mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Mannerheimintie (Helsinki) Helsinginkadun pohjoispuolella Mannerheimintiestä oikealle sijaitsee Töölön kisahalli, entinen Messuhalli, joka valmistui 1935 monikäyttöhalliksi. Siellä pidettiin konsertteja, juhlia ja urheilutilaisuuksia. Vuoden 1952 olympialaisia varten sitä laajennettiin niin sanotulla pikkumessuhallilla. Näissä suoritettiin kisojen voimistelu-, paini-, nyrkkeily- ja painonnostokilpailut sekä koripallon loppuottelut. Hallit palvelivat alkuperäisessä tarkoituksessaan vuoteen 1975, minkä jälkeen ne siirtyivät Helsingin kaupungin omistukseen ja liikuntatoimen hallintaan. Vasta Kisahallin jälkeen Mannerheimintien varrella on rivi asuinkortteleita myös itäpuolella.
Mannerheimintie (Helsinki) Maailmansotien välisenä aikana Henrikin esplanadi alkoi muodostua tulpaksi kasvavalle autoliikenteelle. Kaupunki päätti vuonna 1935 kaataa esplanadin satavuotiaat lehmukset ja yhdistää Läntisen ja Itäisen Heikinkadun toisiinsa. Raitiovaunut, jotka olivat aiemmin kulkeneet muun liikenteen seassa, saivat oman kaistansa uuden leveän kadun keskelle entisen lehmuskujanteen paikalle. Hävinneen lehmuskujan korvaukseksi kadun reunoille istutettiin puurivit. Paljon myöhemmin myös kadun keskellä kulkeva raitiovaunukaista reunustettiin puilla. Vuonna 1942 Heikinkatu ja Turuntien kantakaupungissa oleva osuus yhdistettiin, ja ne saivat nimen "Mannerheimintie" marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin 75-vuotispäivän kunniaksi.
Helsinginkatu Sturenkadun risteyksestä länteen Helsinginkadun eteläpuolella sijaitsee Diakonissalaitoksen rakennuskompleksi. Kadun pohjoispuolella on Alppipuistoon kuuluvia kalliota, joiden laella on myös Linnanmäen huvipuisto. Katu levenee 3+2-kaistaiseksi, ajokaistojen välissä raitiokiskot kulkevat omalla korokkeellaan. Helsinginkatu alittaa rautatien Diakonissalaitoksen länsipuolella ja jatkuu Töölönlahden pohjois- ja luoteisrantaa pitkin. Kadun pohjoispuolella on Eläintarhan puistoalue, jossa sijaitseva Helsingin Talvipuutarha myös näkyy Helsinginkadulle. Töölönlahden länsipuolella katu tekee mutkan ja päättyy Mannerheimintielle. Sen eteläpuolella sijaitsevat ravintola Töölönranta ja oopperatalo, jota vastapäätä on aukio, joka ulottuu Helsingin olympiastadionille saakka. Aukion ja Mannerheimintien välissä on Töölön kisahalli. Helsinginkatu päättyy Mannerheimintiehen, jonka länsipuolella sama katulinja jatkuu Runeberginkatuna.
Arava Ensimmäinen aravatalo valmistui vuonna 1949 Helsingin Mannerheimintie 81:een, Laakson kaupunginosaan Keskuspuiston laitaan.
Amos Rex Amos Rex on vuonna 2018 avattu taidemuseo. Se sijaitsee Lasipalatsissa Helsingin Mannerheimintiellä. Museon johtaja on Kai Kartio.
Tilkka Tilkan sairaala eli Tilkka on Suomen puolustusvoimien entinen keskussotilassairaala. Tilkka sijaitsee osoitteessa Mannerheimintie 164 Pikku Huopalahdessa Helsingissä.
Skanno 2000-luvulla Skanno muutti perinteisestä Aleksanterinkadun myymälästään isompiin tiloihin Salmisaareen, mutta palasi pian takaisin keskustaan, Mannerheimintie 4:ään.
Suomen Yrittäjät Suomen Yrittäjien puheenjohtajana toimii Jyrki Mäkynen (2014–) ja toimitusjohtajana Mikael Pentikäinen (2016–). Järjestön keskuspaikka sijaitsee Mannerheimintiellä Helsingissä.
DTM (yökerho) DTM on Helsingissä (Mannerheimintie 6) sijaitseva seksuaalivähemmistöille suunnattu yökerho. Nimen kirjainyhdistelmä on akronyymi ravintolan aiemmasta nimestä Don't Tell Mama ().
Helsinginkatu Helsinginkadulla ovat valo-ohjaukset näissä risteyksissä: Hämeentie, Fleminginkatu, Kaarlenkatu, Sturenkatu, Vauhtitie, Mäntymäentie, Oopperankuja ja Mannerheimintie. Niiden lisäksi ovat yhdet jalankulkuvalot Sörnäisten metroaseman kohdalla.
Huberin talo Huberin talo oli arkkitehti Theodor Höijerin suunnittelema, Helsingin Forumissa, osoitteessa Mannerheimintie 14 ("tuolloin Läntinen Heikinkatu 14") sijainnut koristeellinen uusrenessanssitalo.
Mannerheimintie (Helsinki) Stenbäckinkadun–Reijolankadun ja Tukholmankadun–Lääkärinkadun risteysten väliselle katuosuudelle, molemmin puolin ajorataa, on historialliseksi muistomerkiksi jätetty vanhan Töölön tullin puomin kivipylväät.
Annankatu (Helsinki) Annankatu () on Helsingin Mannerheimintien suuntainen katu kaksi korttelia Mannerheimintiestä länteen. Se alkaa Merimiehenkadulta Punavuoresta ja päättyy Urho Kekkosen katuun Kampin liikekeskuksen kohdalla.
Eduskuntatalo Eduskuntatalo () on Arkadianmäellä Etu-Töölön kaupunginosassa Helsingin keskustassa sijaitseva rakennus, jossa Suomen eduskunta kokoontuu. Eduskuntatalo on Helsingin pääkadun Mannerheimintien varrella, osoitteessa Mannerheimintie 30.
Helsingin kaupunginmuseo Hakasalmen huvila (Mannerheimintie 13b, Etu-Töölö) on mesenaatti Aurora Karamzinin entinen huvila ja kaupunginmuseon vanhin toimipiste. Hakasalmen huvilassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä.
Arkadiankatu Arkadiankatu on noin kilometrin pituinen länsi-itä-suuntainen katu Helsingin kantakaupungissa. Se johtaa ydinkeskustasta Mannerheimintieltä Hietaniemeen ja sijaitsee suurimmaksi osaksi Etu-Töölössä, itäisin osa kuitenkin Kampissa.
Aleksanterin kimnaasi Alun perin Aleksanterin kimnaasi toimi Helsingin ortodoksisen seurakunnan omistamassa niin sanotussa Tabunovin talossa silloisella Heikinkadulla (nyk. Mannerheimintie 8). Talossa toimi myös venäläinen alakoulu.
Lush Lush on brittiläinen kosmetiikka-alan yritys, jonka päämaja sijaitsee Poolessa, Dorsetin kreivikunnassa. Lush on levinnyt kansainväliseksi ketjuksi. Suomessa yrityksellä on tällä hetkellä kaksi liikettä, jotka sijaitsevat Helsingissä Asematunnelissa ja Mannerheimintiellä.
Burger King Toukokuussa 2013 Restel ilmoitti perustavansa Suomeen uusia Burger King -ravintoloita aluksi pääkaupunkiseudulle vuodenvaihteessa 2013–2014. Ensimmäinen ravintola avattiin 13. joulukuuta 2013 Helsingin Mannerheimintielle.
Mannerheimintie (Helsinki) Humaliston- ja Linnankoskenkadun rajaamassa korttelissa sijaitsee Esson huoltoasema, joka avattiin vuonna 1936 Helsingin vuoden 1940 suunniteltuja olympialaisia varten. funkistyylinen huoltoasemarakennus purettiin vuonna 1977 tontin avartamiseksi.
Maanpuolustuskoulutusyhdistys Maanpuolustuspiirit ovat 1. tammikuuta 2011 alkaen:Helsingin koulutuspaikalla on oma amatööriradiokutsumerkki, OI2RP. Lahden koulutuspaikalla on oma amatööriadiokutsumerkki, OI3MPK. MPK tarkoittaa Maanpuolustuskoulutusyhdistystä. Lahden koulutuspaikka on siirtynyt Mannerheimintieltä 2017 Maanpuolustustalolle Paavolaan.
Vanha Ruskeasuo Bussilinja 23 kulkee Ruskeasuolta Tenholantien päästä Ilmalan ja Pasilan kautta Rautatientorille. Mannerheimintietä kulkee useita bussilinjoja ja raitiovaunu 10 keskustaan päin. Hakamäentietä kulkee poikittaislinja 57 Munkkiniemestä Latokartanoon.
Carl Gustaf Emil Mannerheim Vuonna 1942 Mannerheim täytti 75 vuotta ja sai Suomen marsalkan arvonimen. Samalla syntymäpäivä 4. kesäkuuta määrättiin puolustusvoimien lippupäiväksi ja Helsingin Heikinkatu nimettiin uudelleen Mannerheimintieksi.
Mäntymäki (Helsinki) Suunnitelmien mukaan Pisara-radan Töölön asema tulisi lähelle Mäntymäkeä. On ehdotettu, että sen valmistuessa tai mahdollisesti jo aikaisemmin osa nykyisin Elielinaukiolla olevista, Mannerheimintietä pitkin kulkevien bussilinjojen päätepysäkeistä siirrettäsiin Mäntymäen kentälle.
Töölö Töölön kirjasto sijaitsee Topeliuksenkadun varrelle 1970 valmistuneessa rakennuksessa. Aiempi kirjastorakennus sijaitsi Mannerheimintiellä Hotelli Crowne Plazan (entinen Hotelli Hesperia) kohdalla olleessa pienessä kivirakennuksessa, joka oli valmistunut Napoleonin sotien aikana.
Sipoon kirkko (Helsinki) Talo on tullut tunnetuksi myös Hectorin Asfalttiprinssi-laulun sanoista: ""Luona Sipoon kirkon seison ja katsomaan jään..."". Hectorin lapsuudenkoti oli parin korttelin päässä Mannerheimintien toisella puolella, Mannerheimintie 45:ssä.
Mannerheimintie (Helsinki) Kadun itäpuolella on sarja historiallisia rakennuksia:Suunnilleen nykyisen Kiasman kohdalla sijaitsi alkuperäinen Espoon tulli, ja 1900-luvun alkuun asti sen kohdalla kulki kaupunkialueen raja, jossa umpikorttelien ympäröimä Henrikin esplanadi muuttui hajanaisen huvila-asutuksen reunustamaksi Läntiseksi Viertotieksi. Kaupunki levisi tämän rajan pohjoispuolelle vasta 1900-luvun alussa, kun Töölöä ryhdyttiin rakentamaan. Tässä kohdassa katu tekee pienen mutkan ja muuttuu kapeammaksi. Kadun osuus Kiasmalta Finlandia-talolle on ilmeeltään ratkaisevasti erilainen kuin edellinen: sitä reunustavat 1900-luvulla rakennetut monumentaalirakennukset, jotka on sijoiteltu väljästi.Finlandia-talon jälkeen Mannerheimintien luonne muuttuu jälleen. Länsipuolella alkaa 1920-ja 1930-luvuilla rakennettu Töölön kaupunginosa, joka on tiheää korttelirakentamista. Mannerheimintieltä länteen johtava puistovyöhyke Hesperian esplanadi, jota reunustavat Eteläinen ja Pohjoinen Hesperiankatu, erottaa toisistaan Etu-Töölön ja Taka-Töölön. Itäpuolella ovat Töölönlahden rannalla Hakasalmen puisto ja Hesperian puisto. Hesperian puistossa aivan Mannerheimintien varressa on Larin Parasken patsas.
Giljotiini Saksassa giljotiinin ("Fallbell") käyttö yleistyi 1600-luvulta eteenpäin. Saksan keisarikunnassa (1871–1918) ja Weimarin tasavallassa (1918–1933) giljotiini ja ampuminen olivat lain määräämät viralliset teloitustavat. Kansallissosialistisessa Saksassa (1933–1945) teloitettiin giljotiinilla enemmän ihmisiä kuin Ranskassa suuren vallankumouksen jälkeen jakobiinien aikana. Vuosina 1938–1945 20 uutta giljotiinia rakennettiin ja asennettiin vankiloihin eri puolille Saksaa ja siihen liitettyä Itävaltaa. Giljotiinia käytettiin kriminaalivankien teloitukseen, kun taas poliittiset vangit ammuttiin, hirtettiin tai lähetettiin keskitysleireille kuolemaan. Keskimääräinen teloitusnopeus oli yksi kuolemaantuomittu kolmessa minuutissa, mutta Breslaun vankilassa väitetään teloitetun puolessatoista tunnissa jopa 75 kuolemaantuomittua. Kaiken kaikkiaan kansallissosialistisessa Saksassa arvellaan minimissään 16 000:n, todennäköisesti jopa 45 000:n kuolemaantuomitun tulleen teloitetuksi giljotiinilla.
Giljotiini Läntisessä Saksassa käytettiin viimeisen kerran giljotiinia 1949, jolloin murhasta tuomittu Berthold Wehmeyer teloitettiin. Samana vuonna kirjoitetusta Saksan liittotasavallan perustuslaista kuolemantuomio poistettiin. Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä ja Saksan demokraattisessa tasavallassa käytettiin giljotiinia vuoteen 1961. Siellä jotkin giljotiinit olivat kuorma-auton lavalla liikuteltavaa mallia.
Giljotiini 1900-luvulla käytettiin yhtä giljotiinia, joka painoi 580 kg ja joka lähetettiin Pariisista sitä tarvitsevaan vankilaan. Se pystytettiin yön aikana sopivaan paikkaan. Juuri ennen aamunkoittoa viranomaiset menivät tuomitun selliin ilmoittamaan, että hänen vetoomuksensa on hylätty ja että hänet teloitetaan välittömästi. Hänelle annettiin sitten tunti aikaa valmistautua ja rukoilla papin kanssa. Sen jälkeen hänen kätensä sidottiin selän taakse ja paidasta leikattiin kaulus pois. Vankilan rekisteriin tehtiin viimeinen merkintä, jonka jälkeen vartijat saattoivat vangin ulos giljotiinille. Hänet sidottiin välittömästi giljotiinin alustaan, joka saman tien työnnettiin paikalleen. Giljotiinin kaulus laskettiin paikalleen ja terä pudotettiin. Koko prosessi vei aikaa vähemmän kuin kaksi minuuttia.
Giljotiini Giljotiinin isänä pidetään ranskalaista lääkäriä Joseph-Ignace Guillotinia (1738–1814), jonka mukaan se sai nykyisen nimensä. Guillotin ei keksinyt giljotiinia, sillä samalla periaatteella toimivia teloituslaitteita oli tunnettu jo vuosisatoja aiemmin, mutta hänen vaikutuksestaan se otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana ja se muodostui yhdeksi vallankumouksen tunnetuimmista symboleista. Giljotiinia käytettiin teloituksiin useissa Euroopan maissa aina 1970-luvulle saakka.
Jean-Baptiste Carrier Nantesissa Carrier sai huolehdittavikseen tuhansia vangeiksi jääneitä kapinallisia, joille ei riittänyt ruokaa, joten hän ryhtyi teloituttamaan vankeja. Aluksi teloituksia pantiin toimeen ampumalla tai giljotiinilla, mutta sitten hän keksi hukuttamisen. Marraskuun 1793 ja helmikuun 1794 välisenä aikana hän hukututti yli 2 000 ihmistä Loirejokeen. Joukossa oli muun muassa 94 pappia. Uhrit lastattiin aluksiin, joihin oli suunniteltu pohjassa avautuviin luukkuihin perustuva upotusmekanismi. Carrier käytti hukutuksista nimityksiä "noyades", "baignades" ja "déportations verticales" (”pystysuorat karkotukset”). Kiistellyn tiedon mukaan hän olisi kehittänyt myös ”tasavaltalaiseksi avioliitoksi” ("mariage républicain") kutsutun teloitustavan, jossa mies ja nainen hukutettiin toisiinsa sidottuina.
Henri Sanson Kaikki neljä Sansonia olivat paikalla Salpêtrièren mielisairaalan pihalla, kun giljotiinia kokeiltiin ensi kerran 20. maaliskuuta 1793. Giljotiinin tehokkuus oli uutta pyöveleille, ja laite otettiin pian käyttöön. Noin kuukautta myöhemmin maantierosvo Nicolas Jacques Pelletier mestattiin ensimmäisenä henkilönä giljotiinilla. Henri Sansonin poika Henri-Clement jatkoi isiensä ammatissa. Hän aloitti isänsä renkinä ja oppipoikana jo varsin nuorena ja oli mukana mestaamassa muun muassa Robespierreä.
Giljotiini Yhdysvalloissa ja Britanniassa giljotiinin käyttö ei koskaan yleistynyt, koska vakiokuolemantuomio oli hirttäminen. Giljotiinia ehdotettiin sähkötuolin korvaajaksi Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa 1996, mutta ehdotus ei mennyt läpi.
Mestaus Itsemurhatapana mestaus on harvinainen, mutta ei täysin tavaton. Vuonna 2003 brittiläinen mies surmasi itsensä omatekoisella giljotiinilla, jossa oli sähköinen laukaisulaite. Hän oli rakentanut giljotiinia useita viikkoja.
Giljotiini Giljotiiniteloitukset eivät myöskään olleet osoittautuneet teknisesti ongelmattomaksi. Vaikka giljotiinin tarkoituksena oli tehdä teloituksesta mahdollisimman humaani, todellisuus oli usein aivan muuta: alkuaikoina giljotiinit oli usein rakennettu väärin johtuen virallisten rakennusohjeiden puuttumisesta. Terä pudotettiin usein liian matalalta, tai se oli valmistettu ala-arvoisesta metallista ja tylsyi nopeasti. Siten yksi isku ei välttämättä riittänytkään pään irrottamiseen. Toisinaan kauhistunut teloitettava pääsi liikkumaan, joten terä osuikin takaraivoon tai hartioihin. Giljotiinin alkuongelmat saatiin ratkaistua vasta 1820-luvulla, jolloin se vakiintui yksinomaiseksi teloitustavaksi Ranskassa.
Edmund Kemper Kemper kertoi lumoutuneensa lapsena esityksestä, jossa taikuri teki temppuja giljotiinilla. Hän halusi oikeasti nähdä ihmisten päiden irtoavan giljotiinissa, ja juuri kaulan katkaisusta tuli osa kaavaa, jota Kemper toteutti uhreillaan.
Ranskan suuri vallankumous Ludvig XVI tuomittiin kuolemaan 17. tammikuuta 1793 vehkeilystä vihollisvaltojen kanssa ja teloitettiin giljotiinilla 21. tammikuuta. Teloitus johti monien muiden Euroopan maiden sodanjulistuksiin. Marie Antoinette seurasi miestään giljotiinilla 16. lokakuuta.
Nicolas Jacques Pelletier Nicolas Jacques Pelletier (k. 25. huhtikuuta 1792) oli ranskalainen maantierosvo. Hän oli ensimmäinen Ranskassa giljotiinilla mestattu henkilö. Mestauksen suoritti pyöveli Charles Henri Sanson, joka myöhemmin mestasi giljotiinilla muun muassa Ranskan kuninkaan Ludvig XVI:n.
Giljotiini Saksalaissyntyinen pianonrakentaja Tobias Schmidt suunnitteli ensimmäisen modernin giljotiinin. Prototyypin hyväksyi käyttöön tohtori Antoine Louis. Laitetta kutsuttiin aluksi "pikku Louisoniksi", mutta sille vakiintui nopeasti nimi "guillotine" kuolemanrangaistuksen tuskattomammaksi tekemistä ideoineen ja puolustaneen Guillotinin mukaan. 25. huhtikuuta 1792 sen ensimmäinen uhri, maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier, menetti päänsä giljotiinissa.
Ludvig XVI Ludvig XVI teloitettiin 21. tammikuuta 1793 Pariisissa Vallankumouksen aukiolle ("Place de la Révolution") pystytetyllä giljotiinilla. Aukio nimettiin sittemmin Ludvig XIV:n aukioksi, nykyisin se on nimeltään Place de la Concorde. Giljotiinin terä suhahti kello 10.22, ja todistajina oli viisi ministeriä väliaikaisesta toimeenpanevasta neuvostosta ja muutamia muita merkkihenkilöistä. Heidät oli kutsunut tilaisuuteen meriministeri, jonka toimistosta he katselivat toimitusta.
Eugen Weidmann Eugen Weidmann teloitettiin 17. kesäkuuta 1939 giljotiinilla Versaillesissa, Saint-Pierren vankilan edessä. Katsojien "hysteerinen käyttäytyminen" oli niin järkyttävää, että Ranskan presidentti Albert Lebrun kielsi kaikki tulevat julkiset mestaukset. Ilman yleisöä teloitukset giljotiinilla jatkuivat Hamida Djandoubin teloitukseen 10. syyskuuta 1977 asti. Viranomaisten tietämättä Weidmannin teloitus kuvattiin salaa viereisestä rakennuksesta. 17-vuotias Christopher Lee oli todistamassa tapausta.
Georges Danton Danton joutui vallankumoustuomioistuimen eteen 2. huhtikuuta 1794. Oikeudenkäynnissä oli yhteensä 17 syytettyä, mukaan lukien Desmoulins, Fabre d’Églantine, Delacroix, Hérault de Séchelles, Chabot, kenraali Westermann ja eräitä ulkomaalaisia. Dantonia syytettiin muun muassa palvelusten myymisestä vastavallankumouksellisille ja hänen epäilyttävän nopean rikastumisensa väitettiin olevan todiste korruptiosta. Hän puolusti itseään oikeudessa niin taitavasti, että näytösoikeudenkäynniksi tarkoitettu juttu uhkasi kääntyä hänen edukseen. Syyttäjä Antoine Quentin Fouquier-Tinvillen pyynnöstä Saint-Just ajoi kesken oikeudenkäynnin kansalliskonventissa läpi uuden lain, jonka mukaan ”oikeutta loukkaavalta” syytetyltä voitiin kieltää puheenvuorojen käyttäminen oikeudessa. Saadakseen sen hyväksyttyä Saint-Just keksi kesken oikeudenkäynnin uusia syytteitä, joiden mukaan Desmoulinsin vaimo Lucile Desmoulins olisi juonitellut vastavallankumouksellista vankilakapinaa. Danton ja muut syytetyt tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla 5. huhtikuuta. Mestauslavalle vietäessä Danton julisti Robespierren seuraavan pian hänen perässään, mikä osoittautui kaukonäköiseksi ennustukseksi. Viimeisinä sanoinaan Danton sanoi pyövelille: ”Näytä päätäni kansalle! Se kyllä maksaa vaivan!”.
Charlotte Corday Corday sai teostaan kuolemantuomion, ja hänet teloitettiin giljotiinilla.
Giljotiini Eräs ranskalainen nainen rakensi moottorisahasta giljotiinin ja suoritti näin itsemurhan.
Joseph Vacher Vacher katsottiin oikeudessa syyntakeiseksi ja teloitettiin giljotiinilla vuonna 1898.
Jakobiinit Jakobiinit menettivät merkityksensä Robespierren kukistuessa 1794. Merkittävimmät jakobiinijohtajat mestattiin giljotiinissa.
Selittäminen Humen giljotiinin mukaan mistään tieteellisestä selityksestä ei voida sinällään johtaa arvoja tai toivottavia asiaintiloja.
Billion Dollar Babies The Amazing Randi suunnitteli lavashow’ssa käytetyn giljotiinin sekä muutamia muita erikoisefektejä.
Giljotiini Giljotiinia käytetään jonkin verran eläinkokeissa, lähinnä silloin kun muut surmaamistavat tuhoaisivat kiinnostavan osan eläimestä.
Giljotiini Modernia giljotiinia on käytetty paitsi Ranskassa, myös Ranskan siirtomaissa, sekä muun muassa Italiassa, Saksassa ja Ruotsissa.
Paul Nitsche Nitsche tuomittiin kuolemaan lääketieteellisistä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan Dresdenissä ja teloitettiin giljotiinilla 1948.
Georges Couthon Couthonin tuhon sinetöi lopulta Robespierren triumviraatin herättämä pelko muiden poliittisten johtajien keskuudessa. Jakobiiniklubin kokouksessa 21. heinäkuuta 1794 Couthon vaati puhdistamaan kansalliskonventista ”neljä tai viisi rikollista”, minkä jälkeen henkensä edestä pelänneet Collot d’Herbois, Jean Nicolas Billaud-Varenne ja Jean-Lambert Tallien päättivät ottaa riskin ja kukistaa Robespierren. Niin sanotun thermidorin vallankaappauksen yhteydessä 27. heinäkuuta Robespierre, Couthon ja Saint-Just määrättiin vangittaviksi. Heidän ollessaan piiritettyinä Pariisin kaupungintalolla Couthon yritti itsemurhaa, mutta jäi täpärästi henkiin vielä sen jälkeenkin kun vihainen väkijoukko oli paiskannut hänet kadulle ja pahoinpidellyt häntä siellä. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä giljotiinillä yhdessä Robespierren, Saint-Justin ja 19 muun henkilön kanssa. Couthon kannettiin giljotiiniin ensimmäisenä.
Giljotiini Toisin kuin suosittu legenda väittää, tohtori Joseph-Ignace Guillotinia ei teloitettu giljotiinilla vallankumouksen aikana, vaan hän kuoli luonnollisen kuoleman 1814.
Mestaus Ruotsin viimeinen mestaus suoritettiin giljotiinilla 1910, jolloin murhasta tuomittu Johan Andersson-Ander mestattiin Långholmenin vankilassa Tukholmassa.
Ritari Siniparta (elokuva) Hänen viimeisiksi sanoikseen jäävät: ”En olekaan koskaan maistanut rommia!”, kun vankilanjohtaja tarjoaa hänelle viimeistä lasillista ennen giljotiiniin vientiä.
Roger Bontems Molemmat miehet tuomittiin kuolemaan, vaikka pidettiin todennäköisenä, ettei Bontems ollut tappanut ketään. Sekä Buffet että Bontems mestattiin giljotiinilla Pariisissa 28.11.1972.
Joona Kortesmäki Kortesmäki oli kilpailijana "Giljotiinissä". Ohjelman juontaja Janne Virtanen esitteli hänet "21-vuotiaana taiteilijana Nokialta, jonka harrastuksena ovat kansantanssit ja bridge-illat".
Claude Buffet Molemmat miehet tuomittiin kuolemaan, vaikka pidettiin todennäköisenä, ettei Bontems ollut tappanut ketään. Sekä Buffet että Bontems mestattiin giljotiinilla 28. marraskuuta 1972.
Suurta pahaa Koskinen ja poliisit tekevät aseellisen rynnäkön paikalle ja viime hetkessä onnistutaan estämään karmiva murha, jota yritettiin tehdä giljotiinilla, jonka rikollisjohtaja oli itse rakentanut.
Pitié-Salpêtrière Pitié-Salpêtrière () on pariisilainen sairaala. Se on historiansa aikana toiminut mielisairaalana, vankilana ja köyhäintalona. Sen pihalla kokeiltiin giljotiinia ensi kerran, silloin kuolleisiin.
Ludvig Filip I Ludvig Filip lähti neljäksi vuodeksi Yhdysvaltoihin, jossa hän asui Philadelphiassa, New Yorkissa ja Bostonissa. Hänen isänsä puolestaan teloitettiin giljotiinilla tasavaltalaisuudestaan huolimatta.
Maximilien Robespierre Entinen vallankumousjohtaja ja hänen lähimmät miehensä mestattiin giljotiinilla 28. heinäkuuta 1794. Mestattujen päät vietiin koreissa Marie Tussaudin työpajaan kuolinnaamioiden tekoa varten.
Arvo Humen giljotiinina tunnettu väitelause sanoo, että "on" -muotoisista premisseistä ei voida päätellä "pitäisi" -muotoista johtopäätöstä, mutta tämä ei itsessään loogisesti sulje pois sitä mahdollisuutta että voisi olla "pitäisi" -muotoisia premissejä.
Sophie Scholl Sophie Magdalena Scholl (9. toukokuuta 1921 – 22. helmikuuta 1943 München) oli natsi-Saksassa toimineen Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsen. Hänet tuomittiin maanpetoksesta ja teloitettiin giljotiinilla.
James Randi Vuonna 1974 Randi oli mukana Alice Cooperin lavashowssa, jossa hän esitti sadistista hammaslääkäriä ja pyöveliä. Randi oli myös suunnitellut ja rakentanut osan show’n lavasteista, muun muassa käyttämänsä giljotiinin.
Madame Tussauds Ranskan suuren vallankumouksen aikana Marie pakotettiin tekemään kuolinnaamioita giljotiinilla mestattujen, kuten Charlotte Cordayn ja Maximilien Robespierren, päistä. Hän meni naimisiin insinööri Francois Tussaud’n kanssa, mutta erosi tästä myöhemmin.
Antoine Quentin Fouquier-Tinville Maximilien Robespierren kukistamisen jälkeen Fouquier-Tinville joutui itse oikeuden eteen ja väitti puolustuksessaan pelkästään seuranneensa valiokunnilta saamiaan ohjeita. Hänet kuitenkin tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinissa.
Janne Vainio Tiedon ja etiikan välisissä suhteissa Vainio on korostanut Humen giljotiinin keskeistä merkitystä avoimen yhteiskunnan edellyttämän järkiperäisen keskustelun perustana. Hän on kehittänyt eräitä filosofisia uudissanoja, kuten uskontofilosofisen tiedonto-käsitteen.
Palais de Justice de Paris Oikeuspalatsi sisältää myös "Conciergerie"n, entisen vankilan, joka nykyisin toimii museona. "Conciergerie" on kuuluisa siitä, että Ranskan kuningatar Marie-Antoinette oli siellä vankina, ennen kuin hänet teloitettiin giljotiinissa.
Frankenstein vangitsi sielun Frankenstein ei yritäkään auttaa poikaa, koska näkee saavansa erinomaista koemateriaalia; poika teloitetaan giljotiinilla ja teloituksen jälkeen Frankenstein vangitsee hänen sielunsa laitteillaan; sielu nähdään magneettikenttään tarttuvana hohtavana massana.
Suurta pahaa Lisäksi ruumiin kaula on katkaistu uskomattoman tasaisesti - mikä on teknisesti mahdotonta muulla kuin giljotiinilla. Tästä tuleekin ensimmäinen pitävä johtolanka, koska terään tarvittu erikoisteräslevy oli lopulta helppo jäljittää - tosin aikansa menee ennen kuin se selviää.
Étienne Charles de Loménie de Brienne Loménie de Briennen veli Athanase Louis Marie Loménie de Brienne toimi sotaministerinä samassa hallituksessa vuosina 1787–1788. Hänet teloitettiin giljotiinilla vuonna 1794.
Marie Louise Arkkiherttuatar Marie Louise syntyi Wienissä Frans I:n ja hänen toisen vaimonsa, serkkunsa Molempain Sisiliain Maria Teresan, tyttärenä. Hänen isotätinsä Marie-Antoinette teloitettiin vuonna 1793 giljotiinilla Ranskan vallankumouksen yhteydessä.
Girondistit Kun tuomitut seuraavana päivänä kuljetettiin mestauspaikalle, he alkoivat laulaa Marseljeesia. "Mieluummin kuolema kuin orjuus! Se on ranskalaisten tunnuslause!". Laulu heikkeni sitä mukaa kuin girondisteja mestattiin, mutta vaikeni vasta, kun giljotiinin terä katkaisi viimeisen tuomitun kaulan.
Emmanuel Fréteau de Saint Just Emmanuel Marie Michel Philippe Fréteau de Saint Just (1745–1794), oli ranskalainen aatelismies, lakimies ja poliitikko; perustuslaillisen kuningaskunnan kannattaja, joka teloitettiin giljotiinilla vallankumouksen hirmuhallinnon aikana.
Hukari Saksassa oli käytössä keskiajalla samanniminen mestauslaite, josta ei ole säilynyt juurikaan tietoa jälkipolville. Oletettavasti laite oli kuitenkin giljotiinin kaltainen. (vrt. germaaniseen sanaan "huggare" ’kaataa, hakata, lyödä’. Ammattimielessä sana tarkoitti puunkaatajaa tai pyöveliä.)
Giovanni Battista Bugatti Bugatti pani täytäntöön ensimmäisen kuolemantuomionsa 22. maaliskuuta 1796. Vuoteen 1810 asti hän suoritti teloitukset kirveellä mestaamalla tai hirttämällä. Myöhemmin käytettiin kuitenkin ranskalaista giljotiinia. Kaikkiaan hänen uraansa mahtui 516 teloitusta.
Paul Gorguloff Gorguloffin motiivi ampua presidentti Doumer oli yksinkertaisesti se, että Ranska epäonnistui tukea valkoista vastavallankumouksellista liikettä Venäjällä bolševiikkejä vastaan. Gorguloff pidätettiin, ja hänet vietiin La Santén vankilaan, jossa hänet tuomittiin kuolemaan giljotiinilla. 
Hänen viimeiset sanat olivat: "Venäjä kotimaani".
Emmanuel Fréteau de Saint Just Seuraavaksi häntä syytettiin valtion turvallisuutta uhkaavasta juonittelusta. Kun hänelle ei sallittu minkäänlaista puolustusta, Fréteau de Saint Just tuomittiin ja teloitettiin giljotiinilla 26. prairial-kuuta vallankumouksen vuonna II, (26. kesäkuuta 1794).
Philippe Égalité Kuitenkaan Robespierre ei missään vaiheessa luottanut häneen. Yleistä suhtautumista herttuaan kuvaa osuvasti samanaikainen englantilainen poliittinen kuva "Egalitén uhri", jossa herttua on pantu pitelemään ilmassa giljotiinin ääressä juuri katkaistua kuninkaan päätä, vaikkei hän ollut mestauslavan lähelläkään.
Marie Antoinette Hieman yli puolenpäivän Marie-Antoinette teloitettiin giljotiinilla. Kuningatar haudattiin Anjou-Saint-Honoré-kadun Madeleinen hautausmaalle. Hänen jäännöksensä kaivettiin haudasta 18. tammikuuta 1815 ja haudattiin uudelleen 21. tammikuuta Ranskan kuninkaiden hautakirkkoon Saint-Denisin luostarin basilikaan.
Hamida Djandoubi Hamida Djandoubi (1949 Ranskan Tunisia – 10. syyskuuta 1977 Ranska) oli tunisialainen emigrantti sekä viimeinen Ranskassa giljotiinilla teloitettu henkilö. Hänet tuomittiin kuolemaan 21-vuotiaan entisen tyttöystävänsä Elisabeth Bousquet’n kiduttamisesta ja murhasta. Djandoubi oli muuttanut Ranskaan vuonna 1968.
Ludvig XVII Vallankumouksen alettua 1789 Ludvig vangittiin vanhempiensa mukana Templeen. Vaikka kuningasperhettä kohdeltiin hyvin, elämä sodan varjossa jätti jälkensä Ludvigiin. Vuoden 1792 oikeudenkäynti hänen isäänsä vastaan osoittautui tuhoisaksi koko hallitsijaperheelle ja seuraavan vuoden alussa kuningas teloitettiin giljotiiniissa.
Eettinen naturalismi Naturalistit yhdistävät hyvän-käsitteen siis vahvasti tosiasioihin; teot voivat olla suoraan hyviä. Tästä naturalisteja on kuitenkin voimakkaasti kritisoitu. Esimerkiksi Humen giljotiinin mukaan tosiasioista ei voi päätellä, miten pitäisi toimia. Tällöin myöskään konkreettisista haluista ei voi päätellä moraalisen toiminnan mittaria.
Joseph-Ignace Guillotin Toisinaan väitetään, että tohtori Guillotin olisi joutunut itsekin vallankumouksen aikaan giljotiiniin, mutta tämä ei pidä paikkaansa. Hänet kyllä vangittin terrorin aikana, mutta hän vältti kuolemantuomion. Hän menehtyi olkapäässä olevan tulehduksen aiheuttamaan myrkytykseen 20 vuotta myöhemmin, vuonna 1814. Hänen jälkeläisensä vaihtoivat myöhemmin nimensä.
Peter Kürten Kürten teloitettiin giljotiinilla Kölnissä. Joidenkin lähteiden mukaan hänen kerrotaan tokaisseen juuri ennen teloitustaan: ”Kertokaa minulle, kun minun pääni on leikkautunut irti, kykenenkö minä vielä kuulemaan, ainakin vielä hetkellisesti, kuinka minun oma vereni pulppuaa ulos katkaistusta kaulastani? Se olisi suuri nautinto, päätteeksi kaikelle nautinnolle.”
Batavian tasavalta Päinvastoin kuin Ranskassa, vallankumous tapahtui verrattain rauhallisesti. Maa oli ollut tasavalta kaksi vuosisataa ja aatelistoa oli niukasti, eikä giljotiinia tarvittu. Vanhan tasavalta oli ollut vanhahtava ja päätöksenteko hidasta ja joskus mahdotonta provinssien estettyä uudistukset. Batavian tasavalta muutti hallinnon keskitetymmäksi ja tehokkaammaksi. Monet sen uudistuksista jäivät voimaan.
Pyöveli Valistusajan jälkeen kuolemanrangaistuksen toimeenpano pyrittiin inhimillistämään ja kidutuksen sijaan rangaistuksen täytäntöönpanon tuli olla nopea ja mahdollisimman tuskaton. Teloitustavoiksi vakiintuivat mestaus (usein giljotiinilla), hirttäminen ja teloittaminen ampumalla. Pyöveleistä tuli nyt myös oman alansa ammattimiehiä, ja monet pyövelit kehittivät myös teloitusmenetelmän mahdollisimman nopeaksi ja tuskattomaksi.
Jukka-Pekka Palo Televisiossa Palo juonsi aikoinaan Kolmoskanavalla nähtyä tietokilpailu "Megavisaa" vuosina 1991–1995, MTV3-kanavalla nähtyä "Noppapottia" vuosina 1995–1996 sekä Nelosella nähtyä "Giljotiinia" vuosina 2001–2002. Näyttelijänä Palo on esiintynyt tv-sarjoissa "Vesku Show", "Kotikatu" ja "Salatut elämät".
Mestaus Länsi-Saksassa giljotiinia käytettiin viimeisen kerran 12. toukokuuta 1949, jolloin ryöstömurhasta tuomittu Berthold Wehmeyer mestattiin Moabittin vankilassa Länsi-Berliinissä. Myöhemmin samassa kuussa hyväksytyssä Saksan liittotasavallan perustuslain artiklassa 102 kuolemanrangaistus kiellettiin. Saksan demokraattisessa tasavallassa giljotiini korvattiin ampumateloituksella 1961.
Saint-Pierren murhenäytelmä Pienellä, Ranskalle kuuluvalla Saint-Pierren saarella Newfoundlandin rannikolla 1850-luvulla lukutaidoton työläinen Neel Auguste (Kusturica) tappaa miehen humalapäissään ja tuomitaan teloitettavaksi. Giljotiinin puutteessa saarelaiset antavat tuomitulle mahdollisuuden todistaa muuttuvansa hyväksi ihmiseksi. Neelistä tuleekin yhteisöön merkittävä hyväntekijä ja kaikkien suosikki.
Philippe Égalité Ruhtinas, jota yleisesti pidetään kateellisena ja kapinallisena, joka ei koskaan ajatellut muuta kuin omaa etuaan, omaisuuttaan ja valtaistuinta, menetti nyt maineensa kaikkien silmissä. Äänestämällä serkkunsa kuoleman puolesta hän luuli pelastavansa nahkansa, mutta astuikin tosiasiassa ensi askeleensa kohti giljotiinia. Puheenvuoro sai jopa hänen oman poikansakin (myöhemmän kuningas Ludvig Filipin) vimmastumaan hänelle.
Ludvig XV:n rakastajattaret Jeanne vetäytyi hovista 1774 ja muutti Englantiin 1792 kätkeäkseen sinne timanttinsa. Paluumatkalla hänet pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan valtion omaisuuden hävittämisestä, vehkeilystä tasavaltaa vastaan ja Ludvig XVI:n surunauhan kantamisesta. Ennen giljotiinin putoamista Pariisissa hänen kerrotaan todenneen: "Hetki vielä, herrat pyöveli!""Hetki vielä, herrat pyöveli!"
Jean-Frédéric Edelmann Jean-Frédéric Edelmann (1749–1794) oli ranskalainen säveltäjä ja kosketinsoittaja. Hän opiskeli oikeustiedettä synnyinkaupungissaan Strasbourgissa ja asettui Pariisiin noin vuonna 1773. Hän saavutti siellä mainetta säveltäjänä, pianistina ja kosketinsoittajien opettajana. Edelmann palasi vuonna 1789 Strasbourgiin ja sai hallinnollisen työn Bas-Rhinin alueella. Hänet teloitettiin giljotiinilla poliittisten ja byrokraattisten toimiensa takia.
Pierre Vergniaud Vergniaud oli yksi niistä kansalliskonventin 29:stä girondistiedustajasta, jotka erotettiin ja asetettiin kotiarestiin konventtia uhanneiden kansanjoukkojen vaatimuksesta girondistivastaisen kansannousun yhteydessä 2. kesäkuuta 1793. Hän ei yrittänyt paeta Pariisista arestin aikana, ja 26. heinäkuuta hänet vietiin La Forcen vankilaan Pariisissa. Vallankumoustuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan 30. lokakuuta 1793 ja hänet teloitettiin seuraavana päivänä giljotiinilla.
Pierre Vergniaud Sanonnan ”vallankumous syö omat lapsensa” kerrotaan olevan peräisin Vergniaudilta. Matkalla giljotiiniin hänen kerrotaan sanoneen ”"Kansalaiset, on syytä pelätä, että vallankumous, kuten Saturnus, tulee jatkuvasti syömään omat lapsensa ja lopulta jättämään jälkeensä despotismin ja siihen liittyvät onnettomuudet"”. Lause tuli kuuluisaksi saksalaisen Georg Büchnerin näytelmästä "Dantonin kuolema" (1835).
Humen giljotiini Humen giljotiinin eli Humen lain mukaan tosiasioista ei voi johtaa moraalisia sääntöjä. Näin Humen giljotiini siis leikkaa moraalin irti luonnollisista totuuksista. Periaatteen loi filosofi David Hume teoksessaan "A Treatise of Human Nature" (1739). Alkuperäinen sääntö kuuluu "”there is no ought from is”".
Jean-Marie Roland de La Platière Kaksi päivää girondistien mestauksen jälkeen oli Jeanne Manonin vuoro. Hänkin tahtoi kuolla, koska oli ollut heidän hengettärensä, vaikka tuomitsikin nämä aivan loppuvaiheessa. Kuitenkin hän koki vastuukseen sen, että kiihkomielisyydellään, kostonhalullaan ja suuriin asioihin tottumattomuudellaan hän oli vienyt läheisensä – myös miehensä – turmion teille. Hän oli stoalainen loppuun asti ja meni giljotiiniin pää pystyssä ja vaieten.
Hélène Jegado Jegadon tekemien murhien määrää ei koskaan kyetty tarkalleen laskemaan. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi 6. joulukuuta 1851 professori Bidard ollessa paikalla todistajana. Kolmen viimeisen uhrin ruumiinavauksessa löytynyt arsenikki riitti osoittamaan, että heidät oli myrkytetty. Jegardo vannoi syyttömyyttään ja kertoi, ettei edes tiennyt mitä arsenikki oli. Hänet kuitenkin julistettiin syylliseksi ja teloitettiin giljotiinilla 26.2.1852.
François-Noël Babeuf Babeuf perusti ns. tasa-arvoisten eli Panthéonin klubin. Sen jäsenet muodostivat nk. "tasa-arvoisten salaliiton", jonka tarkoituksena oli väkivalloin kumota silloinen hallitus, direktorio. Hanke paljastettiin toukokuussa 1796, ja Babeuf ja useat hänen kannattajansa tuomittiin huomiota herättäneessä oikeudenkäynnissä kuolemaan. Babeuf yritti tehdä itsemurhan, mutta epäonnistui ja hänet teloitettiin giljotiinilla.
Falafel Falafel (arabiaksi: فلافل, "falāfil"; hepreaksi: 
פלאפל, falafel) on Lähi-idästä kotoisin oleva härkäpavuista tai kikherneistä valmistettu friteerattu pyörykkä. Ruokalaji on lähtöisin Egyptistä mutta suosittu myös monissa muissa Lähi-idän maissa, kuten Israelissa, Libanonissa ja Palestiinassa, missä se on likimain kansallisruokaa, sekä näiden lisäksi se on virallisesti Syyrian kansallisruoka. Falafel on pikaruokana merkittävä kasvisruoka, myös Suomessa.
Mohinga Mohinga tai mondi on riisinuudeleista, sekä kala- ja kookoscurrykastikkeesta valmistettava myanmarilainen eli burmalainen ruokalaji. Mohingaa pidetään usein maan kansallisruokana.
Korean tasavalta Korean kansallisruokaa on kimchi, kiinankaalista tehty mausteisen hapankaalin tyylinen salaatti. Bulgogi on paistetusta, marinoidusta naudanlihasta tehty ruokalaji.
Uzbekistan Uzbekistanilaisena kansallisruokana pidetään "plovia" (ploff, pilahvi), joka on lampaanrasvassa paistettu riisiä, sipulia, porkkanaa ja lampaanlihaa sisältävä karkeaa risottoa muistuttava ruoka.
Barbados Barbadoksen kansallisruokaa on "coocoo", maissijauhoista ja okrasta tehty kermainen muhennos, jota syödään paistettujen lentokalojen kanssa. Mount Gayn tislaamo on tuottanut rommia vuodesta 1703.
Gibraltar Gibraltarin ruokakulttuuri on sekoitus brittiläisiä ja välimerellisiä vaikutteita. Siihen ovat vaikuttaneet erityisesti englantilainen, espanjalainen, italialainen ja juutalainen keittiö. Genovalaisperäinen kikhernepiiras "calentita" on Gibraltarin kansallisruoka.
Wales Walesilainen keittiö tunnetaan erityisesti lampaanlihasta. Perinteiseen "cawl"-keittoon käytetään purjoa, keräkaalia, lampaanlihaa ja pekonia. Toinen walesilainen kansallisruoka on merileväleipä "bara lawr".
Rösti Rösti on perinteinen sveitsiläinen ruoka-annos, joka koostuu pääasiassa perunasta. Se oli alun perinen suosittu aamupalaruoka maanviljelijöiden keskuudessa. Jotkut pitävät röstiä Sveitsin kansallisruokana.
Mohinga Mohingaa pidetään usein Myanmarin eli Burman kansallisruokana. Burmassa se on tyypillinen etenkin aamiaisena. Mohinga on suosittu katuruoka, jota myydään laajalti esimerkiksi kaupunkien torien ja katuvarsien kojuista.
Libya Libyalainen ruoka on samanlaista kaupungeissa ja maaseudulla, viljelijöiden ja paimentolaisten keskuudessa. Pääruoka on melkein aina yhdessä astiassa tehty ruokalaji. Kansallisruoka kuskus maustetaan paprikalla, tomaateilla, kikherneillä ja kauden vihanneksilla.
Tattari Tattarilettuja, joita joskus nostatetaan hiivalla, syödään monissa maissa, ja ne tunnetaan "blineinä" Venäjällä, "galetteina" Ranskassa, "boûketes’ina" Valloniassa. Venäjällä tattarin voi sanoa olevan kansallisruokaa, ja eniten sitä käytetään pääruokien lisukkeena riisin tapaan.
Turkkilainen keittiö Turkin kansallisruoka on filo-taikinasta valmistettu leivonnainen "baklava". Muita tunnettuja makeita herkkuja ovat "halva", joka on seesamitahnasta, hunajasta ja pistaasipähkinöistä valmistettu makeinen, "lokum", joka on sokerista tai hunajasta, pähkinöistä ja riisijauhoista valmistettu herkku, sekä "şekerpare", jota valmistetaan mannasuurimoista ja manteleista.
Norsunluurannikko Tyypillinen arkiruoka koostuu viljoista, kuten hirssi, maissi tai riisi, ja juureksista, kuten jamssi tai kassava. Näitä täydennetään palkokasveilla ja pienellä määrällä proteiinia (lihaa tai kalaa). Kansallisruoka "foutou" on muhennettua ruokabanaania tai jamssia, jota syödään mausteisen lihakastikkeen kera. Ruokaa valmistetaan ulkosalla kivisellä liedellä metalli- tai savipadassa ja syödään sormin.
Norjalainen keittiö Norjalainen keittiö hyödyntää pohjoismaisen keittiön tapaan paikallista riistaa, sekä Atlantin ja Norjan vuoristopurojen monipuolista kalatarjontaa. Norjalaiset syövät erityisesti turskaa, lohta, silliä ja makrillia, piimää, hirven- ja lampaanlihaa sekä metsämarjoja ja sieniä. Norjan kansallisruoka on lammaskaali ("får i kål"). Suosittu norjalainen aamiaisruoka on hapankermasta ja lämpimästä maidosta tehty kaurapuuro ("rømmegrøt").
Walesilainen keittiö Walesilainen keittiö on perinteisesti perustunut walesilaisen työmiehen ruokavalioon, ja siihen kuuluvat etenkin lampaan-, sian- ja naudanliha, kala, äyriäiset ja sydänsimpukka. Walesin tärkeimmät vihannekset ovat purjo ja keräkaali, joista tehdään yleensä pekonin, lampaanlihan ja perunan kanssa perinteistä "cawl"-keittoa. Toinen walesilainen kansallisruoka on merileväleipä "bara lawr", jota syödään kauran ja pekonin kera aamiaiseksi tai illalliseksi.
Afrikkalainen keittiö Natalin alueella intialaisesta ruoasta tuli hyvin suosittua ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen elementti on eräänlainen grillijuhla braai. Braain kuuluu yleensä ainakin poikkeuksellisen rasvainen korianterilla maustettu boerewors ().
Etelä-Afrikan keittiö Natalin alueella intialaisesta ruuasta tuli hyvin suosittua, ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen aines on grilliruoka braai. Braaiin kuuluu yleensä ainakin rasvainen korianterilla maustettu boerewors ().
Skotlantilainen keittiö "Haggis" on skotlantilaisten kansallisruoka. Se on makkarankaltainen täytetty lampaan mahalaukku, johon laitetaan lampaan sisälmyksiä (kuten maksaa, sydäntä ja keuhkoja), lampaan talia, sipulia, karkeita kaurajauhoja sekä mausteita, joskus myös sian mahalaukkua ja kylkeä. Haggista syödään vuoden ympäri mutta erityisesti uudenvuodenaattona sekä seremoniallisesti "Burnsin päivällisellä" ("Burns' Night") 25. tammikuuta kansallisrunoilija Robert Burnsin syntymäpäivänä.
Gallo pinto Gallo pinto (tai gallopinto) on perinteinen nicaragualainen ja costaricalainen ruoka. Sitä pidetään kansallisruokana molemmissa maissa, ja molemmissa se valmistetaan hieman eri tavalla. Gallo pinto voi olla osana mitä tahansa ateriaa, ja varsinkin aamupalana se on aivan yleinen. Vaikka ruokalajista on useita variaatioita, perusversiossa paistetaan keitettyä riisiä ja papuja yhdessä mausteiden kuten korianterin, sipulin ja pippurien kanssa. Usein sekaan laitetaan myös Salsa Lizano -kastiketta.
Omenastruudeli Omenastruudeli () on suosittu struudeli. Sana "struudeli" tulee saksankielisestä sanasta "Strudel" ja tarkoittaa pyörrettä. Valmistukseen käytetään etenkin sitä varten kehitettyä struudelitaikinaa mutta myös lehtitaikinaa tai tarkoitukseen sopivaa hiivataikinaa. Leipurin bravuuri on osata tehdä paperinohut n.s. "vedetty struudelitaikina", jolloin struudeliakin kutsutaan vedetyksi struudeliksi eli saksaksi "ausgezogener Apfelstrudel". Tällä tavoin valmistettu omenastruudeli on perinteinen Itävalta-Unkarin ajalta periytyvä jälkiruoka ja Itävallan kansallisruoka.
Brasilia Brasilialainen keittiö vaihtelee suuresti alueittain heijastellen maan monimuotoista ja monitaustaista väestöä. Sen myötä kansallista ruokakulttuuria määrittelee alueellisten erojen säilyttäminen. Riisi, pavut ja maniokki ovat kuitenkin kaikille yhteisiä perusruoka-aineita. Muutamia esimerkkejä ruokalajeista ovat mustista pavuista ja erilaisista lihanpalasista hitaasti kypsytetty pataruoka Feijoada, jota pidetään maan kansallisruokana, ja alueelliset ruokalajit kuten vatapá, kookos-äyriäispata moqueca, polenta ja friteerattu katkarapusämpylä acarajé.
Unkarilainen keittiö Unkarin ulkopuolella pörköltin tapaista ruokaa kutsutaan usein gulassiksi, mutta tämä nimitys on peräisin eri ruoasta: Unkarissa tarjottava "gulyás" tai "gulyásleves" on paprikainen lihakeitto, jonka liha paistetaan aluksi samaan tapaan kuin pörköltissä, mutta paistamisen jälkeen kattilaan kaadetaan vettä. Lisäksi keittoon kuuluu myös perunaa ja kuminaa. Tähän ruokaan käytetään perinteisesti ainoastaan naudanlihaa, mikä selittyy ruoan nimellä: "gulyás" merkitsee karjapaimenta. Gulassikeittokin on monille unkarilaisille ja ulkomaalaisille juuri Unkarin kansallisruoka.
Kimchi Kimchi (, myös "gimchi" tai "kimchee") on kiinankaalista tai muista kasviksista hapatettu korealainen ruokalaji. Tulisuuden ja punaisen värin kimchi saa mausteista, kuten chileistä, sipulista, valkosipulista, retiisistä ja inkivääristä. Kimchin kaltaisia ruokalajeja on tehty jo ensimmäisellä vuosituhannella jaa. ja nykymuodossaan se yleistyi 1600-luvulta lähtien. Kimchi on osa korealaista identiteettiä ja myös Etelä-Korean kansallisruoka. Kimchintekokausi eli "kimjang" siihen liittyvine tapoineen on osa Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa.
Unkari Unkarilainen keittiö on tunnettu erityisesti liharuoistaan. Yksi tavallisimmista ja tunnetuimmista ruoista on kansallisruoaksikin kutsuttu "pörkölt", eräänlainen käristys, joka voidaan valmistaa joko sian- tai naudanlihasta. Unkarin ulkopuolella tämäntapaista ruokaa kutsutaan usein gulassiksi, mutta tämä nimitys on peräisin eri ruoasta: Unkarissa tarjottava "gulyás" tai "gulyásleves" on paprikainen lihakeitto, jonka liha paistetaan aluksi samaan tapaan kuin pörköltissä, mutta paistamisen jälkeen kattilaan kaadetaan vettä. Gulassikeittokin on monille unkarilaisille ja ulkomaalaisille Unkarin kansallisruoka.
Unkarilainen kulttuuri Suomessa sekä myös muualla Unkarin ulkopuolella tämäntapaista ruokaa kutsutaan usein gulassiksi, mutta tämä nimitys on peräisin eri ruoasta: Unkarissa tarjottava "gulyás" tai "gulyásleves" on paprikainen lihakeitto, jonka liha paistetaan aluksi samaan tapaan kuin pörköltissä, mutta paistamisen jälkeen kattilaan kaadetaan vettä. Lisäksi keittoon kuuluu myös perunaa ja kuminaa. Tähän ruokaan käytetään perinteisesti ainoastaan naudanlihaa, mikä selittyy ruoan nimellä: "gulyás" merkitsee karjapaimenta. Gulassikeittokin on monille unkarilaisille ja ulkomaalaisille juuri Unkarin kansallisruoka.
Dominica Sateisella ja hedelmällisellä saarella on helppo kasvattaa hedelmiä, vihanneksia ja juureksia. Keittobanaani ja banaani ovat keskeinen osa ruokavaliota, ja niitä valmistetaan monella tavalla. Aiemmin leipää tehtiin maniokista, mutta nykyisin leipomoista saatavat vehnäleivät ovat syrjäyttäneet sen asemaa. Kansallisruoka on vuoristobroileriksi kutsuttu sammakkolaji, mutta nykyisin on suositumpi kreoliruoka, jota tehdään paahdetusta leipäpuun hedelmästä, kuivatusta turskasta ja sipulista paistamalla niitä öljyssä. Karjanhoito keskittyy vuohiin, sikoihin ja muutamiin lehmiin. Luonnosta pyydystetään maalla ja joissa eläviä rapuja, opossumeja, aguteja ja kalaa.
Brasilian puolustusvoimat Brasilian puolustusvoimat kattaa Brasilian maavoimat, Brasilian laivaston ja Brasilian ilmavoimat. Sotilaspoliisi (Valtion sotilaspoliisi) kuuluu maavoimien alaisuuteen. Brasilian puolustusvoimat ovat Latinalaisen Amerikan suurimmat. Kaikki puolustushaarat kuuluvat puolustusministeriön alaisuuteen ().
Portugalilainen keittiö Portugalissa syödään paljon keittoja. Ne jaetaan kahteen ryhmään: paksut sosekeitot ("sopas") ja kirkasliemiset keitot ("caldos"). Portugalin kansallisruoka on "vihreä keitto" ("caldo verde"), jonka pääraaka-aine on galicialainen kaali "couve galega". Keitossa on kaalin lisäksi sipulia, valkosipulia, perunoita, oliiviöljyä ja mausteita, ja sen kanssa nautitaan maissileipää ("broa de milho") sekä chouriço-makkarasiivuja. Muita suosittuja portugalilaisia keittoja ovat kanaliemi ("canja") ja soseutettu kasviskeitto ("sopa de legumes"). Pataruoat jaetaan kolmeen ryhmään: lihapata ("cozido"), leipäkeitot ("acordas") ja kalapadat ("caldeiradas").
Saaristomeri Saariston ruokakulttuuri muistuttaa Manner-Suomen vastaavaa. Saaristossa syödään enemmän kalaa, erityisesti silakkaa, lohta ja kirjolohta. Saaristo on myös kuuluisa perinteisestä tummaleivästä, jonka valmistukseen käytetään piimää, siirappia ja maltaita. Ahvenanmaa on tunnettu myös pannukakustaan, joka eroaa tavanomaisesta pannukakusta sisältämällä manna- tai riisipuuroa. Jopa hääjuhlat aloitettiin entisaikaan tarjoamalla vieraille pala pannukakkua. Sitä vaalitaan vieläkin paikallisena kansallisruokana. Jouluaterian pääruoka on yleensä hauki, kun se mannermaalla on kinkku. Jouluisin Korppoon kalastajat toimittavat Suomen presidentille jouluhauen.
Etelä-Afrikan kulttuuri Eteläafrikkalainen keittiö ilmentää maan monikulttuurista taustaa.Maan alkuperäisväestön ravinto koostuu edelleen pääasiassa riistasta, juureksista ja maissista sekä proteiinipitoisista hyönteisistä kuten heinäsirkoista. Natalin alueella intialaisesta ruuasta tuli hyvin suosittua ja myös alueen zulut ryhtyivät valmistamaan niistä omia muunnelmiaan. Monet eteläafrikkalaiset pitävät currya ja riisiä maan kansallisruokana. Maan afrikaanerien ruokakulttuurin, jonka juuret ovat hollantilaisessa keittiössä, keskeinen elementti on eräänlainen grillijuhla braai. Braain kuuluu yleensä ainakin poikkeuksellisen rasvainen korianterilla maustettu boerewors ().
Madrid Madrid on espanjalaisen ruokakulttuurin sulatusuuni. Tyypillinen paikallisruoka on "cocido madrileño". Se on muhennos, jonka pääraaka-aineina käytetään kikherneitä, lihaa ja erilaisia vihanneksia. Jokaisesta espanjalaisravintolasta löytyy edullinen päivän menu, "menú del día", johon kuuluvat alku-, pää- ja jälkiruoka leivän ja juoman kera. Paella on espanjalaisten kansallisruoka, josta löytyy useita erilaisia versioita. Paellaa valmistetaan tyypillisesti sunnuntaisin koko perheelle. Kuumalla ilmalla kannattaa kokeilla "gazpachoa" eli kylmää vihanneskeittoa. Alkoholiton maitomainen juoma "horcata de chufa" maistuu mantelilta ja tehdään eräästä makeasta pähkinälajista.
Brasilian futsalmaajoukkue Brasilian futsalmaajoukkue edustaa Brasiliaa futsalin kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Brasilian jalkapalloliitto.
Brasilian koripallomaajoukkue Brasilian koripallomaajoukkue edustaa Brasiliaa koripallon miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Brasilian koripalloliitto.