mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Adamsin piirikunta (Ohio) Adamsin piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallintokeskus on West Union. Se on nimetty John Adamsin, Yhdysvaltain toisen presidentin, mukaan. Sen naapuripiirikuntia ovat Highland pohjoisessa, Pike koillisessa, Scioto idässä, Kentuckyn Lewis etelässä, Mason lounaassa ja Brown lännessä.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1796 Istuvan presidentin George Washingtonin kieltäydyttyä kolmannesta virkakaudesta, varapresidentti John Adamsista tuli federalistisen puolueen ehdokas presidentiksi. Adamsin varapresidenttiehdokas oli Etelä-Carolinan entinen kuvernööri Thomas Pinckney. Heidän vastustajinaan olivat demokraattis-republikaanisesta puolueesta entinen ulkoministeri Thomas Jefferson Virginiasta ja senaattori Aaron Burr New Yorkista.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824 Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824 olivat järjestyksessään 10. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 26. lokakuuta – 2. joulukuuta 1824. Vaalit käytiin neljän demokraattis-republikaanisen puolueen jäsenen kesken. Heistä kukaan ei saanut ehdotonta enemmistöä valitsijamiesäänissä, joten presidentin valinta siirtyi Yhdysvaltain edustajainhuoneen vastuulle perustuslain 12. lisäyksen nojalla. 9. helmikuuta 1825 edustajainhuone valitsi John Quincy Adamsin presidentiksi. Hänestä tuli ensimmäinen presidentti, joka oli hävinnyt vaaleissa kansanäänissä.
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja Presidentin virkavalan vastaanottamisen perinne alkoi vuonna 1797, kun Oliver Ellsworth otti vastaan John Adamsin valan. Tavasta ollaan joskus poikettu, kuten vuonna 1963, kun Lyndon B. Johnsonista tuli presidentti John F. Kennedyn salamurhan jälkeen, ja valan otti vastaan liittovaltion tuomari presidentin lentokoneessa Air Force Onessa.
John Adams Adams toimi myös samanaikaisesti Hollannissa, jossa hän neuvotteli Yhdysvalloille kahden miljoonan dollarin lainan. Hollannin provinssit tunnustivat huhtikuussa 1782 Yhdysvaltojen itsenäisyyden ja Adams otettiin vastaan Yhdysvaltain suurlähettiläänä.
Yhdysvaltain demokraattis-republikaaninen puolue Seuraavat Yhdysvaltain presidentit valittiin Demokraattis-republikaanisen puolueen ehdokkaina:Lisäksi John Quincy Adams ja Andrew Jackson pitivät itseään ja hallintojaan demokraattis-republikaanisina kuten heidän vastaehdokkaansakin.
Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901 Vuonna 1797 Yhdysvaltain toiseksi presidentiksi valittiin federalisti John Adams. Varapresidentiksi äänestettiin Thomas Jefferson. Adamsin kaudella Yhdysvallat pyrki luomaan paremmat kauppayhteydet Ranskaan. Yritykset kuitenkin epäonnistuivat, kun Ranskan ulkoministeri Charles Maurice de Talleyrand halusi Yhdysvalloilta lahjuksia ennen kuin suostui neuvottelemaan. Yhdysvallat kieltäytyi ja maat ajautuivat lyhyeen merisotaan.
Irokeesit Irokeesien yhteiskunnassa vallitsi ehdoton demokratia, joka toimi havaintoesimerkkinä Yhdysvaltain perustajille ja antoi hyvän toimintamallin tasa-arvon noudattamisesta. Länsimaat pyrkivät omimaan demokratian ihanteet, mutta Yhdysvaltain perustajille (esimerkiksi tulevat presidentit John Adams ja Thomas Jefferson), irokeesien demokratia oli aivan liian tasa-arvoinen. Monet tutkijat uskovat kuitenkin, että irokeesien liitto antoi mallin Yhdysvaltain kolmentoista valtion yhteenliittymälle. Myös maan nykyinen perustuslaki, ja sen määrittelemä poliittinen järjestelmä omaavat selviä piirteitä irokeesiliiton muodoista.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1796 Federalistien John Adams sai eniten valitsijamiesääniä ja valittiin näin presidentiksi. Thomas Jefferson sai toiseksi eniten ääniä ja silloisten sääntöjen mukaisesti hänet valittiin varapresidentiksi.
John Quincy Adams Kun John Adams hävisi vuoden 1800 presidentinvaalit Thomas Jeffersonille, John Quincy Adams kutsuttiin takaisin Bostoniin seuraavana vuonna. Adams aloitti uudelleen lakiopiskelunsa. Vuonna 1802 hänet valittiin Massachusettsin senaattiin ja seuraavana vuonna Yhdysvaltain senaattiin. Adams oli isänsä tapaan pitkään federalisti, mutta vastusti myöhemmin useita puolueen linjauksia. Federalistien johtoon nousi hänen isänsä vihollinen Alexander Hamilton, jonka takia Adams jätti senaatin paikkansa samana vuonna ja palasi Harvardiin, jossa hän opiskeli professoriksi.
James Wilkinson Vuoden 1796 loppuun mennessä Espanja oli maksanut noin 32 000 dollaria Wilkinsonin palveluista (pääasiassa raportteja Yhdysvaltain joukkojen liikkeistä ja suunnitelmista), mutta hänen henkilökohtainen taloutensa pysyi huonona. Wilkinsonia syytettiin maakeinottelusta ja armeijan sopimusten laiminlyönnistä. Maaliskuussa 1797 Wilkinson oli Yhdysvaltain armeijan ylipäällikkönä presidentti John Adamsin virkaanastujaisissa. Seuraavan vuosisadan alussa Wilkinsonilla oli hyvät suhteet presidentti Thomas Jeffersoniin, joka auttoi häntä ottamaan ranskalaisilta ostetun Louisianan territorion muodollisen hallinnan.
John Adams Adamsin suosio romahti, kun hän ajoi yhdessä puolueensa kanssa läpi "Alien and Sedition Acts" -nimisen lakimuutoksen Ranskan kanssa käydyn sodan aikana. Lakimuutos antoi presidentille oikeuden karkottaa Yhdysvaltoihin muuttanut henkilö, mikäli henkilön kotimaa oli sodassa Yhdysvaltojen kanssa. Lisäksi laki kielsi sanomalehtiä julkaisemasta hallitusta kritisoivia kirjoituksia. Vaikka lakia ei koskaan laitettu käytäntöön, useat yhdysvaltalaiset Thomas Jefferson mukaan lukien, kritisoivat ehdotusta voimakkaasti, sillä heidän mukaansa se rikkoi Yhdysvaltain perustuslaissa määriteltyä sananvapautta. Tämä oli myös yksi syy sille, miksi Adams hävisi vuonna 1800 pidetyt vaalit juuri Jeffersonille.
Juhan af Grann Kotisivuillaan Grann kertoo kuunnelleensa salaisia äänitallenteita ufohavaintoon liittyvästä dialogista Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn ja Air Force Onen pilotin välillä. Lisäksi hän mainitsee, että Kennedy oli kiinnostunut ufoilmiöstä. Grannin "Tunkeilijat (Intruders)" -televisioelokuvasarjassa John F. Kennedyn lentostuertti kertoo presidentti Kennedyn ja hänen välillään Berliinin matkalla käydyistä keskusteluista paljastaen, että presidentti ja Yhdysvaltain hallitus ovat tietoisia maapallon ulkopuolisista vierailijoista maaplaneetalla. Presidentti Kennedy oli lentostuertin kanssa keskustellessaan todennut ufoaiheesta: ""olet oikeassa, poika, he ovat jo täällä"".
John Adams (televisiosarja) John Adams on HBO:n tuottama seitsenosainen minisarja, joka kuvaa Yhdysvaltojen toisen presidentin John Adamsin elämää ja myös laajemmin Yhdysvaltojen 50 ensimmäisen vuoden poliittisia tapahtumia. Sarjan on ohjannut Tom Hooper ja käsikirjoittanut Kirk Ellis David McCulloughin samannimisen romaanin pohjalta. Pääosia näyttelevät Paul Giamatti ja Laura Linney. Sarjan ensiesittiin 16. maaliskuuta – 20. huhtikuuta 2008.
Edward M. Kennedy Ted Kennedy valittiin senaattiin vuonna 1962 veljensä John F. Kennedyn ollessa presidenttinä. Hän toimi Yhdysvaltain senaattorina 47 vuotta. Hänen palvelusaikansa on maan historian neljänneksi pisin. Vain Robert Byrd, Daniel Inouye ja Strom Thurmond ovat olleet senaattoreina pidempään. Kennedy valittiin vuoden 2006 senaatin vaalissa jatkamaan lähes 70 prosentin kannatuksella. Myös hänen nuorin poikansa Patrick Joseph Kennedy on poliitikko ja toimi Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä.
Mark Hofmann Mormonismin varhaisvaiheisiin liittyvien asiakirjojen lisäksi Hofmann väärensi myös useiden Yhdysvaltain historian merkkihenkilöiden allekirjoituksia. Heitä olivat esimerkiksi George Washington, John Adams, John Quincy Adams, Daniel Boone, John Brown, Andrew Jackson, Mark Twain, Nathan Hale, John Hancock, Francis Scott Key, Abraham Lincoln, John Milton, Paul Revere, Myles Standish ja Button Gwinnett, jonka allekirjoitus on harvinaisin Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän väärensi myös erään Emily Dickinsonin kirjoittamaksi väittämänsä runon.
Samuel Adams Adamsin suku oli alkujaan Englannin Devonshiresta ja siirtyi vuonna 1636 Massachusettsiin. Samuel Adams oli presidentiksi kohonneen John Adamsin pikkuserkku. Hän valmistui Harvard Collegesta vuonna 1740 ja opiskeli muutaman vuoden lakitiedettä. Sen jälkeen hän oli mukana useissa kannattamattomissa liiketoimissa ja toimi myöhemmin veronkantajana Bostonissa, mutta joutui oikeuteen jätettyään veroja keräämättä ja hoidettuaan tilinpidon leväperäisesti. Adams aktivoitui poliittisesti 1760-luvulla, jolloin Britannia ryhtyi säätämään Pohjois-Amerikan siirtokuntia koskeneita epäsuosittuja verolakeja. Hänestä tuli keskeinen hahmo vuoden 1764 sokerilakia vastustaneiden piirissä, ja hän lietsoi Bostonissa mellakoita vuoden 1765 leimaverolakia vastaan. Adams ryhtyi ensimmäisten joukossa arvostelemaan periaatteellisista syistä verotusta ilman edustusoikeutta, ja hänestä tuli pian arvovaltaisin siirtokuntalaisten oikeuksien puolestapuhuja James Otisin jälkeen.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1788–1789 Vaalit suoritettiin aiemmin vuonna 1788 ratifioidun uuden perustuslain mukaisesti. Valitsijamiehiä oli 69, yhteensä kymmenestä osavaltiosta, ja jokaisella valitsijamiehellä oli kaksi ääntä. Kaikki valitsijamiehet antoivat yhden äänistään Washingtonille, josta näin tuli presidentti, ja toiseksi eniten ääniä (34) saaneesta John Adamsista tuli varapresidentti. Muita ehdokkaita olivat muun muassa John Jay (9), Robert Harrison (6), John Rutledge (6), John Hancock (4) ja George Clinton (3). Lisäksi viisi ehdokasta saivat kukin yhden tai kaksi ääntä.
John Adams Adamsin presidenttikauden ensimmäinen suuri päätös koski Ranskan ja Ison-Britannian välistä sotaa. Siinä missä Adamsin edeltäjänä toiminut Washington oli pitänyt Yhdysvaltain puolueettomana ja poissa sodasta, Adams päätti lähettää valtuuskunnan Ranskaan turvaamaan Yhdysvaltain kaupankäynnin maan kanssa. Ranska kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta valtuuskuntaa. Maan silloinen ulkoministeri Talleyrand vaati itselleen lahjusta ennen kuin olisi suostunut tekemään sopimusta. Adams kieltäytyi lahjusten antamisesta ja tapauksen tultua julki se nosti Adamsin suosiota huimasti. Skandaalin takia Ranska ja Yhdysvallat ajautuivat lyhyeen merisotaan vuosiksi 1798–1800.
Paul Giamatti Giamattin arvostus näyttelijänä kasvoi 2000-vuosikymmenellä. Vuosikymmenen ensimmäisellä puoliskolla hän esiintyi pääosarooleissa elokuvissa "American Splendor", jossa näytteli Harvey Pekaria, ja "Sideways", jossa näytteli Miles Raymondia, ja sai useita palkintoehdokkuuksia. Hän oli muun muassa Golden Globe -ehdokkaana, sarjassa paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa, roolistaan jälkimmäisessä. Vuonna 2005 hän esitti nyrkkeilymanageri Joe Gouldia Ron Howardin ohjaamassa elokuvassa "Cinderella Man" ja sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa, sarjassa paras miessivuosa. Maalis-huhtikuussa 2008 HBO esitti seitsenosaisen minisarjan "John Adams", jossa Giamatti näytteli pääroolia, Yhdysvaltain toista presidenttiä John Adamsia. Hänelle myönnettiin roolityöstään muun muassa Emmy-palkinto ja Golden Globe, sarjassa paras miespääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa.
Bostonin verilöyly Väkijoukkoa kohti ampuneet sotilaat joutuivat myöhemmin oikeuden eteen, jossa heitä puolusti Yhdysvaltain tuleva presidentti John Adams yhdessä kahden avustajan kanssa. Ensimmäisessä oikeudenkäynnissä brittisotilaita komentanut Thomas Preston vapautettiin kokonaan syytteistä, toisessa taas kahdeksasta syytetystä sotilaasta vain kaksi tuomittiin taposta vähäisiin rangaistuksiin.
John Adams (säveltäjä) John Adams valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1971. Hän muutti Kaliforniaan, jossa opetti ja toimi kapellimestarina kymmenen vuotta San Franciscon konservatoriossa. Hänen innovatiiviset konserttinsa johtivat siihen, että hänet nimitettiin San Francisco Symphonyn ensimmäiseksi uuden musiikin neuvonantajaksi sekä myöhemmin nimikkosäveltäjäksi vuosiksi 1979-1985. Tänä aikana Adams saavutti mainetta teoksilla "Harmonium" ja "Harmonielehre". Vuonna 1986 Adams allekirjoitti levytyssopimuksen Nonesuch Recordsin kanssa, joka on siitä lähtien julkaissut yksinoikeudella Adamsin musiikkia sisältäviä levyjä. Vuonna 1999 Nonesuch julkaisi "The John Adams Earbox"in, kiittävät arvostelut saaneen 10 CD:n kokoelman Adamsin musiikkia.
Charles C. Adams Jr. Adams oli mukana Barack Obaman ensimmäisessä presidentinvaalikampanjassa vuonna 2008. Hän toimi myös Obaman uudelleenvalintakampanjassa ulkoamerikkalaisten kampanja-avustustyön päällikkönä. Juristina Adams on erikoistunut kansainväliseen välimiesoikeuteen eli kiistakysymysten sovitteluun ilman oikeuskäsittelyä. Hän työskenteli vuodesta 1987 aina suurlähettilääksi nimittämiseensä asti johtotehtävissä suuressa kansainvälisessä Akin Gump Strauss Hauer & Feld -lakitoimistossa Genevessä, Sveitsissä. Hän on kuulunut myös kansainvälisen ihmiskaupan vastaisen End Human Trafficking Now -järjestön hallitukseen. Presidentti Obama nimitti Adamsin suurlähettilääksi Helsinkiin kesällä 2014, mutta puoluekiistojen vuoksi Yhdysvaltain senaatti vahvisti nimityksen vasta kesäkuussa 2015.
John McCain McCain syntyi Yhdysvaltain hallussa olleella Panaman kanava-alueella John S. McCain, Jr:in ja Roberta Wrightin poikana. Hänen pyrkiessään ja viimein päästessään presidenttiehdokkaaksi syntyi kiistaa vaatimuksesta, että Yhdysvaltain presidentin on perustuslain II artiklan mukaan oltava syntyperäinen Yhdysvaltain kansalainen ("natural-born citizen"). Hänen vanhempansa olivat Yhdysvaltain kansalaisia, mutta vasta 4. elokuuta 1937, vuosi McCainin syntymän jälkeen, tuli voimaan laki, jonka mukaan Yhdysvaltain kansalaisen lapsi saa kansalaisuuden, joten McCain julistettiin taannehtivasti syntyperäiseksi Yhdysvaltain kansalaiseksi.
John Quincy Adams Heti presidenttikautensa alussa Adams sai huomata Jacksonin kannattajien vihaisuuden kongrenssissa. Adams olisi halunnut luoda Interstate-tieverkoston, parantaa kanavien toimintaa ja luoda kansallisia yliopistoja. Useimmat Adamsin yrityksistä kaatuivat Jacksonin kannattajien vastustukseen kongressissa. Vaikka Adamsin saavutukset presidenttinä jäivätkin vähäisiksi, hän sai rakennettua muun muassa tärkeän Erien kanavan, joka yhdisti suuret järvet itärannikolle.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1800 Yhdysvaltain presidentinvaalit 1800 järjestettiin 13. lokakuuta – 3. joulukuuta 1800. Vaaleissa varapresidentti Thomas Jefferson päihitti presidentti John Adamsin. Vaalit merkitsivät pitkää demokraattis-republikaanisen puolueen valtakautta ja federalistisen puolueen vääjämätöntä loppua. Ne olivat pitkä ja katkera revanssi vuoden 1796 vaaleista ranskanmielisten, desentralisaatiota kannattavien Jeffersonin ja Aaron Burrin johtamien demokraattis-republikaanien ja Adamsin sekä Charles Pinckneyn johtamien englantilaismielisten, sentralisaatiota kannattavien federalistien välillä. Tärkeimmät poliittiset kysymykset koskivat Ranskan suuren vallankumouksen sivuvaikutuksia, mukaan lukien vastustus kongressin säätämälle verolle, jolla kustannettiin uusi armeija ja laivasto kvasisotaan Ranskaa vastaan 1798. Alien and Sedition Acts -lait, joilla federalistit yrittivät vaimentaa toisinajattelijoita demokraattis-republikaanisissa sanomalehdissä, osoittautuivat myös erittäin kiistanalaisiksi.
Valkopäämerikotka Valkopäämerikotka on myös Yhdysvaltain kansallislintu. Tähän asemaan se valittiin jo vuonna 1782. Benjamin Franklin, yksi Yhdysvaltain vallankumouksen johtajista, olisi halunnut maan kansallislinnuksi kalkkunan, sillä hänen mielestään valkopäämerikotka oli lintu, jolla ei ollut moraalia ja joka oli opportunisti. Hän viittasi tällä siihen, että usein valkopäämerikotka varastaa toisen linnun metsästämän saaliin, eikä itse joudu näkemään vaivaa saaliin eteen. Kalkkuna oli Franklinistä paljon kunnioitettavampi lintu. John Adams ja Thomas Jefferson, itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajat ja Yhdysvaltain tulevat presidentit, olivat kuitenkin valkopäämerikotkan kannalla. Heidän mielestään lintu edusti vapautta ja rohkeutta. Yhdysvaltain kongressi julisti linnun maan kansallislinnuksi 20. kesäkuuta vuonna 1782. Valkopäämerikotka on siitä lähtien esiintynyt monissa Yhdysvaltain sineteissä ja valuutoissa.
George Washington Washingtonin ympärille syntyi hallitus, vaikka sillä ei ollutkaan muodollista perustuslaillista asemaa, kun hän delegoi ensimmäisellä kaudellaan neuvonantajilleen vastuuta tärkeistä aloista. Hallituksen tärkeimmillä paikoilla oli poliitikkoja Massachusettsista, New Yorkista ja Virginiasta. John Adams oli varapresidentti ja Alexander Hamilton valtiovarainministeri. Ulkoministerinä toimi John Jay, mutta hän jätti toimensa, kun Washington nimitti hänet korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi, ja hänen tilalleen tuli Thomas Jefferson. Lisäksi tärkeä virka oli myös sotaministerillä. Kun hallinto laajeni, hallitukseen tuli lisää paikkoja. Hallituksesta huolimatta Washington säilytti ratkaisevan päätöksenteko-oikeuden itsellään. Hallituksen jäsenten yhteistoiminta oli haastavaa, sillä varsinkin Hamiltonilla ja Jeffersonilla oli täysin vastakkaiset näkemykset Yhdysvaltain tulevaisuudesta. Hamilton kannatti vahvaa ja yhtenäistä liittovaltiota, kun taas Jefferson olisi halunnut antaa osavaltioille laajat itsemääräämisoikeudet. Näiden kahden ympärille muodostuivat myös ensimmäiset puolueet: Hamiltonin federalistit ja Jeffersonin demokraattis-republikaanit. Washingtonin ensimmäisen kauden aikana presidentin apuna toimi vain vähäinen joukko ihmisiä.
John Quincy Adams Vuonna 1809 presidentiksi noussut James Madison pyysi Adamsia lähtemään suurlähettilääksi Venäjälle. Ollessaan Pietarissa Adams huomasi Ranskan silloisen hallitsijan Napoleonin halun valloittaa Venäjä. Samalla kuitenkin Yhdysvallat ja Iso-Britannia olivat ajautuneet omaan sotaansa. Vuonna 1814 Madison pyysi Adamsia lähtemään Belgiaan solmimaan Gentin rauhan, joka lopetti sotatoimet maiden välillä. Tämän jälkeen Adams siirtyi isänsä tapaan Isoon-Britanniaan hoitamaan Yhdysvaltojen suhteita maahan. Myös Adamsin oma lapsi Charles Francis Adams hoiti tätä virkaa myöhemmin.
John Quincy Adams Vuonna 1817 Madison nimitti Adamsin Yhdysvaltain ulkoministeriksi. Ulkoministerinä Adams muun muassa neuvotteli Oregonin ostamisesta brittien kanssa ja osti Floridan osavaltion Espanjalta. Lisäksi hän loi yhdessä James Monroen kanssa Monroen oppi -nimisen doktriinin vuonna 1823.
James Monroe Vuonna 1820 Monroe valittiin uudelleen presidentiksi ilman vastaehdokasta. Monroe halusi kasvattaa Yhdysvaltain vaikutusvaltaa maailmalla. Vuonna 1823 hän julkaisi ulkoministerinsä John Quincy Adamsin kanssa niin kutsutun Monroen opin (). Monroen opin mukaan Yhdysvallat ei sotkeudu Euroopan asioihin, kunhan eurooppalaiset eivät yritä perustaa uusia siirtokuntia Amerikan mantereelle. Oppia käytettiin vielä pitkään Monroen presidenttikauden jälkeen.
Gilbert du Motier de Lafayette Presidentti James Monroe kutsui Lafayetten yli vuoden vierailulle USA:han 1824–25 juhlimaan valtion 50-vuotista itsenäisyyttä. Lafayette vieraili kaikissa osavaltioissa ja tapasi monien merkittävien henkilöiden ohella John Adamsin ja James Madisonin. Kongressin päätöksellä Lafayettelle annettiin 2 000 000 dollarin palkkio tunnustuksena hänen palveluksistaan Yhdysvaltain itsenäisyyden hyväksi.
John Jay John Jay (12. joulukuuta 1745 New York, New York – 17. toukokuuta 1829 Bedford, New York) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja diplomaatti. Hänet lasketaan kuuluvaksi Yhdysvaltain perustajaisiin. Hän oli ensimmäinen Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja (19. lokakuuta 1789 – 29. kesäkuuta 1795). Lisäksi hän toimi urallaan siirtokuntien kongressin presidenttinä (1778–1779), Yhdysvaltain ulkoministeriä edeltäneessä virassa "United States Secretary of Foreign Affairs" (1784–1789) ja New Yorkin osavaltion kuvernöörinä (1795–1801). Hän pyrki myös Yhdysvaltain presidentiksi useamman kerran.
Messiaan kirkko 1865 Adams matkusti Palestiinaan ja osti yhteisölle maa-alueen lähellä Jaffaa. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin Adams järjesti yhdistyksen organisoimaan hänen johtamansa yhteisön muuttoa. Hän onnistui saamaan tapaamisen Yhdysvaltain presidentti Andrew Johnsonin kanssa, joka lupasi tukea Adamsin siirtokuntahanketta Ottomaanien imperiumin suuntaan.
Evan McMullin McMullinin strategiana oli yrittää saada sen verran valitsijamiehiä (Utahilla on kuusi), ettei kumpikaan pääehdokkaista, Hillary Clinton tai Donald Trump, saisi voittoon vaadittavia 270 valitsijamiestä, jolloin Yhdysvaltain edustajainhuone valitsee presidentin kolmesta eniten ääniä saaneista. Viimeisin edustajainhuoneen valitsema presidentti oli John Quincy Adams vuonna 1824. McMullin jäi kuitenkin kolmanneksi Utahissa saatuaan äänistä 20,6 prosenttia. Trump sai noin 47 ja Clinton noin 28 prosenttia osavaltion äänistä. Koko maan äänistä McMullin sai 0,54 prosenttia, noin 730 000 ääntä.
Andrew Jackson Jacksonin sotamenestyksen ansiosta hänet äänestettiin vuonna 1824 Yhdysvaltain senaattiin. Samana vuonna hän myös yritti presidentiksi, ja voittikin kansanäänestyksen, muttei saanut valitsijamiesten enemmistöä taakseen. Vaalit olivat erikoiset sikäli, että Federalistinen puolue oli kuihtunut pois, joten kaikki viisi ehdokasta olivat republikaaneja (ei nykyinen republikaanipuolue, vaan nykyisen demokraattipuolueen edeltäjä). Ratkaisu meni perustuslain mukaisesti edustajainhuoneelle, jossa jokaisella osavaltiolla oli käytössään yksi ääni. Osavaltioiden edustajat äänestivät keskenään siitä, kuka ehdokkaista sai äänen. Puhemies Clay, itsekin ehdokas, asettui tukemaan John Quincy Adamsia. Adams voitti äänestyksen selvästi, ja Jacksonin kannattajat syyttivät häntä lahjonnasta. Jackson itse erosi senaatista vastalauseena tuloksille.
John Hancock Hancock toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1780–1785 ja 1787–1793. Välissä hän oli kaksi vuotta (1785–1787) konfederaation kongressin jäsenenä. Hän toimi vuonna 1788 puheenjohtajana Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hancock kuoli toimiessaan yhdeksättä kauttaan Massachusettsin kuvernöörinä. Varakuvernöörinä toiminut Samuel Adams tuli hänen seuraajakseen.
Henry Heinz Heinzin pojanpoika Henry Heinz II oli H. J. Heinz Companyn pitkäaikainen toimitusjohtaja ja tämän poika Henry John Heinz III oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen ja Pennsylvanian senaattori. Friedrich Trumpf, Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin isoisä, oli Heinzin isänpuoleinen pikkuserkku.
John Bodkin Adams Adams toimi lääkärinä vuodesta 1921 alkaen.
John Adams (kapinallinen) Kun yhdysvaltalainen Topaz-laiva löysi Pitcairnin uudelleen vuonna 1808, Adamsille, viimeiselle elossa olevalle kapinalliselle, myönnettiin armahdus kapinoinnistaan. Vuonna 1825 hän meni naimisiin ja sai ainoan poikansa, Georgen.
Hay–Adams Hotel Hay–Adams Hotel on luksushotelli Yhdysvaltain pääkäupungissa Washington D.C.:ssä, ja se sijaitsee Valkoista taloa vastapäätä. Hotellin on suunnitellut Mihran Mesrobian, ja se rakennettiin vuonna 1928 italialaisen renessanssityylin mukaan. Hotellissa on kaksi ravintolaa ja 145 huonetta, joista 20 on sviittejä. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama perheineen asui hotellissa ennen virkaanastujaisiaan 20. tammikuuta 2009 saakka.
John Luther Adams Vuonna 1953 syntynyt John Luther Adams varttui Yhdysvaltojen etelävaltioissa ja New Yorkissa. Hän opiskeli säveltämistä James Tenneyn johdolla California Institute of the Arts -oppilaitoksessa, josta hän valmistui 1973 ensimmäiseltä vuosikurssilta. Vuodesta 1978 vuoteen 2014 Adams asui Alaskassa ja toimi muun muassa Pohjois-Alaskan ympäristökeskuksen johtajana.
Thomas Jefferson Jefferson asettui vuoden 1800 presidentinvaaleissa jälleen Adamsia vastaan. Vaalit ajautuivat kahden pääpuolueen, Jeffersonin demokraatti-republikaanien ja Adamsin federalistien taisteluksi. Jefferson voitti vaalit ja nousi näin Yhdysvaltain kolmanneksi presidentiksi.
John Bodkin Adams Kahden epäonnistuneen hakemuksen jälkeen Adamsin onnistui saada vuonna 1961 takaisin oikeus toimia yleislääkärinä. Elokuussa 1962 häneltä evättiin kuitenkin mahdollisuus saada Yhdysvaltain viisumi aiemman rikostuomion johdosta.
John Adams Sotatoimien loputtua Adams nimettiin Yhdysvaltojen ensimmäiseksi Ison-Britannian suurlähettilääksi vuonna 1785. Hän toimi tässä virassa hän toimi vuoteen 1788 ja palasi sitten takaisin Yhdysvaltoihin.
Robert Adams, Jr. Adams kuului Pennsylvanian senaattiin vuosina 1883–1886 ja vuodesta 1893 kuolemaansa Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneeseen. Lisäksi hän toimi vuosina 1889–1890 Yhdysvaltain Brasilian-suurlähettiläänä.
XYZ-skandaali XYZ-skandaali oli nimitys Yhdysvaltain ja Ranskan väliselle diplomaattiselle skandaalille, joka johti vuonna 1798 kvasisotana tunnettuun julistamattomaan sotaan maiden välillä. Vuonna 1797 Yhdysvaltain presidentti John Adams lähetti Ranskaan kolmihenkisen kauppavaltuuskunnan, johon kuuluivat Charles Cotesworth Pinckney, John Marshall ja Elbridge Gerry, tarkoituksenaan neuvotella kauppasopimus. Ranskan neuvottelijat, joista myöhemmin amerikkalaisten kirjeenvaihdossa käytettiin nimityksiä X, Y ja Z, ehdottivat amerikkalaisille suurten lahjusten antamista. Heidän olisi pitänyt antaa Ranskan ulkoministeri Talleyrandille 250 000 dollaria sekä myöntää Ranskalle 10 miljoonan dollarin valtiolaina neuvottelujen edistämiseksi. Loukkaantuneet amerikkalaiset kieltäytyivät jyrkästi, ja paljastivat ranskalaisten toiminnan julkisuuteen huhtikuussa 1798. Tämä johti julkiseen kuohuntaan, suhteiden kiristymiseen ja eräisiin merellä käytyihin sotatoimiin, mutta sotaa ei koskaan varsinaisesti julistettu. Maiden välit soviteltiin vuonna 1800.
John Jay Jay nimitettiin 1779 Yhdysvaltain ja Espanjan suhteista vastaavaksi ministeriksi. Käytännössä hänen tehtävänään oli saada Espanja tunnustamaan Yhdysvaltain itsenäisyys ja luoda talousyhteyksiä maiden välille. Jay vietti Espanjassa kolme vuotta, minkä jälkeen hän oli hetken aikaa Pariisissa. Vuonna 1782 John Jay kuului John Adamsin, Benjamin Franklinin, Henry Laurensin ja William Temple Franklinin kanssa komiteaan, joka sopi Pariisissa rauhasta Iso-Britannian kanssa.
Yhdysvaltain demokraattis-republikaaninen puolue Vuonna 1824 vaalit hävisi William H. Crawford varapresidenttiehdokkaanaan Albert Gallatin. Crawford ja Gallatin olivat pienen kannattajaryhmänsä, "demokraattien" nimeämiä. Gallatin vetäytyi myöhemmin. Andrew Jackson, John Quincy Adams ja Henry Clay eivät olleet minkään elimen nimeäminä, mutta olivat puolueen jäseniä ja vaalien ehdokkaita. Jackson sai äänienemmistön muttei tarvittavaa määräenemmistöä, joten edustajainhuone pääsi valitsemaan Adamsin, Clayn tuella. Valitsijat valitsivat John C. Calhounin varapresidentiksi."
Samuel Adams (kuvernööri) Adams aloitti poliittisen uransa 1840, kun hänet valittiin Arkansas’n osavaltion senaattiin. Hänet valittiin myös toiselle toimikaudelle, jonka aikana hän toimi senaatin puheenjohtajana. Kuvernööri Archibald Yell päätti pyrkiä Yhdysvaltain kongressiin ja jätti siksi virkansa kuvernöörinä huhtikuussa 1844. Adamsista tuli virkaatekevä kuvernööri 29. huhtikuuta 1844. Hän toimi kuvernöörinä 5. marraskuuta 1844 asti.
Don A. Adams Don Adams kutsuttiin yhdessä kahden veljensä kanssa Betel-palvelukseen Brooklyniin, New Yorkiin. Seuraavina vuosina hän toimi erilaisissa tehtävissä Jehovan todistajien päämajassa. Hän toimi esimerkiksi presidentti Nathan Homer Knorrin sihteerinä ja kansainvälisestä lähetystyöstä vastaavana henkilönä.
Yhdysvaltain korkein oikeus Yhdysvaltain korkein oikeus on Yhdysvaltain liittovaltion korkein oikeusaste. Korkeimman oikeuden nimestä käytetään lyhenteitä SCOTUS ("Supreme Court of the United States") ja USSC ("United States Supreme Court"). Syyskuussa 1789 perustettu ja toimintansa 2. helmikuuta 1790 aloittanut tuomioistuin on määritelty Yhdysvaltain perustuslaissa. Korkeimman oikeuden jäsenet nimittää Yhdysvaltain presidentti eliniäksi, ja nimittäminen edellyttää myös senaatin hyväksyntää. Tuomareita on yhdeksän, joista yksi toimii puheenjohtajana. Nykyinen puheenjohtaja on presidentti George W. Bushin vuonna 2005 tehtävään nimittämä John Roberts.
Messiaan kirkko Lokakuussa 1843 Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti, profeetta Joseph Smith pyysi Adamsia lähtemään lähetystyöhön Venäjälle. Kesäkuussa 1844 hän asetti Adamsin "apostoliksi ja erityiseksi todistajaksi Venäjän keisarikunnassa". Juuri ennen Adamsin lähtöä kirkon lähetystyö kuitenkin lopetettiin profeetta Joseph Smithin saatua surmansa vihamielisen väkijoukon lynkkaamana 27. kesäkuuta 1844. 10. huhtikuuta 1845 Adams erotettiin kahdentoista apostolin koorumista hänen ehdotettuaan, että Joseph Smithin poika Joseph Smith III kutsuttaisiin kirkon johtajaksi yhdessä tämän ainoan elossa olevan veljen William Smithin kanssa.
Samuel Adams Adams osallistui yhdessä pikkuserkkunsa John Adamsin kanssa myös toisen mannermaakongressin työskentelyyn, ja he olivat molemmat siellä vaikutusvaltaisia jäseniä. He olivat ensimmäisten joukossa vaatimassa täydellistä irtautumista emämaasta. Kumpikin allekirjoitti myös itsenäisyysjulistuksen. Myöhemmin Samuel Adams oli edustajana konventissa, joka valmisteli vuonna 1780 Massachusettsille uuden perustuslain, samoin kuin vuonna 1787 Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka päätti Yhdysvaltain perustuslain ratifioinnista osavaltiossa. Aluksi hän kuului perustuslakiesitystä vastustaneisiin antifederalisteihin, jotka pelkäsivät liittovaltion keskittävän liikaa valtaa keskushallitukselle. Hän kuitenkin muutti kantansa, kun perustuslakia luvattiin täydentää merkittävillä lisäyksillä, kuten Bill of Rights -kansalaisoikeusluettelolla.
Robert F. Kennedy Robert Kennedy toimi veljensä John F. Kennedyn senaatinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1952 ja presidentinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1960. Presidentiksi valittu John F. Kennedy nimitti Robert Kennedyn Yhdysvaltain oikeusministeriksi. Siinä virassa Kennedy toimi tammikuusta 1961 irtisanoutumiseensa asti syyskuussa 1964, jolloin hän aloitti oman vaalikampanjansa senaattiin.
Yhdysvaltain demokraattis-republikaaninen puolue ”National republicans” -siiven (”kansallisrepublikaanit”) johtajia olivat Henry Clay, John Quincy Adams ja John C. Calhoun. He kannattivat korkeampia tulleja, vahvempaa maanpuolustusta ja ”sisäisiä parannuksia” (tienrakennusta ynnä muita julkisia töitä).
Louisa Adams Louisa Catherine Adams syntyi Lontoossa, hänen äitinsä oli englantilainen mutta isänsä amerikkalainen. Hän muutti Yhdysvaltoihin vasta neljä vuotta sen jälkeen kun oli mennyt naimisiin John Quincy Adamsin kanssa. He tapasivat Lontoossa vuonna 1794, kun John Quincy Adams oli diplomaattina Euroopassa sijoituspaikkanaan Alankomaat. Kolme vuotta myöhemmin he menivät naimisiin ja muuttivat Berliiniin. He ehtivät asua vielä Moskovassa, Ghentissä ja Lontoossa, ennen kuin James Monroe kutsui John Quincy Adamsin ulkoministerikseen ja Adamsit muuttivat Washingtoniin vuonna 1817.
Robert F. Kennedy Robert Francis Kennedy (20. marraskuuta 1925 Brookline, Massachusetts – 6. kesäkuuta 1968 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain oikeusministerinä veljensä, presidentti John F. Kennedyn hallituksessa vuosina 1961–1964. Sen jälkeen hän toimi Yhdysvaltain senaattorina New Yorkista vuodesta 1965 kuolemaansa saakka 1968.
John W. Foster Foster palveli pohjoisvaltioiden kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa ja sodan jälkeen journalistina. Hän toimi Yhdysvaltain suurlähettiläänä Meksikossa 1873–1880, Venäjällä 1880–1881 ja Espanjassa 1883–1885 sekä ulkoministerinä presidentti Benjamin Harrisonin hallinnossa vuosina 1892–1893.
Samuel Adams Adams pyrki liittovaltion kongressiin sen ensimmäisissä vaaleissa, mutta ei tullut valituksi. Sen sijaan hän toimi Massachusettsin varakuvernöörinä 1789–1793 ja kuvernöörinä 1794–1797. Yhdysvaltain ensimmäisen puoluejaon hahmottuessa Adams liittyi demokraatti-republikaaneihin ja oli vuoden 1796 presidentinvaaleissa Thomas Jeffersonin valitsijamiehenä. Sen jälkeen hän vetäytyi politiikasta.
Timothy Pickering Timothy Pickering (17. heinäkuuta 1745 – 29. tammikuuta 1829) oli Yhdysvaltain ulkoministeri George Washingtonin ja John Adamsin hallituksissa.
Robert Adams, Jr. Adams syntyi Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, ja valmistui Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1869. Hän toimi Yhdysvaltain geologisen tutkimuslaitoksen jäsenenä Yellowstonen kansallispuiston tutkimuksissa 1871–1875.
William Henry Harrison Kun Harrison erosi armeijasta vuonna 1798, Yhdysvaltain presidentti John Adams nimitti hänet Luoteisterritorion (, alueeseen kuuluivat nykyiset osavaltiot Indiana, Illinois, Michigan, Ohio, Wisconsin ja osa Minnesotaa) ministeriksi. Seuraavana vuonna Harrisonista tuli territorion ensimmäinen edustaja Yhdysvaltain kongressissa.
Vuonna 1800 Yhdysvaltain pienensi Luoteisterritoriota leikkaamalla siitä Indianan territorion () alueen. Harrison nimitettiin territorion ensimmäiseksi kuvernööriksi. Uuden territorion kuvernöörinä Harrison alkoi neuvotella intiaanien kanssa näiden asuinalueiden luovuttamisesta yhdysvaltalaisille. Harrison onnistui solmimaan intiaanien kanssa sopimuksen, jonka perusteella intiaanit luopuivat miljoonien hehtaarien kokoisista alueistaan territorion alueella. Osa intiaaneista ei kuitenkaan ollut tyytyväisiä epärehellisinä pitämiinsä maakauppoihin. Tämän takia Harrison joutui kutsumaan Yhdysvaltain armeijan poistamaan intiaanit vanhoilta asuinalueeltaan. Yksi sopimuksia vastustaneista intiaaneista oli shawnee-intiaanien päällikkö Tecumseh. Tecumsehin intiaanijoukot ajautuivat Tippecanoen taisteluun marraskuussa 1811. Vaikka Yhdysvaltain joukot kärsivätkin huomattavia tappioita, he onnistuivat lyömään Tecumsehin joukot ja Harrisonia juhlittiin suurena sotilasjohtajana.
John Jay Jay vetäytyi politiikasta vuonna 1801. Vielä saman vuoden aikana presidentti John Adams olisi halunnut nimittää Jayn uudelleen korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi, mutta Jay kieltäytyi virasta vaimonsa vakavan sairauden takia. Vetäytymisensä jälkeen Jay kuitenkin osallistui aktiivisesti muun muassa American Bible Society -nimisen uskonnollisen järjestön toimintaan ja oli hetken jopa sen presidenttinä. Lisäksi hän osallistui orjuudenvastaisen liikkeen toimintaan. Jay kuoli lopulta 17. toukokuuta 1829.
John Jacob Rhodes Rhodes oli vuodesta 1942 naimisissa Elizabeth Harvey Rhodesin kanssa. Heillä oli neljä lasta, tytär ja kolme poikaa. Yksi pojista, John Jacob Rhodes III, toimi vuosina 1987–1993 Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä samasta vaalipiiristä kuin isänsä.
WikiScanner CIA:n muokkaamiksi uskotaan joitain Yhdysvaltain presidenteistä kertovia artikkeleita, artikkelia Iranin presidentistä Mahmud Ahmadinejadsta sekä lisäys Star Wars -elokuvan valosapelitaisteluun. Vatikaanin uskotaan poistaneen Sinn Feinin johtajaan Gerry Adamsiin liitetystä epäilystä, joka koski 1970-luvulla tehtyä kaksoismurhaa.
Alien and Sedition Acts Alien and Sedition Acts -lait olivat yksi merkittävimmistä syistä istuneen presidentti John Adamsin tappiolle Thomas Jeffersonille vuoden 1800 presidentinvaaleissa.
Martin Van Buren Vuonna 1821 hän asettui ehdolle Yhdysvaltain senaattiin demokraattis-republikaanisen puolueen ehdokkaana. Van Buren voitti vaalit, pääsi senaatin talouskomiteaan ja toimi senaatissa "Albany Regency" -nimisen vaikutusvaltaisen poliittisen ryhmittymän johtajana. Kun John Quincy Adams voitti Andrew Jacksonin vuoden 1824 vaaleissa, Van Buren alkoi ryhmänsä kanssa tukea Jacksonia. Yhteistyö edisti uuden demokraattisen puolueen syntymistä.
Quincy (Massachusetts) Englantilaiset asuttivat Quincyn vuonna 1625. Asutuskeskus, josta tehtiin osa Braintreetä, eriytettiin omaksi kaupungikseen vuonna 1792. Kaupunki on nimetty Yhdysvaltojen entisen presidentin John Quincy Adamsin mukaan.
John F. Kennedyn salamurha Entinen merijalkaväen sotilas Lee Harvey Oswald ampui Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn (1917–1963) Dallasissa, Texasissa 22. marraskuuta 1963 hänen matkatessaan autosaattueessa vaimonsa Jacqueline Kennedyn kanssa. Kennedy oli neljäs salamurhassa surmansa saanut Yhdysvaltain presidentti.
Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901 Toisella presidenttikaudellaan Monroe halusi kasvattaa Yhdysvaltain vaikutusvaltaa maailmalla. Vuonna 1823 hän julkaisi yhdessä John Quincy Adamsin kanssa niin kutsutun Monroen opin, jonka mukaan Yhdysvallat ei sotkeudu Euroopan asioihin, kunhan eurooppalaiset eivät yritä perustaa uusia siirtokuntia Amerikan mantereelle.
Laukon kartano Isänsä kuoleman jälkeen Laukon isännäksi astui tiukan järjestyksen mies Herman Standertskjöld-Nordenstam. Hän alkoi kehittää ja uudistaa Laukkoa moderniksi maitotilaksi ja rakennutti ensi töikseen uudenlaisen, höyryllä toimivan meijerin. Avarassa meijerikeittiössä alettiin valmistaa vaurastuvalle keskiluokalle tuoretta maitoa, kermaa, voita ja juustoja, joita kuljetettiin Tampereen Laukontorille höyrylaivoilla säännöllisesti. Vuonna 1894 kartanolla järjestettiin myös maatalousnäyttely, jossa Tampereen seudun asukkaat pääsivät tutustumaan kartanotilan uudenlaiseen maito- ja karjatalouteen.
Laukon kartano Kartanon osti vuonna 1872 rikas Venäjän armeijan kenraaliluutnantti Carl August Standertskjöld, jolle kartano oli ensisijaisesti pääomasijoitus. Jo 60-vuotias kenraali oli myös vanhemmiten alkanut haaveilemaan sosiaalisesta tunnustuksesta, muttei välittänyt seurapiirielämästä: hänen tiensä arvostukseen olivat kovalla työllä kerätyt rikkaudet, jotka hän sijoitti Laukon kartanoon. Vuonna 1880 kenraali rakennutti kartanon maille Omenaniemeen ainutlaatuisen, pyramidin mallisen hautamausoleumin. Sukuhauta sisälsi kahdeksantoista hautaholvia ja se oli Suomen oloissa ainutlaatuinen rakennelma, jonka muotokieli seurasi Venäjän pääkaupungissa muodissa ollutta egyptiläistä tyyliä. Hautamausoleumin vihkiäisseremonian yhteydessä haudanlepoon laskettiin kartanon pidetty emäntä Fanny Standertskjöld ja viiden vuoden päästä, vuonna 1885, myös kenraali itse laskettiin sukuhaudan lepoon.
Rafael Haarla Haarla osti vuonna 1929 Laukon kartanon ja rakennutti sinne uusklassistisen päärakennuksen. Hän rakennutti 1923 edustusasunnokseen 2-kerroksisen uusklassisen Haarlan palatsin aivan Tampereen keskustaan Hatanpään valtatielle. Haarla lahjoitti myös Tampereen kaupungille Wäinö Aaltosen tekemät Hämeensillan Pirkkalaisveistokset.
Laukon kartano Nykyään Laukon kartanossa on noin 500 hehtaaria maata, josta 100 hehtaaria on viljelymaita ja 500 hehtaaria metsää. Vuonna 2016 kartano avattiin yleisölle ja se toimii nykyisin matkailukeskuksena. Kartanon rakennuksia on restauroitu niin näyttelytiloiksi kuin vuokra-asunnoiksikin. Kartanossa toimii myös kahvila ja ravintola, ja sen puistossa järjestetään kesäisin konsertteja ja muita tapahtumia. Laukkoon liikennöi myös Suomen Hopealinja ja Kuutar.
Laukon kartano Syksyllä 2013 Laukon kartano ilmoitti luopuvansa ammattimaisesta hevoskasvatuksesta, ja kehittävänsä Laukosta monipuolista matkailukohdetta.
Laukon kartano Vuonna 1817 Claes Arvid Kurki myi Laukon kartanon Turun kaupunginvälskäri Johan Agapetus Törngrenille. Koulutusta arvostava professori ja hänen vaimonsa Eva Agatha Törngren palkkasivat kartanoon kotiopettajaksi 22-vuotiaan ylioppilas Elias Lönnrotin, joka saapui Laukkoon vuonna 1824. Nuori Lönnrot kiintyi nopeasti isäntäperheeseen ja hänestä tuli tärkeä osa Törngrenin perhettä. Kartanon seurapiireissä Lönnrot omaksui tulevan uransa kannalta tarpeellisia herraskaisia keskustelu- ja käytöstaitoja sekä tutustui Laukon pidoissa tuleviin professoreihinsa ja löysi parhaat ystävänsä. Professori Törngren oli tärkeässä osassa Lönnrotin lääketieteen opinnoissa ja kartanon rouva Eva Agatha kannusti lahjakasta nuorukaista hänen kansanlaulujen ja -runojen keruussaan. Lönnrot keräsi Laukossa yhteensä viiden vuoden ajan lauluja ja tarinoita niin kartanon työntekijöiltä kuin torppareiltakin; kuuluisin runoista on "Elinan surma". 
Muinaissuomalaisiin hahmoihin Lönnrot tutustui, kun Eva Törngrenin serkun mies Reinhold von Becker tarjosi hänelle väitöskirjan aiheeksi Väinämöistä, joka oli vielä tuntematon suomalaisen muinaisuskon jumala. Kansanperinteestä kiinnostunut Lönnrot aloitti keruutyön nopeasti ja palasi ensimmäiseltä tuottoisalta matkaltaan Laukkoon syyskuussa 1828. Kansalliseepos Kalevala sai viimeisen muotonsa vuonna 1849, kun Lönnrot päiväsi teoksen Laukossa, omana nimipäivänään ja kartanon rouvan syntymäpäivänä 17. huhtikuuta 1849.
Laukon kartano Laukon kartano sijaitsee Pyhäjärven rannalla, Narvan kylän lähellä. Kartano mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1416. Vuoteen 1817 asti Laukko kuului Kurki-suvulle. Sen jälkeen sen ovat omistaneet Törngren-, Hallonblad-, Standertskjöld-, Standertskjöld-Nordenstam-, Haarla- ja nykyisin Lagerstam-suku.
Laukon kartano 1600-luvun lopulla, Jöns Kurjen pojan, Gabriel Kurjen isännöidessä Laukkoa alkoi kartano kuitenkin köyhtyä. Vuonna 1690 Laukon isäntä palasi Ruotsista katkeroituneena vanhaa kartanoaatelia köyhdyttäneen reduktion takia. Ponnisteluista huolimatta Laukon isäntä kohtasi vastoinkäymisiä toinen toisensa jälkeen. Lopulta 1700-luvun alussa vanha kivilinna tuhoutui lopullisesti rajussa tulipalossa ja Gabrielin kuoltua, 1713 isovihan aikana, kartano melkein autioitui.
Palhon kartano Palhon kartano sijaitsee Vesilahdella Palhon kylässä. Kartanon perusti 1796 everstiluutnantti Anton Wilhelm von Schantz joka toimi 1786–1797 Laukon kartanon vuokraajana. Palhon kartano koostui kolmesta Laukon entisestä lampuotitilasta (Pynnä, Uotila, Tavola) sekä osasta Knaapin rälssitilaa. Kartanolla oli neljä torppaa.
Laukon kartano 1700-luvun loppupuolella Gabrielin pojanpoika Axel Gustav Kurki pystyi viimein palauttamaan Laukon entiseen loistoonsa: hän maksoi isoisänsä vanhat velat, lunasti takaisin menetetyt tilukset ja alkoi tarmokkaasti kehittää kartanoon uudenaikaista maa- ja karjataloutta. Axel Gustav ei kuitenkaan koskaan mennyt naimisiin, joten hänen kuoltuaan vuonna 1800 kartanosta tehtiin sääntöperintötila. Seuraavilla isännillä ei siis ollut minkäänlaista aiempaa kosketusta Laukon kartanoon.
Laukon kartano Vuonna 1968 Lauri Haarlan perikunta myi Laukon Juhani ja Leena Lagerstamille, jotka muuttivat lapsineen kartanoon talvella 1968. Kartanon kokonaispinta-ala oli kaupantekohetkellä 1 773 hehtaaria. Uusi isäntäpari keskitti aluksi energiansa lypsykarjan tuotantoon ja Laukosta muokattiin vauhdilla modernia maitotehdasta. Ponnisteluista huolimatta maidontuotanto ei muuttunut kannattavaksi, ja jo muutaman vuoden kuluttua Juhani Lagerstam myi 200-päisen lypsykarjansa pois. Seuraavaksi Laukon tuotanto keskitettiin lihakarjan kasvatukseen: Ruotsissa Juhani Lagerstam nimettiin ”pihvikuninkaaksi”, kun jo 1970-luvun puolivälissä Laukossa laidunsi eniten pihvikarjaa koko Suomessa.
Laukon kartano Laukon kartano on historiallisesti merkittävä kartano Vesilahdella, ja se toimii nykyisin koko perheen matkailukeskuksena. Siellä on muun muassa vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, ravintola, kahvila, terassi ja puoti.
Laukon torpparihäädöt 1907 Kun kävi ilmi, että Laukon isäntä olisi halukas myymään koko kartanonsa, perustivat vesilahtelaiset ja tottijärveläiset "Osakeyhtiö Laukon" vuonna 1921. Yhtiön osakkailla olisi ollut erioikeus kartanon maiden ostoon niiden jaon tapahtuessa. Herman Standertskiöld-Nordenstam myi kartanon kuitenkin 1923 pojilleen "Rolf" ja "Gustav Standertskjöld-Nordenstamille". Kartanon maita myytiin tämän jälkeen halukkaille ottamatta huomioon asutuslainsäädännön määräyksiä, ja monet ostajat tekivät sitoumuksia, joita eivät sitten pystyneetkään täyttämään ilman apua. Vuonna 1925 näille vaikeuksiin joutuneille asutustilallisille järjestyi Vesilahden ja Tottijärven kuntien takaama 22 vuodessa takaisinmaksettava valtionlaina.
Laukon torpparihäädöt 1907 1900-luvun alussa Laukon ja Tottijärven kartanot omisti vapaaherra, paroni Herman Standertskjöld-Nordenstam, joka oli perinyt tilan isältään Carl August Standertskjöldiltä 1885. Laukon ja Tottijärven kartanoihin kuului noin 150 torppaa, joista suurin osa sijaitsi Tottijärven puolella. Torppien viljelypinta-alat vaihtelivat 1–35 hehtaarin väliltä. Keskimäärin yhdessä torpassa oli viljeltyä maata 8,5 hehtaaria. Isoimmat torpat saattoivat pitää renkiä, jonka tehtävänä oli torpalle määrättyjen päivätöiden tekeminen kartanossa.
Laukon kartano Nuori visionääri ajautui 1866 konkurssiin ja Laukon kartanon osti Adolf Törngrenin suurimpiin velkojiin kuulunut Herman Hallonblad. Karjalasta kotoisin ollut Hallonbladin perhe kuitenkin kaipasi takaisin Laatokan rannoille ja he myivät kartanon jälleen eteenpäin jo vuonna 1872.
Laukon kartano Kansantarinan mukaan pirkkalaispäällikkö Matti Kurki sai 1200-luvulla Laukon läänitykseksi Ruotsin kuninkaalta kiitokseksi taistelemisesta Tanskaa vastaan sekä Lapin valloittamisesta. Zachris Topeliuksen "Maamme"-kirjassa puolestaan kerrotaan, että Matti Kurki olisi taistellut kartanon edustalla sijaitsevassa Pohdon saaressa venäläistä sotapäällikkö Pohtoa vastaan ja tämän voitettuaan saanut maat itselleen. Ensimmäisissä merkinnöissä 1400-luvulla Laukko mainitaan kuitenkin vielä maalaiskylänä, mutta pian vuoden 1416 jälkeen, Kurki-suvun asetuttua alueelle, alkoi paikalle muodostua kartano.
Laukon torpparihäädöt 1907 Lokakuussa 1918 julkaistun torpparivapautuslain eli lain vuokra-alueiden lunastuksesta tultua voimaan ilmoittivat kaikki Laukon ja Tottijärven kartanoiden torpparit haluavansa käyttää sitä hyväkseen, ja suurimman osan kanssa paroni Herman Standertskiöld-Nordenstam tekikin kaupat. Kaikkiaan Tottijärvelle syntyi 108 uutta tilaa, ja Laukon kartanosta erotettiin 10 tilaa.
Laukon kartano Vuonna 1906 Laukon kartanon torpparit ja mäkitupalaiset ryhtyivät vaatimaan työolosuhteiden parantamista, mutta kartanon silloinen isäntä vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstam ei suostunut tähän. Tämän seurauksena torpparit aloittivat 21. toukokuuta 1906 lakon, johon osallistui 115 torpparia. Vapaaherra vei asian oikeuteen ja oikeus tuomitsi lakkoilijat häädettäväksi: määräystä alettiin toteuttaa 15. tammikuuta 1907 alkaen. Paikallisten viranomaisten tueksi Helsingistä kutsuttiin ratsupoliisiosasto, jonka avustuksella yhteensä 41 ihmistä häädettiin kylmään talviyöhön. Nykyisinkin se lienee tunnetuin Laukon kartanon historiaan liittyvä yksittäinen tapahtuma: jo aikanaan se sai laajaa julkisuutta ja kärjisti yhteiskunnallisen vastakkainasettelun ilmapiiriä.
Laukon kartano Ennen Laukkoon muuttoaan nuori isäntä oli asunut perheineen muun muassa Pariisissa, jonka eloisissa seurapiireissä paroni viihtyi. Perheen siirryttyä perintötilalleen asumaan, myös kartanon maita alettiin uudistaa Belle époque -tyyliä noudatellen. Kartanon pihapiiristä ja puutarhasta piti huolta Edvard Kajander, jonka vapaaherra Standertskjöld-Nordenstam palkkasi Laukon puutarhamestariksi vuonna 1888. Kajanderille loputon uurastus pihamaalla oli palkitsevaa, sillä isäntäväki sijoitti suuria summia pihamaan ylläpitoon: 1800-luvun lopulla kartanon päärakennuksen viereen rakennettiin moderni orangeria, jossa kasvatettiin kukkia, koristekasveja, hedelmiä ja vihanneksia sekä muutamia erikoisuuksia, kuten viinirypäleitä. Kasvihuoneen sisällä sijaitsi moderni talvipuutarha, jossa kasvoivat muun muassa palmupuut.
Laukon kartano Hävityksen jälkeen vuonna 1929 Laukon kartano siirtyi takaisin suomalaisiin käsiin, kun tamperelainen paperitehtailija Rafael Haarla osti raunioituneet tilukset itselleen. Haarla oli innokas historiaharrastaja ja aitosuomalaisista mielipiteistä tunnettu tehtailija, joka toimi muun muassa Lapuan liikkeen ja Vapaussodan Rintamamiesten Liiton keskeisenä rahoittajana. Ostaessaan Laukon Haarla koki ostavansa palan merkittävää suomalaista historiaa ja piti tärkeänä, että tila rakennettiin uudelleen menneisyytensä arvoiseksi kulttuurikartanoksi. Ensimmäisenä kartanon pihamaalle kohosi Veikko Kallion suunnittelema 1920-luvun klassisismia edustava valkoinen päärakennus, jonka jälkeen 1930-luvun kuluessa kartanon pihamaalle alkoi kohota lisää vaaleaa uusklassista tyyliä edustavia rakennuksia.
Laukon kartano Vuonna 1810 kartanon siirryttyä sääntöperintötilana Claes Arvid Kurjelle Kurkien aika kartanossa päättyi lopullisesti. 1800-luvun alussa, Suomen siirryttyä Venäjän keisarikunnan vallan alle, piti tuoreen isännän tehdä valinta Venäjän ja Ruotsin välillä. Kartanon ylläpito olisi vaatinut muuttoa Suomeen ja tuore isäntä oli nimetty Tukholman korkeimpaan oikeuteen, joten päätös oli selvä: Kurkien aika Laukossa oli ohi.
Laukon kartano Yhteiskunnalliset olot kiristyivät lopulta vuoden sisällissotaan. Jo ennen sodan alkua, kun punakaarti alkoi liikehtiä uhkaavasti Tottijärvellä, isäntäperhe oli paennut pääkaupunkiseudulle. Tammikuussa 1918 punakaartilaiset saapuivat kartanolle, jossa tilanhoitaja Henrik Linderoos ammuttiin kuoliaaksi konttorin lattialle. Sodan aikana Laukossa oli kuitenkin suhteellisen rauhallista. Vasta kun punaiset perääntyivät paikkakunnalle Lempäälästä, alkoivat Vesilahden olot kiristyä ja ryöstely sekä takavarikointi yleistyivät. Kunnasta tuli osa punaisen armeijan pohjoisrintamaa, kun Tampereen taistelun hävinnyt armeija vyöryi paikkakunnan yli. Perääntyessään katkeroitunut punakaarti poltti kostoksi Laukon kartanon kivijalkaan.