mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Paavius uudella ajalla Toiveet Kirkkovaltion vanhan pappisjohtoisen hallintojärjestelmän muuttamisesta kokivat kolauksen 1800-luvun alkupuolella, sillä vaikka uudistusmieliset paavit saattoivat yrittää uudistaa vanhaa Kirkkovaltiota, peruivat heidän seuraajansa nämä uudistukset nopeasti. Esimerkiksi paavi Gregorius XVI perui edeltäjänsä Pius VIII:n uudistukset, joilla oli yritetty modernisoida Kirkkovaltiota. Kirkkovaltiota pidettiinkin Gregorius XVI:n paavinkaudella yhtenä Euroopan takapajuisimpana maana. Samalla Gregorius XVI antoi tukensa erilaisille sananvapautta rajoittaneille toimille eri puolilla Eurooppaa, koska Kirkkovaltio oli sotilaallisesti riippuvainen näiden Euroopan valtioiden antamasta tuesta. Gregorius XVI tuomitsi sananvapauden muun muassa kiertokirjeessään "Mirari vos":
Toinen paaviuden ja modernisoituvan maailman välistä kuilua syventänyt kiertokirje laadittiin Pius IX:n paavinkauden aikana 1864. Siitä teki kuuluisan sen liitteenä ollut "Syllabus errorum", erehdysten luettelo. Luettelossa paavi tuomitsi kahdeksankymmentä modernia harhaoppina pitämäänsä asiaa, muun muassa omantunnonvapauden, protestantismin, siviiliavioliiton sekä sosialismin. "Syllabus errorum" luokitteli harhaopit kymmeneen eri ryhmään:
Katolisen kirkon historia Samoin toiveet Kirkkovaltion vanhan pappisjohtoisen hallintojärjestelmän muuttamisesta kokivat kolauksen 1800-luvun alkupuolella, sillä vaikka uudistusmieliset paavit saattoivat yrittää uudistaa vanhaa Kirkkovaltiota, peruivat heidän seuraajansa nämä uudistukset nopeasti. Esimerkiksi paavi Gregorius XVI perui edeltäjänsä Pius VIII:n uudistukset, joilla oli yritetty modernisoida Kirkkovaltiota. Kirkkovaltiota pidettiinkin Gregorius XVI:n paavinkaudella yhtenä Euroopan takapajuisimmista maista. Gregorius XVI antoi myös tukensa erilaisille sananvapautta rajoittaville toimille eri puolilla Eurooppaa, koska Kirkkovaltio oli sotilaallisesti riippuvainen näiden Euroopan valtioiden antamasta tuesta.
Gregorius V Gregoriuksen aikana vaikutti vastapaavi Johannes XVI, jota suosi ennen kaikkea Crescentius II ja roomalainen ylimystö, joka niskuroi Gregorius V:n pikkuserkkua, keisari Otto II:ta vastaan.
Paavi Paavi voi erota virastaan, mutta tätä tapahtuu erittäin harvoin. Paavi Benedictus XVI ilmoitti eroavansa 28. helmikuuta 2013 terveyssyihin vedoten.. Ennen Benedictus XVI:tta edellinen eronnut paavi oli Gregorius XII vuonna 1415. Gregorius XII:n eroaminen oli kuitenkin todella vastahakoinen ja suuren skisman painostama Pisan ja Konstanzin kirkolliskokouksen eli konsiilien myötä vuonna 1409. Viimeinen virastaan vapaaehtoisesti eronnut paavi oli Celestinus V vuonna 1294. Tiettyjen katolilaisten näkemysten mukaan eroaminen on vaarallista, koska se mahdollistaa vastapaavien nousun.
Paavit 1800-luvulta nykypäivään Benedictus XVI ilmoitti yllättäen alkuvuodesta 2013 jättävänsä Rooman piispan tehtävät. Ero astui voimaan 28. helmikuuta 2013 kello 20 alkaen. Paavin eroaminen on harvinaista, edellinen virastaan luopunut paavi oli vuonna 1415 eronnut Gregorius XII. Benedictuksen seuraajaksi valittiin 13. maaliskuuta 2013 jesuiittataustainen argentiinalainen kardinaali Jorge Mario Bergoglio, joka otti nimekseen Franciscus. Hän on paavina sekä ensimmäinen jesuiitta ja eteläamerikkalainen että ensimmäinen ei-eurooppalainen 700-luvulla eläneen Gregorius III:n jälkeen.
Lorenzo Simonetti Paavi Gregorius XVI nimitti Simonettin kardinaaliksi salaisesti "in pectore" heinäkuussa 1844, ja nimitys julkistettiin seuraavan vuoden huhtikuussa. Simonetti osallistui vuoden 1846 konklaaviin, joka valitsi paaviksi Pius IX:n.
Gregorius XVI Paavi Leo XII nimitti Cappellarin kardinaaliksi maaliskuussa 1825. 64 päivää kestänyt konklaavi valitsi hänet 2. helmikuuta 1831 yllättäen paavi Pius VIII:n seuraajaksi. Hän oli toistaiseksi viimeinen paavi, joka ei valituksi tullessaan ollut piispa.
Gregorius VI Gregorius seurasi paavina Benedictus IX:ttä, joka myi paaviuden Gregoriukselle suuresta summasta rahaa. Gregorius myös osti pois kilpailijansa Sylvester III:n ja Johannes XX:n. Keisari Henrik III:n joulukuussa 1046 pitämässä Sutrumin kirkolliskokouksessa Gregoriusta syytettiin kirkollisten virkojen kauppaamisesta, minkä hän suoraan myönsi, joten hänen valintansa tuomittiin epäviralliseksi. Tämä johti hänen arvonsa alentamiseen, minkä jälkeen hän vetäytyi Saksaan, missä hän kuoli seuraavana vuonna 1047. Gregoriuksen seuraaja oli Klemens II.
Gregorius VIII Gregorius kuoli kuumeeseen oltuaan paavina vain pari kuukautta.
Gregorius XI Katariina Sienalainen vaikutti merkittävällä tavalla siihen, että Gregorius siirsi pitkän epäröinnin jälkeen paavinistuimen takaisin Roomaan 27. tammikuuta 1377. Gregorius ei ehtinyt vaikuttaa Roomassa kovin pitkään, sillä hän kuoli jo seuraavan vuoden maaliskuussa.
Investituurariita Vuonna 1081 Henrik IV:n onnistui vangita ja tappaa Rudolf ja samana vuonna hän valloitti Rooman aikomuksenaan syrjäyttää Gregorius VII voimalla ja korvata tämän suopeammalla paavilla. Gregorius VII kutsui avukseen liittolaisensa normannit Etelä-Italiasta ja nämä pelastivat hänet saksalaisilta vuonna 1085. Normannien onnistui saada Rooma haltuunsa, mutta kun Rooman asukkaat nousivat kapinaan Gregoriusta vastaan, hänen oli paettava normannien kanssa etelään, missä hän pian kuoli.
Gregorius XIV Paavina Gregorius XIV sekaantui voimallisesti Ranskan uskonsotiin.
Hän sairasti pitkähkön aikaa malariaa ja kuoli sappikivitautiin.
Pyhä Gregorius VII Gregorius kuoli maanpaossa Salernossa. Roomalaiset ja moni hänen luotetuista auttajistaan olivat hylänneet hänet ja hänen tukijoukkonsa Saksassa oli kutistunut vähiin.
Gregorius I Kun hänen isänsä kuoli, Gregorius muutti sukupalatsinsa luostariksi. Siellä hän alkoi noudattaa askeettista benediktiiniläistä elämäntapaa ja vaaransi terveytensä ylenmääräisellä paastoamisella.
Philipp von Ferrary Ferrary oli Gallièran herttuan ja herttuattaren poika. Hänen isänsä Raffaele de Ferrari tuli varakkaasta genovalaisesta pankkiirisuvusta ja oli rikas liikemies, jonka paavi Gregorius XVI nimesi Gallièran herttuaksi ja Italian kuningas Viktor Emanuel II Lucedion prinssiksi. Hänen äitinsä oli Maria de Brignole-Sale, jonka isoisoäiti oli Monacon ruhtinatar ja isä markiisi Antoine de Brignoly-Sale, Sardaignen kuninkaan edustaja Pariisissa Ludvig Filip I:n valtakaudella. Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1871 Ferrary peri tämän valtavan omaisuuden.
Jesuiittojen historia Aikanaan voimakas veljeskunta oli kuitenkin kärsinyt vuosikymmeniä kestäneestä lakkautettuna olemisesta, eikä se palannut nopeasti vanhaan mahtiinsa. Lisäksi Eurooppaa 1800-luvulla ohjanneet liberaalit hallitukset suhtautuivat jesuiittoihin viileästi johtuen muun muassa järjestön konservatiivisista tavoitteista. Paavinistuin sen sijaan alkoi tukea uudelleenperustettua veljeskuntaa luovuttamalla vuonna 1818 sen johdettavaksi pappeja kouluttavan "Collegium Germanicumin". Pius VII:tä seurasivat ajatuksiltaan konservatiiviset paavit Leo XII ja Gregorius XVI. Heistä Leo XII luovutti sääntökunnalle Rooman "Collegiumin" ja Gregorius XVI:n päätöksellä jesuiittaveljeskunnan käännytystyö ulottui vuodesta 1836 eteenpäin koskemaan kaikkea kirkon lähetystyötä – siis myös katolisesta kirkosta irtaantuneiden kristittyjen käännyttämistä. Veljeskunnan elpyminen oli silti hidasta, ja vuoteen 1853 mennessä jäsenmäärä oli päälle viisituhatta. Seuraavan kolmenkymmenen vuoden aikana veljeskunnan vahvistuminen jälleen nopeutui, ja 1884 mennessä jäsenmäärä oli noin 11 500.
Fransiskaanit Seuraavina vuosina Franciscuksen terveydentila heikkeni. Hän kuoli vuonna 1226. Paavi Gregorius IX julisti Franciscuksen pyhimykseksi 1228.
Jean Vianney Pyhä Jean-Baptiste-Marie Vianney, myös Curé D’ars, (8. toukokuuta 1786 Dardilly – 4. elokuuta 1859 Ars) oli roomalaiskatolinen ranskalainen pappi, pyhimys ja ihmeidentekijä. Hän on kaikkien pappien, seurakuntapappien, Iowan Dubuquen arkkihiippakunnan, ripittäjien ja Kansasin Kansas Cityn hiippakunnan suojeluspyhimys. Paavi Pius IX julisti miehen kunnianarvoiseksi 3. lokakuuta 1873, pyhä paavi Pius X julisti hänet autuaaksi 8. tammikuuta 1905 ja paavi Pius XI julisti hänet pyhimykseksi 31. toukokuuta 1925. Pyhälle Jeanille on laadittu englanninkielinen novena ja hänet saatetaan mainita myös alun perin jo vuonna 590 käytetyssä "Kaikkien pyhien litaniassa." Pyhä Jean eli seuraavien 6 paavin hallintoaikoina: Pius VI, (1775-99) Pius VII, (1800-23) Leo XII, (1823-29) Pius VIII, (1829-30) Gregorius XVI (1831-46) ja autuas Pius IX. (1846-78) Katolinen kirkko viettää hänen muistopäiväänsä 4. elokuuta eli päivänä jona hän kuoli 73-vuotiaana.
Vatikaanin museot Paavi Gregorius XVI avasi museon vuonna 1839. Museo keskittyi käsittelemään Egyptin sekä Assyrian kulttuureja. Sieltä löytyy aitojen esineiden lisäksi roomalaisia kopioita, jotka löytyivät Hadrianuksen huvilasta, Tivolista. Nähtävänä on muumioita, hautojen tarvikkeistoa, työkaluja sekä kopio Kuolleiden kirjasta.
Museo on saanut nimensä paavien Klemens XIV:n sekä Pius VI:n mukaan. Valtaosa museon taideteoksista jouduttiin antamaan sotasaalina Napoleonille vuonna 1797 solmitussa rauhassa. Wienin kongressi palautti vuonna 1815 suurimman osan taideteoksista takaisin Vatikaaniin. Nykyään museossa on esillä antiikin aikaisten veistosten kokoelma. 
Museon kahdeksankulmaisessa sisäpihassa sijaitsevat ehkä kuuluisimmat veistokset: Belvederen Apollo sekä Laokoon-ryhmä.
Kaarle XVI Kustaa Syntyessään hän sai Jämtlandin herttuan arvonimen. Maata hallitsi tuolloin hänen 90-vuotias isoisoisänsä Kustaa V, ja Kaarle Kustaa oli kruununperimysjärjestyksessä kolmas isoisänsä Kustaa Aadolfin ja isänsä jälkeen. Kaarle XVI Kustaan toinen isoisä oli Charles Edward, englantilainen prinssi, joka menetti arvonimensä ja ryhtyi myöhemmällä iällä natsiksi Saksassa. Vuonna 1947, Kaarle Kustaan ollessa vain vuoden ikäinen, hänen isänsä kuoli lento-onnettomuudessa. Kun hänen isoisänsä Kustaa VI Aadolf nousi valtaistuimelle vuonna 1950, nelivuotiaasta Kaarle Kustaasta tuli Ruotsin kruununperijä.
Pius IX Paavina Pius IX:llä oli suuri vaikutus paaviuden muotoutumiselle vanhoillisuuden ja uudistusmielisyyden murroskautena. Hänen pontifikaattinsa ajoittui aikaan, jossa Kirkkovaltiosta oli kehittynyt uudistuvassa maailmassa vanhoillinen ja toimimaton takapajula. Pius IX:n edeltäjät Leo XII ja Gregorius XVI olivat olleet erittäin vanhoillisia ja vastustaneet useita uudistuksia. Nämä kaksi paavia olivat omilla paavinkausillaan jättäneet Kirkkovaltion erittäin huonoon tilaan, ja se pysyi pystyssä enää Itävallan antaman sotilaallisen tuen ansiosta.
Yusuf Jurj Kassab al-Hardini Pyhä Yusuf Jurj Kassab al-Hardini O.L.M. (myös Nimatullah al-Hardini tai Nimatullah Youssef Kassab Al-Hardini; ; 1808 Hardine, Batrun, Ash Shamal, Libanon – 14. joulukuuta 1858 Kfifan, Batrun, Ash Shamal, Libanon) oli roomalaiskatolinen maroniitteihin kuulunut libanonilainen munkki, pappi ja pyhimys. Nuorena Yusuf suoritti alkeelliset opintonsa pyhän Anthony Houbilaisen luostarikoulssa vuodesta 1816 vuoteen 1822, jonka jälkeen hän omistautui maataloustyöhön vanhempiensa kanssa. Hän liittyi libanonilaisiin maroniitteihin 1828, meni myöhemmin pyhien Cyprianin ja Justiinan luostariin Kfifaan opiskelemaan filosofiaa ja teologiaa sekä vihittiin papiksi 1833 ja hänestä tuli myös professori. 1858 Yusuf sairastui vakavasti keuhkokuumeeseen ja kuoli 14. joulukuuta samana vuonna Kfifanin luostariisa. Hän eli yhteensä viiden eri paavin hallintokauden aikana: Pius VII (1800-1823), Leo XII (1823-1829), Pius VIII (1829-1830), Gregorius XVI (1831-1846), Pius IX (1846-1878). Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 7. syyskuuta 1989, autuaaksi 10. toukokuuta 1998 ja kanonisoi hänet 16. maaliskuuta 2004. Hän on Libanonin Beirutin suojeluspyhimys ja hänen muistopäiväänsä vietetään 14. joulukuuta.
Ruotsin kruununperimyslaki Laki korvasi aiemman kruununperimysjärjestyksen ja otettiin käyttöön, kun Jean Baptiste Bernadotte (Kaarle XIV Juhana) valittiin Ruotsin kuninkaaksi. Siksi se lähti alun perin liikkelle hänestä. Vuonna 1980, kun kruununperimysoikeus laajennettiin koskemaan myös naispuolisia jälkeläisiä, laki kuitenkin muutettiin alkamaan silloisesta ja yhä vallassa olevasta Kaarle XVI Kustaasta. Näin estettiin sellaisia naispuolisia Kaarle XIV Juhanan jälkeläisiä vaatimasta kruunua, jotka muutoin olisivat voineet uuden säännön mukaan olla siihen oikeutettuja. Lakiin myös tehtiin erityinen siirtymäsääntö, jolla säilytettiin kuninkaan sedän, prinssi Bertilin perimysoikeus kruunuun (näin mahdollistettiin myös se, että Bertil voisi toimia sijaiskuninkaana Kustaa XVI Kustaan alaikäisille perijöille). Sääntö kumoutui, kun Bertil kuoli vuonna 1997.
Gregorius Favorinus Favorinus palasi vielä rovastiksi Hattulaan 1651, jossa kuoli 1660.
Benedictus XVI Benedictus XVI kertoi 11.2.2013 jättävänsä tehtävänsä helmikuun lopussa. Benedictus XVI sanoi, ettei hänellä ole ”voimia jatkaa tehtävässä”. Edellisen kerran paavi on eronnut tehtävästään vuonna 1415.
Gregorius I Gregorius toimi myös kuusi vuotta paavin lähettiläänä Konstantinopolissa keisarin hovissa. Gregoriuksen kanssa Konstantinopoliin matkusti myös joitain hänen tuntemiaan henkilöitä hänen munkkivuosiltaan, joiden kanssa hän vietti Konstantinopolissa aikaansa rukoillen ja lukien pyhiä kirjoituksia. Konstantinopolissa viettämänään aikana Gregorius myös joutui riitoihin Konstantinopolin patriarkka Eutykhioksen kanssa riidassa, joka koski ylösnousemusta, ja tarkemmin ylösnousseen ruumiin olemusta. Bysantin keisari ratkaisi riidan toteamalla, että Gregorius oli kiistassa oikeassa. Samalla Konstantinopolin patriarkan aiheesta kirjoittama kirja määrättiin poltettavaksi. Gregoriuksen ja patriarkan kiista oli ollut niin ahdistava, että he molemmat sairastuivat sen vuoksi. Gregorius kuitenkin parani, mutta patriarkka menehtyi sairauteensa vuonna 582. Konstantinopolin vuosien jälkeen Gregorius palasi kotiluostariinsa, missä hänestä tuli apotti.
Gregorius I Gregorius sai lainopillisen koulutuksen. Hiukan yli kolmikymmenvuotiaana hänestä tuli Rooman kaupunginprefekti. Noin vuonna 574 Gregorius päätti luopua tehtävistään ja ryhtyä munkiksi. Myöhemmin hän kuvaili kolmea munkkivuottaan elämänsä onnellisimmaksi ajaksi.
Gregorius Toursilainen Gregorius kuului huomattavaan gallialais-roomalaiseen sukuun, jonka monet jäsenet olivat piispoja. Gregorius päätti jo varhain astua kirkon palvelukseen, ja vuonna 573 hänet valittiin Toursin piispaksi, missä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Urbanus VI Urbanus VI eli oikealta nimeltään Bartolomeo Prignano syntyi Napolissa vuoden 1318 paikkeilla. Ennen paaviksi valintaansa Prigano toimi Acerenzan arkkipiispana vuodesta 1363 ja Barin arkkipiispana vuodesta 1377. Paavina Urbanuksen edeltäjä oli Gregorius XI, joka oli asunut niin sanotulla uudella Avignonin kaudella ranskalaisessa Avignonin kaupungissa, mutta hän palasi Roomaan tammikuussa 1377 saattaen näin paavit irti Ranskan kuninkaan välittömästä vaikutuksesta. Gregorius kuoli kuitenkin jo seuraavana vuonna, mikä aiheutti huolta ranskalaisvaikutuksen paluusta. Roomalaiset painostivat konklaaviin kokoontuneet kardinaalit valitsemaan uudeksi paaviksi roomalaisen tai vähintään italialaisen. Prignano osoittautui sopivaksi ehdokkaaksi ja hänet valittiin tehtäväänsä 8. huhtikuuta 1378 paavin nimellä Urbanus VI.
Pyhä Gregorius VII Tällä kertaa paavin moitteella ei ollut samaa vaikutusta kuin neljä vuotta aikaisemmin. Sitä pidettiin epäoikeutettuna ja kevyin perustein julistetun kirkonkirous kyseenalaistettiin. Asiat muuttuivat Gregoriuksen kannalta huonommiksi, kun Rudolf kuoli 16. lokakuuta samana vuonna. Hänen seuraajakseen valittiin elokuussa 1081 Hermann Luxemburgilainen, joka ei ollut sovelias johtamaan Gregoriuksen kannattajia Saksassa, ja Henrikin valta oli huipussaan. Kokeneempana Henrik päätti tällä kertaa olla tunnustamatta pannaan julistamista ja sanoi sen olevan lainvoimaton. Bressanoneen kokoontunut kirkolliskokous julisti 16. kesäkuuta 1081 Gregoriuksen viralta pannuksi. Hänen seuraajakseen kirkko nimesi Ravennan arkkipiispa Guibertin. Vuonna 1081 Henrik siirsi taistelun Italiaan. Gregorius oli tullut heikommaksi ja 13 kardinaalia hylkäsi hänet. Rooma antautui Saksan kuninkaalle ja Guibertistä tuli vastapaavi Klemens III. Gregoriuksen piti paeta Roomasta ja hänen kilpailijansa kruunasi Henrikin keisariksi.
Pyhä Scholastica Gregorius Suuri on kertonut kirjoituksissaan pyhän Scholastican viimeisestä tapaamisesta veljensä Benedictuksen kanssa, jonka jälkeen hän kuoli. Kerrotaan, että Scholastican kuollessa vuonna 547 hänen sielunsa nousi taivaaseen kyyhkysen muodossa. Pyhä Benedictus vuorostaan kuoltuaan haudattiin samaan hautaan siskonsa kanssa. Hänen hautansa ja reliikkinsä ovat Italiassa Montecassinossa, jossa pyhä Benedictus toimi.
Gregorius I Paavi Gregorius I kärsi elämänsä aikana useasti heikosta terveydestä. Viimeisten elinvuosiensa aikana hän kärsi esimerkiksi kihdistä ja mahakatarrista. Toimittuaan paavina lähes neljätoista vuotta Gregorius menehtyi vuonna 604. Hän jäi historiaan yhtenä merkittävimmistä paaveista ja äärimmäisen tärkeänä hahmona keskiajan paaviuden kannalta.
Ludvig XVI Ludvig XVI (23. elokuuta 1754 Versailles – 21. tammikuuta 1793 Pariisi) oli Ranskan kuningas vuosina 1774–1792. Hän oli edeltäjänsä Ludvig XV:n pojanpoika ja maansa viides kapetingien hallitsijasuvun Bourbon-haaraan kuulunut hallitsija. Hänen valtakaudelleen ajoittuivat Yhdysvaltain vapaussota, johon Ranska osallistui, ja Ranskan suuren vallankumouksen ensimmäiset vuodet. Vuonna 1791 Ranskasta tehtiin perustuslaillinen monarkia. Seuraavana vuonna monarkia lakkautettiin, ja myöhemmin Ludvig XVI vangittiin ja mestattiin.
Gregorius III Gregorius III:n jälkeen seuraava ei-eurooppalainen paavi oli vasta Franciscus, joka valittiin vuonna 2013.
Kaarle XVI Kustaa Kaarle XVI Kustaa on tehnyt Suomeen kuusi valtiovierailua, vuosina 1974, 1983, 1996, 2003, 2009 ja 2015. Neljään viimeksi mainittuun vierailuun osallistui myös kuningatar Silvia ja vuosina 1996 ja 2003 myös kruununprinsessa Victoria. Lisäksi Kaarle XVI Kustaa ja Silvia ovat osallistuneet muun muassa Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhliin vuonna 1979, Ruotsinsalmen taistelun 200-vuotisjuhlaan Kotkassa vuonna 1990 ja Vaasan kaupungin 400-vuotisjuhliin vuonna 2006. Kesäkuussa 1978 he vierailivat Neuvostoliitossa ensimmäisinä Ruotsin kuninkaallisina.
Gregorius I Gregoriuksen politiikka langobardeja kohtaan oli vastakohtana Bysantin käskynhaltijoille, jotka suhtautuivat passiivisesti langobardien muodostamaan uhkaan. Gregorius toimi aktiivisesti Rooman suojelemiseksi langobardeilta, mihin kuului esimerkiksi vuonna 592 solmittu rauhansopimus Ariulf-nimisen langobardiherttuan kanssa. Myöhemmin Ariulf tosin rikkoi sopimuksen ja aikoi valloittaa Rooman, mutta Gregorius sai hänet lahjottua luopumaan yrityksestä.
Kaarle XVI Kustaa Kaarle XVI Kustaa on pisimpään Ruotsia hallinnut kuningas; vuonna 2016 hän ohitti lähes 43 vuotta hallinneen Kustaa V:n ja vuonna 2018 yli 44 vuotta hallinneen Maunu Eerikinpojan.
Gregorius I Gregorius valittiin paaviksi 50-vuotiaana vuonna 590 vastoin omaa tahtoaan. Valinta tapahtui poikkeuksellisen yksimielisesti.
Investituurariita Vuonna 1075 paavi Pyhä Gregorius VII julisti "Dictatus Papaessaan" investituurakäytännön lopettamisen. Tähän aikaan Henrik IV ei enää ollut lapsi ja hän reagoi julistukseen lähettämällä Gregorius VII:lle kirjeen, jossa hän syrjäytti Gregoriuksen ja vaati uuden paavin valintaa.
Vuonna 1076 Gregorius vastasi kirjeeseen julistamalla kuninkaan pannaan, erottamalla hänet kirkosta ja erottamalla hänet keisariudesta. Näin ollen Henrik IV ei enää ollut Saksan kuningas eikä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Käytännössä paavi ja keisari olivat julistaneet toisensa pois virasta.
Gregorios Valontuoja Gregorius vetäytyi elämänsä viimeisiksi vuosiksi Taronin provinssissa sijainneeseen luostariin, jossa hän kuoli noin vuonna 331. Gregoriuksen ruumis kuljetettiin aluksi nykyisessä Turkissa sijaitsevan Erzincanin kaupungin lähistöllä olleeseen kylään, josta hänen ruumiinosiaan vietiin pyhäinjäännöksinä eri puolille silloista Itä-Roomaa. Gregoriuksen pään uskotaan joutuneen jonnekin päin Armeniaa, vasemman käden Vagharšapatin kaupunkiin ja oikean käden Kilikiaan.
Matilda (Toscanan kreivitär) Kun Henrik oli saanut Rooman haltuunsa hän valitsi paaviksi vastapaavi Klemens III:n, joka kruunasi Henrikin keisariksi. Tämän jälkeen hän palasi Saksaan ja jätti liittolaistensa huoleksi vallan viemisen Matildalta. Nämä yritykset karahtivat karille, kun Matilda voitti heidät Sobarassa (lähellä Modenaa) 2. heinäkuuta 1084. Gregorius kuoli vuonna 1085, minkä jälkeen Matildan joukot taistelivat uuden paavin, Victor III:n tueksi.
Laurentius Canterburylainen Laurentius Canterburylainen (, kuoli 619) oli toinen Canterburyn arkkipiispa. Hän oli yksi munkeista, jotka Gregorius I lähetti lähetystyöhön Englantiin käännyttämään anglosakseja kristinuskoon. Heidän Englantiin saapumisen ajankohdastaan ei ole varmaa tietoa. Hänet julistettiin pyhimykseksi kuoltuaan.
Sabinianus Paavi Sabinianus oli paavina 13. syyskuuta 604 – 22. helmikuuta 606). Sabinianus syntyi Italiassa, mutta tarkkaa vuotta ei tunneta. Hän kuoli Roomassa. Tiedetään, että paavi Gregorius I lähetti Sabinianuksen Konstantinopoliin, mutta tämä palasi sieltä 597.
Gregorius VIII Vuonna 1172 hän osallistui Avranchesin kirkolliskokoukseen, jossa Englannin kuningas Henrik II vapautettiin syytteistä Thomas Becketin murhasta. Gregorius myös esitti kolmannen ristiretken käynnistämistä.
Benedictus XVI Benedictus XVI ilmoitti 17. lokakuuta 2007 nimittävänsä konsistoriumissa yhteensä 23 uutta kardinaalia. Näistä kardinaaleista kahdeksantoista on konklaavissa äänioikeutettuna ja viisi yli 80-vuotiasta. Nimitettyjen joukossa oli sekä arkkipiispoja että emeritusrehtoreita, minkä lisäksi kardinaalinhatun saivat muun muassa Paavillinen maallikkojen neuvoston puheenjohtaja, Pyhän roomalaisen kirkon arkiston- ja kirjastonhoitaja, Idän kirkkojen kongregaation prefekti ja Jerusalemin pyhän haudan ritarikunnan pro-suurmestari. Aikaisemmin, vuonna 2006, Benedictus XVI oli jo nimittänyt kaksitoista uutta kardinaalia.
Silvia (Ruotsin kuningatar) Silvia tapasi Ruotsin kruununprinssin Kaarle Kustaan vuoden 1972 kesäolympialaisten aikana. Kun Ruotsin silloinen kuningas Kustaa VI Aadolf kuoli 15. syyskuuta 1973, Kaarle Kustaasta tuli maan uusi kuningas Kaarle XVI Kustaa. Silvia ja Kaarle Kustaa ilmoittivat 12. maaliskuuta 1976 kihlauksestaan, ja heidät vihittiin avioliittoon 19. kesäkuuta samana vuonna. Vihkiminen toimitettiin Tukholman Suurkirkossa, ja sitä todisti 1 200 vierasta.
Klemens II Klemens oli ollut keisari Henrik III:n kansleri ja Klemens oli tälle kiitollisuudenvelassa, kun hän syrjäytti paavina Gregorius VI:n. Hänen lyhyen virkakautensa ainoa merkittävä tapahtuma oli Sutrumin kirkolliskokous, joka käsitteli kirkollisten virkojen kauppaamista. Klemens kuoli 9. lokakuuta 1047 ja hänet haudattiin Bambergiin.
Anthony de Mello De Mello kuoli äkillisesti vuonna 1987. Hänen teoksiaan julkaistaan edelleen, ja lisää teoksia on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1988 joitain hänen mielipiteistään tuomittiin uskonopin kongregaatiossa. Kardinaali Ratzinger, joka myöhemmin sai nimen Paavi Benedictus XVI, kirjoitti: ""Mutta jo eräissä kohdissa hänen varhaisissa kirjoituksissaan, sekä myöhemmissä töissä vielä vahvemmin, on huomattavissa kasvavaa etäisyyttä kristillisen uskon olennaiseen sisältöön... Tällä tiedoksiannolla, tarkoituksenaan suojella kristillisen totuuden hyveitä, tämä kongregaatio julistaa, että yllä mainittu asenne on yhteensopimaton katolisen uskon kanssa ja voi aiheuttaa vakavaa harmia.""
Benedictus XV Vuonna 2005 paaviksi valittu paavi Joseph Ratzinger eli Benedictus XVI kertoi 27. huhtikuuta 2005, miksi hän valitsi itselleen nimen Benedictus, joka on latinaa ja merkitsee siunattua. Puheessaan Benedictus XVI sanoi seuraavaa:
Gregorius I Läntisissä suhteissaan Gregorius toimi käskijänä, ja muille läntisen Euroopan ruhtinaille kirjoittaessaan hän puhutteli näitä ”poikinaan”. Samanaikaisesti Gregorius I osasi esiintyä Konstantinopolille keisarin alamaisena. Toimintansa ansiosta Gregorius ei joutunut hankaluuksiin vahvan Bysantin kanssa, ja samalla hän saattoi lujittaa paavillista valtaa lännessä.
Gregorius I Gregoriuksen uudistusten vuoksi paavin tulot lisääntyivät huomattavasti. Saamillaan rahoilla Gregorius saattoi uudistaa paavillista hallintojärjestelmää ja luoda siitä tehokkaamman. Gregorius ei kuitenkaan käyttänyt kaikkia rahoja hallintokoneistonsa ylläpitämiseen ja luomiseen, vaan hän myös harjoitti hyväntekeväisyyttä hallitsemillaan alueilla. Gregoriuksen tiedetään käyttäneen rahaa myös sosiaalisten epäkohtien korjaamiseen, minkä lisäksi hän myös jakoi hallitsemillaan alueilla viljaa köyhille. Tällainen toiminta takasi paaville myöhemmin hyvän maineen, minkä vuoksi syntyi myös Gregoriuksen yhteyteen usein liitetty legenda Roomaa piinanneesta ruttoaallosta. Legendan mukaan Gregoriuksen pontifikaatin eli paavinkauden ensimmäisenä vuonna Roomaa koetteli ruttoepidemia, minkä lopettamiseksi Gregorius I:n kerrotaan järjestäneen suuren kulkueen, jonka lopuksi arkkienkeli Mikaelin kerrotaan ilmestyneen kansalle ja ilmoittaneen ruttoepidemian päättyneen.
Henriette Delille Kunnianarvoisa Henriette Delille S.H.F. (1814 New Orleans, Louisiana – 17. marraskuuta 1862 New Orleans, Louisiana) oli roomalaiskatolisten valkoisen miehen ja vapaan värillisen naisen tytär, joka eli koko elämänsä USA:n eteläosassa aikana ennen orjuuden lakkauttamista ja perusti 1836 sääntökunnan "Sisters of the Presentation", joka vuonna sai kirkollisen hyväksynnän 1837 ja muutti nimensä 1842 muotoon "Sisters of the Holy Family", ja joka toimii yhä opettaen ja huolehtien köyhistä ja vanhuksista. Hänen vanhempansa eivät voineet mennä naimisiin Louisianan lain mukaan, mutta käytäntö oli yleinen kreoliyhteisössä, kun toisaalta hänen isoisoisoäitinsä oli ollut Afrikasta tuotu orja, joka tuli vapaaksi omistajansa kuoltua ja ansaitsi tarpeeksi vapauttaakseen tyttärensä ja kaksi lastenlastaan maksamalla siitä. Henrietellä oli yksi sisko ja kaksi veljeä ja hän itse eli pyhän elämän, pitäen huolta orjista, sairaista, orvoista, ikääntyneistä, unohdetuista ja halveksituista. Hän eli seuraavien viiden paavien hallintokausien aikana: Pius VII (1800-1823), Leo XII (1823-1829), Pius VIII (1829-1830), Gregorius XVI (1831-1846) ja autuas Pius IX (1846-1878). 1960-luvulla "Sisters of the Holy Family" alkoi tutkia Henrietten kanonisointia, 1988 paavi Johannes Paavali II julisti hänet Jumalan palvelijaksi, tutkimukset mahdollisesta ihmeestä kerättiin 2005 ja 2006 Vatikaani julisti ihmeen, sekä paavi Benedictus XVI julisti naisen kunnianarvoiseksi 27. maaliskuuta 2010. Henriette on ensimmäinen USA:n natiivi afrikkalaisamerikkalainen, jonka kanonisointiprosessi on avattu katolisessa kirkossa, ja toinen ihme tarvitaan hänen varsinaiseen kanonisointiinsa, jolloin hän olisi myös ensimmäinen USA:n natiivi afrikkalaisamerikkalainen pyhimys. Hänen tunnetaan rukoilleen: “Uskon Jumalaan. Toivon Jumalaan. Rakastan, haluan elää ja kuolla Jumalalle.”
Paavius keskiajalla Gregorius Suuri levitti kristinuskoa Eurooppaan tehokkaammin kuin yksikään häntä paavinistuimella edeltänyt paavi. Samoin Gregoriuksen toimiin paavina kuului kirkon lujittaminen sisäisesti ja sen yhtenäisyyden takaaminen. Gregorius Suuri saavuttikin pontifikaattinsa aikana selvän johtoaseman Rooman piispalle läntisessä Euroopassa.
Vuonna 719 paavi Gregorius II antoi Etelä-Britanniassa sijaitsevassa luostarissa asuvalle Winfrid -nimiselle munkille tehtäväksi germaanisten kansojen käännyttämisen kristityiksi. Winfrid otti vanhan tavan mukaan uudeksi nimekseen Bonifatiuksen edellisen päivän pyhimyksen mukaan.
Tuomas Akvinolainen Tammikuussa 1274 paavi Gregorius X kehotti Tuomasta osallistumaan Lyonin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänen tehtävänsä oli tutkia ja, mikäli mahdollista, sovitella eroja lännen ja idän kirkkojen välillä. Tuomas lähti matkalle vaikka oli kaikkea muuta kuin terve. Matkalla hän sairastui vakavammin. Hän olisi halunnut päättää päivänsä luostarissa. Häntä ei kuitenkaan voitu saattaa dominikaaniluostariin, joten hänet vietiin Fossa Nuovan sisterssiläisluostariin. Tuomas kuoli seitsemän viikon kiduttavan sairauden jälkeen 7. maaliskuuta vuonna 1274.
Gregorius I Myös Gregorius I:n ulkopoliittiset suhteet olivat merkittäviä. Esimerkiksi ennen Gregorius I:n aikaa kielelliset ja kulttuuriset erot olivat pitäneet paavin ja germaanikansat erillään, mutta Gregorius I pyrki määrätietoisesti järjestämään suhteita eri germaanijohtajiin. Tämä politiikka paitsi pelasti Rooman langobardeilta, myös aikaansai sen, että useat germaanit kääntyivät areiolaisuudesta katolilaisuuteen.
Gregorius I Uskontoon liittyvissä kysymyksissä Gregorius I:llä oli myös oma merkityksensä. Hän halusi levittää kristinuskoa laajoille alueille, ja luotti tässä tehtävässä erityisesti benediktiinimunkkeihin. Lisäksi Gregorius I halusi, että uskonto olisi niin helposti opetettavaa ja yksinkertaista, että sitä voitaisiin opettaa mahdollisimman sivistymättömillekin henkilöille. Siksi Gregorius painottikin erilaisten pyhäinjäännösten ja pyhiinvaellusten, eli uskonnon näkyvien muotojen, merkitystä. Gregorius I:n vaikutuksesta myös opit messun sovitusuhrista, ripistä, sovitusteoista ja kiirastulesta saivat korostuneen aseman, minkä tarkoituksena oli viitoittaa kristinuskon kautta tapahtuvaan lopulliseen pelastumiseen johtavaa tietä mahdollisimman tarkasti.
Gregorius XII Paavi Gregorius XII syntymänimeltään Angelo Correr, (k. 18. lokakuuta 1417 Recanatissa) oli paavina 30. marraskuuta 1406 – 4. heinäkuuta 1415. Hän oli viimeinen virastaan eronnut paavi ennen vuonna 2013 eronnutta Benedictus XVI:ta.
Kaarle XVI Kustaa Kaarle XVI Kustaa (alk. Carl Gustaf Folke Hubertus, , s. 30. huhtikuuta 1946) on ollut Ruotsin kuningas vuodesta 1973 lähtien. Kaarle XVI Kustaan vanhemmat olivat Ruotsin prinssi Kustaa Aadolf (1906–1947) ja Saksi-Coburg-Gothan suvun Sibylla (1908–1972). Kuningas Kaarle XVI Kustaalla ei vuoden 1975 perustuslakiuudistuksen jälkeen ole ollut poliittista valtaa.
Gregorius I Vaikka Gregorius I:tä pidettiin katolisessa kirkossa koko keskiajan ihannepaavina ja vaikka hänet usein esitettiin muiden suurten kirkkoisien joukossa näiden vertaisena, esitettiin häntä kohtaan myös jonkin verran arvostelua. Pääosa tästä kritiikistä oli Martti Lutherin ja tämän kannattajien esittämää, ja he katsoivat Gregoriuksen muun muassa aiheuttaneen koko katolisen kirkon rappion alkamisen. Samoin uskonpuhdistajat katsoivat, että juuri Gregorius I aloitti pimeän keskiajan. Gregorius I korostikin ja arvosti useita asioita, joita vastaan Luther ja muut reformaattorit hyökkäsivät. Esimerkiksi kiirastuliopin edelleen kehittäminen ja pyhimysten kunnioituksen edistäminen kuuluivat Gregorius I:n toimiin.
Avignonin vankeus Urbanus V pyrki palauttamaan paavinistuimen Roomaan vuonna 1367, mutta hän joutui kuitenkin palaamaan takaisin Avignoniin. Vasta Gregorius XI onnistui palauttamaan paavinistuimen Roomaan vuonna 1377. Italialaissyntyisen Urbanus VI:n valinta Gregorius XI:n seuraajaksi johti kuitenkin katolisen kirkon hajaannukseen, ja Avignonista tuli usean vuosikymmenen ajaksi vastapaavien tukikohta.
Sibylla (Ruotsin prinsessa) Sibylla Calma Marie Alice Bathildis Feodora (18. tammikuuta 1908 Friedensteinin linna, Gotha, Thüringen, Saksan keisarikunta – 28. marraskuuta 1972 Tukholma, Ruotsi) oli syntyjään Saksi-Coburg-Gothan prinsessa ja avioiduttuaan Ruotsin perintöprinssin Kustaa Aadolfin kanssa vuonna 1932, hänestä tuli Ruotsin prinsessa ja Länsipohjan herttuatar. Vuodesta 1965 lähtien hän oli Ruotsin ensimmäinen nainen, kun kuningatar Louise kuoli ja kuningas Kustaa VI Aadolf jäi leskeksi. Prinsessa Sibylla oli kuningas Kaarle XVI Kustaan äiti.
Ludvig XVI Hallituskauden alusta asti Ludvig XVI:n hallinto oli vakavissa taloudellisissa vaikeuksissa. Turgot’n ja Malesherbesin radikaalit uudistukset herättivät suurta tyytymättömyyttä aristokratiassa sekä sen johtamassa Pariisin parlamentissa. Turgot erotettiin ja Malesherbes tuli erotetuksi ja hänet korvattiin Jacques Neckerillä vuonna 1776. Ludvig XVI tuki Yhdysvaltojen vallankumousta vuodesta 1778, mutta Pariisin rauhassa 1783 hän saavutti hyvin vähäisiä tuloksia, paitsi lisäämällä valtakunnan valtionvelkaa. Necker erotettiin vuonna 1781 ja korvattiin Charles Alexandre de Calonnella sekä Étienne Charles de Loménie de Briennellä, kunnes hän palasi vuonna 1788.
Vuonna 1789 Ludvig XVI määräsi pidettäväksi säätyvaltiopäivien vaalit, jotka olivat ensimmäiset sitten vuoden 1614 pidettyjen vaalien. Säätyjen tarkoituksena oli paneutua valtakunnan talousongelmiin. Nämä vaalit olivat yksi niistä tapahtumista, jotka muodostivat eräänlaisen askeleen kohden Ranskan suurta vallankumousta, jonka katsotaan alkaneen kesäkuussa 1789. Kolmas sääty eli porvaristo julistautui itse kansalliskokoukseksi. Ludvig XVI yritti kontrolloida vaalien tulosta ja seurauksena oli ns. pallohuoneen vala 20. kesäkuuta 1789 sekä hieman myöhemmin 9. heinäkuuta säädyn julistautuminen perustuslakia säätäväksi kansalliskokoukseksi. Seurauksena oli myös Bastiljin linnoitusvankilan valloittaminen 14. heinäkuuta 1789. Lokakuussa kuningas ja hänen perheensä pakotettiin muuttamaan Versailles’n palatsista Pariisissa sijaitsevaan Tuileries’n palatsiin.
Gregorius I Pyhä Gregorius I (Gregorius Suuri) (noin 540 – 12. maaliskuuta 604) oli kirkonopettaja ja toimi paavina 3. syyskuuta 590 – 12. maaliskuuta 604. Paavina Gregorius oli Rooman kirkon aseman merkittävä rakentaja. Hän aloitti suuren käännytystoiminnan ja varmisti verotuksellaan kirkon taloudellisen riippumattomuuden. Hänen työtään oli myös kirkkoisä Augustinuksen ajatuksen ”kirkosta Jumalan valtakunnan edustajana maan päällä” vakiintuminen.
Gregorius I Gregorius kirjoitti muun muassa seuraavaa:
Gregoriuksen suhtautuminen käännytystyöhön oli käytännönläheistä ja suvaitsevaista, mikä näkyy hänen kirjoittamistaan ohjeista käännyttäjille. Gregorius ei esimerkiksi halunnut ei-kristillisiä kulttipaikkoja tuhottavan, vaan ne piti ainoastaan vihkiä kristityiksi. Lisäksi Gregorius ei vaatinut käännyttäjiä kitkemään vanhoja tapoja, vaan sulauttamaan ne kristilliseen oppiin. Esimerkiksi eläinuhrit sallittiin, kunhan uhraukset suoritettiin kristillisinä juhlapäivinä Jumalalle omistettuina.
Alexius Nakamura Autuas Alexius Nakamura (; n. 1561 Konoura, Japani – 27. marraskuuta 1619 Nagasaki, Japani) oli maallikko ja yksi yhdestätoista kristitystä marttyyristä vainoissa Japanissa sekä "Confraternity of the Rosary":n jäsen. Hän oli Ferando-perheen jäsen ja kuoli mestaamalla. Hän eli seuraavien 10 paavien hallintokausien aikana: Pius IV (1559-1565), pyhä Pius V (1566-1572), Gregorius XIII (1572-1582), Sixtus V (1585-1590), Urbanus VII (1590) , Gregorius XIV (1590-1591), Innocentius IX (1591), Klemens VIII (1592-1605), Leo XI (1605) ja Paavali V (1605-21). Paavi Pius IX julisti hänet kunnianarvoisaksi 26. helmikuuta 1866 ja autuaaksi 7. toukokuuta 1867.
Magdalan Maria Useat kirkkoisät ja pyhiä tekstejä kirjoittaneet historioitsijat todistavat että Magdalan Maria ensimmäistä juutalaissotaa paetessaan siirtyi Efesokseen. Myös Gregorius Toursilaisen mukaan hän muutti Efesokseen. Siellä hänen kerrotaan avustaneen apostoli Johannesta tämän evankeliumin kirjoitustyössä aina siihen saakka, kunnes kuoli. Maria haudattiin Efesoksen kaupunkiin.
Ikonoklasmi Bysantin keisarikunnassa Julistuksessa myös määrättiin kaikki ikonit, patsaat ja seinämaalaukset tuhottaviksi ja niiden palvojat vangittaviksi. Tämän julistuksen ensimmäinen seuraus oli, että Konstantinopolin keisarinpalatsin portin päällä ollut Kristus Kaikkivaltias-mosaiikki tuhottiin. Näin syntyneissä levottomuuksissa pahoinpideltiin keisarin julistusta vastaan mieltään osoittaneita naisia. Keisari yritti taivutella Konstantinopolin patriarkka Germanoksen ja Rooman paavi Gregorius II:n hyväksymään julistuksensa, mutta nämä kieltäytyivät. Silloin hän erotti ja vangitutti patriarkka Germanoksen, ja nimitti hänen tilalleen ekumeeniseksi patriarkaksi Anastasioksen. Vuonna 740 keisari Leo III kuoli.
Gregorius III Gregorius III (k. 741) oli paavina 18. maaliskuuta 731 – 28. marraskuuta 741. Hän oli syntyjään syyrialainen. Hänen samoin kuin hänen edeltäjänsä aikana suhtautuminen ikonoklasmiin jakoi kirkkoa. Gregorius vetosi heti valituksi tultuaan Bysantin keisari Leo III:een, jotta tämä lieventäisi näkemyksiään. Kun keisari ei taipunut, paavi kutsui koolle kirkolliskokouksen, joka julisti kuvainraastajat kirkonkiroukseen. Gregorius III on julistettu katolisen kirkon pyhimykseksi.
Arvonimi Ruotsin nykyinen kuningas Kaarle XVI Kustaa puolestaan päätti vuosisatoja vanhan perinteen ja valitsi arvonimekseen yksinkertaisesti "Kaarle XVI Kustaa, Ruotsin kuningas" (""Carl XVI Gustaf, Sveriges konung"").
Gregorios Valontuoja Gregorios pelastui lapsena sukuaan kohdanneelta joukkomurhalta pakenemalla Kappadokiaan, jossa hänet kastettiin kristityksi ja laitettin paikallisen kirkkoisän oppiin. Myöhemmin Gregorios avioitui Miriam-nimisen armenialaisen naisen kanssa saaden kaksi poikaa. Noin vuonna 280 Gregorius palasi Armeniaan sovittaakseen isänsä tekemän kuningas Khosrov II:n murhan. Khosrovin poika kuningas Tiridates III kuitenkin vangitsi Gregorioksen ja piti häntä 12 vuoden ajan nykyisen Khor Virapin luostarin alueella sijaitsevassa syvässä luolassa. Kirkollisen tradition mukaan Gregoriosta myös kidutettiin useilla julmilla tavoilla, hänen päälleen muun muassa kaadettiin sulaa lyijyä ja hänet heitettiin kyykäärmeitä täynnä olevaan kuoppaan. Jumalan armosta Gregorius kuitenkin selvisi kidutuksesta vahingoittumattomana. Hänet vapautettiin noin vuonna 297 kun Rooman keisari Diocletianus oli pettänyt liittolaisensa Tiridatesin ja valloittanut osan Armenian kuningaskuntaa. 
Vuonna 301 Gregorius kastoi Tiridatesin sekä useita muita kuninkaallisen perheen ja paikallisen ylimystön jäseniä kristinuskoon. Kuningas valtuutti Gregoriuksen myös käännyttämään koko maan ja vielä samana vuonna Armeniasta tuli ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut valtakunta. Vuotta myöhemmin kayserilainen piispa Leontius vihki Gregoriuksen ensimmäiseksi Armenian piispaksi. Hän toimi virassa vuoteen 318 saakka, jolloin Gregorius nimitti tehtävään nuorimman poikansa Aristakesin.
Pyhä Gregorius VII Paavi Pyhä Gregorius VII (pappisnimeltään "Hildebrand"; noin 1020/1025 Sovana, Toscana, Italia – 25. toukokuuta 1085 Salerno)The Book of Saints: 253 oli paavina 24. huhtikuuta 1073 – 25. toukokuuta 1085. Hänet kanonisoitiin pyhimykseksi vuonna 1606.
Kysymys ensimmäisestä paavista Kaikkein kriittisimpien näkemysten mukaan vasta Gregorius Suuri eli Gregorius I oli ensimmäinen oikeana paavina pidettävä henkilö. Paaviuden historian kannalta paavi Gregorius I (paavina 590-604) eli Gregorius Suuri oli hyvin merkittävä henkilö. Hän on nykyäänkin Leo I:n lisäksi ainoa paavi, jolle on myönnetty lisänimi Suuri. Gregorius Suuri oli pätevä hallintomies, kokenut juristi ja taitava diplomaatti. Hänen tekoihinsa lukeutuu mm. paavillisen keskushallinnon järjestäminen. Hän ei ollut suinkaan pelkkä uskonnollinen johtaja vaan tämän lisäksi esimerkiksi organisoi kirkon – joka oli sen ajan suurin maanomistaja Italiassa - omistamien maatilojen hoidon ja loi toimivan järjestelmän niistä tulevien rahojen jakamiseen.
Paavius keskiajalla Ensimmäinen Clunyn uudistusliikettä edustanut mies paavinistuimella oli Gregorius VII. Gregorius VII uskoi paavinistuimelle kuuluvan täydellinen hallintovalta niin kirkossa kuin koko maailmassakin. Gregorius VII laatikin omaan käyttöönsä 27 teesiä, joiden mukaan esimerkiksi:Gregorius VII:n aikana alkoi nk. investituurariita, jossa paavinistuin kävi merkittävän yhteenoton maallisen vallan kesken. Gregorius VII:n mielestä maallisella esivallalla ei ollut oikeutta asettaa piispoja ja hän julistikin tällaisella tavalla nimitetyt piispat kirkonkiroukseen. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Henrik IV kielsi paavin vaateen Rooman piispan yksinoikeudesta muiden piispojen erottamiseen ja vaati paavia eroamaan. Gregorius VII kieltäytyi ja julisti Henrikin pannaan.
Paavius keskiajalla Keskiajan paaviuden voidaan katsoa alkaneen Gregorius Suuren tultua valituksi paaviksi vuonna 590. Gregorius Suuri oli paaviuden historian kannalta erittäin merkittävä henkilö, ja hänen pontifikaattina aikana vuosina 590–604 voidaankin katsoa läntisen kristillisyyden kirkon siirtyneen uuteen aikakauteen.
Victor-François de Broglie Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa kuningas Ludvig XVI kutsui iäkkään marsalkka de Broglien heinäkuussa 1789 sotaministeriksi nimittämäänsä vanhoilliseen hallitukseen, ja tämä sai komentoonsa Versailles’n ympäristöön sijoitetut joukot, joiden oli tarkoitus nujertaa vallankumouksellinen kuohunta. Suunnitelma kariutui Bastiljin valtauksen jälkeen, ja de Broglie lähti maanpakoon oltuaan ministerinä vain muutaman päivän. Ensimmäisen vallankumoussodan puhjettua vuonna 1792 de Broglie komensi jonkin aikaa emigranttirojalistien muodostamaa niin sanottua prinssien armeijaa, joka soti Ranskaa vastaan. Hän oli myöhemmin Englannin ja Venäjän palveluksessa ja kuoli vuonna 1804 maanpaossa Saksan Münsterissä.
Skotlannin episkopaalinen kirkko On löytynyt arkeologisia todisteita kristinuskon läsnäolosta Whithornissa Etelä-Skotlannissa liittyen Ninianiin, 400-luvulla eläneeseen lähetyssaarnaajaan, josta tiedetään vain vähän varmaa. Enemmän tietoa on irlantilaisesta lähetyssaarnaajasta Columbasta, joka saapui Ionan saarelle vuonna 563. Täällä hän yhdessä muiden munkkien kanssa perusti luostariyhteisön sekä vesiyhteyksiä käyttäen julisti kristinuskon sanomaa Invernessissä asti. Columba kuoli vuonna 597, samana vuonna jolloin Augustinus Canterburylainen saapui Englantiin paavi Gregorius Suuren lähettämänä. Jonkin aikaa Brittein saarilla vaikuttivat rinnakkain roomalainen ja kelttiläinen kristillisyys, jotka erosivat joiltain osin toisistaan. Whitbyn synodin myötä vuonna 664 roomalaisesta kristillisyyden muodosta tuli vallitseva.
Skotlannin kirkko On löytynyt arkeologisia todisteita kristinuskon läsnäolosta Whithornissa Etelä-Skotlannissa liittyen Ninianiin, 400-luvulla eläneeseen lähetyssaarnaajaan, josta tiedetään vain vähän varmaa. Enemmän tietoa on irlantilaisesta lähetyssaarnaajasta Columbasta, joka saapui Ionan saarelle vuonna 563. Täällä hän yhdessä muiden munkkien kanssa perusti luostariyhteisön sekä vesiyhteyksiä käyttäen julisti kristinuskon sanomaa Invernessissä asti. Columba kuoli vuonna 597, samana vuonna jolloin Augustinus Canterburylainen saapui Englantiin paavi Gregorius Suuren lähettämänä. Jonkin aikaa Brittein saarilla vaikuttivat rinnakkain roomalainen ja kelttiläinen kristillisyys, jotka erosivat joiltain osin toisistaan. Whitbyn synodin myötä vuonna 664 roomalaisesta kristillisyyden muodosta tuli vallitseva.
Gregorius I Konstantinopolissa lähettiläänä ollessaan Gregorius huomasi, että keisarilla oli yksinvalta uskonasioissa. Hän ymmärsi, ettei hänen kannattanut yrittääkään levittää ajatusta paavin uskonnollisesta ylimmästä vallasta itään, joten hän päätti keskittyä länteen. Paavi Gregorius solmi tärkeitä suhteita Ranskan ja Espanjan hallitsijoihin sekä lähetti kotiluostarinsa johtajan ja neljäkymmentä munkkia Isoon-Britanniaan käännyttämään pakanoita. Gregorius esiintyikin lännessä kristittynä johtajana ja käskijänä sekä idässä keisarin uskollisena alamaisena.
Katolisen kirkon historia Vuonna 590 paaviksi tullut Gregorius Suuri aloitti uuden vaiheen paaviuden ja katolilaisuuden historiassa. Gregorius Suuri oli paaviuden historian kannalta erittäin merkittävä henkilö, ja hänen pontifikaattinsa aikana vuosina 590–604 voidaankin katsoa läntisen kristillisyyden kirkon siirtyneen uuteen aikakauteen.
Gregorius Suoemssa nimi Gregorius on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä noin 110 henkilölle. Suomenruotsalaisessa kalenterissa Gregoriuksen nimipäivä 12. maaliskuuta, paavi Gregorius I:n muistopäivänä. Nimen suomalaisia vastineita ovat Reijo ja Reko.
Kristuksen legioona Veljeskunta levisi paavi Johannes Paavali II:n aikana ja toimii nykyisin 22 maassa, lähinnä Etelä-Amerikassa. Sen jäseninä on 800 pappia, 2 500 pappisseminaarilaista ja sillä on yhteensä 70 000 jäsentä. Se ylläpitää 12 yliopistoa. Kun veljeskunnan perustaja Maciel kuoli, paavi Benedictus XVI päätti aloittaa veljeskunnan tutkinnan.
Gregorius XIII Paavi Gregorius XIII, syntymänimeltään Ugo Buoncompagni, oli paavina 13. toukokuuta 1572 – 10. huhtikuuta 1585). Hän pyrki valloittamaan takaisin katoliselle kirkolle ne alueet, jotka uskonpuhdistus oli siltä vienyt. Hän oli katolisen vastauskonpuhdistuksen huomattavimpia paaveja ja jesuiittojen suosija. Hänen määräyksestään vuonna 1582 otettiin käyttöön gregoriaaninen kalenteri.Hanska 2005: 115.
Ludvig (Ranskan kruununprinssi, 1729–1765) Ludvig oli kruununprinssi syntymästään alkaen. Hänen äitinsä oli puolalaissyntyinen kuningatar Maria Leszczyńska. Ludvig rikkoi välinsä isänsä kanssa, kun hän 15-vuotiaana vasten tämän käskyjä seurasi tätä Itävallan perimyssodan rintamalle, joten hänen vaikutusvaltansa Ranskan päätöksentekoon jäi vähäiseksi. Ludvig naitettiin 15-vuotiaana prinsessa Maria Teresia Rafaelan, Espanjan kuningas Filip V:n tyttären kanssa. Heille syntyi vuonna 1746 yksi tytär, mutta Maria Teresia kuoli kolme päivää synnytyksen jälkeen. Seuraavana vuonna Ludvig nai Saksin prinsessa Maria Josephan, vaaliruhtinas Fredrik August II:n tyttären. He saivat kahdeksan lasta. Toisin kuin isänsä, Ludvig oli uskollinen aviomies. Hän kuoli tuberkuloosiin 36-vuotiaana vuonna 1765. Kruununprinssiksi tuli hänen vanhin poikansa, tuleva kuningas Ludvig XVI, joka sittemmin syrjäytettiin ja teloitettiin vallankumouksen aikana. Kolmen kuninkaaksi edenneen pojan ohella Ludvigin ainoat aikuisiksi eläneet lapset olivat kaksi tytärtä, Sardinian kuningatar Maria Clotilde ja vallankumouksen yhteydessä teloitettu prinsessa Elisabet.
Philip Neri Philip syntyi 21. heinäkuuta 1515 Firenzessä ja perusti 1548 isä Persiano Rossan kanssa yhteisön pyhiinvaeltajille ja toipilaille. Hänestä tuli pappi 23. toukokuuta 1551. Pyhä Philip perusti 1564 Oratorion, joka sai paavi Gregorius XIII:n hyväksynnän 1575. Philip kieltäytyi kardinaaliudesta 1590. Hän kuoli 26. toukokuuta 1595 Roomassa.
Gregorius IV Paavi Gregorius IV:n oli paavina syyskuusta 827 – 25. tammikuuta 844. Hänen oikea nimensä on tuntematon sekä syntymäpaikka ja -aika ovat tuntemattomat. Myös hänen kuolinpaikkansa on tuntematon. Gregorius IV tunnetaan siitä, että hän nimitti Ansgarin Hampurin ja Bremenin arkkipiispaksi ja Pohjolan apostoliksi.
Marie-Alphonse Ratisbonne Marie-Alphonse Ratisbonne N.D.S. (1. toukokuuta 1814 Strasburg, Ranska – 6. toukokuuta 1884 Ain Karim) oli juutalainen käännynnäinen, pappi, sääntökunnan "Sisterhood of Our Lady of Sion" kanssaperustaja sekä väliaikainen jesuiitta. Kerrotaan, että Neitsyt Maria ilmestyi hänelle 20. tammikuuta 1842 kirkossa "Sant’ Andrea della Fratte" Roomassa, jonka jälkeen hän kääntyi kristityksi. Kääntymyksensä jälkeen hän auttoi veljeään Thedor Ratisbonnea perustamaan sääntökunnan "Sisterhood of Our Lady of Sion" vuonna 1843, vihittiin papiksi 1847 ja liittyi jesuiittoihin. Nykyään heidän perustamansa sääntökunta toimii ainakin 22 maassa ja se on jaettu apostolisiin ja kontemplatiivisiin sisariin. Hän lähti jesuiitoista paavi Pius IX:n luvalla ja pystytti 1860 luostarin "Convent of St. John" Ain Karimiin ja teki siellä työtä juutalaisten ja muslimien käännyttämiseksi kuolemaansa asti. Mies eli seuraavien 6 paavien hallintokausien aikana: Pius VII (1800-1823), Leo XII (1823-1829), Pius VIII (1829-1830), Gregorius XVI (1831-1846), autuas Pius IX (1846-1878) ja Leo XIII (1878-1903).
Benedictus XVI Paavi Benedictus XVI sanoi Espanjaan suuntautuneen vierailunsa aikana mielipiteenään avioliitosta miehen ja naisen välillä, että avioliittoon liittyvässä keskustelussa ei ole kyse pelkästään kirkon moraaliin liittyvistä opetuksista. Benedictus XVI näki kysymyksen avioliitosta koko ihmiskunnan tulevaisuutta koskettavaksi.
Gunderik Gunderik tai Gunderic (kuollut 427) oli vandaalien ensimmäinen kuningas Espanjassa. Gunderik seurasi isäänsä Godigiseliä vandaalien kuninkaana vuonna 406. Gregorius Toursilaisen mukaan Gunderik oli vandaalien kuninkaana jo silloin, kun he lähtivät kotimaastaan ja valloittivat aluksi Gallian. Sen jälkeen vandaalit siirtyivät alaanien ja sveebien kanssa Espanjaan kapinallisen roomalaisen kenraali Maximuksen kutsusta vuonna 409. Gunderikin johtamat vandaalit asettuivat Galiciaan ja työntyivät pian sveebien hallitsemalle alueelle. Vandaalit tukivat aluksi Maximusta, jonka yhdistyneet roomalaisten ja visigoottien joukot kuitenkin löivät vuonna 422. Vandaalien mielenkiinto kohdistui sittemmin Espanjan eteläosiin, jossa he valtasivat alueen, joka ulottui Cádizista Alicanteen. Gunderik kuoli Sevillan valloituksen jälkeen.