuta 1957. Se oli ensimmäinen Suomen Television lähettämä suomalainen elokuva. "Suomisen perhe" on mustavalkoinen ja se on julkaistu DVD:nä.
Suomisen taiteilijat Aikalaiskritiikki oli pääosin myönteistä. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: "Juoni vaikuttaa hieman hajanaiselta - - pääpaino tässä niin kuin muissakin Suomisen perhettä kuvaavissa filmeissä on lapsinäyttelijäin suorituksissa. - - Ennen kaikkea Maire Suvanto pirteänä Pipsana on luontevassa välittömyydessään erinomainen."
Sirkka Sipilä Sipilä näytteli naispääosat useissa suomalaisissa elokuvissa, kuten "Takki ja liivit pois!", "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin", "Poikamies-pappa", "Perheen musta lammas", "Matkalla seikkailuun" ja "Keittiökavaljeerit". Kenties parhaiten hänet muistetaan "Suomisen perhe" -elokuvien Elina Suomisena, tosin kahdessa elokuvassa Elinan roolissa nähtiin Toini Vartiainen. Sipilä oli lahjakas komedienne, vaikka lehdistö kiinnitti huomiota usein ennen kaikkea hänen ulkonäköönsä.
Taas tapaamme Suomisen perheen Kriitikot ottivat Suomisen perheen uuden tulemisen melko suopeasti vastaan. Valma Kivitie kirjoitti Elokuva-Aitassa: "Sivistyneen virkamiesperheen kotoinen elämä on Serpin kuvaamana totta ja kaunista." Serpin käsikirjoitus sai kiitosta muiltakin kriitikoilta. Osa kriitikoista arvioi tarinan liian tutunomaiseksi. Helmikuun 2012 televisioesityksen yhteydessä julkaistussa arviossa eräs kriitikko piti elokuvan asetelmia velttoina.
Taas tapaamme Suomisen perheen Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Suomisen perheen kesäasunnon eli Kesärannan maisemiin. Kesän vietossa siellä ovat Suomisen Aino, Olli, Pipsa ja kaksoset Matti ja Marja sekä Karin-mummo ja Volmar-vaari. Tarinasta puuttuvat perheen esikoinen Elina ja itse perheen isä Väinö Suominen. Kotiapulainen Hilda on sen sijaan vahvasti läsnä ja vielä sukunimen kera. Juoni rakentuu köyhän pienviljelijän mailla sijaitsevan uraaniesiintymän ympärille. Hyveellisen Ollin vastavoimana on paheellinen Aarne Lokka. Luokkarajoista ei neljätoista vuotta edellisen Suomisen perhe -elokuvan jälkeen valmistuneessa teoksessa olla yhtä tarkkoja kuin sarjan vanhemmissa osissa. Isäntäväki ja palvelusväki mahtuvat mainiosti saman kahvipöydän ääreen. Kahvittelua elokuvassa riittää ja välillä siemaistaan mehuakin.
Suomisen perhe Suomisen perhe -kuunnelmat ja varsinkin aiheen pohjalta tehdyt elokuvat nostivat perheen Olli-poikaa esittäneen Lasse Pöystin ja Pipsa-tytärtä esittäneen Maire Suvannon yleisön suursuosikeiksi. Pöysti kertoi myöhemmin muistelmakirjassaan Lassen oppivuodet: ""Niistä ajoista lähtien olin tunnettu kaikkialla. Emme enää saaneet olla Maire ja Lasse, vaan Pipsa ja Olli. Hotelleissa nimeni kirjoitettiin ilman muuta Hra Suomiseksi. Ihmiset alkoivat suhtautua kuin abstraktiin olentoon, joka en ollut minä. Kuljetin sitä mukana. Vähitellen kävi itsellenikin vaikeaksi erottaa raja."" "Taas tapaamme Suomisen perheen" jäi logonomiksi kouluttautuneen Maire Suvannon viimeiseksi elokuvaksi ja hän teki sittemmin elämäntyönsä puhetaidon ja lausunnan opettajana.
Suomisen perhe (elokuva) Väinö palaa Helsinkiin ennen muuta perhettä ja panee toimeksi. Suomisten asunto remontoidaan, ja vanhat huonekalut väistyvät uusien tieltä. Aino ja Hilda järkyttyvät nähdessään sekasotkun, Aino ei pidä lainkaan rahalla leventelystä. Perheeseen palkataan myös hieno sisäkkö, jota Hilda pitää pelkkänä hepsankeikkana. Aino alkaa epäillä, että Sam Nelsonin vaimo Telma Nelson olisi vietellyt hänen miehensä. Hän ei pidä Nelsonin pariskunnasta eikä luota heihin. Aino purkaa tuntojaan Sofia-anopilleen sekä Kertulle. Ennen pitkää Väinön sijoitusonni kuitenkin kääntyy, ja hän menettää perheen säästörahat tuottamattomaan metsään. Suomisen lapset alkavat esittää vaatimuksia Väinölle: pitäisi ostaa sitä ja pitäisi ostaa tätä! Kaiken huippuna Olli haluaa 20 000 markkaa ja ilmoittaa lopettavansa koulunkäynnin tyystin. Rahat menettänyt Väinö hermostuu jälkikasvuunsa. Sofia auttaa selvittämään tilannetta. Hän painottaa pojalleen Väinölle, että tärkeintä on, ettei kunnia ole mennyt rahojen myötä. Väinöllä on yhä työpaikka ja perhe. Aino ei ole lainkaan järkyttynyt säästöjen menetyksestä vaan helpottunut siitä, että hänen miehellään ei ole suhdetta Telman kanssa. Perhe on vahvistunut vaikeuksista, ja kaikki palaa ennalleen. Ja torstaisin syödään Hildan keittämää hernekeittoa kuten aina ennenkin.
Perhe – August: Osage County Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2013. Suomessa ensi-ilta oli 28. helmikuuta 2014.
Hevisaurus-elokuva Hevisaurus on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Pekka Karjalaisen ohjaama suomalainen koko perheen seikkailuelokuva. Sen ovat käsikirjoittaneet Veli-Pekka Hänninen, Antero Arjatsalo ja Heikki Salo. Elokuvan pääosissa ovat Milo Snellman, Salli Siivonen, Kari Hietalahti ja Taneli Mäkelä. Hevisaurus-elokuva perustuu Hevisaurus-brändiin ja tunnettuihin dinosaurushahmoihin.
Eine Laine "Suomisen perhe" -kuunnelmissa Laine oli mukana alusta loppuun, vuodesta 1938 vuoteen 1958. Lähetykset olivat aluksi suoria, myöhemmin nauhoituksia. Laine näytteli Suomisen Sofia-mummoa myös neljässä "Suomisen perhe" -sarjan kuudesta filmatisoinnista. Hänen poikaansa tuomari Suomista näytteli aviopuoliso Yrjö Tuominen, joka oli Lainetta kahdeksan kuukautta vanhempi. Laineen viimeinen elokuvarooli oli vuonna 1959 niin ikään Suomisen isoäidin osa.
Suomisen perhe Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoki pyrki luomaan porvarillisena pitämälleen Suomisen perheelle kilpailijan omalla kuunnelmasarjallaan "Työmiehen perhe", joka kuului radio-ohjelmistoon vuosina 1948–1951.
Suomisen perhe (elokuva) Talvisota on juuri päättynyt, ja kevät 1940 koittaa. Helsingin Töölössä asuvalle Suomisen perheelle kevät tuo yllättäviä elämänmuutoksia. Isä Väinö Suominen on valtion virkamies, äiti Aino Suominen on hyveellinen kotirouva, jota avustaa perheen monivuotinen kotihengetär Hilda. Perheen esikoinen Elina valmistautuu ylioppilastutkintoon ja ihastuu suunnattomasti opiskelija-Lasseen, joka on vuokralaisena Väinön äidin, Sofia Suomisen asunnossa. Isoäiti-Sofia on leskeksi jäätyään muuttanut Töölöön maalaispappilasta, ja hän jakaa auliisti neuvojaan Suomisen jälkikasvulle. Hänellä on vastaus kaikkiin ongelmiin, kuten ihanne-isoäidillä ainakin. Suomisen nuoremmat lapset Olli ja Pipsa ovat viettäneet poikkeusolojen johdosta koulutonta kevättä. Talvisodan aikana Olli toimi esikunnan lähettinä, ja Pipsa oli pikkulottana, mutta nämä tehtävät jäivät rauhan myötä. Isä-Suominen komentaa lapset opiskelemaan omin päin, mutta siitä ei tahdo tulla mitään. Ja Ollin pitäisi vielä oppia käyttämään kirjakieltä ainakin isälleen puhuessaan.
Suomisen perhe (elokuva) "Suomisen perhe" -elokuvan suosio jäi kuitenkin keskiarvojen alapuolelle. Todellisuudessa elokuvan perhe oli kaukana silloisesta tilastollisesta keskivertokansalaisesta, joka asui kelirikkoisten kärryteiden varrella maaseutumökissään vailla mitään nykyajan mukavuuksia. Valtaosa kaupunkilaisistakin oli ahtaasti ja vaatimattomasti elänyttä työväestöä, jonka kosketuspinnat Suomisten kuvioihin olivat ohuita. Oppikoulua käyvät lapset, kotiapulainen ja hieno kesähuvila työnsivät perhettä ns. ylemmästä keskiluokasta kohti vallasväkeä. Elokuvan herraskaisuuden tuottamat mahdolliset ongelmat yleisömäärissä huomioitiin perheen seikkaillessa valkokankaalla seuraavan kerran, mikä tapahtui marraskuussa 1942 elokuvassa "Suomisen Ollin tempaus".
Suomisen perhe Sarjan käsikirjoittivat yhdessä Elsa Soini ja Seere Salminen nimimerkillä Tuttu Paristo; Soinin kuoleman jälkeen Salminen jatkoi sarjan kirjoittamista yksinään nimimerkillä Tuttu vuoteen 1958 saakka. "Suomisen perhe" -kuunnelmia (tuolloin käytettiin myös vanhaa termiä "kuulokuva") tehtiin noin 400. Suomiset olivat keskiluokkainen helsinkiläisperhe, johon kuuluivat virkamiesisä, kotiäiti ja kolme lasta sekä perheen kotiapulainen. Aloitteen sarjasta teki Yleisradion silloinen ohjelmapäällikkö Ilmari Heikinheimo, joka oli mieltynyt Ruotsin radiossa vuodesta 1936 esitettyyn sarjaan "Familjen Björck". Sota-aikana perheeseen adoptoitiin Väestöliiton toivomuksesta kaksi sotaorpoa. Vuosien mittaan sarjassa esiintyi vierailijoina useita perheen ystäviä ja tuttavia. Suomisen perhe, joka lähetettiin yleensä perjantai-iltaisin, oli omana aikanaan radion kuunnelluin ohjelma Markus-sedän lastentunnin jälkeen. Kuunnelmasarjan arvoina olivat ihanteellisuus ja elämänmyönteisyys ja niinpä sen on nähty omalta osaltaan auttaneen suomalaisia kestämään vaikeat sotavuodet ja niiden jälkeisen pula-ajan.
Samuli Vauramo Seuraavan elokuvaroolinsa hän teki Markku Pölösen ohjaamassa elokuvassa "Lieksa!", joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2007. Muita suomalaiselokuvia, joissa Vauramo on näytellyt, ovat muun muassa Aku Louhimiehen "Käsky", joka ilmestyi vuonna 2008, ja Marko Mäkilaakson "War of the Dead", joka kuvattiin vuonna 2007, ja joka saa Suomen ensi-iltansa vuonna 2012. Television puolella Vauramo on nähty pienissä rooleissa sarjoissa "Sairaskertomuksia" (2004) ja "Rikospoliisi ei laula" (2006), Vesa Suomisen roolissa sarjassa "Uutishuone" (2009) sekä Nils Grönholmin roolissa Tapio Piiraisen ohjaamassa televisioelokuvassa "Bodomin legenda". Hän esiintyy myös Irinan ja Maija Vilkkumaan musiikkivideolla ”Kunnon syy” vuodelta 2010.
Suomisen perhe (elokuva) "Suomisen perheen" kuvausaika oli 1. elokuuta 1940 – 24. tammikuuta 1941. Yle TV2 esitti lapsinäyttelijöiden kesäsarjan vuonna 1997. Helsingin Sanomien Jussi Karjalainen kiitti Suomisen perhe -elokuvia hauskoiksi. Aiemmin vanhentuneiksi sanotut elokuvat olivat jälleen päässeet suosioon. Radiosta elokuviksi muuttuneet tarinat ovat saaneet oikeamman ikäiset näyttelijät. Radiossa Ollia ja Pipsaa oli esittänyt kolmikymppinen pariskunta, Arvo ja Irja Kuusla.
Matti Hagman Hagman myös näytteli Tapio Suomisen ohjaamassa vuonna 1990 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Porttikielto taivaaseen".
Suomisen Ollin tempaus Elokuva sai melko suopeat arvostelut aikalaiskriitikoilta. Helsingin Sanomat kirjoitti: "Suomen Filmiteollisuutta on syytä lämpimästi onnitella "Suomisen Ollin tempauksen" johdosta, sillä se on lajissaan lähes täysosuma: herttainen, hauska, virkistävä ja lämminhenkisesti esitetty kappale kotoista arkipäivää suomalaisen perheen, lähinnä sen nuorten vesojen liikkuma-alan piiristä."
Narrien illat Narrien illat on on Tapio Suomisen ohjaama elokuva vuodelta 1970. Elokuva seuraa pop-laulaja Markku Suomisen alkoholinhuuruista keikkaelämää. Puolidokumentaarisen satiirin pääosassa on ohjaajan veli Markku Suominen.
Suomisen taiteilijat Suomisen taiteilijat on Orvo Saarikiven ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1943. Se valmistui kuudesta Suomisen perhe -elokuvasta kolmantena.
Suomisen perhe Suomisen perhe on vuosina 1938–1958 tehty radion kuunnelmasarja. Sarjan pohjalta tehtiin myös kuusi elokuvaa vuosina 1941–1945 ja 1959.
Suomisen Ollin tempaus Suomisen Ollin tempaus on Orvo Saarikiven ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1942 ja toinen kuudesta "Suomisen perhe" -elokuvasta.
Suomisen Olli yllättää Suomisen Olli yllättää on Orvo Saarikiven ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1945. Se valmistui kuudesta Suomisen perhe -elokuvasta viidentenä. Elokuva kertoo Helsingin Töölössä asuvan Suomisen Ollin ja hänen koulukavereidensa vaikeuksista palata sotamiehistä koulupojiksi.
Suomisen perhe Ensimmäisen ja viimeisen "Suomisen perhe" -elokuvista ohjasi T. J. Särkkä, neljä muuta Orvo Saarikivi. Kaikki elokuvat tuotti Suomen Filmiteollisuus Oy.
Suomisen Olli rakastuu "Suomisen Olli rakastuu" esitettiin televisiossa ensimmäisen kerran 16. maaliskuuta 1958. Elokuva on mustavalkoinen ja se on julkaistu DVD:nä, kuten kaikki "Suomisen perhe" -sarjan filmatisoinnit.
Paha perhe Paha perhe on suomalainen Aleksi Salmenperän ohjaama ja käsikirjoittama tragikomedia-draamaelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa elokuvateattereissa 29. tammikuuta 2010.
Suomisen Ollin tempaus "Suomisen Ollin tempaus" kertoo kahden helsinkiläisen perheen elämästä muutamana toukokuun lopun päivänä talvisodan päätyttyä, välirauhan ja säännöstelyn aikaan 1941. Sen teema on yhteiskuntaluokkien kohtaaminen. "Suomisen Ollin tempaus" tuo valkokankaille virkamies-Suomisten rinnalle työläis-Suomiset. Maanviljelijäväestöä edustaa Mattilan väki Hämeestä. Sosiaaliryhmänä Suomisen virkamiesperhe edusti aikanaan vain noin kolmea prosenttia Suomen väestöstä. Sekä porvarisperhe, työläisperhe että maalaisperhe tulevat elokuvassa mallikelpoisesti toimeen keskenään.
Nickolas Perry Vuonna 1994 Perry muutti Los Angelesiin ja alkoi kirjoittaa lyhyitä käsikirjoituksia ja ohjata lyhytelokuvia. Yksi hänen lyhytelokuvistaan, "Must Be The Music", jonka pääosissa olivat Milo Ventimiglia ja Michael Saucedo, sai ensi-iltansa Sundance-elokuvafestivaalilla ja julkaistiin myöhemmin osana "Boys Life 2" -lyhytelokuvakokoelmaa.
Taas tapaamme Suomisen perheen 1950-luku lähenee loppuaan. Suomisen Olli on lukenut tuomariksi ja toimii nimismiehen sijaisena samassa kunnassa, jossa perheen kesäasunto sijaitsee. Tullessaan töistä kotiin avoautollaan konstaapeli Jaatinen seuranaan Olli löytää tienpientareelta kirjan nimeltään "Uraaninetsijän opas ja geigermittarin käyttö". Kirjan omistaa muuan Aarne Lokka, jonka perhe on ostanut Saarenpään kartanon Suomisten naapurista kesäasunnokseen. Aarne on kiinnostunut Pullinsaaren kallioista, jotka omistaa köyhä pienviljelijäpariskunta. Puoli pitäjää ihmettelee Aarnen intoa päästä käsiksi hedelmättömiin rantakallioihin. Aarnella on hehkeä vaaleahiuksinen ja hoikka sisko Anita, jonka halusta Lokat vierailevat Suomisilla. Kesärannan kahvipöydässäkin Pullinsaari nousee puheenaiheeksi.
Orvo Saarikivi Tunnetuimpia Saarikiven ohjauksia ovat neljä Suomisen perhe -elokuvaa eli ns. "Suomisen Olli -sarja" sekä elokuvat "Anu ja Mikko", "Anna Liisa" ja "Särkelä itte". Orvo Saarikiven poika Martti näytteli Suomisen Olli -elokuvissa ja toimi myöhemmin niin ikään elokuvaohjaajana.
Esa Niemelä Esa Niemelä (s. 1963) on suomalainen näyttelijä, joka muistetaan erityisesti Tapio Suomisen elokuvasta "Täältä tullaan, elämä!" (1980). Hän näytteli myös samana vuonna ensi-iltansa saaneessa Rauni Mollbergin elokuvassa "Milka".
Regina Heinonen Regina Heinonen (myöhemmin Regina Keso; 3. helmikuuta 1924 Kruunupyy – 3. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja Suomen Filmiteollisuuden kuvaussihteeri. Hän aloitti uransa näyttelemällä yhtiön elokuvissa ja myöhemmin jatkoi työtään kuvaussihteerinä 1950- ja 1960-luvuilla. Heinonen oli tunnettu 1940-luvulla roolistaan kahdessa Suomisen perhe -elokuvassa, "Suomisen Olli rakastuu" ja "Suomisen Olli yllättää", joissa hän näytteli Olli Suomisen tyttöystävää Ritvaa.
Tuula Rosenqvist Tuula Rosenqvist (ent. Ignatius, o.s. Usva; 13. huhtikuuta 1933 – 7. helmikuuta 2011 Espoo oli Yle TV1:n ja Yle TV2:n kuuluttaja. Hän menestyi Telvis-äänestyksissä, ja hänet valittiin vuosina 1967 ja 1973 television parhaaksi naispuoliseksi esiintyjäksi. Jo 10-vuotiaana koulutyttönä hän tuli tunnetuksi Orvo Saarikiven elokuvasta "Suomisen taiteilijat", joka oli kolmas Suomisen perhe -elokuva. Siinä Usva esitti Pipsa Suomisen luokkatoveria. 15-vuotiaana hän näytteli nimiroolin Edvin Laineen elokuvassa "Prinsessa Ruusunen" vuodelta 1949. Ennen vuonna 1959 alkanutta televisiouraansa hän toimi muun muassa matkatoimistovirkailijana, myymäläemäntänä ja mannekiinina. Myöhemmin hän toimi myös juontajana ja muotinäytösten vetäjänä. Erotessaan Yleisradiosta vuonna 1974 hän oli TV2:n pääkuuluttaja.
Suomisen Olli rakastuu Suomisen Olli rakastuu on Orvo Saarikiven ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1944. Se valmistui kuudesta "Suomisen perhe" -elokuvasta neljäntenä. Elokuva kertoo Ollin ihastumisesta musiikinopettajaansa ja muista lemmenkisailuista. Opettajaa tulkitsevalla Ansa Ikosella oli todellisuudessakin musiikinopettajan koulutus. Elokuvaa on luonnehdittu kasvukipujen kuvaukseksi.
La Truite Frédérique (Isabelle Huppert) asuu ja työskentelee perheensä kalanviljelytilalla pienessä rannikkokaupungissa. Hän on vankina tylsässä avioliitossa, kunnes hän päättää jättää aviomiehensä, perheensä ja kotitilansa ja lähteä suureen maailmaan; hänen unelmanaan olisi työskennellä rahoitusalalla suurkaupungissa. Pian hän päätyy keskelle armotonta yritysmaailmaa, missä hän alkaa tehdä kauppaa seksipalveluista, jotta yritysten liiketoiminnat etenisivät nopeammin. Mitä syvemmälle Frédérique sekaantuu yritysmaailman monimutkaisiin liikeasioihin, sitä voimakkaammaksi käy hänen ikävänsä entistä, yksinkertaista elämäänsä kohtaan.
"La Truite" sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla Italiassa 4. syyskuuta 1982. Elokuva sai ensi-iltansa Ranskassa 22. syyskuuta 1982, oli Gaumontin teatterilevittämä ja keräsi teatterikierroksensa aikana 249 686 katsojaa.
Kari Kuuva Tampereella syntyneen Kari Kuuvan perhe muutti Helsinkiin vuonna 1963 isän saatua uuden työpaikan. Hän opiskeli Helsingin Normaalilyseossa, mutta erosi koulusta jo seuraavana keväänä. Kuuva työskenteli mainospiirtäjänä soitten Willy and The Wanderers -yhtyeessä ja laulaen folktriossa Raili Leppälän ja Riitta Forssin kanssa. Heidän kanssaan Kuuva julkaisi kaksi singleä, joista jälkimmäisen b-puoli ”Tango Pelargonia” nousi hitiksi vuonna 1964. Kuuvan yhtye julkaisi useita singlejä ja soitti muun muassa The Rolling Stonesin lämmittelijänä Yyterin juhannusjuhlilla 1965. Samalla hän teki myös kappaleita muille artisteille. Vuonna 1970 Kuuva esiintyi Tapio Suomisen esikoiselokuvassa "Narrien illat" yhdessä iskelmälaulaja Markku Suomisen kanssa. Ensimmäisen oman albuminsa hän julkaisi vasta 1974.
Markus Rautio Yleisradioon Rautio palkattiin vuonna 1926. Kuuluttajan töiden ohella Raution tehtäviin kuului hankkia ohjelmistoon kuunnelmat ja lausuntanumerot. "Suomisen perhe" perustuu ideaan, jonka hän sai ruotsalaisesta kuunnelmasarjasta "Familjen Björk".
Monsterit Oy Monsterit Oy ("Monsters, Inc.") on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Pixarin tuottama tietokoneanimaatioelokuva. Elokuva kertoo monstereista eli hirviöistä, jotka tuottavat sähköä Monsterila-kaupunkiinsa pelottelemalla lapsia. "Monsterit Oy" on neljäs Pixarin ja The Walt Disney Companyn yhdessä tuottama koko perheen elokuva, ja se sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. marraskuuta 2001.
Juoksuhaudantie Romaanin pohjalta tehtiin Veikko Aaltosen käsikirjoittama ja ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa elokuussa 2004. Tärkeimpiä näyttelijöitä elokuvassa olivat:
Virtasen perhettä näytelleet Eero Aho, Tiina Lymi ja Ella Aho olivat perhe myös oikeassa elämässä.
Paavo V. Suominen Suomisen vanhemmat olivat talonomistaja Mikko Suominen ja Maria Suomies. Suomisen isä teki itsemurhan jouduttuaan petetyksi talokaupoissa ja äiti elätti sitten perheen torikaupalla ja talosta saaduilla vuokratuloilla. Paavo Suominen sairasti lapsena selkärankatuberkuloosia ja hän joutui olemaan vuoteeseen sidottuna neljän vuoden ajan. Suomisen koulunkäynti jäi kansakouluun mutta Hangossa asuneena hän oppi myös ruotsin kielen.
P. E. Svinhufvud Yliopistossa Svinhufvud suoritti ensin tutkinnon historiassa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1881. Maisterin arvon Svinhufvud sai vuonna 1882. Varsinaisesti hän kunnostautui lakiopinnoissaan, minkä takia hän teki työuransa alun Turun hovioikeudessa. Turusta oli kotoisin myös Ellen Timgren, jonka kanssa hän avioitui. Hän sai varsin nuorena paikan senaatin lainvalmistelukunnasta, ja nuori perhe muutti isän työn perässä milloin Helsinkiin, milloin Turkuun hovioikeuteen tai Heinolaan kihlakunnantuomariksi, kunnes Svinhufvud pääsi Lappeen tuomiokunnan kihlakunnantuomariksi, ja perhe muutti vuonna 1908 Kotkaniemeen, Luumäelle. Svinhufvudien perheessä oli kuusi lasta: Pehr Yngve (1890–1991), Ilmo Gretel Sommar (1892–1969), Aino Mary Alfthan (1893–1980), Eino Gustaf (1896–1938), Arne Bertel (1904–1942) ja Veikko Eivind (1908–1969).
Hugo Hytönen Hugo Hytönen toimi elokuvanäyttelijänä Suomi-Filmissä vuosina 1934–1939. Hän sai yleensä näyteltäväksen arvovaltaisia ja korkea-arvoisia liikemiehiä, tuomareita ja johtajia ym. Hytönen teki ensimmäisen elokuvaroolinsa vuonna 1934. Kaikkiaan niitä kertyi yli kolmekymmentä. Hänet muistetaan ehkä parhaiten Suomisen perheen vaarina "Suomisen Olli"-elokuvissa 1940-luvulla. Hytösen olisi pitänyt näytellä Kortesuota elokuvassa "Anna Liisa", mutta hän kuoli kesken elokuvan kuvausten. Hytösen tilalle tuli näyttelijä Yrjö Tuominen. Hytösen kuoleman jälkeen ilmestyi hänen viimeisekseen jäänyt elokuva "Ristikon varjossa" (1945).
Elsa Soini Soini julkaisi romaaneja ja näytelmiä. Lisäksi hän kirjoitti pakinoita "Uuteen Suomeen" vuosina 1942–1952 nimimerkillä "Lippa" ja yhdessä kirjailija Seere Salmisen kanssa nimimerkillä Tuttu Paristo "Suomisen perhe" -sarjakuunnelmaa radioon vuodesta 1938 alkaen. He laativat myös "Suomisen perhe" -elokuvien käsikirjoitukset. Vuonna 1946 Soini laati Aleksis Kiven elämää kuvaavan elokuvan "Minä elän" käsikirjoituksen.
Nimimerkillä Tuttu Paristo yhdessä Seere Salmisen kanssa:
Suomisen Olli rakastuu Lasse Lehtovaaraa näyttelee Esko Vettenranta. Kolmessa aiemmassa "Suomisen perhe" -elokuvassa Lassea tulkinneen Unto Salmisen arveltiin olleen estyneen kesällä 1944 sairastamansa nivelreuman johdosta. Elokuvan yleisömenestys oli sangen hyvä.
Doria etsimässä Elokuvassa esiintyvät "Nemoa etsimässä" -elokuvan hahmoista muun muassa Dori, Nemo ja Marlin. Elokuva kertoo heidän elämästään vuotta myöhemmin, kun Dori muistelee lapsuuttaan ja lähtee etsimään perhettään. Elokuva sijoittuu Kalifornian rannikolle.
Yhdysvalloissa "Doria etsimässä" sai ensi-iltansa 17. kesäkuuta 2016, Suomessa sen ensi-ilta oli 26. elokuuta 2016. Elokuvan ikäraja Suomessa 7 vuotta, koska se sisältää kohtauksia, jotka voivat aiheuttaa ahdistusta.
Get Together "Get Togetherin" musiikkivideo on täysin animaatiomuotoinen. Sen on ohjannut ja piirtänyt Logan ja se on saanut inspiraatiota italialaisen Milo Manaran eroottisesta taiteesta. Alun perin kappaleelle on kuitenkin tehty kaksi erilaista musiikkivideota. Animaatiovideo sisältää piirrettynä Madonnan esiintymisen KoKo-yökerhossa Lontoossa. Musiikkivideo sai ensi-iltansa 14. kesäkuuta 2006 VH1-kanavan internetsivuilla, vaikka samana päivänä se tuli myös TV:stä brittiläiseltä Channel 4:selta.
Anne Hathaway Hathaway tuli tunnetuksi Disneyn perhe-elokuvien näyttelijänä. "Prinsessapäiväkirjojen" jatko-osan jälkeen hän ei kuitenkaan enää halunnut näytellä perhe-elokuvissa, ja hän esiintyi tämän jälkeen jo rohkeammissa rooleissa. Hathaway nähtiin ilman paitaa elokuvissa "Havoc" ja "Brokeback Mountain". Vuonna 2006 Hathaway esiintyi elokuvassa "Paholainen pukeutuu Pradaan" ("The Devil Wears Prada"), ja vuonna 2007 Jane Austenina elokuvassa "Jane Austenin jalanjäljillä". Hän on myös näytellyt pääosan "Morsianten sota" ("Bride Wars") -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2009. Hathaway näytteli pääosan myös vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "Love and Other Drugs", vastanäyttelijänään Jake Gyllenhaal.
Lasse Pöysti Lasse Pöysti kuului radiossa Markus-sedän lastentuntien vakioporukkaan ja teki esiintymismatkoja ympäri Suomea Maire Suvannon ja taiteilija Jonne Kykkäsen kanssa. Usein matkassa oli myös Helsingin Tarmon tyttöjen tanssiryhmä. Pöystin ura ammattilaisteattereissa alkoi 1942, kun häneen otettiin yhteyttä Ruotsalaisesta teatterista. Debyyttinäytelmä oli Paul Osbornen "Nog lever farfar". Kuten Suomisen perhe -elokuvien yhteydessä, myös Ruotsalaisessa teatterissa Pöysti sai tuekseen vahvojen teatteriammattilaisten kaartin. Näyttelemisen perusasiat hänelle opetti ohjaaja Gerda Wrede. Toinen merkittävä opettaja oli Eine Laine, joka ohjasi Suomisen perheen radiolähetykset. Useat Ruotsalaisen teatterin näyttelijät tekivät vaikutuksen nuoreen Lasse Pöystiin. Erityisesti mieleen painuivat Axel Slangus ja Erik Lindström. Näyttelijä Inga Tidbladin kuvaa hän piti kirjoituspöydällään. Pöystin ura teatterissa jatkui 1943 merkittävillä rooleilla näytelmissä "Ensimmäinen legioona" ja "Venetsian kauppias".
Suomisen taiteilijat "Suomisen taiteilijoiden" yleisömenestys jäi hieman ensi-iltavuotensa keskitasoa heikommaksi.
Elokuvavuosi 1980 Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1980 olivat:Suomen elokuvakerhojen liiton lehti Projektio kokosi luettelon Suomen johtavien kriitikoiden parhaaksi arvioimista vuonna 1980 Suomen-ensi-iltansa saaneista elokuvista:Vuoden 1980 parhaaksi suomalaiselokuvaksi äänestettiin Tapio Suomisen "Täältä tullaan elämä!", joka oli myös vuoden katsotuin elokuva Suomessa.
Siiri Angerkoski Eräs Angerkosken pitkäaikainen rooli oli Suomisen perheen kotiapulainen Hilda, jota hän näytteli kuudessa Suomisen perhe -elokuvassa vuosina 1941–1959. Hilda oli Angerkosken tavaramerkki 1950-luvulle asti. Silloin valkokankaille syntyi Angerkosken kiistatta tunnetuin rooli, Justiina Puupää, Pekka Puupään kaulinta heiluttava pirttihirmuvaimo. Angerkoski tulkitsi Justiinaa kaikkiaan kahdessatoista yhteensä kolmestatoista "Pekka ja Pätkä" -elokuvassa vuosina 1953–1960. Useiden aikalaisten mielestä Angerkosken taiteellista lahjakkuutta tuhlattiin Justiina Puupään kaltaisissa yksipuolisissa elokuvaosissa.
Seere Salminen Salmisen nimimerkillä "Serp" kirjoittamat näytelmät kuvasivat mennyttä idylliä. Kaikkien näytelmien pohjalta on tehty myös elokuva. Nimimerkin "Tuttu Paristo" tunnetuin työ oli ensin radiokuunnelmasarjana esitetty "Suomisen perhe". Sarjan pohjalta tehtiin myös useita Suomen Filmiteollisuuden tuottamia elokuvia, joihin Serp yhdessä Soinin kanssa laati käsikirjoitukset. Elokuvien tähtenä, Olli Suomisena, muistetaan Lasse Pöysti. Suomisen perhe-elokuvien lisäksi Serp laati käsikirjoituksen myös useisiin muihin elokuviin kuten Hannu Lemisen elokuvaan "Onnelliset" (1954), Edvin Laineen elokuvaan "Skandaali tyttökoulussa" (1960) ja T.J. Särkän viimeiseksi jääneeseen ohjaustyöhön "Ihana seikkailu" (1962). Salminen oli myös suomentaja. Hän käänsi erityisesti W. Somerset Maughamin, George Bernard Shaw’n teoksia, mutta myös Pearl S. Buckin viihteellisiä teoksia.
Andy Hardy Andy Hardy -elokuvien innoittamana tehtiin monissa maissa omia saman­kaltaisia perhekomedioita, kuten Suomessa Suomisen perheestä kertovat kuunnelmat ja elokuvat. Ohjaaja T. J. Särkkä laittoi Lasse Pöystin katsomaan Mickey Rooneyn elokuvia, jotta tämä oppisi näyttelemään Suomisen Ollia samaan tyyliin.
Captain America: The First Avenger "Captain America: The First Avenger" sai ensi-esityksensä Hollywoodissa 19. heinäkuuta 2011, sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 2. heinäkuuta 2011 sekä Suomessa 11. elokuuta 2011. Jatko-osa, "", sai ensi-iltansa 4. huhtikuuta 2014 ja kolmas elokuva, "", sai ensi-iltansa 6. toukokuuta 2016.
Meatcleaver Massacre Kaveriporukka tappaa "vahingossa" koulussa demoneista luennoivan professorin perheineen. Pojat painiskelevat omantunnon tuskien kanssa, kun professori makaa aivokuolleena sairaalassa. Pikku hiljaa professorin luennoilla kertomat demoniset voimat alkavat vainoamaan poikia.
"Meatcleaver Massacre" sai kotimaan ensi-iltansa Yhdysvalloissa maaliskuussa vuonna 1977. Elokuva sai San Francisco -ensi-illan 21. syyskuuta vuonna 1977. Suomessa elokuvaa on esitetty Helsingin Night Visions Film Festivalilla 5. huhtikuuta vuonna 2008 ja Iin IIK!!-kauhuelokuvafestivaaleilla 22. lokakuuta vuonna 2009. Elokuvaa on levitetty myös nimillä "Evil Force", "Revenge of the Dead" ja "The Hollywood Meatcleaver Massacre".
Suomi 1940-luvulla Valtioneuvosto määräsi Hella Wuolijoen Yleisradion pääjohtajaksi huhtikuussa 1945, muodollisesti päätöksen teki Yleisradion hallintoneuvosto. Wuolijoki muutti radiotoimintaa sivistyksen ja kansanvalistuksen suuntaan, aloitettiin muun muassa "Maamiehen tunti", "Työmiehen tunti" ja "Pienoisparlamentti". "Suomisen perhe" sai kilpailijakseen "Työmiehen perheen". Radioteatteri perustettiin Wuolijoen kaudella; kuunnelmat olivat "Pienoisparlamentin" lailla radion suosituinta ohjelmistoa. Wuolijoen aikana aloitettiin neuvostodiktatuuria kritiikittömästi ihannoivien ohjelmien esittäminen. Hänen kautensa Yleisradion johtajana päättyi kesäkuussa 1949.
Murha asuu sydämessä "Murha asuu sydämessä" sai ensi-iltansa kotimaassaan 15. joulukuuta vuonna 1964 Los Angelesissa ja maanlaajuinen ensi-ilta oli 24. joulukuuta vuonna 1964; New Yorkin ensi-illan trilleri sai 3. maaliskuuta vuonna 1965. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 16. huhtikuuta vuonna 1965 elokuvateatteri Gloriassa. The Associates & Aldrich Company ja 20th Century Fox tuottivat elokuvan.
Juha Wuolijoki Wuolijoen tuottama kotimainen Timo Parvelan Ella ja kaverit -kirjasarjaan perustuva koko perheen elokuva "Ella ja kaverit" sai ensi-iltansa elokuvateattereissa joulukuussa 2012 ja keräsi Suomessa yli 100 000 katsojaa. Elokuva sai jatkoa joulukuussa 2013, kun Wuolijoen tuottama "Ella ja kaverit 2 – Paterock" tuli elokuvateattereihin.
Siiri Angerkoski Ensimmäinen Pekka Puupää -elokuva tuli valkokankaille vuonna 1953. Justiina Puupään roolissa Siiri Angerkoski pääsi loistamaan huippuunsa kehitetyllä nopean puhujan taidollaan. Hänen puheensa oli jopa niin nopeaa, että ajan studioteknologia ei kyennyt kunnolla tallentamaan sitä. 1950-luvun loppupuoliskolla Angerkoski näytteli myös muun muassa elokuvissa "Kaunis Kaarina" (1955) ja "Kahden ladun poikki" (1958). Vuonna 1959 palattiin vielä kerran Suomisen perheen pariin. Kesäisessä elokuvassa "Taas tapaamme Suomisen perheen" Angerkoskella on tuttu Hildan rooli. Lehtiarvioissa hänen suoritustaan luonnehdittiin ”aidosti tomeraksi”, ”herttaiseksi” ja ”meheväksi”.
The Addams Family (musikaali) The Addams Family on yhdysvaltalainen musikaali, jonka on musiikin ja sanoituksen on tuottanut Andrew Lippa. Musikaalin käsikirjoituksen ovat tehneet Marshall Brickman ja Rick Elice, joka perustuu Charles Addamsin sarjakuviensa pohjalta luomaan The Addams Family perheeseen. Musikaali sai ensi-esityksensä kokeiluna Chicagossa vuonna 2009. Vuotta myöhemmin musikaalin ensi-ilta oli New Yorkin Broadwayllä huhtikuussa 2010.
Musikaalikomedia on ensimmäinen teatterinäytelmäksi tuotettu The Addams Family-näytös, vaikka Addamsin perheestä on tehty jo useita televisio- ja elokuvasovituksia.
Kuiskaava kuolema "Kuiskaava kuolema" sai ensi-iltansa silloisessa Länsi-Saksassa 15. maaliskuuta 1976 Münchenissä. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 15. lokakuuta. Yhdysvalloissa elokuva sai ensi-iltansa helmikuussa 1978.
Taas tapaamme Suomisen perheen Tanssiaisissa Olli tekee lähempää tuttavuutta Anitan kanssa. Aarne tanssittaa Pipsaa, mutta Saarenpään perijän ja Suomisen tyttären välille ei syty kipinää. Tanssipaikalla ovat myös Hilda ja Suomisten kesävieras Iida, joka on Hildan ystävätär. Iidalla on kaikenlaisia "kremppoja", joita hän ehtimiseen selostaa tutuille ja tuntemattomillekin. Konstaapeli Jaatisen ja Hildan välille syntyy pientä romanttista väreilyä. Tanssiaisiltaa seuraa kohtalokas yö. Pullinsaaren lato syttyy tuleen ja köyhän isännän rehut palavat sen mukana. Palopaikalla Aarne toistaa tarjouksensa ostaa kalliot. Suomisen Matti löytää mielenkiintoisia kengänjälkiä palaneen ladon läheisyydestä ja Pullinsaaren kallioilta nokkela poika löytää "jotakin öljyä". Tulipalo alkaa osoittautua tuhopoltoksi. Pian Matti ja Marja sattuvat huomaamaan, että Aarne upottaa jotakin järveen. Kengäthän sinne menevät, vaikka Suomisen kaksoset luulevat Aarnen upottavan rakkauskirjeitä.
Yrjö Tuominen Yrjö Tuominen esiintyi yli 50 elokuvassa. Erityisen hyvin hänet muistettaneen Väinö Suomisen roolista 1940-luvun Suomiset-elokuvissa sekä vuodesta 1938 lähtien "Suomisen perhe" -kuunnelmasarjassa. Eine Laine tulkitsee samassa elokuvasarjassa Väinön äidin, Sofia Suomisen osan. Tuomisen elokuvaura alkoi vuonna 1924 patruunan pelitoverin roolilla mykkäelokuvassa "Myrskyluodon kalastaja". Vuonna 1929 hänellä oli keskeinen osa mykkäelokuvassa "Juhla meren rannalla". Tuomisen elokuvaura jatkui neljän mykkäfilmin jälkeen äänielokuvassa "Tukkipojan morsian" (1931). Yli miljoona katsojaa saaneessa kartanokomediassa "Siltalan pehtoori" hän tulkitsee kamreeri Suvantoa. Rooli on Tuomiselle tyypillinen hyvin toimeentulevan, rennon ja elokuvan draamallisia jännitteitä tasaavan miehen osa. Hänet nähdään myös muun muassa klassikkoelokuvissa "Pohjalaisia" (1936), "Asessorin naishuolet" (1937) ja "Seitsemän veljestä" (1939).
Kadun sävelmä "Kadun sävelmä" sai kotimaan ensi-iltansa 22. marraskuuta 1940 New Yorkissa; maanlaajuinen ensi-ilta oli 29. marraskuuta 1940. Suomen ensi-illan elokuva sai 10. toukokuuta 1942.
NIMH – rouva Brisby ja hänen salainen maailmansa NIMHin ensi-ilta oli elokuvateattereissa kesällä 1982. Bluthin ja hänen kollegoidensa lähtö Disneyltä oli ollut laajalti esillä mediassa, ja hänen ensimmäisen oman elokuvansa julkaisu herätti runsaasti ennakkokohua. Elokuva ei kuitenkaan menestynyt lippuluukuilla erityisen hyvin, sillä samana kesänä ensi-iltansa sai kaksi suuren budjetin perhe-elokuvaa: Disneyn Tron ja Universalin E.T. – The Extra Terrestrial. Kummallakin elokuvalla oli takanaan suuri markkinointikoneisto, joka NIMHiltä puuttui. United Artists, jonka olisi pitänyt levittää elokuva, myytiin ennen ensi-iltaa MGM:lle. Uusilla omistajilla ei ollut kovin suurta kiinnostusta elokuvaa kohtaan, ja tuotantoyhtiö Aurora joutui rahoittamaan markkinoinnin yksin. Lisäksi elokuva julkaistiin ensi-iltaviikollaan vain sadassa teatterissa, mikä vaikutti myös huonoon tulokseen.
Chelsea Hotel (elokuva) "Chelsea Hotel" sai ensimmäisen ensi-iltansa 21. syyskuuta vuonna 2001 Woodstockin elokuvajuhlissa. "Chelsea Hotel" sai maanlaajuisen, mutta rajoitetun ensi-iltansa Yhdysvalloissa 19. huhtikuuta vuonna 2002. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa Helsingin elokuvajuhlissa 22. syyskuuta vuonna 2002.
Alvin ja pikkuoravat 3 Alvin ja pikkuoravat 3 () on Mike Mitchelin ohjaama yhdysvaltalainen koko perheen tietokoneanimoitu komediaelokuva. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2011. Elokuvan pääosissa nähdään edellisistä Alvin ja pikkuoravat -elokuvasta tutut oravat Alvin, Tero ja Simo.
Alvin ja pikkuoravat: Reissussa Alvin ja pikkuoravat: Reissussa () on Walt Beckerin ohjaama yhdysvaltalainen koko perheen tietokoneanimoitu komediaelokuva. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2015. Elokuvan pääosissa nähdään edellisistä Alvin ja pikkuoravat -elokuvasta tutut oravat Alvin, Tero ja Simo.
Alvin ja pikkuoravat 2 Alvin ja pikkuoravat 2 () on Betty Thomasin ohjaama yhdysvaltalainen koko perheen tietokoneanimoitu komediaelokuva. Se sai ensi-iltansa joulukuussa 2009. Elokuvan pääosissa nähdään edellisestä Alvin ja pikkuoravat -elokuvasta tutut oravat Alvin, Tero ja Simo.
Sapatti Sapatti alkaa illalla, sillä luomiskertomuksessa ilta ilmoitetaan vuorokauden alkuna. Ennen sapatin alkua perheen nainen sytyttää kaksi sapattikynttilää ja lausuu siunauksen. Sapattikynttilät sytytetään viimeistään 18 minuuttia ennen auringonlaskua. Sen jälkeen perhe käy joskus 45 minuuttia kestävässä sapattipalveluksessa. Palattuaan kotiin perhe syö kotonaan päivällisen, jota ennen perheen mies lausuu "kiddushin", viinimalja kädessä lausuttavan rukouksen, joka pyhittää sapatin. Sapattikattaukseen kuuluu kynttilöitä ja kynttilänjalkoja, kaksi "challa"-leipää liinalla peitettynä, viinimalja ja talon paras astiasto.. Koska sapattia kehotetaan Raamatussa yhtäällä ”muistamaan”, toisaalla ”noudattamaan”, perjantai-iltana on tapana sytyttää vähintään kaksi kynttilää. Joskus kynttilöitä on yksi jokaista perheenjäsentä kohden. Ateria aloitetaan leivällä, jolle lausutaan siunaus. Aterian jälkeen perhe viettää aikaa yhdessä keskustellen tai lukien Tooraa.
Keltainen narsissi "Keltainen narsissi" sai ensi-iltansa Länsi-Saksassa 20. heinäkuuta vuonna 1961. Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-iltansa 17. elokuuta. Suomen ensi-ilta oli 25. toukokuuta vuonna 1962.
Luojan tähden, paetkaa! Luojan tähden, paetkaa! ("The Amityville Horror") on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka perustuu Jay Ansonin romaaniin "The Amityville Horror". Anson kirjoitti kirjan George ja Kathy Lutzin kertomien tapahtumien mukaan; he väittivät muutettuaan Long Islandille vuonna 1975 talossaan kummittelevan. Elokuva kertoo perheestä, joka joutuu uuteen taloon muutettuaan pelottavien paranormaalien ilmiöiden kohteeksi. Elokuva oli ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi ja sille on tehty useita jatko-osia.Vuonna 2005 sai ensi-iltansa alkuperäisen elokuvan uudelleenfilmatisointi, "The Amityville Horror".
Chicagon Venus "Chicagon Venus" sai kotimaan ensi-iltansa Chicagossa, Illinoisissa 31. maaliskuuta vuonna 1950; maanlaajuinen ensi-ilta oli 24. toukokuuta 1950. Suomen ensi-illan elokuva sai 13. kesäkuuta vuonna 1952.
Leea Klemola Klemola on kirjoittanut näytelmilleen myös jatko-osia. Kokkola sai jatkoa, kun "Kohti kylmempää – Retkikunta jääkauteen" tuli ensi-iltaan 15. helmikuuta 2008 Tampereen Teatterissa. Näytelmässä kuvataan portsarina toimivaa Marja-Terttu Zeppeliniä, joka pyörittää maailman pohjoisinta grilliä. Marja-Terttu haluaa paeta tunteitaan ja seksuaalisuuttaan mahdollisimman kylmään paikkaan. Näin Marja-Tertusta tulee osa suomalais-grönlantilaista retkikuntaa, jonka tavoiteena on pelastaa maailma ilmastotuholta ja perustaa uusi yhteiskunta. Matkan aikana erikoislaatuisen retkikunnan mukaan siunaantuu milloin minkäkinlaista porukkaa.
Aulis Junes Vuonna 1970 Junes toimi päihdeasiantuntijana Tapio Suomisen ohjaamassa elokuvassa "Narrien illat".
Vehkeilijä Hollywoodissa Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. helmikuuta vuonna 1966 Los Angelesissa. New Yorkin ensi-ilta oli 4. maaliskuuta. Isossa-Britanniassa elokuva sai ensi-illan 8. heinäkuuta ja Suomessa 5. elokuuta.
Martti Similä Similä toimi Helsingin kaupunginorkesterin ylikapellimestarina vuosina 1945–1951, Lahden kaupunginorkesterin johtajana 1951–1957 ja oli mukana kaikkiaan neljänkymmenenyhden elokuvan teossa. Hän sävelsi musiikin muun muassa elokuviin "Suomisen Ollin tempaus", "Suomisen perhe", "Lapatossu", "Tavaratalo Lapatossu & Vinski", "August järjestää kaiken", "Serenaadi sotatorvella eli sotamies Paavosen tuurihousut" ja "Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin".
Suomisen Ollin tempaus Pojat ovat jättäneet kuoren salaa Ainon isän luo. Mutta eihän hajamielinen vaari sitä huomaa! Pipsa ottaa hoitovastuun poikien mukana kulkeneesta sotaorvosta ja lähtee Hämeenlinnaan. Pipsa, Aino ja vaari kääntävät talon ylösalaisin kuorta etsiessään. Kun sitä ei löydy, Aino päättää palata pikimmiten Helsinkiin Pipsan kanssa. Molemmat Suomisen perheet ovat kokoontuneet virkamies-Suomisten kotiin, kun Olli ja Jaska lopulta palaavat vanhempiensa eteen. Rahat ovat edelleen kateissa, ja poliisijuttu häämöttää, kunnes Pipsa löytää kuoren Suomen Kuvalehden välistä. Sotaorvollekin käy hyvin, kun työläis-Suomiset adoptoivat hänet. Ja Hilda tarjoaa oikeaa kahvia onnellisen lopun kunniaksi!
Anders Björkqvist Björkqvist syntyi Nousiaisissa Härjänsilmän talossa. Hänen isänsä oli kuudennusmies Antti Kreunpoika Härjänsilmä, joka julkaisi neljä virttä vuonna 1768. Antti-poika lähetettiin vuonna 1751 Turun katedraalikouluun. Koulutielle lähtiessään Antti Härjänsilmä otti nimekseen Anders Björkqvist, mikä ilmeisesti oli paikallisen vallesmannin nimi. Björkqvist tuli ylioppilaaksi vuonna 1760 ja sai pappisvihkimyksen vuonna 1765. Hän työskenteli ensin armovuoden saarnaajana Sauvossa ja Loimaalla. Vuonna 1768 hänet nimitettiin Sauvon pitäjänapulaiseksi. Vuonna 1780 hänet kutsuttiin Vehmaan kappalaiseksi, mitä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Vuosina 1800–1805 hän hoiti virkaatekevänä pitäjän kirkkoherran virkaa. Varapastorin arvonimen hän sai vuonna 1797. Postillaansa hän valmisteli kahdeksan vuotta. Lopulta "Uskon harjoitus Autuuteen" painettiin vuonna 1801. Sitä arvostetaan etenkin rukoilevaisuuden ja herännäisyyden piirissä.
Anders Björkqvist Björkqvist julkaisi arkkiveisuina kaksi virttä vuonna 1772. Virret löytyvät Kansalliskirjaston kokoelmista. Veisu "Muistutus Yhdellä käändymättömälle Sielulle hänen elämästäns ja autuudestans, cuinga hän taidais sieluns pelasta siitä ijäncaickisesta waiwasta ja cadotuxesta täsä armon ajas" sisältää 27 säkeistöä. Säkeistöjen alkukirjaimet (eivät aivan alusta) muodostavat akrostikonin eli nimen "anders andinpoic björkqvist".
Anders Björkqvist Anders Björkqvist (30. lokakuuta 1741 Nousiainen – 7. syyskuuta 1809 Vehmaa) oli Vehmaan kappalainen, joka tunnetaan parhaiten postillasta "Uskon harjoitus Autuuteen" (1801). Siitä on otettu seitsemän suomenkielistä ja kolme ruotsinkielistä painosta, ja se on siten levinneimpiä suomalaisia saarnakirjoja. Postillan nousu yhdeksi Suomen 1800-luvun menestysteoksista alkoi vuonna 1841, kun Björkqvistin kuolemasta oli kulunut jo yli 30 vuotta. Teoksen julkaisi Wulffin kirjapaino Vaasassa. Nuori pastori julkaisi arkkiveisuina kaksi virttä vuonna 1772.
Anders Björkqvist Osmo Tiililä on kuvannut Björkqvistin postillaa maalaiskappalaisen tuotokseksi siitä puuttuvien opillisten pohdintojen vuoksi. Niin ikään Mauno Rosendal on arvioinut Björkqvistin teosta Wegeliuksen postillaa heikommaksi, koska Björkqvist ei kiinnittänyt huomiota uskonopin käsitteiden perusteelliseen selvittämiseen. Näiltä 1900-luvun uskonopin käsittelyä kaivanneilta arvioijilta jäi näkemättä, että opilliset pohdinnat ja uskonopin käsitteiden selvittäminen eivät kiinnostaneet valistusteologiaa eivätkä valistusteologian aikakautena elänyttä Björkqvistiä. Valistusteologian traditio onkin Björkqvistin ja hänen saarnakirjansa arvioinnissa jäänyt sivuun, kun "valistuksesta" ja rationalismista muodostui myöhempien suomalaisten herätysliikkeiden ja uskonnolliseen konservatismiin kääntyvän teologian viholliskuva 1800-luvun puolivälistä alkaen.
Anders Björkqvist Ilmestymisvuonnaan 1801 Björkqvistin postilla oli ainoa suomenkielisen kirjoittajan suomeksi julkaisema teos. Tarja-Liisa Luukkanen on huomauttanut, että Björkqvistin teos ei ollut ainoastaan uskonnollinen opastaja, vaan useine painoksineen yksi niistä teoksista, jotka edistivät modernin lukutaitoisuuden leviämistä uskonkysymyksistä kiinnostuneen suomenkielisen rahvaan parissa. Teos levisi paitsi useina painoksina myös ilmeisesti lainakirjastojen välityksellä. Björkqvistin postilla oli herätysliikerajat ylittänyt teos: sitä lukivat sekä rukoilevaiset, heränneet että evankeliset.
Anders Björkqvist Kun ihmisellä oli tämä oikea mielenlaatu, hän halusi toisilta ihmisiltä ns. oikeita asioita ja halusi toimia itse samoin myös muita ihmisiä kohtaan. Jos kristityksi itseään kutsuva ei ollut ”ihmisrakas”, hän ei voinut olla Jeesuksen seuraaja, Björkqvist esitti.
Anders Björkqvist Björkqvistiä saarnakirjaa lukeneet saivat opetusta yleisessä ihmisrakkaudessa. ”Kaikki mitä haluatte ihmisten tekevän teille, tehkää se heille” ei Björkqvistin mukaan ollut abstrakti periaate, vaan sisällöllisesti määritelty, kristityille tarkoitettu elämänohje. Periaatteen toteuttamisessa ei ollut kyse ihmisten kulloisistakin mielivaltaisista toiveista ja haluista, siitä mitä kukin ihminen sattui haluamaan muilta ihmisiltä. Periaatteen toteuttajan piti ensin olla itse kristitty, Jumalaa rakastava ja kaikkien ihmisten ”totista hyvää” haluava henkilö.
Anders Björkqvist Björkqvistin uskonnollisen position määritteleminen näyttää olleen hankalaa. Hänen on esitetty kuuluneen niin sanottuun varhaisempaan herätykseen ollen sen viimeinen edustaja tai välittäjä vanhan ja uuden herännäisyyden välillä. Björkqvistiä on kommentoitu vakaan kirkollisuuden edustajaksi vastakohtana harhaantuneille separatisteille ja aikansa hurmahenkisille liikehdinnöille. On pohdittu, oliko hän kokenut opiskeluaikanaan uskonnollisen herätyksen ja oliko hän omaksunut herrnhutilaisia vaikutteita. Saarnakirjasta on sanottu löydetyn herätyskristillisyyttä sekä viitteitä aikaisemmasta puhdasoppisuudesta ja myöhemmästä evankelisuudesta. Sen sijaan ei ole mietitty, vaikuttiko Björkqvistin käsitysten muotoutumiseen opiskelu Turun Akatemiassa tai, mahdollisesti hänen vanhempiensa kautta, isovihan tuottama uskonnollinen murros.
Anders Björkqvist Postillassa on 69 saarnaa, joissa selitetään kirkkovuoden ensimmäisen vuosikerran evankeliumitekstit. Jokaisessa saarnassa on esipuhe, joista 29:n aiheena on Vanhan testamentin teksti. Saarnan pääaiheen esitys on yleensä kaksi- tai kolmiosainen. Uskonnollisista kirjailijoista Björkqvist mainitsee muun muassa Lutherin, Nohrborgin, Freseniuksen ja Arndtin. Myös Erik Pontoppidanin teos "Collegium pastorale" oli Björkqvistin käytössä. Saarnoissa ei käsitellä yleisluontoisia kysymyksiä, kuten kirkko-oppia, esivaltaa ja kasvatusta, vaan lähinnä käytännöllisiä uskonelämän kysymyksiä, kuten sanan ja ihmisen kokemusten yhteensovittamista. Postillan nimessä "uskon harjoitus" viittaa juuri tähän. Vilpittömät askeleet autuuden tiellä, kuten Björkqvist niitä kuvasi, edellyttivät ”uskon elävätä hartautta ja harjoitusta”, jatkuvaa kilvoittelua, puhtaan omantunnon vaalimista, itsekieltäymystä, nöyryyttä ja sitä, ettei ”anna kieldäns wääryden, turhuden ja - - kelwottamain puheitten” välikappaleeksi.
Anders Björkqvist Kanssakäymisessä toisten ihmisten kanssa kristittyä piti ohjata lähimmäisenrakkaus. Kristityn lähimmäisiä olivat kaikki ihmiset, sekä ystävät että viholliset. Oikea, kaikkiin ihmisiin kohdistuva rakkaus ei koskaan väsy, se ei sano koskaan paljon tehneensä, kun taas ulkokultaisen ihmisen rakkaus väsyy nopeasti ja luettelee hyviä töitänsä, Björkqvist opetti. Jos ihminen oli Jeesuksen opetuslapsi, hänellä oli ihmisrakas, hiljainen, ystävällinen, siveä ja rakkaudella täytetty mieli kuten Kristuksella. Jos ihmisrakkautta ei ollut, ihmisen vakuutukset omasta kristillisyydestään olivat ”wahingolliset luulot ja turhat uni-näöt”, kuten todetaan postillan vuoden 1876 painoksessa. Kristityn ei ole raskas rakastaa kaikkia ihmisiä, koska hänessä vallitsee Kristuksen mielenlaatu, Björkqvist opasti.
Anders Björkqvist Virsi "Muistutus yhdelle Jumaliselle Sielulle pysymises alinomiasest rucouxis sisältää "30 säkeistöä. Nykynäkökulmasta Björkqvistin virret vaikuttavat muodollisesti kömpelöiltä, kuten esimerkiksi: 
laina o Jesu mul kärsimystä ettän tämän elämä ehton, 
Woittaisin caikki mun wihollisen nij cuin yx wäkevä sangar, 
Et coscan tääl taistellut Wijnamies, 
Sit weisata saimin Karizalle, Jesuxel mun iloni Herrallen häis.
Anders Björkqvist Neologian hengessä Björkqvist sivuutti teologis-dogmaattiset pohdinnat, opetti käytännön kristillisyyttä, kritisoi ulkokohtaista ja ulkopäin määriteltyä uskonnonharjoitusta sekä tunne-elämän kiihotukselle perustuvaa epärationaalista hurmahenkisyyttä. Neologia oli rationaalinen, erinäisiä uskonoppeja kritisoinut, saarnan yleistä ymmärrettävyyttä sekä käytännön kristillisyyttä korostanut suuntaus. Valistusteologia ei ollut kiinnostunut perinteisestä dogmaattisesta pohdinnasta. Se oli rationaalinen, erinäisiä uskonoppeja kritisoinut, kristillistä rakkautta ja sen toteuttamista korostanut suuntaus. Neologia siirsi uskonelämän painopisteen uskonlauseista ja -opeista käytännön elämään. Tämä asennoituminen merkitsi sekä henkilökohtaisen uskonelämän että sen käytännön toteuttamisen korostamista. Uskon haluttiin realisoituvan elämässä; opetettiin hyve-etiikkaa, uskossa kilvoittelua ja hyvän tekemistä. Kaikkea tätä edustaa myös Björkqvistin, 1700-luvun suomalaisen pietistin, postilla.
Postilla Vanhimman suomenkielisen postillan on tehnyt Eerik Sorolainen. Suomessa paljon käytettyjen postillojen tekijöitä ovat muun muassa Martti Luther, Johan Arndt, Christian Scriver, Peter Olivarius Bugge, Anders Nohrborg, Antti Björkqvist, Juhana Wegelius nuorempi, Johan Fredrik Bergh, Lars Levi Laestadius, Aatu Laitinen ja Wilhelmi Malmivaara.
Paula Björkqvist Useat pariskunnan tunteneet ovat kertoneet, että Jarmo Björkqvistin käytös oli viime aikoina muuttunut ja että hänestä oli tullut entistä väkivaltaisempi. Paula Björkqvist oli äänittänyt kännykällään Jarmo Björkqvistin puhetta ennen surmaa.