mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Vilmos Galló Galló muutti kotimaastaan Ruotsiin ja siirtyi Fleminsbergs IK:n junioreihin jo 13-vuotiaana. Hän jakoi kaudella 2010–2011 seuran J18-junioreiden sisäisen pistepörssin voiton Rasmus Vellosen kanssa tehoilla 10+12=22. Kaudella 2011–2012 Galló voitti Flemingsbergin sisäisen tehotilaston lukemalla +18. Kaudella 2012–2013 hän sijoittui tehoilla 23+36=59 koko J18 Elitin pistepörssissä toiseksi edellään vain Clemensnäs HC:n Anton Mella. Galló voitti myös joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +21, kuten myös J20-junioreissa lukemalla +9.
Sakari Salo Sakari Salo muutti vanhempiensa mukana Viipuriin 3-vuotiaana. Nuoruudessaan hän kiinnostui jääpallosta ja liittyi 14-vuotiaana Viipurin Palloseuran nuorten joukkueeseen. Edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 1937. Jääpallon maajoukkueeseen hänet valittiin jo seuraavana vuonna eli 1938, jolloin Suomi-Ruotsi-maaottelu pelattiin Salon kotikaupungissa Viipurissa yli seitsemäntuhannen katsojan edessä. Hän oli ottelussa kentän parhaimmistoa viimeistellen kaksi maalia. Salo muutti syksyllä 1938 Helsinkiin, mutta pelasi edelleen ViPS:n miehistössä.
John Gibson Huhtikuussa 2011 Gibson voitti Yhdysvaltain joukkueessa alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa kultaa sekä parhaan maalivahdin palkinnon ja tammikuussa 2013 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa niin ikään kultaa sekä parhaan maalivahdin ja arvokkaimman pelaajan palkinnot.
Nephi Anderson Anderson oli syntyjään norjalainen, mutta muutti 6-vuotiaana Utahiin vanhempiensa kanssa. Hän edisti mormonikirkon sisällä sukututkimustyötä ja suoritti kolme jaksoa lähetystyössä. Hän opiskeli Utahin yliopistossa ja oli kahdesti naimisissa.
Suzanne Stokes Stokes lähti vanhempiensa luota jo 15-vuotiaana asumaan yhdessä poikaystävänsä kanssa. Hän valmistui high schoolista vuonna 1997 ja muutti sen jälkeen Miamiin aloittamaan uraansa mallintöissä.
Jimmy Bain Bain syntyi Newtonmoressa, Skotlannissa. Hän soitti useissa paikallisissa harrastelijayhtyeissä ennen kuin muutti vanhempiensa mukana Vancouveriin, Kanadaan. 20-vuotiaana hän soitti ammatikseen yhtyeessä Street Noise.
Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha Nikolai II:n oli pakko palauttaa Kirillin asema sen jälkeen, kun Venäjän hovissa oli kuollut kruununperimysjäseniä. Kirillistä tuli Venäjän kruununperimysjärjestyksessä kolmas, ja Kirill ja Victoria Melita muuttivat takasin Venäjälle. Perhe asui Venäjällä siihen saakka, kun Venäjän vallankumous syttyi vuonna 1917, jolloin he pakenivat Suomeen Haikon kartanoon. Samana vuonna heille syntyi Porvoossa poika, joka kastettiin Haikossa Vladimir Kirillovitš Romanoviksi. Tätä ennen he olivat jo saaneet kaksi tytärtä. Suomesta perhe muutti 1919 takaisin Saksaan, Coburgiin. Lopulta perhe muutti 1925 Ranskaan, missä he asuivat loppuelämänsä. Vuonna 1924 Kirill Vladimirovitš Romanov julisti itsensä Venäjän maanpaossa olevaksi keisariksi ja ryhtyi tavoittelemaan kruunua. Hänen poikansa Vladimir Kirillovitš päätti, että hän ei aio vaatia Venäjän kruunua . Victoria Melita kuoli 1. toukokuuta 1936 ja hänet on haudattu Coburgiin. Suuriruhtinas Kirill kuoli 12. syyskuuta 1938.
Gallipoli (elokuva) Elokuva kertoo australialaisnuorukaisista, jotka värväytyvät ensimmäisen maailmansodan aikana kevyeen ratsuväkeen ja ajautuvat Egyptin kautta Turkkiin, osallistuen Gallipolin taisteluihin. Sen pääosissa nähdään Mark Lee, sekä tuolloin vielä kohtalaisen tuntematon Mel Gibson.
Duff Gibson Ennen mahakelkkailu-uraansa Gibson kilpaili pikaluistelussa, ja vuonna 1995 rattikelkkajoukkueen jarrumiehenä. Hän vaihtoi skeletoniin vuonna 1998, kun sai tietää lajin olevan 2002 talviolympialaisten ohjelmassa. Hän on skeletonin maailmanmestari vuodelta 2004. Vuonna 2005 hän sijoittui MM-pronssille. 2006 Torinon olympialaisissa Gibson voitti skeletonissa olympiakultaa. Voittonsa myötä hänestä tuli, 39-vuotiaana, talviolympialaisten historian vanhin henkilökohtaisten lajien kultamitalisti. Ampumahiihtäjä Ole Einar Bjørndalen ohitti hänet Sotšissa 2014 voittaessaan kultaa 40-vuotiaana.
Air America (elokuva) Air America on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintakomedia, jonka on ohjannut Roger Spottiswoode. Elokuvan tapahtumat liittyvät Vietnamin sodan aikaiseen Laosiin. Pääosissa esiintyvät Mel Gibson ja Robert Downey Jr..
Björn Melin Melin pelasi MM-kilpailuissa vuonna 2006 voittaen kultaa. Hän oli mukana myös alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2000 ja 2001 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999. Melin on pelannut 54 aikuisten maaottelua ja 36 poikien maaottelua. Suurin osa hänen maaotteluistaan on pelattu Euro Hockey Tourilla.
Heather Whitestone Whitestone syntyi Dothanissa, Alabamassa. Hänestä tuli kuuro puolitoistavuotiaana. Hän opiskeli Missourin Central Institute for the Deafissa 1984–1987 ja muutti 16-vuotiaana vanhempiensa eron jälkeen Alabaman Birminghamiin.
Maria Mena Mena syntyi Oslossa. Hänen vanhempansa ottivat avioeron tyttären ollessa 9-vuotias. 13-vuotiaana Mena muutti asumaan isänsä kanssa, ja alkoi kirjoittaa laulunsanoja mm. vanhempiensa avieron aiheuttamista tunteista.
Althea Gibson Gibson kuoli 76-vuotiaana 2003 New Jerseyn East Orangessa hengitysvajaukseen. Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen avajaisissa 2007 Gibsonin voitosta Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 1957 tuli kuluneeksi 50 vuotta, ja Gibson nimettiin juhlavuoden kunniaksi Yhdysvaltain avointen Mestareiden kentän jäseneksi.
Tappava ase 2 Tappava ase 2 () on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Richard Donner ja pääosissa ovat Mel Gibson sekä Danny Glover. Elokuva on jatko-osa vuonna 1987 ensi-iltansa saaneelle "Tappavalle aseelle".
Paz Lenchantin Paz Lenchantin (s. 12. joulukuuta 1973 Mar del Plata) on argentiinalainen rockmuusikko. Hän syntyi Argentiinassa, mutta muutti nelivuotiaana vanhempiensa mukana Los Angelesiin. Molemmat hänen vanhemmistaan olivat konserttipianisteja.
Orville Gibson Gibson joutui usein sairaalaan vuosien 1907–1911 välillä. Vuonna 1916 hän joutui uudelleen sairaalaan, jossa kuoli 62-vuotiaana.
Melissa Sue Anderson Anderson muutti hänestä julkisissa yhteyksissä käyttävän nimensä Melissa Sue Andersonista Melissa Andersoniksi 80-luvulla, jota ei ollut voinut tehdä aikaisemmin toisen Melissa Andersoniksi rekisteröityneen julkisuuden henkilön takia.
Will Hunting "Will Hunting" kuvattiin Bostonin alueella. Mel Gibson oli jo lupautunut elokuvan tuottajaksi ja ohjaajaksi. Van Sant innostui kuitenkin käsikirjoituksesta ja oli innokas ohjaamaan elokuvan. Matt Damon piti monista Van Santin elokuvista ja tämän tunteiden monimutkaisten hahmojen ohjaamistavasta.
Kuin lintu langalla Kuin lintu langalla ("Bird on a Wire") on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut John Badham ja pääosia näyttelevät Mel Gibson ja Goldie Hawn.
Todistajien suojeluohjelmassa mukana oleva, piileksivä mies ja lakinainen pakenevat rakastavaisiksi tekeytyen.
Garretson W. Gibson Garretson Wilmot Gibson (20. toukokuuta 1832 – 26. huhtikuuta 1910) oli Liberian 14. presidentti vuosina 1900–1904. Gibson syntyi Marylandissa, Yhdysvalloissa ja hänen perheensä muutti Liberiaan vuonna 1835. Hän oli viimeinen Yhdysvalloissa syntynyt Liberian presidentti.
Alina Voronkova Voronkova syntyi Lahdessa, mutta muutti jo alle vuoden ikäisenä vanhempiensa kanssa Pertunmaalle, jossa nämä toimivat pesulayrittäjinä. Hänen äitinsä on inkerinsuomalainen ja isänsä venäläinen. Voronkova asui Pertunmaalla 15-vuotiaaksi asti, jolloin muutti lukio-opintojen vuoksi Lahteen. Ylioppilaaksi kirjoittamisen jälkeen hän opiskeli venäjän kieltä ja kulttuuria Itä-Suomen yliopistossa Joensuussa ja suoritti kandidaatintutkinnon keväällä 2018.
Kristian Afanasjev Afanasjev syntyi Meksikossa hänen vanhempiensa työskennellessä siellä. Hän muutti perheineen Venäjälle ollessaan 4-vuotias. Afanasjev aloitti jääkiekkoilun Pietarissa, josta hän siirtyi 16-vuotiaana Pohjois-Amerikkaan ja HPHL-juniorisarjan Honeybakediin kaudeksi 2014–2015.
Blood Father Blood Father on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut amerikkalais-ranskalainen toimintaelokuva, jonka on ohjannut Jean-François Richet ja käsikirjoittanut Peter Craig, perustuen hänen samannimiseen novelliinsa. Elokuvan päähenkilöitä esittävät Mel Gibson, Erin Moriarty, Elisabeth Röhm ja William H. Macy.
Eric Cartman Cartmanin lempiherkkua ovat Cheesy Poofs -juustonaksut ja yleensäkin kaikki lihottava ruoka. Cartmanin suurimmat idolit ovat Adolf Hitler sekä uudemmissa jaksoissa Mel Gibson. Hän vihaa henkeen ja vereen kansoja ja ryhmiä, joihin ei itse kuulu, eniten hippejä ja juutalaisia (etenkin poikajoukon juutalaista ystäväänsä Kylea).
Neathan Gibson Gibson siirtyi Suomen Veikkausliigan Myllykosken Palloon kesken kauden 1998. Kaudella 1999 hän teki MyPalle 12 maalia, jotka oikeuttivat maalitilaston jaettuun toiseen sijaan, ja kaudella 2000 yhden vähemmän. MyPa saavutti molemmilla kausilla SM-pronssia ja Gibson oli joukkueen paras maalintekijä.
Elvis Costello Declan Patrick MacManus syntyi 25. elokuuta 1954 Paddingtonissa, Lontoossa työväenluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli big bandin laulaja ja trumpetisti. MacManus alkoi soittaa kitaraa ja kirjoittaa lauluja 15-vuotiaana. Vanhempiensa erottua hän muutti Liverpooliin äitinsä kanssa.
Kardinal Offishall Harrow syntyi Torontossa Scarborough -kaupunginosaan Kanadassa 12. toukokuuta 1976. Hän kasvoi jamaikalaisten vanhempien kasvattamina. Myöhemmin perhe muutti Toronton Oakwood-Vaughan -kaupunginosaan. Harrow aloitti räppäämisen 8-vuotiaana ja hän voitti rap-kilpailun 12-vuotiaana. 12-vuotiaana hän myös esiintyi lavalla livenä esimmäistä kertaa elämässään. Lavalla hänen kanssaan oli Nelson Mandela ensimmäisen Toronto-vierailunsa aikana. Vuonna 1993 Harrow keksi taiteilijanimekseen "KoolAid". Pian hän kuitenkin muutti nimen "Kardinal Offishalliksi", saatuaan inspiraatiota ranskalaisesta poliitikosta Kardinaali Richelieusta.
Australia Elokuvaohjaaja Peter Weir on ollut usein sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkaana. Weirin läpimurtoelokuva "Huviretki hirttopaikalle" oli ensimmäisiä kansainvälisesti menestyneitä australialaiselokuvia. Weirin myöhempiä australialaisia elokuvia olivat "Gallipoli" (1981) ja "Rakkaus veitsenterällä" (1982), joissa kummassakin oli pääosassa tuolloin vielä jokseenkin tuntematon australialainen näyttelijä Mel Gibson.
Debbie Gibson Deborah Ann ”Debbie” Gibson (s. 31. elokuuta 1970 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen poplaulaja. Hän nousi 17-vuotiaana "Billboard"-listan ykköseksi singlellä ”Foolish Beat”.
Ezra Pound Pound muutti synnyinpaikkakunnaltaan Haileysta lapsena vanhempiensa kanssa Philadelphiaan. Poundin kerrotaan jo 15-vuotiaana tienneen haluavansa ryhtyä runoilijaksi. Hän opiskeli muun muassa Pennsylvanian yliopistossa, jossa hän opiskeli ranskaa, italiaa, muinaisenglantia ja latinaa ja sai MA-arvon vuonna 1906.
The Country Hall of Fame – Patsy Cline Patsy Clinella oli ennen vuotta 1980 Yhdysvalloissa 16 laulua Billboard-lehden pop- ja/tai C&W-listalla, ja ne ovat kaikki tällä kokoelmalla. Kappaleiden tekijöinä ovat mm. Hank Cochran, Don Gibson, Harlan Howard, Willie Nelson, Carl Perkins ja Mel Tillis.
Hamlet (vuoden 1990 elokuva) Hamlet on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Franco Zeffirelli. Elokuva perustuu William Shakespearen näytelmään "Hamlet". Elokuvassa näyttelevät muun muassa Mel Gibson, Glenn Close, Alan Bates, Paul Scofield, Ian Holm ja Helena Bonham Carter.
Jeff Barry Barry syntyi Brooklynissä, New Yorkissa vuonna 1938. Vanhempiensa erottua Barry muutti 7-vuotiaana äitinsä ja siskonsa kanssa Plainfieldiin, New Jerseyyn, jossa he asuivat useita vuosia ennen paluutaan New Yorkiin. Jeff Barry valmistui Erasmus Hall High Schoolista.
Jalkapuu Pappi saattoi kuljettaa jalkapuun lukukinkereillekin mukanaan joko käyttöön tai pelotteeksi. Ilmajoella nimismies toi tällaisia laiskalukijoita rautakahleissa rippikouluun ja kirkkoherra laittoi heitä lukukinkereillä pöydän alle istumaan. Tammelassa joutui vuonna 1786 äiti jalkapuuhun siksi, ettei hänen 19-vuotias poikansa oppinut lukemaan.
Jalkapuu Jumalanpalveluksissa, rippikoulussa ja lukukinkereillä käynti oli kansalaisen velvollisuus. Laiminlyönnistä sai yleensä sakkoja, mutta toistuvasta, uppiniskaisesta teosta saattoi joutua jalkapuuhun.
Pyhäkoulu Suomessa piispa Juhana Gezelius vanhempi (k. 1690) kehitti voimakkaasti kirkon kasvatuksellista puolta kansan valistamisessa. Hänen aloitteestaan syntyi kiertokoulutoiminta ja lukukinkerit sekä alettiin pitää katekismussaarnoja. Piispa antoi myös rippikouluun suuntaa antavia määräyksiä. Hänen vaikutuksensa kirkon kasvatustehtävien kehittäjänä ja suomalaisen opetustoiminnan aloittajana on suuri.
Johannes Bäck Papinvirkansa ohella Bäck oli voimakas kansansivistystyön harrastaja ja hänen 12-vuotisen virkakautensa aikana Tyrvään kuntaan perustettiin kolme uutta kansakoulua kunnassa aiemmin olleen yhden koulun jatkoksi. Hän toimi Tyrvään kansakoulujen yhteisen johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1889−1899. Rippikoulun ja lukukinkerien pitäjänä hän oli erityisen tiukka ja vaativa. Hän oli myös tinkimätön raittiusaatteen kannattaja.
Johan Molander Nilsiässä puolestaan heränneet valittivat piispalle kappalainen Arvid Sireliuksen toimista. Valituskirjelmän oli allekirjoittanut neljä talonpoikaa, ensimmäisenä Paavo Ruotsalainen. Kirjelmässä vedottiin keisariin, joka oli antanut oikeuden luterilaisen uskon harjoittamiseen. Sireliusta syytettiin oikeitten kristittyjen häpäisemisestä, sillä hän oli saarnoissaan ja lukukinkereillä panetellut ja sadatellut heränneitä ja oli jopa eräissä kinkereissä käynyt kiinni ruotivaivaiseen Juhana Martikaiseen ja puistellut häntä siksi, että tämä kuului heränneisiin.
Kinkerit Kinkerit, lukukinkerit tai lukuset olivat rippikoulua edeltäneitä opetus- ja kuulustelutilaisuuksia Suomen maaseutualueilla. Kinkereillä opeteltiin muun muassa lukemaan ja luettiin katekismusta sekä Raamattua. Opettajana toimi usein pappi, kanttori tai lukkari. Yleisesti kinkereitä järjestettiin kansakoulujen yleistymiseen asti. Nykyään niitä järjestetään edelleen maaseudulla. Kaupungeissa kinkeritoiminta on hiipunut. Paikallisesti niillä on edelleen merkitystä sosiaalisina tilaisuuksina sekä seurakunnan toiminnan ja toimihenkilöiden esittelytilaisuuksina. Kinkereitä järjestettiin vuonna 2005 noin 3000.
Ikaalisten myrkytystapaus 1914 Vatulan kylän Yli-Nurmenkosken talossa pidettiin 22. tammikuuta 1914 lukukinkerit joihin otti osaa noin 40 henkilöä. Kinkerien yhteydessä tarjottiin vieraille ruokaa ja juomia. Kinkerien jälkeen suurin osa kinkerivieraista sairastui vakavasti ja kuusi heistä kuoli seuraavien päivien aikana. Aluksi luultiin että myrkytys olisi aiheutunut huonosti tinatuista kuparipannuista tarjotusta kahvista mutta laboratoriotutkimukset paljastivat että ruokiin oli sekoitettu arsenikkia. Teosta epäiltynä vangittiin aluksi kinkeritalon isäntä Frans Yli-Nurmikoski (s. 1884) ja hänen veljensä Väinö Yli-Nurmikoski (s. 1894) jotka kiistivät syyllisyytensä. Frans Yli-Nurmikoski kertoi olleensa kinkeripäivien aikaan juovuksissa eikä hän tiennyt mitään tapauksista.
Muuttokirja Muuttokirja oli seurakunnan papin kirjoittama todistus haltijan luku- ja kristinopintaidoista. Sitä nimensä mukaisesti tarvittiin muutettaessa seurakunnasta toiseen. Esimerkiksi kristillisen avioliiton solmiminen ei ollut mahdollista ilman jonkinlaista käsitystä katekismuksesta, ja tämä käsitys sekä mahdolliset muut seikat olivat kirjattuina kyseiseen todistukseen. Muuttokirjasta eli -setelistä tunnetaan jo ainakin 1740-luvulta painettu lomake, joka antoi haltijastaan muun muassa seuraavanlaisia tietoja: nimi, syntymäaika ja -paikka, kotipaikka, lukutaito, katekismuksen tunteminen (uskontunnustus, isä meidän -rukous, kymmenen käskyä) sekä kiinnostavia huomioita muuttokirjan kantajan elämäntavoista ja avioliittokelpoisuudesta. Se oli siis pitkälti ote lähtöseurakunnan rippikirjasta, ja muuttokirjasta tuloseurakunnan pappi saattoi merkitä muuttomiehen uuden kotiseurakuntansa kirjoihin. Muuttokirjalle läheistä sukua on lukuseteli, joka oli todistus osallistumisesta lukukinkereihin. Myös lukuseteli sisälsi vastaavanlaisia huomioita kantajansa vaelluksen nuhteettomuudesta.
Ida Digert Ida Digertin vanhemmat olivat muurari, sahankirjuri, torppari Kaarlo (Karl) Digert ja Anna Liisa Kustaantytär. Ida kävi vain vuoden verran kansakoulua mutta kaksi hänen veljeään valmistui maistereiksi. Ida Digert piti päiväkirjaansa vuosina 1894–1899. Kaarlo Digert oli joutunut 1894 käräjille syytettynä epärehellisyydestä kirjurin toimessaan. Syytteet raukesivat parin vuoden kuluttua näytön puutteeseen mutta Kaarlo Digertin maine puhdistettiin vasta senaatin päätöksellä vuonna 1899. Hänelle ei kuitenkaan myönnetty korvauksia aiheettomista syytteistä. Samaan aikaan myös Ida Digertin veli maisteri Juho Heikki (Janne) Digert (1865–1895) menehtyi munuaissairauteen. Molempia tapauksia Ida Digert kuvasi päiväkirjassan yksityiskohtaisesti. Lisäksi Ida kuvaa isänsä kiistoja paikallisen mahtimiehen, Marttilan nimismiehen Evald Sjömanin kanssa Päiväkirjassa on myös kuvauksia Marttilan kylässä pidetyistä esitelmätilaisuuksista ja lukukinkereistä sekä Idan painetuista lähteistä lainaamia runonpätkiä. Ida Digertin päiväkirja on julkaistu vuonna 2005.
Maasika Termiittien ja muurahaisten lisäksi maasika syö muita pieniä hyönteisiä sekä hiiriä. Vesitasapainoa maasika ylläpitää syömällä "Cucumis humifructus" -kurkkukasvia. Maasika auttaa kasvia levittämään siemeniä, sillä se hautaa ulosteensa pesäkolon ulkopuolelle.
Maasika Maasika ("Orycteropus afer") on Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elävä keskikokoinen ja ulkonäöltään hieman sikaa muistuttava nisäkäs. Maasika elää maalla ja liikkuu tavallisesti öiseen tai hämärään aikaan. Se syö ravinnokseen pieniä hyönteisiä, kuten termiittejä ja muurahaisia, mistä kielii muun muassa sen parikymmensenttinen, ohut ja tahmea kieli. Hampaita maasika ei tarvitse ravinnon syömiseen, eikä sillä niitä olekaan kuin muutama. Sen jalat ovat voimakkaat ja kynnet terävät, joiden avulla se pystyy kaivamaan kovaakin maata ja rikkomaan termiittikekoja. Maasika on niin tehokas kaivaja, että se kaivaa pehmeää maata samassa ajassa enemmän mihin muutama lapioiva ihminen pystyy. Eläimen ravintotottumukset ja ulkoiset piirteet ovat niin lähellä Etelä-Amerikassa eläviä vajaahampaisia, että se ennen luokiteltiin kuuluvaksi tähän lahkoon ja vieläpä samaan sukuun eteläamerikkalaisten muurahaiskarhujen kanssa. Nykyisen käsityksensä mukaan se kuuluu kuitenkin erilliseen putkihampaisten lahkoon ja on tämän lahkon viimeinen elossa oleva laji. Nykyään tunnetaan 17 erilaista maasian alalajia.
Maasika Maasikojen paritteluaika vaihtelee alueittain. Kongon seudulla maasiat parittelevat huhti-toukokuussa ja synnyttävät seitsemän kuukautta myöhemmin. Etiopiassa maasiat sen sijaan synnyttävät jo touko-kesäkuussa. Maasika saa kerralla yhden, noin kaksi kilogrammaa painavan poikasen. Poikanen pysyy pesässä ensimmäiset kaksi viikkoa, jonka jälkeen se lähtee seuraamaan emoa ruoanhakumatkoille. Imettäminen kestää noin neljä kuukautta ja kolmen kuukauden iässä poikanen syö ensimmäisen kerran kiinteää ravintoa. Urospuolinen poikanen lähtee pesästä jo kuuden kuukauden ikäisenä, mutta naaraspuoliset poikaset pysyttelevät emon luona seuraavan poikasen syntymiseen saakka. Tällöinkään se ei katkaise siteitä emoonsa, vaan perustaa lähialueelle oman pesän ja lähtee öisin emonsa kanssa ruoanhakuun.
Maasika Maasika on erakkoluonteinen yöeläin. Se lähtee kolostaan liikkeelle illalla pian auringonlaskun jälkeen etsimään ruokaa. Vain harvoissa tapauksissa ne lähtevät liikkeelle päiväsaikaan. Yöeläiminä ne ovat värisokeita, mutta erinomaisen hajuaistinsa ansiosta maasika löytää termiittikeoille. Vaikka maasika on hidas liikkuja, kaivajana se on todella nopea. Maasika käyttää kynsiään myös pesäkolojen tekemiseen. Pesä on yleensä 2–3 metriä syvä (noin 45 asteen kulmassa), mutta voi olla jopa 13 metriä pitkä ja siihen kuuluu yleensä vain yksi sisäänkäynti. Joillain yksilöillä sisäänkäyntejä voi olla useita. Mennessään pesään nukkumaan, ne tukkivat sisäänkäynnin, jättäen vain pienen ilma-aukon tunnelin kattoon. Sadesäällä maasika saattaa joutua kaivamaan uuden pesän, mihin se pystyy vain yhdessä yössä. Hylättyyn maasian pesään muuttaa monesti pahkasika, lintu, hyeena tai muu pienempi nisäkäs kuten sivettieläin tai jänis.
Maasika Maasika on kaikkiruokainen, mutta sen pääasiallinen ravintoa ovat termiitit tai muurahaiset. Päästäkseen termiitteihin paremmin käsiksi, maasiat joutuvat rikkomaan termiittikekojen seinämiä. Vantterat eturaajat ja vahvat kynnet ovat suureksi avuksi kekojen kovien seinämien hajottamisessa. Termiitit maasika nappaa noin kolmikymmensenttisellä, tahmealla ja ohuella kielellä. Joskus maasika saattaa laittaa kärsänsä pesäaukon suulle ja imeä aukon läheisyydessä olevat termiitit suuhunsa. Tarkan haju- ja makuaistin turvin maasika tonkii maata keon ulkopuolella kulkevien termiittien toivossa. Lisäksi maasialla on nenän väliseinään kiinnittynyt elin, jolla se mahdollisesti pystyy aistimaan maanalaista liikettä. Yön aikana maasian sanotaan pystyvän syömään noin 50 000 hyönteistä.
Maasika Maasika on keskikokoinen maalla elävä nisäkäs. Se painaa keskimäärin 40–64 kilogrammaa, ja sen pituus vaihtelee 170–230 senttimetrin välillä, josta hännän pituus osuus on 45–63 cm. Nimestä huolimatta maasika ei ole läheistä sukua sioille, joita se kyllä hyvin etäisesti muistuttaa lähinnä koon ja kärsän puolesta.
Maasika Ulkonäöllisten ja rakenteellisten samanlaisuuden vuoksi maasika luokiteltiin alun alkaen Etelä-Amerikassa elävien vajaahampaisten lahkoon, jossa se sijoitettiin tarkemmin samaan "Myrmecophaga"-sukuun muurahaiskarhun kanssa. Kehityshistoriallisesti luokittelu on väärä, sillä eläimet eivät ole edes läheistä sukua keskenään, vaan samanlaiset piirteet ovat syntyneet konvergenttisen evoluution tuloksena. Tarkemman anatomisen tutkimuksen myötä maasika sijoitettiin täysin omaan lahkoon, putkihampaisiin, mille molekyylibiologian tutkimukset ovat antaneet vahvistavia tuloksia.
Maasika Geneettiset tutkimukset ovat osoittaneet, että maasian perimä on säilynyt ilman suuria muutoksia hyvin pitkään, minkä vuoksi maasikaa voidaan pitää elävänä fossiilina.
Maasika Hajuaisti on erinomainen, mistä kertoo hajuja käsittelevän aivolohkon laajenema. Lisäksi maasialla on nisäkkäistä suurin määrä "endoturbinalia"-lamelleja (yhdeksän). Silmät ovat ruumiinkokoon nähden pienet ja verkkokalvolla on ainoastaan sauvasoluja eli maasika on värisokea. Heikkoa näkökykyä kompensoi terävä kuulo- ja hajuaisti.
Maasika Maasian tärkeimmät luonnolliset viholliset ovat leijona, hyeena ja leopardi. Nuorempia yksilöitä uhkaa yleensä pesään tunkeutunut python. Myös ihminen tappaa maasikoja ravinnoksi. Uhkaavassa tilanteessa maasika kaivautuu maahan. Hitaana eläimenä se ei aina ehdi juoksemaan karkuun ja jos aika ei riitä kaivamiseen, se heittäytyy selälleen ja puolustautuu kynsillä. Häntää viskomalla se voi myös häätää uhan pois.
Maasika Naaras on urokseen verrattuna pienikokoisempi ja sillä on neljä nisää.
Maasika Vankeudessa maasiat elävät jopa 23-vuotiaiksi.
Afrosoricida "Afrosoricida" puolestaan on osa "Afrotheria"-ylälahkoa, johon kuuluvat lisäksi mm. norsut, mutteivät muut perinteiset hyönteissyöjät. Lähimpiä sukulaislahkoja ovat hyppypäästäiset ja putkihampaiset (mm. maasika).
Maasika Maasian nimi on suora käännös afrikaansin kielen sanasta "aardvark", joka on otettu myös lajin englanninkieliseksi nimeksi. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "termiittikaivaja".
Maasika Maasian reviiri voi olla jopa 130–400 hehtaarin laajuinen. Ne eivät ole lainkaan tarkkoja rajoistaan ja reviiri voi olla limittäin useiden muiden yksilöiden reviirien kanssa. Ydinalueen laajuus on noin neljännes reviirin koko laajuudesta.
Liviko Yritys valmistaa muun muassa liköörejä Suomen kulutukseen. Livikon "Maasika" eli mansikkalikööri on myös Alkon tuotevalikoimassa. Tunnetuimpia yhtiön tuotteista ovat kuitenkin Viru Valge -niminen votka ja Vana Tallinn -niminen vahva balsamityyppinen juoma.
Putkihampaiset Putkihampaiset eli maasiat (Tubulidentata) on nisäkkäiden lahko, johon kuuluu vain yksi heimo, Orycteropodidae (maasiat). Heimoon luetaan neljä sukua, joista kolme on esihistoriallisia ja neljänteen kuuluu yksi elossa oleva laji, Afrikassa elävä maasika ("Orycteropus afer").
Maasika Maasiasta on havaittu 15–18 alalajia. Valtaosa alalajeista on kuitenkin vain yksittäishavaintoja, minkä vuoksi on uskottavampaa, että todellisia alalajeja on vähemmän. Esimerkiksi Wilson ja Reeder (2005) katsovat alalajeja olevan 17. Alalajit eroavat toisistaan lähinnä kärsän koon ja kallistuskulman suhteen.
General Dynamics F-111 Aardvark General Dynamics F-111 Aardvark ("Maasika") on yhdysvaltalainen hävittäjäpommittaja. Kone suunniteltiin 1960-luvulla Yhdysvaltain ilmavoimille pitkän matkan operaatioihin ja laivastolle pitkän matkan torjuntahävittäjäksi. Laivastoversio peruttiin F-14 Tomcatin tullessa Yhdysvaltain laivaston käyttöön.
Vajaahampaiset Vajaahampaisten lahko on jaettu kahdeksi uudeksi lahkoksi, jotka ovat muurahaiskarhut ja laiskiaiset sisältävä "Pilosa" sekä vyötiäiset sisältävä "Cingulata". Aikaisemmin myös maasika ja muurahaiskävyt luokiteltiin samaan lahkoon ("Edentata"). Maasiat ja muurahaiskävyt erotettiin sittemmin omaksi lahkoikseen, jolloin muodostui viimeksi käytössä ollut suppeampi "Xenarthra"-lahko.
Arttu (piirrossarja) Arttu Reini on tarinan päähahmo. Hän on silmälasipäinen maasika, joka käy paikallisen koulun kolmatta luokkaa. Artun parhaita ystäviä ovat Patte, Fransina ja Aivo. Arttu joutuu usein kiusallisiin tilanteisiin optimistisen äitinsä ja kahden pikkusiskonsa, esikouluikäisen D.W.n ja 1-vuotiaan Katin takia. Artun syntymäpäivä on 25. toukokuuta.
Koulikoron alue Kasvillisuus on pohjoisessa aroa tai pensassavannia ja etelässä avointa metsää ja galleriametsiä. Suojeltujen metsäalueiden yhteispinta-ala on 183 991 hehtaaria. Eläintensuojelualueita ovat Kéniébaoulé ja Kongossambougou. Länsirajalla sijaitsee Boucle du Baoulén kansallispuisto. Harvinaisiin eläinlajeihin kuuluvat antiloopit, kafferipuhveli, piikkisika, maasika, pahkasika, virtahepo, niilinkrokotiili, afrikanmanaatti, täplähyeena, gepardi ja leijona.
Jos ja vain jos Luonnollisen kielen kannalta tätä lausetta tarvitaan, sillä normaalissa kielenkäytössä "jos" on useimmiten inklusiivinen: "Liisa syö hänelle annetun kakun jos hänelle tarjotaan suklaakakku" tarkoittaa että Liisa syö varmasti hänelle tarjottuja suklaakakkuja, mutta ei sulje pois vaihtoehtoa, että Liisa syö "myös" kirsikkakakkuja jos niitä hänelle tarjotaan. "Liisa syö hänelle annetun kakun jos ja vain jos hänelle tarjotaan suklaakakku" taas tarkoittaa, että jos Liisalle tarjotaan kakku, hän syö sen "vain ja ainoastaan" jos se on suklaakakku.
Pikkumetsähiiri Pikkumetsähiiri on aktiivinen myös talvisin ja käyttää keräämiään ruokavarastoja, kun ravinnosta on muuten pulaa. Pikkumetsähiiri syö hyvin monipuolista ravintoa, sitä mitä on kulloinkin tarjolla. Keväisin se syö etenkin siemeniä, taimia, versoja ja juuria. Se myös täydentää kasvisruokaa hyönteisillä ja niiden toukilla. Syksyllä se syö tammenterhoja, erilaisia pähkinöitä, siemeniä, viljaa, hedelmiä, marjoja ja sieniä. Sateen esiin tuomia etanoita ja kastematoja se syö aina tilaisuuden tullen.
Mustasukeltaja-antilooppi Mustasukeltaja-antilooppi syö monipuolista ravintoa. Se syö pudonneita hedelmiä, kukkia, lehtiä ja ruohoja. Monien isojen sukeltaja-antilooppien tavoin sen uskotaan olevan riippuvainen hedelmiä vuoden ympäri pudottavista puista. Se syö myös eläinravintoa kuten hyönteisiä, etanoita ja munia. Mahdollisesti se syö satunnaisesti lintujakin. Mustasukeltaja-antiloopin ruokavaliota rajoittaa se, että se ei pysty rikkomaan suussaan halkaisijaltaan yli kuuden sentin läpimittaisia ravintopaloja.
Stephen Kingin Sairaala Meedio nimeltä rouva Druse kirjautuu sairaalaan sisään useita kertoja ja sairaalan henkilökunta erehtyy luulemaan häntä luulotautiseksi. Itse asiassa hän yrittää tutkia sairaalan menneisyyttä ja rakennusta riivaavia henkiä ja hän pyytää tohtori Hookia auttamaan totuuden selvittämisessä. Henkiin lukeutuvat tulipalossa kuollut nuori tyttö, Vanhassa Valtakunnassa kauheisiin kokeisiin joutunut teini-ikäinen poika ja omituinen maasikaa tai muurahaiskarhua muistuttava eläin, jonka pitkä kuono on täynnä teräviä hampaita.
Galapagosinhiirihaukka Galapagosinhiirihaukan saalisvalikoima on erittäin monipuolinen. Se syö kaikkea tuhatjalkaisista ja heinäsirkoista merileguaaneihin. Se on raadonsyöjä ja syö mielellään kuolleita merileijonan poikasia ja saarille tuotujen nisäkkäiden haaskoja. Se syö myös nuoria laava- ja merileguaaneja, käärmeitä, jyrsijöitä ja vastakuoriutuneita meri- ja jättiläiskilpikonnan poikasia.
The Biggest Loser: Parit 2 Houkutushaasteessa, jokaine kilpailija saa viisi minuuttia aikaa syödä herkkuja huoneesta. Kotona olevat ovat mukana kotoa käsin. Joukkue, joka syö eniten kaloreita, pääsee kotiin parinsa luo, valmentaja mukanaan. Mandi syö palan pizzaa (380 kaloria). Sione (sininen, kotona) syö kaksi viipaletta pizzaa ja yhden tacon (950 kaloria yhteensä), koska hän haluaa nähdä valmentajansa uudelleen. Carla (hopea, kotona) syö kolme viipaletta pizzaa, viisi kananugettia, yhden tacon ja kaksi leivosta (yhteensä 2 719 kaloria). Carla voittaa houkutuksen. Muut kilpailijat eivät syö herkkuja. Filipe toteaa, ettei Joelle ansaitse voittoa ja, että Mandin olisi pitänyt voittaa, koska hän halusi nähdä poikansa. Oranssi joukkue eli Dan ei osallistunut houkutkseen, oltuaan ylinmääräisessä lääkärintarkastuksessa haasteen aikana.
Ja/tai Ja/tai (ei-poissulkeva tai, ehdollinen tai) on suomen kielessä käytettävä sanayhdistelmä, joka koostuu rinnastuskonjunktioista "ja" sekä "tai". Ja/tai-yhdistelmää käytetään kahden tai useamman rinnasteisen ilmaisun välissä kertomaan eksplisiittisesti, että luetelluista asioista yksi tai useampi sopii tilanteeseen. Esimerkiksi lauseessa ”syön omenan ja/tai banaanin” lausuja joko ”syö omenan" tai ”syö banaanin” tai ”syö sekä omenan että banaanin”.
Arohiirihaukka Arohiirihaukka syö pääasiassa pikkujyrsijöitä, kuten siiseleitä, hiiriä, myyriä, aavikkorottia, hamstereita, maaoravia, jäniksen poikasia, maamyyriä ja siilejä. Laji syö myös matelijoita, kuten liskoja ja käärmeitä. Arohiirihaukka saalistaa myös lintuja, aina kiuruista fasaanin kokoisiin. Talvisin arohiirihaukka syö mielellään haaskoja piekanan ja hiirihaukkan tavoin.
Kala Joidenkin kansojen keskuudessa kalan syöntiä pidetään ruokatabuna. Pohjois-Afrikan berberit, etenkään tuaregit eivät syö kalaa. Koillis-Afrikassa on laaja alue, jonka asukkaat eivät syö kalaa. Alue ulottuu Egyptin Punaisenmeren rannikolta Eritreaan, Etiopiaan ja Somaliaan. Kuitenkaan alueen amharat tai muut seemiläiset kansat eivät välttele kalaa, vaan kalan syömättömyys näyttää liittyvän kuušilaisten kielten puhujiin. Kuušilaiset pitävä kaloja likaisina vedessä elävinä käärmeinä ja niiden syömistä häpeällisenä. Näiden kansojen keskuudessa on eräitä paarian asemassa olevia ryhmiä, jotka kalastavat.
Kalan syömättömyys ulottuu etelässä Tansaniaan, jonka kuušilaiset kansat eivät kuitenkaan syö lainkaan kalaa.
Itä-Afrikassa on myös useita niloottisten ja bantukielten puhujia, jotka eivät hyväksy kalan syöntiä. Näitä ovat maasait, turkanat ja sukit, bantuista himat ja tussit. Nandit kutsuvat kaloja liskoiksi; jos kikuju syö kalaa, hänestä tulee rituaalisesti epäpuhdas. Nyoroista karjan paimentajat eivät syö kalaa.
Pensaskerttu Hyönteissyöjä, joka syö myös muita selkärangattomia. Loppukesällä syö marjoja.
Kuressaaren raatihuone Kuressaaren raatihuone () on rakennus Kuressaaren kaupungissa, Viron Saarenmaalla. Sen rakennutti ruotsalainen Magnus Gabriel De la Gardie, joka toimi Saarenmaan kreivikunnan hallitsijana. Pohjoismaista barokkia edustavan raatihuoneen piirustuksista vastasi riikalainen rakennusmestari Franz Stimer. Raatihuoneen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1654, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1670. Vuosina 1786–1787 rakennuksessa toteutettiin kokonaiskunnostus. Rakennusta kunnostettiin myös vuosina 1961–1974, jolloin työtä johti arkkitehti Aet Maasik. Raatihuonetta koristi torni vuosina 1847–1931.
ǃXóõ Luokat ovat:
Esimerkiksi vain-sana esiintyy eri tavoin näissä esimerkeissä erilaisten substantiiviluokkien ja tooniluokkien ansiosta. Maasikaa koskevassa lauseessa se näkyy muodossa "ǂʻūeʻē" eli tooni on ensimmäisen tooniluokan mukaisesti tasainen ja substantiivi päättyy kolmannen substantiiviluokan mukaisesti e:hen, kun taas seuraavassa lauseessa tooni laskee ja sana päättyy i:hin. Jos lauseessa olisi ollut esimerkiksi substantiivi "!àhã" (palvelija, maaorja), joka kuuluu substantiiviluokka kakkoseen (-ã-sopuinen) ja tooniluokka kakkoseen (laskeva melodia), niin vain-sana esiintyisi sitten noiden luokkien mukaisesti.
Metsämyyrä Metsämyyrä käyttää pääasiassa kasvisravintoa, kuten siemeniä, marjoja, lehtiä ja juuria, näiden lisäksi myös sieniä. Keväällä ja kesällä jopa 60 prosenttia ruokavaliosta koostuu vihreistä kasvinosista. Taitavana kiipeilijänä metsämyyrä syö myös jäkäliä puista. Talvella se syö myös havupuiden taimien latvasilmuja. Metsämyyrä syö satunnaisesti myös hyönteisiä ja muita pikkueläimiä sekä linnunmunia.
Kirjosiipikiuru Syö pääasiassa selkärangattomia, joita se kaivelee maasta pitkällä nokallaan. Syö myös kasvien osia.
Keltarintavireo Syö hyönteisiä, hämähäkkejä ja muita pieniä selkärangattomia. Syksymmällä syö myös marjoja ja hedelmiä.
Valkoposkitiira Valkoposkitiira syö ennen kaikkea hyönteisiä, jotka se sieppaa lennosta. Se syö myös pieniä rapuja, kaloja ja sammakoita.
Ruskopääsirkku Syö pääasiassa siemeniä ja ruokailee yleensä maassa. Kesällä syö myös selkärangattomia, jotka ovat poikasten pääasiallista ravintoa.
Seeprakirjoahven Seeprakirjoahven syö luonnossa matoja, äyriäisiä, hyönteisiä, pikkukaloja ja kasvisainesta. Akvaariossa se syö ahnaasti kaikenlaista ruokaa.
Pikkuaavikkokiuru Pikkuaavikkokiuru syö etupäässä siemeniä, joita se voi kaivella maastakin. Syö myös hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Syö paskaa Syö paskaa on suomalaisen punk-yhtye Shitter Limitedin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1992.
Jättikonnamonni Jättikonnamonni syö sekä kasveja että eläimiä. Se saalistaa veden selkärangattomia eläimiä, kaloja ja lintuja. Se syö myös haaskoja ja hedelmiä.
Australianisojalka Australianisojalka syö pääasiassa siemeniä, hedelmiä, marjoja, juuria ja kukkien versoja. Se syö myös etanoita, hyönteisiä ja niiden toukkia.
Naamioherttuakala Naamioherttuakala ei sovi riutta-akvaarioon, koska se syö selkärangattomia ja nyppii korallien polyyppejä.
Naamioherttuakala syö levää ja pieniä selkärangattomia.
Lyhytnokkahanhi Syö vihreitä kasvinosia. Lyhytnokkahanhi laiduntaa parvina kuten muutkin hanhet. Talvehtimisalueilla se syö etenkin viljan orasta.
Kouluruokailu Suomessa kaikista koululaisista 85 prosenttia syö päivittäin kouluruokaa. Sen sijaan 13–17-vuotiaista vain 65 prosenttia syö kouluruoan päivittäin. Joka kolmas murrosikäinen koululainen ei syö koulussa lämmintä ruokaa tai se korvataan makeisilla. Kouluruoan syömättämyyden syiksi on arveltu esimerkiksi vaihtoehtojen houkuttelevuutta, kouluruoan laatua sekä koulun tapaa hallita ja rytmittää oppilaiden ajankäyttöä, jolloin koululainen etsii koululounaan ohittamisella vapautta ja ylpeilyn aihetta.
Verkkonuoliainen Akvaariossa verkkonuoliainen syö katkarapupellettejä, hiutaleita (kasvis tai perushiutaleita)
muroja ja elävää tai pakastettua ruokaa. Jos altaassa on kotiloita, verkkonuoliainen syö ne.
Kärsänokkasiili Kärsänokkasiili on aktiivinen hämärän aikana. Kärsänokkasiili syö ravinnokseen matoja, jotka se syö kokonaisina. Matojen pyydystämiseksi sillä on pitkä karheapäinen kieli.
Luhtahuitti Luhtahuitti syö lähinnä vedessä ja liejussa eläviä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö toisinaan myös pikkukaloja ja vesikasvien osia.
Keltainenmutakilpikonna Eläin syö enimmäkseen vedessä eläviä selkärangattomia eläimiä. Joskus se syö myös maalla eläviä selkärangattomia, kaloja, sammakkoeläimiä ja kasveja.
Röyhelökotinga Syö enimmäkseen hedelmiä, joiden siemenkivet se oksentaa noin tunnin kuluttua syömisestä. Sadekausina, jolloin hedelmät ovat vähissä, se syö pääasiassa hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Mustanauhamureena Mustanauhamureena syö pieniä kaloja ja äyriäisiä. Se syö mieluiten elävää ravintoa, mutta kärsivällisesti totuttamalla sen voi saada huolimaan pakastettua ruokaa.
Nokimittari Toukka syö sarjakukkaiskasveja (Apiaceae), etenkin koiranputkea ("Anthriscus sylvestris"). Etelämpänä Euroopassa toukka syö pääasiassa sianputken ("Conopodium majus") kukintoja.
Kirjokehrääjä Toukka syö koivujen ("Betula") lehtiä, mutta myös lepät ("Alnus") ja lehmukset ("Tilia") kelpaavat. Aikuinen yksilö ei syö mitään ja sen imukärsäkin on surkastunut.
Viherhylia Viherhylia syö puiden oksistosta selkärangattomia eläimiä. Sen nokka on erikoistunut kilpikirvojen löytämiseen. Se syö muurahaisia sekä maasta että puusta ja pyydystää lentäviä perhosia.
Harakkakäki Syö enimmäkseen karvaisia kovakuoriaisten toukkia, joista se ensin poistaa pääosan karvoista. Syö myös muita isompia hyönteisiä ja myös pieniä liskoja.
Kanadanpuupiikkisika Kanadanpuupiikkisika syö talvella männynneulasia, lehtiä ja puunkuorta. Erityisesti se pitää punakuusesta ja sokerivaahterasta. Kesäisin se syö ruohoa, juuria, marjoja ja kukkia metsän pohjalta.
Pihkatikka Pihkatikka syö etupäässä männyissä eläviä hyönteisiä, kuten kovakuoriaisia ja niiden toukkia, muurahaisia ja torakoita, sekä hämähäkkejä. Toisinaan se syö myös hedelmiä, pähkinöitä ja marjoja.
Etelännokialbatrossi Syö kalaa enemmän kuin albatrossit yleensä. Sukeltaa hyvin jopa 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pieniä merilintuja.
Liejukana Liejukana syö uidessaan sekä vesikasveja että pieniä vesieläimiä kuten sammakontoukkia. Syö myös nilviäisiä, matoja, hyönteisiä, pikkukaloja, raatoja ja toisinaan muiden lintujen munia.
Pikkujalohaikara Kosteissa ympäristöissä pikkujalohaikara syö pääasiassa kaloja, äyriäisiä, sammakoita ja vesihyönteisiä. Kuivemmilla paikoilla se syö heinäsirkkoja ja muita hyönteisiä, hämähäkkejä, käärmeitä ja poikkeuksellisesti myös lintuja.
Pajusirkku Pajusirkku syö kesällä hyönteisiä, matoja ja nilviäisiä, syksyllä ja talvella siemeniä ja jyviä. Talvella se syö erityisesti järviruo’on siemeniä. Poikasia ruokitaan selkärangattomilla ja hyönteisten toukilla.
Pseudocheilinus ocellatus Pseudocheilinus ocellatus syö luonnossa lähinnä eläinplanktonia. Akvaariossa se oppii huolimaan monenlaista liha- ja leväpitoista ruokaa. Se syö myös pieniä loiskotiloita, jotka riivaavat jättiläissimpukoita.
Notkea maa Albumilta julkaistiin kaksi maistiaiskappaletta "Syö! Juo! Nai!" sekä nimikkokappale "Notkea maa". Kappaleesta "Syö! Juo! Nai!" julkaistiin myös musiikkivideo kesäkuussa 2010.
Hömötiainen Hömötiainen syö kesällä pääasiassa hyönteisiä ja niiden toukkia sekä hämähäkkejä. Syksymmällä se syö myös siemeniä ja marjoja. Syksyllä se varastoi ahkerasti ruokaa keräämällä pelloilta kauranjyviä ja rikkakasvien siemeniä sekä havupuiden siemeniä ja hyönteisiä. Se varastoi saaliinsa puun kaarnan ja kuorella kasvavan jäkälän alle ja rakoihin. Talvella hömötiaiset tutkivat näitä tyypillisiä varastopaikkoja, ja löytävät omia ja toisten lajikumppanien kätköjä. Talvisin laji vierailee mieluusti lintulaudoilla ja syö ihraa, auringonkukansiemeniä ja maapähkinöitä. Poikasia emot ruokkivat lähinnä hyönteistoukilla ja muilla selkärangattomilla.
Keijukala Keijukala syö suurikokoista eläinplanktonia, mutta oppii yleensä syömään myös korvaavaa ruokaa. Akvaariossa varminta ruokaa ovat artemia, kun kala syö niitä, sitä voi vähitellen totuttaa muihinkin ruokiin.
Nokialbatrossi Syö enemmän kalaa kuin albatrossit yleensä. Laji on hyvä sukeltaja ja se sukeltaa usein 5 metrin syvyyteen. Syö myös mustekaloja, äyriäisiä, haaskoja ja joskus pienempiä merilintuja.
Isomyrskyliitäjä Lintu syö merellä kalaa, krilliä ja muuta meren pieneläimistöä. Maalla se syö hylkeiden ja pingviinien haaskoja ja voi tappaa myös muita itseään pienempiä merilintuja ravinnokseen.
Lesiäiset Lesiäiset (Ptinidae) on jumimaisten yläheimoon kuuluva kovakuoriaisheimo. Jotkut lajit ovat varastotuholaisia: Varaslesiäinen ("Ptinus fur") syö turkiksia,
messinkikuoriainen ("Niptus hololeucus") syö toukkana jauhoja ja aikuisena kankaita.
Agakonna Agakonna on myrkyllinen. Se syö hämärässä, eikä sen tarvitse pelätä petoja myrkyllisyytensä vuoksi. Konna syö ennen kaikkea eläviä hyönteisiä, mutta myös liskoja, muita sammakkolajeja sekä pieniä jyrsijöitä.
Nokikana Nokikana syö sekaravintoa, kuten veden selkärangattomia. Pääosa ravinnosta on vesikasvien osia. Syö myös muun muassa sammakoita, linnunpoikasia ja pikkunisäkkäitä. Se sukeltaa ruokansa, ja saalistaa ruuan nokallansa.
Saturnus syö poikansa Saturnus syö poikansa () on espanjalaisen taidemaalarin Francisco de Goyan maalaus, joka yleisen käsityksen mukaan esittää antiikin Kreikan jumalaa Kronosta (roomalaisten Saturnus) syömässä yhtä lapsistaan.
Nokkavarpunen Nokkavarpunen syö silmuja, versoja, perhosentoukkia ja paksukuorisia siemeniä, joiden kuoren se murskaa jykevällä nokallaan. Suomessa etenkin tuomen- ja kirsikanmarjat ovat sen herkkua. Talvella syö lintulautojen siementarjontaa, lähinnä auringonkukansiemeniä ja maapähkinöitä.
Vsevolod Meyerhold Tilaratkaisu – Tilan filosofia Metafora. Meyerhold laittoi pitkän pöydän pitkin koko etunäyttämöä. Sen ääressä istuu Moskovan yleisö ja se syö ja syö ja syö. Tsatski yrittää puhua heille inhimillisyydestä ja kaikesta siitä, mikä elämässä on tärkeää. Hänet syödään ulos näyttämöltä. Hän aloittaa pöydän toisesta reunasta ja jatkaa toiseen reunaan, lopussa hän on lyöty mies. Näytelmän moraali on se, että kaikki on hyvää, kaikki on kaunista. Jos et puutu asioihimme, jos vaikenet, annamme sinun olla rauhassa. Me olemme suursyömäreitä. Me olemme kunniallisia kansalaisia. Vastus viisaudesta kuvaa nautamaista optimismia, sellaista elämäniloa, joka tuhoaa kaiken ajattelun.
Konstituenttianalyysi Lauseen sisällä hierarkkiset erot tulevat parhaiten esiin kenties attribuuttien viittaussuhteita tutkittaessa. Lauseessa ”Pekka syö punaisen omenan” lienee selvää, että adjektiivilla "punainen" viitataan sanaan "omena" eikä värin mainitseminen ole lauseen kannalta olennaista, ellei sana ole erityisen painollinen. Kieliopillisesti siis yhtä pätevä lause olisi ”Pekka syö omenan” tai yksinkertaisimmillaan ”Pekka syö”. Tällaista ilmauksien karsintaa kutsutaan substituutioksi eli korvaustestiksi. Karsinnan avulla erotettavissa olevasta lauseen ytimestä, jonka subjekti ja predikaatti usein muodostavat, käytetään termiä neksus.
Kannibalismi Kannibalismi tarkoittaa samaa lajia olevan yksilön syömistä. Myös eläintä, joka syö oman lajinsa edustajia, kutsutaan kannibaaliksi. Ihmistä, joka syö toista ihmistä, kutsutaan nimellä ihmissyöjä eli antropofagi.
Mehiläissyöjä Syö pääasiassa ilmassa lentäviä hyönteisiä, enimmäkseen pistiäisiä kuten mehiläisiä, ampiaisia ja herhiläisiä. Ennen syömistä se poistaa myrkkypiikin hakkaamalla saalista jotakin kovaa vasten. Se syö noin 250 pistiäistä päivässä.
Verkkopyton Yleensä nuori verkkopyton syö rottia ja muita jyrsijöitä. Aikuinen yksilö syö lähinnä melko kookkaita nisäkkäitä, kuten apinoita ja villisikoja. Verkkopytonit ovat myös tiettävästi surmanneet ja jopa syöneet ihmisiä.
Peippo Peippo syö monenlaisia siemeniä ja kesällä paljon selkärangattomia, ja usein sen näkee nappaavan ilmasta lentävän hyönteisen. Poikasilleen peippo syöttää selkärangattomia. Talvella syö lintulaudoilta myös mm. leivänmuruja ja pähkinää.
Harmaapäätikka Harmaapäätikan pääasiallista ravintoa ovat muurahaiset. Kesällä laji syö myös hyönteisiä ja niiden toukkia. Syksyllä harmaapäätikka syö myös pihlajanmarjoja ja talvella lisäksi siemeniä. Se voi käydä ruokintapaikalla, varsinkin jos talia on tarjolla.
Lyhtypallokala Lyhtypallokala syö selkärangattomia eläimiä: simpukoita, kotiloita ja äyriäisiä. Akvaariossa se syö lihapitoista ruokaa, ja on huolehdittava, että ruoassa on tarpeeksi kovia osia (esimerkiksi simpukan- ja katkaravunkuoria) jotta kalan hampaat kuluvat tasaisesti.
Tummalaulumesikko Tummalaulumesikon ravinto koostuu pääsoin hedelmistä ja marjoista, mutta laji syö myös mettä ja hyönteisiä, joita se syö lennosta. Laji elää yleensä yksin, mutta voi myös muodostaa löyhiä noin kymmenen yksilön parvia.
Lammas Lammas on märehtijä, joka syö ruohoa ja muuta nurmikasvillisuutta, mieluiten lyhyttä ja hienoa, mutta joskus myös korkeaa ja karkeaa kasvustoa. Lammas syö kasvin tarkemmin kuin esimerkiksi lehmä, joten lampaat voivat ylilaiduntaa lehmää herkemmin.
Biisoni Biisoni syö enimmäkseen ja mieluiten heiniä ja saroja, mutta varsinkin talvella myös puiden silmuja jne. Amerikan biisoni pystyy syömään puiden ja pensaiden pehmeitä osia paremmin kuin lehmä, mutta syö niitä vähemmän kuin Euroopan visentti.
Liito-orava Liito-orava syö myös lehtipuiden ja havupuiden silmuja sekä tuoreiden männynkäpyjen siemeniä ja etenkin Siperiassa lehtikuusen neulasia. On mahdollista, että se syö myös eläinravintoa kuten lintujen munia ja poikasia, mutta tästä ei ole saatu tutkimuksissa viitteitä.
Isokihu Isokihu syö kalaa, jota se hankkii usein ryöväämällä pienemmiltä merilinnuilta. Se tappaa ja syö myös lintuja, jopa merilokin kokoisia. Isokihun ravintoon kuuluvat myös linnunmunat ja -poikaset, jopa saman lajin poikaset (kannibalismi).
Kapinhiirihaukka Kapinhiirihaukka kiertelee saaliinsa yläpuolella ja tekee sitten nopean syöksyn sen kimppuun. Saatuaan saaliin haukka vie sen paikkaan, jossa se tappaa ja syö sen. Jos haukka saa linnun kiinni pesän läheltä, se syö usein myös saaliin munat.
Äyriäishuuhkaja Äyriäishuuhkajan elinaluetta ovat rantametsiköt, joissa on suuria vanhoja puita pesimäpaikaksi, lähellä järviä, jokia, lähteitä ja matalikkoja, jotka eivät jäädy talvella. Se syö kaloja ja sammakkoeläimiä mutta myös pieniä nisäkkäitä ja lintuja aina pyyhyn asti. Se syö myös raatoja.
Maasika Maasialla takaraajat ovat etujalkoja pidemmät. Takaraajoissa on molemmissa viisi varvasta, mutta etujaloissa on molemmissa yksi vähemmän. Eturaajat ovat takaraajoihin nähden voimakkaammat, vaikka suurin osa painosta maasialla on peräpäässä. Etujalkoja ne käyttävät pääasiallisesti kaivamiseen sekä painonsa kannattelemiseen. Selkäranka on maasioilla kaareva, jolloin etupuoli on takapuoleen nähden alempana. Vaikka maasioilla on astumiseen sopivat jalkapohjat, ne kulkevat varpaillaan eli ovat varvasastujia. Maasian varpaissa on todella voimakkaat lapiomaiset kynnet. Hännän ympärysmitta tyvestä mitattuna on jopa 40 senttimetriä. Maasian väritys on melko vaaleanharmaa ja niiden karvoitus on vain osittainen. Nahka on kuitenkin usein värjäytynyt maaperästä punaruskeaksi. Niillä ei ole lainkaan rasvakerrosta, mutta sen sijaan niillä on paksu nahka, joka suojaa myös termiittien puremilta.
Sirkkahaukka Sirkkahaukka syö pääasiassa hyönteisiä, kuten sudenkorentoja ja heinäsirkkoja, jotka se nappaa lennosta. Se syö myös lepakoita, liskoja, pieniä käärmeitä, pikkulintuja, sammakoita ja kaloja. Se saalistaa keskimäärin 400 metrin etäisyydellä pesästään. Se voi syödä saalista lennossa.
Picassokala Picassokala syö lihapitoista ravintoa: matoja, simpukoita, äyriäisiä, kaloja, koralleja ja jopa merisiilejä "puhaltamalla" ne ensin nurin niin, että pehmeä vatsapuoli on ylöspäin. Picassokala syö myös levää.
Sopiva suolapitoisuutta kuvaava meriveden ominaispaino on picassokalalle 1,025.
Kuningasmerikotka Lajin pääravintoa ovat kalat, varsinkin lohikalat, joita se saalistaa itse mutta syö myös kuolleita. Se syö myös vesilintuja, nisäkkäitä ja raatoja. Sisämaassa talvehtivat linnut syövät siellä nisäkkäiden raatoja. Myös nuoret hylkeet kuuluvat ruokalistalle, useimmiten kuitenkin raatoina.
Sininaamamesikko Laji on tunnettu banaaniviljelmien tuholainen, joka syö kypsiä banaaneja. Syö kuitenkin enimmäkseen hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia sekä mettä ja muita hedelmiä. Ruokaillessaan liittyy pieniksi muutaman yksilön parviksi, jotka usein ajavat muut linnut pois alueelta.