mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Afganistanin sota Kun Mihail Gorbatšov siirtyi vuonna 1985 Neuvostoliiton johtoon, alettiin sotaan etsiä ratkaisua. Gorbatšov ilmoitti sotilasjohdolle, että antaa näille mahdollisuuden ratkaista tilanteen sotilaallisesti, mutta ratkaisun on tapahduttava pian. Vuosina 1985–1986 neuvostojoukot ja niiden tukema Afganistanin hallituksen armeija suorittivat näyttäviä operaatioita, joilla vallattiin alueita sisseiltä. Alkoi olla kuitenkin jo selvää, että sotaa ei voi voittaa. Vuonna 1987 arviolta 35 prosenttia Afganistanista oli neuvostojoukkojen ja Afganistanin hallituksen valvonnassa, 45 prosenttia oli sissiryhmittymien valvonnassa ja 20 prosenttia ei ollut käytännössä kenenkään valvomaa aluetta.
Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta Mihail Gorbatšov nousi Neuvostoliiton johtajaksi vuonna 1985 ja aloitti glasnost- ja perestroikaohjelmansa. Heti seuraavana vuonna astui esiin joukko valkovenäläisen älymystön edustajia, jotka lähettivät Gorbatšoville kirjeen missä ilmaisivat huolensa maan kielen ja kulttuurin kohtalosta. Huolimatta kauniista juhlapuheista oli valkovenäjän kielen asemaa systemaattisesti huononnettu vuodesta 1945 alkaen. Kirjettä ei Moskovassa otettu juuri mitenkään muuten huomioon kuin että osa sen allekirjoittajista vangittiin. Kirjettä on pidetty merkittävänä: kävi ilmi että myös kaikkein kuuliaisimpana pidetyssä tasavallassa oli merkittävää tyytymättömyyttä.
Suomen Nato-keskustelu Neuvostoliiton heikkeneminen Mihail Gorbatšovin kaudella laajensi Suomen ulkopoliittista liikkumavaraa. Gorbatšov vakuutti esimerkiksi Suomen voivan päättää itsenäisesti suhtautumisestaan Euroopan yhteisöön (EY). Ulkopolitiikka koki merkittävimmän vapautumisensa Suomen historiassa 1990-luvun alussa, kun Neuvostoliitto lopullisesti romahti. Suomi pystyikin valtion romahtamisen jälkeen liikkumaan länteen liittymällä alkuun pelkkään Euroopan talousalueeseen, jonka jäsenet hakivat jo ennen sopimuksen voimaantuloa Euroopan yhteisön täysjäsenyyttä. Suomesta tuli yhteisön perustalle rakentuneen unionin täysjäsen vuonna 1995.
Gennadi Janajev Janajevin ja muiden vanhoillisten joukkio, valtion hätätilakomitea, yritti vallankaappausta 19. elokuuta 1991 presidentti Mihail Gorbatšovin ollessa lomalla. Janajev nimitettiin Neuvostoliiton virkaa tekeväksi presidentiksi. Venäjän SFNT:n presidentti Boris Jeltsin ryhtyi kuitenkin toimiin kaappaajia vastaan, joiden suunnitelma romahti parissa päivässä ensimmäisiin vastoinkäymisiin. Yrityksellä oli kuitenkin kauaskantoisia seurauksia, kun Jeltsin kielsi Neuvostoliiton ja Venäjän kommunistiset puolueet ja niiden varat takavarikoitiin. Gorbatšov joutui näin eroamaan kaikista viroistaan puolueessa. Viimeiset neljä Neuvostoliiton kuukautta olivat lähinnä sen saattohoitoa.
Lothian Seutuhallituksen vastuulla olivat koulutus, sosiaalitoimi, vesi- ja jätevesi­huolto ja liikenne, mukaan luettuna Edinburghin sisäinen linja-auto­liikenne. Seutuhallitus järjesti myös luento­sarjan, joka tunnetaan nimellä "Lothian Lectures". Myös Mihail Gorbatšov piti sen yhteydessä luentoja.
Andrei Saharov Neuvostoliiton viimeinen johtaja Mihail Gorbatšov kumosi karkotuksen 1986. Saharov valittiin maaliskuussa 1989 uuteen yleisliittolaiseen kansanedustajien kongressiin, jossa hän toimi muutaman kuukauden ennen äkillistä kuolemaansa sydänkohtaukseen 68-vuotiaana.
Oleg Gordijevski Gordijevskin vaimo ja lapsi olivat lomalla loikkauksen aikana Azerbaidžanissa. Ison-Britannian pääministeri Margaret Thatcher sai neuvostojohtaja Mihail Gorbatšovin suostumaan siihen, että Gordijevskin perhe sai tulla Lontooseen kuusi vuotta myöhemmin.
Neuvostoliiton valtionpäämies Samanaikaisesti sekä Neuvostoliiton valtionpäämiehinä että NKP:n pääsihteereinä toimivat Leonid Brežnev vuosina 1977–1982, Juri Andropov vuosina 1983–1984, Konstantin Tšernenko vuosina 1984–1985 ja Mihail Gorbatšov vuosina 1988–1991.
Espanjan Marokko Espanjan Marokon suurin kaupunki oli Tétouan.
Tétouan Tétouan (, , ) on kaupunki Marokon pohjoisosassa. Se on Marokon ainoa Välimeren satama, ja sijaitsee noin 60 kilometriä Tangerista itäkaakkoon. Se on ollut merkittävä liikennepaikka 700-luvulta alkaen, sillä liikenne Andalusiasta Marokkoon kulki sen kautta. Kun espanjalaiset karkottivat maurit maastaan, Andalusiasta tulleet siirtolaiset rakensivat ison osan siitä mikä on nykyisin Tétouanin vanhakaupunki. Se on tiivis alue ja säilynyt varsin koskemattomana. Tétouan oli Espanjan Marokon pää- ja suurin kaupunki. Vuonna 2004 kaupungissa laskettiin asuvan 320 539 henkeä.
Rabat Rabat () on Marokon pääkaupunki. Vuonna 2014 siellä oli noin 578 000 asukasta, ja se oli Marokon kuudenneksi suurin kaupunki.
Marokko Marokon pääkaupunki on Rabat ja suurin kaupunki Casablanca. Casablanca on Marokon taloudellinen keskus. Maan pinta-ala on noin 446 550 km². Rantaviiva on yli 1 800 kilometriä pitkä, pohjoisessa Välimeren rannikko ja lännessä Atlantin valtameri.
Nouakchott Kysymys pääkaupungista nousi esille itsenäisyysliikkeen myötä 1950-luvulla. Rosson kaupunkia pidettiin maan mauriväestön taholta liian läheisissä kytköksissä Senegaliin olevana. Ataria pidettiin taas Marokon uhkaamana. Marokon kuningas Muhammad V oli esittänyt ajatuksen Mauretanian käsittävän Suur-Marokon luomisesta. Nouakchott valittiin vuonna 1957 uuden pääkaupungin paikaksi. Ennen sen rakentamista sen paikalla oli vain vanha ranskalainen sotilasasema ja 324 asukkaan kylä. Kaupunki rakennettiin alun perin 15 000:n asukkaan tarpeita ajatelleen ja sen tyyli oli paljolti samankaltainen kuin muissa siirtomaakaupungeissa. Kaupungin ensimmäinen peruskivi muurattiin 5. maaliskuuta 1958. Mauritania itsenäistyi presidenttinään Mokhtar Ould Daddah marraskuussa 1960.
Marokko Marokko saavutti rauhanomaisesti itsenäisyyden vuonna 1956, kun Ranskan Marokko itsenäistyi. Pian tämän jälkeen Espanjan Marokko luovutettiin Marokon kuningaskunnalle. Tanger, joka oli ollut kansainvälinen kaupunki, palautettiin tällöin Marokkoon. Espanja palautti Marokolle Tarfaya-Tantan provinssin vuonna 1958 ja Ifnin alueen vuonna 1969. Ceuta ja Melilla ovat yhä Espanjan omistuksessa.
El Jadida El Jadida (, aikaisemmin Mazagan) on satamakaupunki Atlantin rannikolla Marokossa. Sen asukasluku on 144 440 (2004). Vuosina 1502–1580 kaupunkia hallitsivat portugalilaiset, 1580–1640 espanjalaiset ja 1640–1769 taas portugalilaiset. Marokko valloitti sen takaisin itselleen vuonna 1769. Portugalilaisten pitkän valtakauden vuoksi kaupunki on vielä nykyäänkin hyvin portugalilainen verrattuna Marokon muihin kaupunkeihin.
Al Hoceima Al Hoceima (, arab. الحسيمة) on Marokon pohjoisosassa Välimeren rannikolla sijaitseva kaupunki. Se on Taza-Al Hoceima-Taounaten hallintoalueen pääkaupunki, joka on Tangierin ja Nadorin jälkeen Rifin alueen suurin kaupunki. Asukkaita Al Hoceimassa on esikaupungit mukaan lukien noin 400 000, joista kaupunkialueella asuu 120 000. Väestö muodostuu enimmäkseen berbereistä.
Espanja Espanjan kuningaskunta () eli Espanja () on Lounais-Euroopassa sijaitseva valtio. Se jakaa Iberian niemimaan Portugalin ja Isolle-Britannialle kuuluvan Gibraltarin kanssa. Koillisessa rajan takana ovat Ranska ja pieni Andorran ruhtinaskunta, ja etelässä on maarajaa Marokon kanssa (ks. Ceuta ja Melilla). Maahan kuuluvat Baleaarit Välimerellä, Kanariansaaret Atlantilla, Ceutan ja Melillan kaupungit Pohjois-Afrikassa sekä muutama asumaton saari Marokon rannikolla. Espanjan pääkaupunki on Madrid. Muita suuria kaupunkeja ovat muun muassa Barcelona, Valencia, Sevilla, Málaga, Bilbao ja Zaragoza.
Sahara Saharassa elää noin 2,5 miljoonaa ihmistä, pääasiassa Mauritaniassa, Marokossa ja Algeriassa. Ihmiset asuvat yleensä keitailla ja vuoristojen kosteilla alueilla. Tamanrasset on esimerkki vuoristossa olevasta asutuskeskuksesta, ja Saharan suurin kaupunki Nouakchott on Atlantin rannikolla.
Marokon sota Myöskään uusi sulttaani Abd al-Hafiz ei kyennyt ylläpitämään järjestystä maassa ja joutui turvautumaan espanjalaisten ja ranskalaisten apuun. Vuonna 1909 Koillis-Marokon Rifin berberiheimot löivät espanjalaiset Melillassa. Ranskalaisten viimeinen tunkeutuminen Marokkoon tapahtui vuonna 1911. Kohnin mukaan Rifin kapinallisten eteneminen pääkaupunki Fèsiin aiheutti ranskalaisten etenemisen kaupunkiin ja sen pysyvän miehittämisen. Porchin mukaan etenemistä edelsi sulttaanin askarikaartin kapina Fèsissä ranskalaisia neuvonantajia vastaan. Ranskalaiset lähettivät retkikunnan pelastamaan kaupunkiin piiritettyjä eurooppalaisia ja sulttaania. Samaan aikaan alkoi toinen Marokon kriisi, joka loppui vasta marraskuussa 1911, kun ranskalaiset saivat lopulta vapaat kädet toimia Marokossa.
Marokko Marokko on väkiluvultaan maailman neljänneksi suurin arabimaa Egyptin, Sudanin ja Algerian jälkeen. Suurin osa marokkolaisista on sunnimuslimeja. Merkittävin etninen ryhmä ovat arabit, jotka saapuivat maahan 600- ja 1000-lukujen välillä. Marokossa on myös yksi suurimmista berberiasutuksista. Vähemmistöinä maassa elävät kristityt, juutalaiset ja bahait.
Essaouiran medina Essaouiran "medina" on läntisessä Marokossa Atlantin valtameren rannalla sijaitsevan Essaouiran (aik. "Mogador") kaupungin "medina" eli vanhakaupunki. Vuoden 2004 väestönlaskennassa "medinassa" oli 16 601 asukasta, mikä on noin 24 prosenttia Essaouiran kunnan väkiluvusta. Essaouiran "medina" on Marokon 31 "medinasta" väkiluvultaan 11:nneksi suurin. "Medina" on pinta-alaltaan 30 hehtaaria. Muurein ympäröity kaupunki muodostui alun perin kolmesta osasta, jotka olivat "medina", "kasbah" ja "mellah". Nykyisin "medinalla" tarkoitetaan koko aluetta. Unesco liitti "medinan" maailmanperintöluetteloonsa vuonna 2001.
Marokko Marokko on maailman neljänneksi suurin arabimaa, ja berberit muodostavat merkittävän vähemmistön. Marokko on Ranskan entinen siirtomaa ja ranskan kieltä käytetään yleisesti muun muassa hallinnollisissa asioissa. Marokon kuninkaalla on laajat valtaoikeudet.
Beni Mellal Beni Mellal () on kaupunki Marokossa. Se sijaitsee Tadla-Azilalin alueella, jonka pääkaupunki se on. 163 286 asukkaan Beni Mellalin lähistöllä ovat Tassemit-vuori ja Beni Amirin tasangot. Kaupunki on yksi nopeimmin kasvavista Marokon kaupungeista.
Länsi-Sahara Länsi-Sahara (, ) on Afrikan luoteisosassa sijaitseva kiistanalainen ei-itsehallinnollinen alue, joka aiemmin on ollut Espanjan siirtomaa. Sen rajanaapurit ovat pohjoisessa Marokko, koillisessa Algeria sekä Mauritania idässä ja etelässä. Lännessä on Atlantin valtameri. Suurin kaupunki on El Aaiún (Laayoune), jossa suurin osa alueen väestöstä asuu. Länsi-Sahara on yksi maailman harvimmin asutuista seuduista: keskimäärin alueella asuu vain yksi asukas jokaista neliökilometriä kohden.
Torrevieja Torrevieja on kaupunki Valencian itsehallintoalueella Alicanten maakunnassa Kaakkois-Espanjassa noin 50 kilometriä Alicanten kaupungin eteläpuolella. Nykyisin Torrevieja tunnetaan myös lomakohteena, sillä kaupunki sijaitsee suositulla Costa Blancan loma-alueella. Kaupunki on myös suosittu kohde Espanjaan muualta Euroopasta pysyvästi muuttaneiden keskuudessa: Torreviejassa oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 85 541 asukasta, joista espanjalaisia 51 139. Espanjalaisten lisäksi suuria väestöryhmiä Torreviejassa ovat Ison-Britannian (4813), Venäjän (4507), Marokon (2592) ja Saksan (1042) kansalaiset (marraskuu 2017). Suomalaisia asuu Torreviejassa 455.
Marokon juutalaiset Marokon juutalaiset ovat nimensä mukaisesti Marokossa asuvia juutalaisia. Marokkoon juutalaisia tuli antiikin aikana Palestiinasta ja sittemmin maahan muutti sefardijuutalaisia Iberian niemimaalta. Berberijuutalaiset ovat puolestaan juutalaisuuteen kääntyneitä berberejä. Vuonna 2006 heitä oli noin 5 500 ja suurin osa heistä asui Casablancan kaupungissa.
Meknes Meknès () on kaupunki Marokon pohjoisosassa, kuusikymmentä kilometriä Fèsistä. Vuonna 2004 siellä oli 536 232 asukasta. 
Meknesin perustivat almoravidit 1100-luvulla. Meknes oli Marokon pääkaupunki 1600-luvun loppupuolella, jolloin sitä laajennettiin maurilais-espanjalaiseen tyyliin. Kaupunki on Unescon maailmanperintökohde.
Fès Fès (myös Fes, Fez tai Feš, ) on Marokon kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2013 siellä oli 1 079 091 asukasta. Fèsissä on kaksi medinaa eli vanhankaupungin aluetta, ja niistä suurempaa, Fès al Balia, pidetään maailman suurimpana autottomana kaupunkialueena. Fès Al Bali on Unescon maailmanperintökohde.
Mogadorin pommitus Mogadorin pommitus oli seurausta Marokon liittoutumisesta algerialaisen kapinallisen ja ruhtinaan Abdulqadirin kanssa Ranskaa vastaan. Ranska oli ennen Essaouiraa pommittanut Marokon pohjoisrannikon Tangeria sekä lyönyt 14. elokuuta Marokon armeijan Algerian rajalla lähellä Oujdan kaupunkia Islyn taistelussa.
Casablanca Casablanca (espanjaa: "Valkoinen talo", ) on Marokon suurin kaupunki. Se sijaitsee maan pohjoisrannikolla. Suurkaupunkialueen väkiluvuksi arvioitiin vuonna 2007 noin 3,9 miljoonaa asukasta, josta varsinaisen kaupungin osuus oli noin 3,1 miljoonaa. Alue kuuluu Afrikan 10 suurimman kaupunkikeskittymän joukkoon. Itse kaupungin pinta-ala on 324 km, joten asukastiheys on yli 9 000 asukasta neliökilometrillä.
Agadirin maanjäristys Agadirin maanjäristys sattui Marokossa 29. helmikuuta 1960 kello 23:40 paikallista aikaa. Maanjäristys sattui eteläistä Marokkoa ja Agadirin kaupunki tuhoutui. Agadirin maanjäristys oli Marokon tuhoisin järistys koskaan. Maanjäristyksen tarkkoja uhrimääriä ei tiedeä, mutta arviolta siinä kuoli noin 12 000 ihmistä ja 12 000 loukkaantui.
Hassan II:n moskeija Hassan II:n moskeija () on moskeija Casablancan kaupungissa Marokossa. Hassan II:n moskeija on Marokon suurin ja maailman seitsemänneksi suurin moskeija. Se on 210 metriä korkea. Moskeijaan mahtuu kerralla 105 000 ihmistä, sisälle 25 000 ja piha-alueelle 80 000. Moskeijan suunnitteli ranskalainen arkkitehti Michel Pinseau. Moskeijan rakentaminen aloitettiin vuonna 1986, ja sen piti valmistua vuonna 1989 Marokon kuningas Hassan II:n 60-vuotissyntymäpäiväksi. Rakennus valmistui kuitenkin vasta vuonna 1993.
Marokko Aiemmin Marokon talouskasvua rajoitti sen riippuvaisuus sateiden armoilla olevasta maanviljelystä. Elinkeinoelämän monipuolistaminen on lisännyt talouden tasapainoisuutta. Työttömyys on ongelma varsinkin kaupunkien nuoren väestön keskuudessa.
Marokko 1900-luvun alkaessa suurin osa Afrikkaa oli eurooppalaisten valtioiden siirtomaina. Ainoat itsenäiset valtiot olivat Liberia, Abessinia (nykyinen Etiopia) ja Marokko.
Marokon muuri Muureja on rakennettu yhteensä kuusi. Uloin muuri on noin 2 500 km pitkä. Se kulkee itään Guergueratista rannikolle Länsi-Saharan eteläisimmässä osassa lähellä Mauritanian kaupunkia Nouadhibou, ja noudattaa melko tarkkaan Mauritanian rajaa noin 200 km ennen kuin kääntyy pohjoiseen kohti Techlaa. Se jatkaa sitten yleisesti koilliseen jättäen Guelta Zemmurin, Smaran ja Hamzan kaupungit Marokon puolelle rajaa. Sieltä muuri jatkaa kohti itää ja lähestyessään Marokkoa seuraa jälleen tarkkaan Algerian rajaa. Osa muurista yltää noin 200 km Kaakkois-Marokkoon
Essaouira Essaouira suosittu matkailukohde, mutta kaupungin matkailu poikkeaa kuitenkin muiden Marokon kaupunkien matkailusta, koska Essaouiraan matkustavat ovat pääasiassa itsenäisiä matkailijoita, päiväretkeläisiä Agadirista tai Marrakechista sekä vesiurheiluharrastajia. Suuret matkanjärjestäjät eivät ole järjestäneet kaupunkiin pakettimatkoja, eikä kaupungissa ole matkailijoita, jotka viettäisivät koko lomansa siellä. Essaouiran matkailu on keskittynyt kulttuuriin ja urheilulajeihin esimerkiksi auringonoton ja juhlinnan sijasta. Marokon koulujen kesälomien aikaan kesäkuusta elokuuhun marokkolaisia ympäri maata ja erityisesti Marrakechistä saapuu kaupunkiin, sillä Atlantilta puhaltavat tuulet tekevät paikkakunnasta esimerkiksi sisämaan Marrakechiä viileämmän. Ensimmäiset eurooppalaiset turistit saapuivat Essaouiraan 1960-luvulla.
Marokko Ranska kuitenkin kiinnostui Marokosta sotilaallisessa ja taloudellisessa mielessä pyrkien alistamaan myös sen siirtomaakseen. 31. maaliskuuta 1905 Saksan keisari Vilhelm II teki silloisen valtakunnankansleri von Bülowin kehotuksesta Välimeren-matkansa aikana vierailun Tangerin kaupunkiin. Keisarin tarkoitus oli saada Ranska epäilemään entente cordialen hyödyllisyyttä. Tätä vierailua kutsutaan Englannin ja Ranskan perspektiivistä ensimmäiseksi Marokon kriisiksi eli Tangerin kriisiksi.
Oujda Oujda on Marokon itäosien taloudellinen keskus. Rajakaupunkina Oujdan palvelualat, kuten kuljetus- ja hotelliala ovat menestyneet, mutta kaupungissa on vain vähän teollisuutta ja sen suurimmat alat ovat kärsineet ajoittain poliittisesta tilanteesta Marokon ja Algerian välillä. Maaseutuväestön muuttaessa kaupunkiin etenkin, kun alueilla kaupungin eteläpuolella on suljettu kaivoksia, ei kaikille uusille asukkaille ole pystytty tarjoamaan työpaikkoja. Kaupunkia ympäröivällä maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi vehnää, lampaita, vuohia ja espartoheinää, joista jälkimmäistä viedään ulkomaille paperin raaka-aineeksi.
Melilla Espanjalaiset valtasivat kaupungin 1497 ja ovat hallinneet sitä siitä lähtien. Kaupunki on kuitenkin joutunut useaan otteeseen historiansa aikana Rif-vuorten heimoarmeijoiden ja Marokon sulttaanien hyökkäysten kohteeksi. Vasta 1780 solmitussa Aranjuezin sopimuksessa Marokko hyväksyi Espanjan herruuden Melillassa.
Toinen Marokon kriisi Kriisi alkoi, kun Saksan keisarikunnan laivaston "SMS Panther" toi marokkolaiseen Agadirin kaupunkiin joukkoja suojelemaan Saksan kansalaisia ja saksalaisia yrityksiä alkuperäisväestön levottomuuksilta. Saksa syytti Ranskaa yrityksestä liittää Marokko osaksi Ranskan siirtomaita
Marokon juutalaiset Marokon juutalaiset puhuvat ranskaa, arabiaa, sekä juutalaisespanjaa eli ladinoa ja tarkemmin sen "hekatia"-nimellä tunnettua murretta, jossa on joitakin lainasanoja arabiasta. Aikanaan maata viljelleet juutalaiset ovat pääosin muuttaneet maan kaupunkeihin. Nuoremman sukupolven edustajat muuttavat usein Marokon ulkopuolelle koulunsa käytyään. Rikkaammilla juutalaisperheillä on ollut tapana perustaa omat synagogansa, jonka takia synagogia on melko paljon. Vuonna 1980 kun maassa oli arviolta 8 000 juutalaista pelkästään Casablancassa toimi 34 synagogaa.
Essaouira Sulttaani Muhammad III:n valtakaudella Essaouira sai merkittävän verotuksellisen ja kaupallisen aseman, ja siitä muodostui yksi Marokon tärkeimmistä kaupankäyntikeskuksista ja satamakaupungeista. Vastaavasti sisämaan suurkaupunkien Meknesin ja Fèsin merkitys vähentyi. Sulttaani sulki Essaouirasta etelään sijaitsevan Marokon rannikon eurooppalaisilta kauppiailta ja keskitti kaiken maan eteläosan kaupankäynnin Essaouiraan. Tämä pakotti eurooppalaiset konsulit muuttamaan Rabatista, Agadirista ja Safista Essaouiraan. Britannialla, Espanjalla, Hollannilla, Italialla, Portugalilla, Ranskalla, Saksalla ja Tanskalla oli konsulaatit kaupungin "kasbahissa". Samoin suuret eurooppalaiset kauppahuoneet perustivat toimistojaan kaupunkiin. Essaouiran satamaa kutsuttiin myös nimellä ”Timbuktun satama”, sillä se toimi määränpäänä Saharan eteläpuolisesta Afrikasta tuleville karavaaneilla ja tärkeänä linkkinä Timbuktun ja Euroopan väliselle kaupankäynnille. Karavaanit Timbuktusta, Senegalista ja Nigeristä kuljettivat Essaouiraan erilaisia tuotteita, kuten suolaa, kultaa, strutsin sulkia ja norsunluuta sekä myös orjia. Karavaanit kuljettivat kauppatavaroita myös Essaouirasta poispäin. Eurooppalaiset toivat kaupunkiin muun muassa eurooppalaisia vaatteita ja kiinalaista teetä. Kaupankäyntiä valvoi ja verotti 2 000 sotilaan vahvuinen varuskunta. Essaouiraan rakennettiin rikkauksien kulkiessa kaupungin kautta suuria palatseja.
Salé Salé () on kaupunki Salén prefektuurissa Rabat-Salé-Zemmour-Zaerin hallintoalueella Marokossa. Kaupunki sijaitsee Atlantin rannalla Marokon luoteisrannikolla Bou Regreg -joen suulla. Salé sijaitsee joen pohjoispuolella ja vastarannalla sijaitsee maan pääkaupunki Rabat. Asukkaita Saléssa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 760 186. Vuonna 1994 kaupungissa oli 579 850 asukasta. Salén keskusta käsittää medinan eli vanhankaupungin kapeine katuineen. Kaupungin laitamille levittäytyy asuntoalue, jonka asunnoista suuressa osassa asuu läheisessä Rabatissa töissäkäyviä.
Espanjan Afrikan-armeija Marokon itsenäistymisen yhteydessä vuonna 1956 suurin osa Regulares-joukkojen paikallisista sotilaista siirtyi vastaperustetun Marokon kuninkaalliseen armeijaan. Espanjan hallintaan jääneissä Ceutan ja Melillan kaupungeissa on edelleen pieniä muukalaislegioonan ja Regularesin varuskuntia.
Hasis Hasista käytetään yleensä polttamalla sitä vesipiipussa. Hasiksella on pitkät perinteet Himalajan läheisyydessä Nepalissa ja Intian pohjoisosassa ja Marokon ja Libanonin tapaisissa Välimeren alueen islamilaisen kulttuuripiirin maissa. Marokko on maailman suurin hasiksentuottaja: noin kolme miljoonaa kiloa vuodessa.
Marokon juutalaiset Vuonna 1912 suurin osa Marokosta päätyi Ranskan vallan alle protektoraattina, ja Espanja sai puolestaan alueita pohjoisesta Marokosta. Toisen maailmansodan aikana Natsi-Saksan nukkehallinto Vichyn Ranska otti käyttöön joitakin juutalaisia syrjineitä lakeja. Marokon sulttaani Muhammad V asettui juutalaisten puolelle ilmoitaen pitävänsä lakeja Marokon lakien vastaisina. Maailmansodan päätyttyä ja Israelin itsenäisyyssodan alettua vuonna 1948 Mohammad asettui arabivaltioiden puolelle varoittaen kuitenkin muslimeja vahingoittamasta maan juutalaisia. Toisaalta myös juutalaisten paikallisia johtajia varoitettiin tukemasta sionismia. Juutalaisia alkoi kuitenkin muuttaa Israeliin ja heidän määränsä tippui 220 000 henkilöstä 160 000:n vuoteen 1960 mennessä. Vuoden 1964 jälkeen muuttoliike kohdistui Israelin sijaan lähinnä Ranskaan ja Kanadaan.
Tarifa Kaupunki sijaitsee Manner-Espanjan eteläisimmässä osassa Gibraltarinsalmen rannikolla paikassa jossa Välimeri ja Atlantin valtameri kohtaavat. Tarifan alueelta löytyykin Pyreneiden niemimaan eteläisin kohta, Punta de Tarifa. Marokon läheisyys on tehnyt Tarifasta kauttakulkukohteen, josta lähtee useita lauttoja Marokkoon. Myös laiton maahanmuutto on usein kohdistunut alueelle.
Ifni Ifni () oli Espanjalle kuulunut pieni siirtomaa Afrikan luoteisrannikolla nykyisen Marokon eteläosassa. Noin 1 500 neliökilometrin laajuisella alueella oli 40 000 asukasta. Sen tärkein kaupunki oli Sidi Ifni. Alueella on vähän luonnonvaroja, ja Espanja hallitsi sitä lähinnä nimellisesti. Nykyään Ifni kuuluu provinssina Marokon Souss-Massa-Draân hallintoalueeseen.
Emilio Mola Ennen Espanjan sisällissotaa Mola oli mukana Regulares-joukoissa Rifin sodassa, jota käytiin nykyisen Marokon pohjoisosassa sijainneessa Rifin tasavallassa. Tämän jälkeen hän toimi Espanjan Marokkoon sijoitetun Afrikan armeijan komentajana. Vuonna 1936 Espanjan toisen tasavallan hallitus siirsi Molan prikaatinkomentajaksi Pamplonan kaupunkiin estäkseen häntä suunnittelemasta sotilasvallankaappausta.
Tanger 1900-luvulla Ranska rupesi kiinnostumaan Marokosta sotilaallisessa ja taloudellisessa mielessä. 31. maaliskuuta 1905 Saksan keisari Vilhelm II teki silloisen kansleri Von Bülowin kehotuksesta Välimeren matkansa aikana vierailun kaupunkiin. Keisarin tarkoitus oli saada Ranska epäilemään Entente cordialen hyödyllisyydestä. Tätä vierailua kutsutaan Ensimmäiseksi Marokon kriisiksi.
Gibraltarinsalmi Gibraltarinsalmi (, , ) on Välimeren ja Atlantin yhdistävä salmi. Salmen pohjoisrannalla sijaitsevat Espanja ja Gibraltar, etelärannalla Marokko ja Espanjalle kuuluva Ceutan kaupunki. Gibraltarinniemessä olevaa vuorta ja Marokon pohjoisrannikolla olevaa Jebel Musan vuorta kutsuttiin antiikin ajalla nimellä "Herakleen pylväät" (). Ceutassa sijaitseva Monte Hachon vuori kuuluu joidenkin mielestä näihin pylväisiin.
Aavikoituminen Afrikassa Sahara sijaitsee Pohjois-Afrikassa Kravun kääntöpiirillä ja on maailman suurin, hyvin kuiva ja kuuma aavikko. Se luokitellaankin erittäin kuivaksi hyperaridiksi aavikoksi ja vuosittainen sademäärä jää alle 100 mm, mutta laajemmilla alueilla vain alle 45 mm. Vuoden keskilämpötila on yli +30 °C, yöt taas saattavat olla hyvinkin kylmiä, koska pilvet eivät heijasta lämpöä takaisin. Talvisin yölämpötila saattaa laskea −10 °C:een, kun taas päivällä voi olla jopa varjossa +50 °C. Saharassa on täysin kasvittomia dyynikenttiä, mutta monilla alueilla kasvaa harvassa pensaita tai aavikkoruohomättäitä. Hiekkamyrskyt ovat myös yleinen ilmiö Saharalle. Sen koko on noin 9 065 000 km² ja se vastaa pinta-alaltaan Yhdysvaltoja. Sen rajat ulottuvat lännessä Atlanttiin ja idässä Punaiseenmereen. Nimi Sahara on arabiankielinen käännös sanasta Tenere, joka on tuaregikieltä ja tarkoittaa aavikkoa. Ainoastaan pieni osa Saharasta on hiekka-aavikkoa, vain noin 15–25 %, mutta suurin osa on sora-, kivikko- ja kallioaavikkoa. Keskiosissa on vuoristoista kallioaavikkoa.
Sahara on jaettu Marokon, Algerian, Tunisian, Libyan, Egyptin, Mauritanian, Malin, Nigerin, Tšadin ja Sudanin kesken. Noin 2,5 miljoonaa ihmistä elää Saharassa, pääosin Mauritaniassa, Marokossa ja Algeriassa. Suurin Saharassa sijaitseva kaupunki on Mauritanian pääkaupunki Nouakchott, jossa on noin 881 000 asukasta. Asutus Saharassa sijoittuu keitaille ja joillekin vuoristoille sekä laita-alueille.
Sahara on ainakin 2,5 miljoonaa vuotta vanha, mutta mahdollista on että se on jopa kymmeniä miljoonia vuosia vanha. Ilmaston kuivuessa ja kylmetessä muutaman kymmenen miljoonan vuoden aikana, aavikoituminen Saharassa on lisääntynyt.
Sudanissa aavikoituminen etenee nopeasti. Reuna on edennyt parissakymmenessä vuodessa jopa 150 kilometriä. Syynä tähän ovat ilmastonmuutos, laajamittaiset metsien hakkuut, voimaperäinen maanviljely sekä karjan laiduntaminen. Toimeentuloa maataloudesta ei tule, joten ihmiset muuttavat kaupunkeihin.
Sijilmasa Sijilmasa (myös "Sidjilmasa", "Sijilmassa") oli keskiaikainen kaupunki Marokon
kaakkoisosassa. Se sijaitsi Tafilaltin keitaalla Saharan autiomaan reunalla. 900–1300-luvuilla kaupunki oli tärkeä Välimeren ja Sudanin alueen välisen karavaanikaupan välittäjä.
Tlemcen Tlemcen on kaupunki Luoteis-Algeriassa lähellä Marokon rajaa. Se sijaitsee riittävästi sisämaassa välttyäkseen Välimeren ilmankosteudelta mutta tarpeeksi lähellä ollakseen kesällä viileä. Ilmastonsa vuoksi Tlemcen kehittyi ja oli historiallisesti merkittävä kaupunki.
Marokon sota Tilanne oli herkkä poliittisesti ja diplomaattisesti. Tästä huolimatta kenraali Hubert Lyautey otti haltuunsa itäisen Marokon. Hän eteni salassa Algeriasta sulttaanin nimellisesti hallitsemalle alueelle. Operaatiossa nimettiin valloitettuja kyliä ja kaupunkeja uudelleen, jotta toimittajat, diplomaatit sekä poliitikot eivät saisi kokonaiskuvaa ranskalaisten etenemisestä. Esimerkiksi vuonna 1903 Lyautey valtasi Bécharin kaupungin, jonka hän nimesi uudestaan nimellä Colomb.
Medina (kaupunginosa) Usein ajatellaan, että eurooppalaiset siirtomaavallat käyttivät "medina"-käsitettä kolonialismin aikakaudella. Todellisuudessa ainoastaan ranskalaiset käyttivät käsitettä (), mutta hekin vain kahdessa Pohjois-Afrikassa sijaitsevassa protektoraatissaan, Tunisiassa ja Marokossa. Yksi varhaisista ajankohdista, jolloin käsitettä tiedetään käytetyn, on Marokkoa koskeva teksti vuodelta 1885. Tekstin mukaan Marokossa "medina" oli muurein suljettu vanhakaupunki. Toisaalta jo tällöin käsitteen käytössä oli horjuntaa, sillä "medinalla" tarkoitettiin sekä yhtä kaupunginosaa kuin koko kaupunkiakin. Vuodelta 1899 peräisin olevassa Tunisin kaupunkia käsittelevässä tunisialaisessa hallituksen "L’indicateur tunisien" -julkaisussa "medinalla" tarkoitetaan kaupunkia, joka on sekä arabien asuttama että vanha. Julkaisussa tämän arabikaupungin todetaan sisältävän arabien, juutalaisten, maltalaisten ja sisilialaisten korttelit. Varhaisissa ranskalaisissa teksteissä "medinalla" tarkoitetaan sekä ”arabikaupunkia” että ”vanhaakaupunkia”, joka sisältää muslimien asuttaman korttelin lisäksi juutalaisten ja Välimereltä saapuneiden eurooppalaisten, kuten sisilialaisten ja maltalaisten korttelit. Juutalaisten korttelista käytetään nimitystä "mellah".
Kolonialismin päätyttyä oli tavallista, että ihmiset muuttivat "medinoista" muurien ulkopuolelle eurooppalaisten aiemmin asuttamiin uudempiin kaupunginosiin. Samoin juutalaiset muuttivat ulkomaille. "Medinoihin" jääneet olivat köyhiä tai maaseudulta muuttaneita. Näin "medinoista" muodostui köyhiä alueita, ja aiemmin varakkaiden asuttamat talot ränsistyivät. Pohjoisafrikkalaiset kaupunkisuunnittelijat alkoivat 1970- ja 1980-luvuilla kiinnittää huomiota "medinoihin" ja niiden säilyttämiseen.
Muhammad III Muhammad III päätti vuonna 1765 perustaa rannikon Essaouiraan satamakaupungin, johon hän ohjasi kaiken Marokon eteläosan kaupan. Kaupungista muodostui yksi Marokon tärkeimmistä kaupankäyntikeskuksista ja satamakaupungeista. Sulttaani asutti kaupunkiin juutalaisia, joiden suhteita sulttaani hyödynsi suhteiden luomisessa eurooppalaisten kanssa ja kaupankäynnin järjestämisessä heidän kanssaan. Muhammad III myös rakennutti vuoden 1755 maanjäristyksessä tuhoutuneen Casablancan medinan uudelleen vuonna 1770.
Ksar-el-Kebir Ksar-el-Kebir () on kaupunki Pohjois-Marokossa. Vuonna 2004 siellä oli 107 380 asukasta.
Marokko Marokko on jaettu 16 hallintoalueeseen eli "wilaya"an: Suur-Casablanca, Chaouia-Ouardigha, Doukkala-Abda, Fes-Boulemane, Gharb-Chrarda-Beni Hssen, Guelmim-Es Smara, Laayoune-Boujdour-Sakia El Hamra, Marrakech-Tensift-Al Haouz, Meknes-Tafilalet, Oriental, Rabat-Sale-Zemmour-Zaer, Souss-Massa-Draa, Tadla-Azilal, Tanger-Tétouan ja Taza-Al Hoceima-Taounate.
Tindouf Tindouf () on kaupunki ja Tindoufin maakunnan hallinnollinen keskus Algeriassa lähellä Marokon ja Mauritanian rajaa. Kaupungissa on 46 000 asukasta (vuonna 2008).
Espanjan Marokko Espanjan Marokko (, ) oli Espanjalle kuulunut alue Marokon pohjoisosassa. Espanjan Marokosta tuli Espanjan siirtomaa vuonna 1912 Fezin sopimuksella toisen Marokon kriisin jälkeen, jolloin Marokko menetti itsenäisyytensä. Muu osa Marokosta kuului Ranskaan nimellä Ranskan Marokko. Siirtomaa-aika päättyi vuonna 1956, kun Ranska ja Espanja tunnustivat Marokon itsenäisyyden.
Marokko Saksan ulkoministeriö sanoi lähettävänsä sotilaita suojelemaan Marokossa asuvia saksalaisia. Virallinen sopimus Marokon jaosta länsimaiden kesken allekirjoitettiin Fèsissä 30. maaliskuuta 1912, jolloin Marokon sulttaani Abdelhafid allekirjoitti sopimuksen, jossa Marokosta tehtiin Ranskan protektoraatti. Espanja sai alueita Marokon eteläosista. Näin Marokko jaettiin kahtia: pohjoisessa oli Ranskan Marokko ja etelässä Espanjan Marokko, jonka alueella on nykyään Länsi-Sahara. Espanjan Marokosta irtautui vuosina 1920–1926 käydyn Rifin sodan yhteydessä lyhytaikaiseksi jäänyt Rifin tasavalta.
Melilla Melilla (arabiaksi مليلة ja tamazightiksi "Mričon") on Espanjalle kuuluva autonominen kaupunki Pohjois-Afrikassa Marokon rannikolla. Pinta-ala on 13,4 neliökilometriä ja asukkaita 86 120 (2017).
El Aaiún El Aaiún tai "Laâyoune" on kaupunki Länsi-Saharassa. Vuosina 1940-1976 se oli Espanjan hallitseman Länsi-Saharan pääkaupunki, ja vuodesta 1976 Marokko pitää sitä miehittämänsä Laâyounen provinssin pääkaupunkina.
Agadir Agadir () on kaupunki Souss-Massa-Drâan hallintoalueella lounaisessa Marokossa. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla. Vuonna 2013 kaupungissa arvioitiin olevan asukkaita 516 000 ja urbaanialueella 605 000.
Farid Bang Farid El Abdellaoui syntyi Melillassa, joka on Espanjalle kuuluva kaupunki Marokon rannikolla. Hän muutti kahdeksan vuotiaana marokkolaisten vanhempiensa mukana Málagaan, josta myöhemmin matka jatkui Saksaan, Düsseldorfiin.
Ksar el-Kebirin taistelu Ksar el-Kebirin taistelu käytiin Marokossa 4. elokuuta 1578 lähellä Ksar-el-Kebirin kaupunkia Portugalin kuningas Sebastian I:n ja Marokkoa hallinneen Saadi-dynastian sulttani Abd al-Malikin joukkojen välillä. Portugalilaiset olivat saapuneet maahan virallisesti auttaakseen syrjäytetyä sulttaani Muhammad al-Mutawakkilia saamaan takaisin valtaistuimensa, mutta taustalla vaikutti myös ajatus Pohjois-Afrikkaan suuntautuvasta Reconquistasta eli alueen palauttamisesta kristittyjen käsiin sen aikanaan vallanneilta muslimeilta. Taistelu päättyi kuitenkin portugalilaisten tappioon, Sebastianin kuolemaan ja uuden Reconquistan hautaamiseen.
Oujda Oujda () on kaupunki Marokon itäosassa noin 14 kilometrin päässä Algerian vastaisesta rajasta. Kaupungin historian aikana se on vallattu, tuhottu ja jälleenrakennettu useaan otteeseen. Vuonna 2014 kaupungissa oli noin 494 000 asukasta.
Marokko Marokon kuningaskunta (, berberiksi ) eli Marokko on valtio Afrikan luoteisosassa. Idässä rajanaapurina on Algeria. Marokolla on pitkä rantaviiva, joka ulottuu Atlantin valtamereltä Gibraltarinsalmen kautta Välimerelle asti. Marokon eteläinen raja on kiistanalainen. Marokko pitää Länsi-Saharan aluetta omanaan ja on pitänyt hallinnassaan suurinta osaa alueesta vuodesta 1975 lähtien.
Marokon alle 23-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue Marokon alle 23-vuotiaiden jalkapallomaajoukkue on Marokon jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Marokkoa kansainvälisissä jalkapallon Olympialaisissa. Marokko selvisi ensimmäisen kerran Olympialaisiin vuonna 1964. Joukkueen paras saavutus on vuoden 2011 alle 23-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuista, jossa Marokko sijoittui toiseksi hävittyään loppuottelussa Gabonille.
Fosforipitoisuus (limnologia) Fosforia esiintyy kallioperässä ja maaperässä erilaisina yhdisteinä, joista yleisin on apatiitti. Sitä louhitaan 35 eri maassa, joista Marokossa on suurin tuotantolaitos. Myös Siilinjärvellä louhitaan apatiittia.
Salé Ensimmäiset asukkaat saapuivat Salén alueelle 900-luvulla. Asutuskeskuksen merkitys kasvoi, kun Bou Regregin toiselta puolella sijainneesta vanhemmasta Chellahista (myös nimellä Sala Colonia) alkoi muuttaa väestöä sinne. Noihin aikoihin Saléssa käytiin yhä kiivaita taisteluita paikallisten heimojen välillä. Almohadit ottivat vallan alueella 1100-luvulla, jolloin he perustivat Salén eteläpuolelle Rabatin tukikohdaksi Espanjaan suuntautuvia valloitusretkiä varten. Kaupunki joutui vuonna 1260 espanjalaisten merirosvojen hyökkäyksen kohteeksi, jonka seurauksena merenidit linnoittivat Salén rakentamalla puolustusmuurit sekä kanavan muurin Bab Mrisa -portille saakka. Näin laivoille taattiin turvallinen kulku. Salésta kehittyi merkittävä kaupankäyntikeskus, jolla oli yhteyksiä Alankomaihin, Lontooseen, Venetsiaan ja Genovaan. Kaupankäynnin kukoistuksen lisäksi myös merirosvous kukoisti alueella. Kaupunki päätyi vuonna 1627 barbareskimerirosvojen perustaman Salén tasavallan (myös nimellä Bou Regregin tasavalta) alaisuuteen. Salé toimi merirosvojen tukikohtana, minkä vuoksi eurooppalaiset laivastot säännöllisesti pommittivat kaupunkia. Esimerkiksi ranskalainen amiraali Isaac de Razilly joukkoineen pommitti kaupunkia vuonna 1629. Viimeiset Salén tasavallan rippeet hävisivät vuonna 1668, kun Alaouiten hallitsijasukuun kuuluva sulttaani al-Rašid yhdisti Marokon ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1603. Alueen merirosvot saatiin kuriin 1800-luvulla, jolloin myös viereisestä Rabatista tuli Marokon pääkaupunki.
Tanger Espanja sai alueita Marokon pohjoisosista. Näin Marokko jaettiin kahtia: pohjoisessa oli Espanjan Marokko ja etelässä Ranskan Marokko. Allekirjoituksen jälkeen Marokon sulttaani Abdelhafid luopui kruunusta veljensä Jusef ben Hassanin hyväksi.
Amir Peretz Amir Peretz (syntyjään Armand Peretz) syntyi Boujadin kaupungissa Marokossa. Hänen isänsä omisti Boujadissa huoltoaseman jaoli paikallisen juutalaisyhteisön päämies. Vuonna 1956 Peretzin perhe muutti Israeliin Sderotin kaupunkiin.
Marokon sota Vuonna 1911 syntyi Toinen Marokon kriisi kun saksalainen sotalaiva SMS Panther toi joukkoja Agadiriin suojelemaan Saksan kansalaisia. Saksa syytti Ranskaa yrityksestä liittää Marokko osaksi Ranskan siirtomaita. Saksan perustelu tykkivenediplomatialle oli Marokon levottomuudet, mutta Englannissa ja Ranskassa heräsi pelko, että Saksa oli aikeissa tehdä Agadirista itselleen laivastotukikohdan Atlantin rannikolle. Mahdollinen Saksan ja Ranskan välinen sota vältettiin neuvotteluilla, joissa Ranskan ylivalta tunnustettiin Marokossa, kun se vastineeksi luovutti alueita Saksalle Keski-Afrikassa. Marokon sulttaani allekirjoitti solmitun Fèsin sopimuksen, jossa maasta tuli Ranskan protektoraatti. Sopimuksen mukaisesti perustettiin Ranskan Marokko ja Espanjan Marokko, kun maat jakoivat Marokon neljään erilliseen osaan, joista Ranska sai suurimman osan. Abd al-Hafiz luopui vallasta veljensä Jusufin hyväksi.
Marokon jalkapallomaajoukkue Marokon jalkapallomaajoukkue on Marokon kuninkaallisen jalkapalloliiton hallinnoima joukkue, joka edustaa Marokkoa kansainvälisissä otteluissa.
Malé Islam saapui Malediiveille kauppiaiden mukana Marokosta vuonna 1153. Kaupunkiin ryhdyttiin tuolloin rakentamaan saariryhmän ensimmäistä moskeijaa. Nykyisen muotonsa Malén päämoskeija on saanut vuonna 1658 ja sitä on korjattu vuosina 1963 ja 1987- 1988.
Casablanca Casablanca on Marokon merkittävin talouselämän keskus ja tärkein satama. Kaupunki on tunnettu maailman toiseksi suurimmasta moskeijastaan, sekä Hollywoodin klassikkoelokuvasta "Casablanca" (1942). Casablanca on turistien suosima taloudellinen pääkaupunki, kun taas Rabat on maan poliittinen pääkaupunki.
Keskiatlaksentamazight Keskiatlaksentamazight on Marokossa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu äidinkielenään noin 2,5 miljoonaa ihmistä, mikä tekee siitä yhden puhutuimmista berberikielistä. Suurin osa keskiatlaksentamazightin puhujista asuu Atlasvuorilla, Tazassa ja Rabatin ympäristössä.
Algecirasin konferenssi Algecirasin konferenssiin osallistuivat Marokko, Euroopan johtavat suurvallat sekä Yhdysvallat. Vilhelm II oli kuvitellut saavansa muut suurvallat puolelleen Ranskaa vastaan. Iso-Britannia, Yhdysvallat, Espanja, Italia ja Venäjä asettuivat kuitenkin kaikki Ranskan tueksi. Saksan näkemyksiä tuki vain sen liittolainen Itävalta-Unkari sekä Marokon sulttaani itse. Konferenssin päätteeksi 7. huhtikuuta 1906 allekirjoitettu sopimus tosin rajoitti Ranskan mahdollisuuksia kontrolloida Marokkoa, sillä se vahvisti sulttaanin itsenäisyyden ja ulkovaltojen tasavertaisen aseman Marokon kauppasuhteissa. Ranskalaiset ja espanjalaiset valtuutettiin hoitamaan kansainvälisiä poliisitoimia Marokon satamakaupungeissa, mutta heidät asetettiin sveitsiläisen ylitarkastajan alaisuuteen. Lisäksi Marokon valtionpankki asetettiin Ranskan valvontaan. Vaikka Ranska ei saanut toivomaansa täyttä suojeluherruutta Marokossa, se sai mahdollisuuden ottaa kaikessa hiljaisuudessa Marokon asiat kontrolliinsa.
Tamanrasset Nigeriläisestä Agadezin kaupungista alkaa kaksi merkittävää laittomien siirtolaisten reittiä. Toinen reitti kulkee Tamanrassetin kautta ja toinen puolestaan kulkee Libyaan. Tamanrassetista siirtolaiset jatkavat Algerian pohjoisosan kaupunkeihin tai Marokon puolelle Pohjois-Algeriasta.
Marokko Ranska pyysi apua Britannialta. Saksa vaati Marokon tulevaisuutta koskevan konferenssin järjestämistä. Konferenssi järjestettiin 16. tammikuuta 1906 Algecirasissa, Espanjassa. 7. huhtikuuta 1906 Saksa ja Ranska sopivat Algecirasissa, että molemmat maat saavat vapaasti harjoittaa kauppaa Marokon kanssa ja sallivat ulkomaalaisten pankkien ja yritysten tulon Marokkoon. Marokkoon perustettiin samassa yhteydessä espanjalaisten ja ranskalaisten upseerien johtamat poliisivoimat. Algecirasin konferenssissa tehty sopimus takasi periaatteessa Marokon itsenäisyyden, mutta käytännössä maa luisui yhä enemmän ranskalaisten hallintaan. 
Marokkolaiset vastustivat eurooppalaisten vaikutusvallan kasvua ja maassa puhkesi Marokon sota.
Tanger Toinen Marokon kriisi alkoi 1. heinäkuuta 1911, kun saksalainen tykkivene Panther saapuu Agadiriin. Virallinen sopimus Marokosta allekirjoitettiin Fezissä, 30. maaliskuuta vuonna 1912, kun Marokon sulttaani Abdelhafid allekirjoitti sopimuksen, jossa Marokosta tehtiin Ranskan protektoraatti. Saksa tunnusti Marokon osaksi Ranskaa.
Gaon alue Gao oli keskiajalla Songhain valtakunnan pääkaupunki ja tärkeä kaupan ja sivistyksen keskus. Marokko valloitti sen vuonna 1591, minkä jälkeen kaupunkia hallitsivat marokkolaisten ja songhaiden jälkeläiset armat. Tuaregit valtasivat Gaon vuonna 1770 ja ranskalaiset vuonna 1898.
Ceuta Ceuta [ˈθeuta] on Espanjalle kuuluva autonominen kaupunki Pohjois-Afrikassa Gibraltarinsalmen etelärannalla. Se on yksi viidestä Espanjan erillisalueesta Pohjois-Afrikassa, ja sen etelänaapuri Marokko vaatii sitä itselleen. Ceutan pinta-ala on 18,5 neliökilometriä ja asukasluku 84 959 (2017).
Marokon jääkiekkomaajoukkue Marokon jääkiekkomaajoukkue on Marokon edustusjoukkue kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Marokon kotihalli on Rabatissa. Vuoden 2008 Jääkiekon Arab Cupissa joukkue sijoittui kolmanneksi.
Toinen Marokon kriisi Myönnyttyään Marokon Ranskalle Saksa sai vastineeksi 275 000 km²:n laajuisen maa-alueen Ranskan Päiväntasaajan Afrikasta nykyisen Kongon alueelta, joka liitettiin Saksan Kameruniin. Alue on pääasiassa suota. Marokon sulttaani allekirjoitti Fèsin sopimuksen, jolla maasta tuli Ranskan protektoraatti. Sopimuksen mukaisesti perustettiin Ranskan Marokko ja Espanjan Marokko. Espanjan osuus oli Luoteis-Marokossa pieni kaistale, johon kuuluivat Tanger, Rif, Atlantin rannikolla lounaassa oleva Ifni sekä Tarfaya, joka jäi muodollisesti sulttaanin valtaan.
Luettelo Marokon hallitsijoista Tämä on luettelo Marokon hallitsijoista vuodesta 789 jolloin Marokon valtio perustettiin. Vuodesta 1957 Marokon hallitsija sai kuninkaan arvonimen. Sitä ennen hallitsijat kantoivat sulttaanin arvonimeä.
Marokon sota Marokko oli vaikea maa valloittaa. Se oli laaja, suurimmaksi osaksi puoliaavikkoa sekä vuoristoa ja sen asukkaat olivat vihaisia ja itsenäisiä. Vastarinta oli kuitenkin hajanaista ja järjestäytymätöntä. Ranskan isoin riski Marokon sodassa oli Saksan provosoituminen. Vuosina 1905 ja 1911 maat ajautuivat sodan partaalle. Toinen Marokon kriisi ratkaistiin marraskuussa 1911 Fèsin sopimuksella, jolla Marokko jaettiin Ranskan ja Espanjan kesken.
Espanjan sisällissota Francisco Francon ja Emilio Molan johtama sotilaskapina alkoi lopulta 17. heinäkuuta Espanjan Marokosta, jossa palvelleista sotilaista suurin osa oli ulkomaisia palkkasotureita eli legioonalaisia. Lisäksi Marokossa toimineeseen Afrikan armeijaan kuului paikallisesta väestöstä värvätyt Regulares-joukot, joita tasavaltalaiset myöhemmin kutsuivat maureiksi. Espanjan Marokossa kapinalliset eivät juurikaan kohdanneet vastarintaa, kuitenkin he surmasivat lähes 200 tasavaltalaisten kannattajaa ja heille uskollista upseeria. Seuraavana päivänä kapina levisi suunnitellusti myös emämaan puolelle, mutta kansallismieliset eivät kuitenkaan saaneet haltuunsa maihinnousupaikkanaan pitämää Sevillaa lukuun ottamatta yhtään suurkaupunkia. He onnistuivat aluksi valtaamaan ainoastaan konservatiiviset Vanhan-Kastilian, Leónin ja Navarran alueet, jotka olivat myötämielisiä nationalisteille. Portugalissa maanpaossa olleen kenraali José Sanjurjon oli tarkoitus lentää Espanjan Burgosiin ottaakseen kapinalliset joukot johtoonsa, mutta hän kuoli lentokoneensa törmättyä puihin nousukiidon yhteydessä Portugalin Estorilissa 20. heinäkuuta. Kapinan johto jäi tämän jälkeen Molan ja Francon käsiin.
Safi Safi (, aik. "Asfi") on kaupunki Safin provinssissa Doukkala-Abdan hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Safissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 284 750, joista 179 oli ulkomaalaista. Kotitalouksia oli 59 242. Vuonna 1994 kaupungissa oli 262 276 asukasta ja 50 913 kotitaloutta.
Mogadorin pommitus Mogadorin pommitus tapahtui elokuussa 1844, kun Ranskan laivasto Joinvillen prinssin François d'Orléansin johdolla saapui pommittamaan Marokon länsirannikolla sijaitsevaa Essaouiran (tunnetaan myös nimellä "Mogador") kaupunkia. Ranska miehitti Essaouiran lyhyeksi ajaksi hyökkäyksen seurauksena.
Ranskan Marokko Ranskan Marokko (, ) oli Ranskan ylivallan alainen protektoraatti, jonka tuli Ranskan hallintaan Fèsin sopimuksella vuonna 1912, toisen Marokon kriisin jälkeen. Samalla Espanja sai alueen Marokon pohjoisosasta.
Younès Belhanda Belhanda valittiin Marokon joukkueeseen vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskisoihin, jossa hän pelasi Marokon avausmiehistössä. Kisat päättyivät Marokon osalta alkulohkoon. Belhanda onnistui kerran maalinteossa Marokon viimeisessä ottelussa Nigeriä vastaan.
Marokon sota Marokon sota paljasti Ranskan johdolle imperialismin kasvavat kustannukset: niin diplomaattisesti kuin sotilaallisestikin. Esimerkiksi vuonna 1911 Ranska lähetti 60 000 sotilasta maahan. Se teki Marokosta ranskalaisten kalleimman siirtomaavaltauksen. Ranskan tunkeutuminen Marokkoon sattui erityisen hankalaan aikaan. Se oli hallitukselle ylimääräinen taloudellinen taakka samaan aikaan, kun asevelvollisuusaika jouduttiin nostamaan kolmeen vuoteen. Marokon sodan taloudellinen kustannus vaikutti myös siihen, että Ranskan armeijan suunnitelmat raskaan tykistön lisäämisestä hylättiin. Armeijan ylipäällikkö Joseph Joffre pelkäsi Marokon sodan haittaavan liikekannallepanoa mahdollisessa Saksan vastaisessa sodassa.
Tänään olet täällä Tänään olet täällä on Maunu Kurkvaaran ohjaama elokuva vuodelta 1966. Suurin osa elokuvasta kuvattiin ulkomailla Espanjan Ibizalla, Marokossa, Etelä-Ranskassa ja Tukholmassa. Suomessa kuvattiin vain joitain kohtauksia Lapissa ja Helsingissä.
Länsi-Sahara Marokko on perustuslaillinen monarkia, jossa on vaaleilla valittu kaksikamarinen parlamentti. Marokon kuninkaalla on laajat valtaoikeudet, hän voi muun muassa hajottaa parlamentin. Marokon hallitsemat osat Länsi-Saharasta on jaettu useaan provinssiin, joita Marokko pitää kuningaskunnan olennaisina osina. Marokon hallitus subventoi näitä provinsseja raskaasti muun muassa halvemmalla polttoaineella tyydyttääkseen kansallismielisiä ja houkutellakseen siirtolaisia - tai uudisasukkaita - hallitusta kannattavista sahraweista sekä varsinaisista marokkolaisista.
Algecirasin konferenssi Taustalla olivat Ranskan pyrkimykset alistaa Marokon sulttaanikunta suojelukseensa, mille Iso-Britannia oli antanut hyväksyntänsä vuoden 1904 entente cordiale -sopimuksella. Saksa oli kuitenkin yrittänyt puuttua tähän. Kun Ranskan hallitus oli esittänyt Marokon sulttaani Abdelazizille listan uudistuksista, joita tämän pitäisi toteuttaa, oli Saksan keisari Vilhelm II vieraillut maaliskuussa 1905 Tangerissa ja ilmoittanut tukevansa Marokon suvereeniutta sekä vaatinut ”avoimen oven politiikan” säilyttämistä Marokon ulkomaankaupan osalta. Vilhelm sai suostuteltua Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin kutsumaan koolle kansainvälisen konferenssin päättämään Marokon asiasta. Myös Marokon sulttaani Abdelaziz toivoi kansainvälistä konferenssia.
Ranskan Marokko Ranskan Marokossa oli omat postimerkit. Postimerkeissä luki ranskaksi "MAROC". Vuonna 1914 niissä luki "PROTECTORAT FRANÇAIS MAROC". Lisäksi siellä oli oma rahayksikkö Marokon rial vuosina 1912–1921 ja Marokon frangi vuosina 1921–1956.
Toinen Marokon kriisi Saksan ja Ranskan välinen sota vältettiin neuvotteluilla Berliinissä 4. marraskuuta, jossa molemmat osapuolet allekirjoittavat ns. "Marokon-Kongo-sopimuksen". Sopimuksessa Ranskalla on Marokossa poliittinen johtoasema ja Saksalla ja Ranskalla tasaveroinen taloudellinen asema Marokossa.
Marokon muuri Marokon muuri on noin 2 700 kilometriä pitkä puolustusrakennelma Länsi-Saharassa. Se on hiekasta tehty seinämä, joka jatkuu halki Länsi-Saharan Kaakkois-Marokkoon. Se erottaa Marokon hallitsemat alueet itä- ja kaakkoispuolella olevista Polisarion hallitsemista alueista.
Youssef Rossi Rossi edusti myös Marokon maajoukkuetta vuosien 1998 Afrikan-mestaruuskisoissa ja 1998 MM-kisoissa. Hän saavutti menestystä vain Marokossa, jossa Rossi voitti kolmesti Marokon mestaruuden (1996, 1997 ja 2004), sekä kerran Marokon cupin (2005).
Badou Ezzaki Kohtuullisen menestyksen myötä Marokon jalkapalloliitto päätti palkata Ezzakin Marokon maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi Humberto Coelhon tilalle, jonka valmennuksessa Marokko jäi vuoden 2002 Afrikan kisoissa alkulohkoon. Ezzaki sen sijaan onnistui valmentamaan Marokon vuoden 2004 Afrikan kisoihin, jossa se pääsi aina loppuotteluun asti, mutta hävisi loppuottelussa isäntämaa Tunisialle. Ezzaki jatkoi vielä Marokon valmentajana vuoden 2005 aikana, mutta hänet korvattiin Philippe Troussierilla.
Länsi-Bengali Osavaltion pääkaupunki ja suurin kaupunki on Kalkutta – Intian kolmanneksi suurin kaupunkialue ja neljänneksi suurin kaupunki. Siliguri on taloudellisesti merkittävä kaupunki, joka sijaitsee strategisella paikalla kapealla Siligurin käytävällä Bangladeshin ja Nepalin välissä. Asansol, Durgapur ja Raniganj ovat kaupunkeja osavaltion läntisellä teollisuusvyöhykkeellä. Muita tärkeitä asutuskeskuksia ovat Howrah, Haldia, Kharagpur, Burdwan, Darjeeling, Midnapore, Tamluk, Malda sekä Cooch Behar.
Marokko talviolympialaisissa 2014 Marokko osallistuu Sotšin talviolympialaisiin 2014 kahden urheilijan voimin. Ennen vuoden 2014 talviolympialaisia alppihiihtäjä Samir Azzimani oli toiminut Marokon ainoana edustajana Vancouverissa 2010. Hän oli myös Marokon ensimmäinen osallistuja talviolympialaisiin vuoden 1992 jälkeen.