mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
William P. Clark Clarkin yhteistyö Ronald Reaganin kanssa alkoi vuonna 1966 Reaganin vaalikampanjassa Venturan piirikunnassa. Clark työskenteli Reaganin ollessa Kalifornian kuvernööri tämän liittovaltionhallinnossa Sacramentossa. Tämän jälkeen Clark nimitettiin virkaan liittovaltion vetoomustuomioistuimeen Los Angelesiin ja myöhemmin liittovaltion korkeimman oikeuden tuomariksi. Reaganin tultua valituksi presidentiksi, Clark seurasi tätä huippuvirkoihin Washingtoniin.
Ronald Reagan Ensimmäisellä kaudella Reaganin tärkeimmät miehet Valkoisen talon henkilökunnassa olivat James Baker, Edwin Meese ja Michael K. Deaver, jotka saivat merkittävää apua myös Nancy Reaganilta. Kolmikko muokkasi kongressiedustajien mielipiteitä Reaganin lakialoitteille myönteisiksi. He myös huolehtivat presidentin julkisesta kuvasta esimerkiksi varmistamalla, ettei presidentti pääse puhumaan spontaanisti, mikä Reaganin kohdalla oli vaarallista.
John McCain McCain päätti uransa laivastossa vuonna 1981, ja hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin Phoenixin kaupungista Arizonasta. McCain oli presidentti Ronald Reaganin tukijoita, ja hän kannatti Reaganin tiukkaa linjaa Neuvostoliittoa vastaan. McCain kannatti myös Nicaraguan vastavallankumouksellisten contra-liikkeen aseistamista. Hän kuitenkin vastusti Yhdysvaltain osallistumista rauhanturvaoperaatioon Libanonissa, koska ei pitänyt tavoitteiden saavuttamista mahdollisena. Senaattiin hän oli ehdolla vuonna 1986 Barry Goldwaterin jäätyä eläkkeelle, ja hänet valittiin vapaaksi jääneelle paikalle. Hän piti puheen republikaanien vuoden 1988 puoluekokouksessa, jolloin lehdistö mainitsi hänet George H. W. Bushin mahdollisena varapresidenttiehdokkaana.
Reaganin oppi Reaganin oppi on Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin kylmän sodan aikainen ulkopoliittinen oppi, jonka mukaan Yhdysvallat pyrkivät vähentämään kommunistien kansainvälisiä vaikutusmahdollisuuksia. Vaikka oppia noudatettiinkin alle kymmenen vuotta, se oli Yhdysvaltojen ulkopolitiikan keskiössä 1980-luvun alusta aina Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991.
Kalevi Sorsa Kansainvälisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan ”raskassarjalainen” Sorsasta tuli vuonna 1978, jolloin hänet valittiin vetämään Sosialistisen Internationaalin aseistariisuntatyöryhmää. Sorsa toimi muun muassa 1978 Helsingissä järjestetyn SI:n aseidenriisuntakonferenssin isäntänä. Aseistariisuntatyöryhmän puheenjohtajana Sorsa toimi 1978–1980 ja neuvoa-antavan aseistariisuntaneuvoston (SIPSAD) puheenjohtajana 1980–1996. Sorsan johtama aseistariisuntatyöryhmä tapasi Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin vuonna 1980. Syksyllä 1981 työryhmä, joka oli tällä välin muuttunut neuvostoksi, pyrki uuden presidentin Ronald Reaganin puheille, mutta suurvaltapoliittinen ilmapiiri oli edellisen käynnin jälkeen voimakkaasti kiristynyt eikä neuvosto päässyt tapaamaan yhtäkään Reaganin hallituksen ministeriä. Tapaaminen Yhdysvaltain johdon kanssa toteutui vain virkamiestasolla Pentagonissa. Neuvoston saamasta kohtelusta perin pohjin loukkaantuneena Sorsa totesi, etteivät liennytys ja kansainvälinen yhteistyö etene niin kauan kuin Reagan on Yhdysvaltain presidenttinä. Sorsa hämmästyi vilpittömästi, kun hänen lausunnostaan nousi kohu ja Yhdysvaltain Helsingin-suurlähettiläs esitti vastalauseensa. Sorsa itse katsoi esittäneensä vain totuudenmukaisen arvion.
Michael Deaver Michael K. Deaver (11. huhtikuuta 1938 Bakersfield, Kalifornia − 18. elokuuta 2007 Bethesda, Maryland) oli Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin apulaiskansliapäällikkö tämän ensimmäisen presidenttikauden aikana 1980-luvun alussa. Valkoisessa talossa Deaver vastasi Reaganin julkisten esiintymisten järjestelyistä ja oli hyvin merkittävässä osassa Reaganin imagon rakentamisessa. Deaver järjesti esimerkiksi tunnetut Reaganin Kiinan muurilla ja Normandian rannikolla pidetyt valokuvaustilaisuudet. Hän myös suojeli Reagania liiallisilta yhteydenottopyrkimyksiltä.
Bill Clinton Wall Street Journalin, NBC Newsin ja Annenbergin vuonna 2014 teettämässä kyselyssä Bill Clinton oli selvästi arvostetuin maan viimeisen neljän presidentin joukossa. Quinnipiacin yliopiston 2014 teettämässä kyselyssä Clintonia piti maan parhaana sodanjälkeisenä presidenttinä 18 prosenttia vastaajista, toiseksi eniten Ronald Reaganin jälkeen.
Nancy Reagan Ronald Reaganin ollessa Kalifornian kuvernöörinä vuosina 1967–1975 ja Yhdysvaltain presidenttinä vuosina 1981–1989 Nancy Reagania syytettiin usein turhamaisuudesta ja snobismista. Hänet muistetaan huumeiden vastaisen kampanjan luotsaamisesta, astrologian kannattamisesta ja rintasyövästään.
Luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista (1970–1980-luvut) Tämä on luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista 1970–1980-luvuilla. Artikkeli listaa Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkat Richard Nixonista Ronald Reaganiin vuosina 1969–1988.
Colin Powell Vuosina 1979-1981 Powell toimi presidentti Jimmy Carterin hallinnossa energiaministerin avustajana ja apulaispuolustusministerin vanhempana sotilasneuvonantajana. Tämän jälkeen hän toimi presidentti Ronald Reaganin hallinnossa puolustusministeriön alaisuudessa sotilasneuvonantajana ja vuosina 1983-1986 puolustusministeri Caspar Weinbergerin vanhempana sotilasneuvonantajana. Tänä aikana hän oli vuonna 1983 toteuttamassa Grenadan miehitystä ja vuonna 1986 Yhdysvaltain ilmaiskuja Libyaan.
Alla Nazimova Näyttelijätär Edith Lucketin ja hänen miehensä Dr. Loyal Davisin ystävänä Nazimovasta tuli tulevan Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin puolison Nancy Davis Reaganin kummitäti, joka oli Lucketin tytär hänen edellisestä avioliitostaan vuodelta 1921. Hän oli yhdysvaltalaisen elokuvatuottajan Val Lewtonin täti.
Donald Regan Donald Thomas Regan (21. joulukuuta 1918 – 10. kesäkuuta 2003) oli Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin valtiovarainministeri 1981–1985 ja Valkoisen talon kansliapäällikkö 1985–1987. Regan kannatti Reaganin "Reaganomicsia", joka tarkoitti talouden elvyttämistä veronkevennyksillä. Hän vaihtoi asemaa James Bakerin kanssa 1985. Regan joutui eromaan 1987 oltuaan mukana Iran-Contra-skandaalissa ja riideltyään Nancy Reaganin kanssa.
Ronald Reagan Reagan on aina jakanut mielipiteet. Tukijoidensa mielestä Reagan edusti amerikkalaisia hyveitä, kuten rehellisyyttä, luonteenlujuutta, rohkeutta, voimaa ja nöyryyttä. Vastustajat pitivät Reagania kokemattomana näyttelijänä ja jotkut oikeistolaisena hulluna. Arvostelijat ovat kutsuneet Reagania pelkäksi tarinoita kertovaksi symboliseksi keulakuvaksi, joka oli pätemätön presidentin virkaan. Reagan itse ja hänen tukijansa ovat olleet sitä mieltä, että Reaganin valitsema suuriin linjoihin keskittynyt johtamistyyli oli hyvin tehokas.
Kolikkopelien kulta-aika "Pac-Man"-pelissä ennätyksen tehnyt sai onnittelut presidentti Ronald Reaganilta.
Ronald Reagan Ronald Wilson Reagan syntyi Tampicossa Illinoisissa 6. helmikuuta 1911 Jack Reaganin ja Nelle Wilson Reaganin toisena poikana. Ronaldin vanhemmat olivat irlantilaista ja skotlantilaista sukujuurta. Isä Jack oli kenkäkauppias. Äiti Nelle omistautui perheelleen mutta harrasti myös runonlausuntaa erilaisissa tilaisuuksissa ympäri maata. Reagan sai ristimänimensä Ronald Wilson isoenonsa mukaan. Reaganista käytettiin nuorena lempinimeä Dutch. Hänellä oli isoveli Neil.
James Baker James Addison Baker III (s. 28. huhtikuuta 1930) oli Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin ensimmäisen hallinnon Valkoisen talon kansliapäällikkö ja valtiovarainministeri 1985–1988 Reaganin toisella kaudella, sekä George H. W. Bushin ulkoministeri ja Valkoisen talon kansliapäällikkö. Hän perusti myöhemmin James Baker Instituten.
Rauhanjuna Rauhanjunan tarkoituksena oli rauhankasvatuksen tukeminen ja vastustaa ydinasevarustelua: Asevarustelu oli presidentti Ronald Reaganin takia saavuttanut Euroopassa valtaisat mittasuhteet.
Margaret Thatcher Ulkopolitiikassa Thatcher ylläpiti erityissuhdetta Yhdysvaltoihin, erityisesti ystävänsä Ronald Reaganin toimiessa maan presidenttinä 1981–1988.
Refleksiivinen kontrolli Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin tähtien sota -hanketta voitaneen pitää refleksiivisenä kontrollina, jolla Neuvostoliitto pyrittiin uuvuttamaan taloudellisesti.
Frank Sinatra Vuonna 1984 Sinatra vastaanotti presidentti Ronald Reaganilta Yhdysvaltain korkeimman siviilikunniamerkin, Presidential Medal of Freedom -mitalin.
Erotomania Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin surmaamista yrittäneen John Hinckleyn raportoidaan tehneen yrityksensä Jodie Fosteriin kohdistuneen erotomanisen fiksaationsa vuoksi.
Booster Gold Carter sai myöhemmin uuden sankarin nimen pelastettuaan Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin. Hänet tunnettiin koulun jalkapalloilun aikana lempinimellä Booster ja sekoili sanoissaan yrittäessään kertoa presidentille olevansa Goldstar. Presidentti Reagan lopulta esitteli Yhdysvalloille uuden sankarin nimeltä Booster Gold.
Ronald Reagan Sekä historioitsijoiden mielestä että mielipidetiedusteluiden mukaan viime vuosikymmenten kaksi arvostetuinta presidenttiä ovat Reagan ja Clinton. Quinnipiacin yliopiston vuonna 2014 teettämässä kyselyssä Reagania piti maan parhaana toisen maailmansodan jälkeisenä presidenttinä 35 prosenttia yhdysvaltalaisista vastaajista.
Nancy Reagan Nancy Davis Reagan (alun perin Anne Frances Robbins, ) oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen (1981–1989) ja presidentti Ronald Reaganin puoliso.
Skynet Ensimmäinen "Terminator"-elokuva tuli levitykseen vuonna 1984 eli vain vuoden Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin Tähtien sota -julistuksen jälkeen. Julkisessa keskustelussa arveltiin avaruuteen sijoitettavan ohjuspuolustusjärjestelmän olevan pakotettu sellaiseen autonomiaan ja automaatioon, ettei ihminen voi kontrolloida sen toimintaa, mikä luo riskejä ydinsodan syttymiselle vahingossa.
El Salvadorin historia Vuonna 1980 juntta valitsi presidentiksi maanpaosta palanneen vasemmistolaisen José Napoleón Duarten. Yhdysvalloissa presidentin vaihduttua Ronald Reaganiksi 1981, kierrätettiin hallinnossa dokumenttia "Communist Interference in El Salvador", jossa korostettiin Nicaraguan, Kuuban ja Neuvostoliiton tukea FMLN:lle, ja Yhdysvallat lisäsikin runsaasti tukeaan juntalle. Kongressi määräsi kuitenkin toimittamaan puolivuosittaisen raportin maan ihmisoikeustilanteesta.
Duarte oli antikommunisti, ja Reaganin hallinto tuki häntä, ja rohkaisi häntä järjestämään demokraattiset vaalit 1982 hallituksen laillistamiseksi. Vasemmistopuolueet boikotoivat niitä ja väkivaltaisuuksissa kuoli muun muassa vaalipäivänä ainakin 40. Duarten kristillisdemokraatit saivat eniten paikkoja perustuslakia säätävään kokoukseen, mutta oikeistopuolueet ARENA ja PCN estivät Duarten jatkokauden. Armeijan hyväksymistä ehdokkaista valittiin Alfredo Cristianin johtama väliaikaishallitus, joka palveli 1984 vaaleihin asti, jotka Duarte voitti ARENA:n Roberto d'Aubuissonia vastaan, jonka epäiltiin sotkeutuneen arkkipiispa Romeron murhaan.
Reaganismi Reaganismi viittaa talouspolitiikkaan, jota Yhdysvaltojen presidentin Ronald Reagan ajoi 1980-luvulla. Tätä on kutsuttu myös Laissez-faire-talouspolitiikaksi. Reaganin talouspolitiikan neljä peruspilaria olivat:
William P. Clark William Patrick Clark, Jr. (23. lokakuuta 1931 Oxnard, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. elokuuta 2013 Shandon, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies, virkamies ja poliitikko, joka palveli useissa korkeissa viroissa presidentti Ronald Reaganin virkakauden aikana. Clark toimi Reaganin hallinnossa apulaisulkoministerinä (), kansallisen turvallisuuden neuvonantajana 1982-1983 sekä Yhdysvaltain sisäministerinä 1983–1985.
Afrikan kansalliskongressi Kansalaismielipide kääntyi apartheid-järjestelmää vastaan 1980-luvun puolenvälin jälkeen ja lopulta Yhdysvaltain senaatti lokakuussa 1986 asetti Etelä-Afrikan kauppasaartoon ohittaen presidentti Ronald Reaganin veto-oikeuden. Ison-Britannian konservatiivien puheenjohtaja David Cameron totesi vuonna 2006 Thatcherin olleen väärässä nimittäessään Nelson Mandelaa ja ANC:tä terroristeiksi.
George H. W. Bush Bush pyrki presidentiksi vuonna 1980 mutta hävisi republikaanipuolueen ehdokkuuden Ronald Reaganille, entiselle Kalifornian kuvernöörille. Reagan valitsi Bushin varapresidenttiehdokkaakseen. Bush edusti sellaista, mitä Reaganilta puuttui: hän oli sotaveteraani, elinikäinen republikaani ja tunnettu nimi kansainvälisillä kentillä suurlähettiläsvirkojensa takia, kun taas Reagan oli viettänyt sodan kotirintamalla, kääntynyt demokraatista republikaaniksi ja oli huonosti tunnettu Yhdysvaltain ulkopuolella.
Ronald Reagan Reagania pyydettiin puolueen ehdokkaaksi Kalifornian kuvernöörinvaaliin. Hän voitti 1966 republikaanien ehdokkuuden ja myös kuvernöörinvaalin. Hänet valittiin uudelleen kuvernööriksi 1970.
Kommunismin uhrien muistomerkki Muistomerkin vihki käyttöön presidentti George W. Bush 12. kesäkuuta 2007, Ronald Reaganin Berliinissä pitämän ”Purkakaa tämä muuri!” -puheen 20-vuotispäivänä.
Jesse Jackson Jackson oli ehdokkaana vuoden 1984 presidentinvaalien demokraattipuolueen esivaaleissa. Hän oli Shirley Chisholmin jälkeen toinen afroamerikkalainen, joka oli ehdolla ison puolueen presidenttiehdokkaaksi. Jackson sai yli kolme miljoonaa ääntä eli 18,2 prosenttia, ja arviolta 80 prosenttia mustien äänistä. Demokraattien ehdokkaaksi valittiin Walter Mondale, joka hävisi republikaanien ehdokkaalle Ronald Reaganille.
Aleksandr Jakovlev Gorbatšovin tultua valituksi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeriksi 1985 Jakovlev nimitettiin vanhemmaksi neuvonantajaksi, joka avusti pääsihteeriä ja politiikan muotoilua viidessä tapaamisessa Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin kanssa.
Mary Schapiro Mary L. Schapiro (s. 1955) on yhdysvaltalainen entinen rahoitusalan virkamies. Schapiro on toiminut eri tehtävissä valvovana virkamiehenä kaikkien presidenttien hallinnossa Ronald Reaganista lähtien. Barack Obama valitsi hänet 18. joulukuuta 2008 Securities and Exchange Commissionin eli SECin johtoon. Schapiron kausi loppui 14. joulukuuta 2012, minkä jälkeen hän on työskennellyt yksityisellä sektorilla.
Edward M. Kennedy Veljiensä kuoleman jälkeen Ted nousi Kennedyn klaanin keulahahmoksi. Presidenttiehdokkuuteen asti Ted Kennedy ei koskaan yltänyt. Vuoden 1972 presidentinvaaleihin hän ei Chappaquiddickin skandaalin vuoksi voinut osallistua, mutta vuoden 1980 vaaleissa mahdollisuudet näyttivät aluksi erittäin hyviltä ja hän asettui ehdokkaaksi istuvaa presidenttiä vastaan. Aivan alussa Ted tuntuikin ottavan Presidentti Carterista jopa luovutusvoiton demokraattien presidenttiehdokkuuskisassa, mutta toisin kävi. Hän hävisi demokraattien esivaalit istuvalle presidentille Jimmy Carterille, joka taas hävisi lopullisissa vaaleissa Ronald Reaganille. Kennedy ei pyrkinyt enää vuosien 1984 ja 1988 vaaleissa ehdolle, vaikka yleisesti näin ajateltiin tapahtuvan. Vuoden 1980 vaalien jälkeen hän sanoi:
Clarence Thomas Valmistuttuaan Thomas työskenteli Missourin oikeusministerin alaisuudessa sekä Monsanton lakimiehenä. Sitten hän muutti maan pääkaupunkiin Washingtoniin ja työskenteli muun muassa presidentti Ronald Reaganin hallinnossa. 30. lokakuuta 1989 presidentti George H. W. Bush nimitti hänet Robert Borkin seuraajaksi Yhdysvaltain valitustuomioistuimen Columbian piirikunnan tuomariksi.
Ronald Reagan Reagan tuki 1988 presidentinvaaleissa varapresidenttiään George Bushia, joka valittiinkin Reaganin seuraajaksi. Väistyneen Reaganin suosio oli historiallisen korkea 70 prosenttia. Reaganit muuttivat Los Angelesin Bel Airiin. Siellä Reagan hoiti ranchiaan, harrasti golfia ja tapasi ystäviään. Hänestä tuli maailman parhaiten ansaitseva puhuja ja ansaitsi miljoonia puheistaan Japanissa. Reagan julkaisi muistelmansa 1990 ja avasi mukaansa nimetyn kirjaston 1991. Hänen viimeinen näkyvä julkinen esiintymisensä oli puhe republikaanien puoluekokouksessa 1992. Viimeisen kerran hänet nähtiin julkisessa tapahtumassa Richard Nixonin hautajaisissa 27. huhtikuuta 1994.
Alexander Haig Presidentti Ronald Reagan nimitti Haigin Yhdysvaltain ulkoministeriksi vuonna 1981. Haig sai lähes välittömästi maaliskuussa 1981 arvostelua esittämästään lausunnosta "As of now, I am in control of the White House" (suom. "tällä hetkellä minä hallitsen Valkoista taloa") John Hinckleyn Reagania vastaan tekemän murhayrityksen jälkeen ja varapresidentti George Bushin ollessa vielä matkalla Texasista Washingtoniin.
David Manker Abshire David Manker Abshire (11. huhtikuuta 1926 Chattanooga, Tennessee, Yhdysvallat – 31. lokakuuta 2014) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko. Hän toimi presidentti Ronald Reaganin erikoisneuvonantajana sekä vuosina 1983–1987 Yhdysvaltain NATO-suurlähettiläänä.
Ronald Reaganin kansallinen lentoasema Ronald Reaganin kansallinen lentoasema on lentoasema Arlingtonin piirikunnassa Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Lentoaseman kautta kulki noin 24 miljoonaa matkustajaa vuonna 2017. Lentoasema sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään Washingtonin keskustasta.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1980 Yhdysvaltain vuoden 1980 presidentinvaalit pidettiin 4. marraskuuta 1980. Republikaanipuolueen ehdokas Ronald Reagan voitti demokraattiehdokkaan ja istuvan presidentin Jimmy Carterin. Kolmanneksi tuli sitoutumaton ehdokas, republikaani John B. Anderson. Monien analyytikkojen mukaan presidentti Jimmy Carterin kykenemättömyys ratkaista Iranin panttivankikriisi johti lopulta hänen tappioonsa Reaganille.
Dominoteoria Myös Eisenhowerin seuraajat pitivät teoriaa arvossa, erityisesti John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson. Vietnamin sodan päädyttyä lopulta epäonnistumiseen ja Neuvostoliiton saavutettua Yhdysvaltoja vastaavan ydinasearsenaalin seuraavat presidentit harjoittivat lievennettyä rajoittamispolitiikkaa, joka tunnettiin nimellä "détente". Presidentti Ronald Reaganin hallinnon aikana rajoittamispolitiikka hylättiin ja tavoitteeksi tuli Neuvostoliiton tuhoamispyrkimys asevarustelun keinoin.
Ronald Reagan Reaganin isä oli puoluekannaltaan demokraatti, kuten Ronaldkin nuoruusvuosinaan. Ronaldista tuli demokraattipresidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -politiikan suuri kannattaja vuoden 1932 jälkeen. Hän ei osoittanut nuorena vielä kiinnostusta puoluepolitiikkaan, vaikka olikin mukana collegensa opiskelijapolitiikassa.
Alexander Haig Hän osallistui muun muassa Vietnamin sotaan ja toimi Yhdysvaltain Euroopan joukkojen ja NATO:n komentajana 1974–1979 sekä aseteollisuuden palveluksessa. Ronald Reaganin tultua valtaan hänet nimettiin 1981 Yhdysvaltain ulkoministeriksi, mutta erimielisyydet presidentin kanssa johtivat vuonna 1982 eroon.
Siouxit Kenraali Alexander Haig, myöhemmin presidentti Ronald Reaganin ulkoministeri, määräsi armeijan osastoja poliiseiksi naamioituneina auttamaan miehityksen lopettamisessa. Presidentti Richard Nixon ja Pentagonin sotilasjohto antoivat täyden suostumuksensa kenraalille. Korkeintaan 50 kiväärin turvin aseistautuneet "miehittäjät" olivat sotilaallisessa epätasapainossa lukuisia käsikranaatteja, pariakymmentä kranaatinheitintä, 120 tarkkuuskivääriä, 16 kevyttä panssarivaunua ja kolmea helikopteria vastaan.
Billy Graham Yhdysvalloissa Grahamia kutsuttiin "presidenttien pastoriksi", sillä hän ehti aktiiviuransa aikana tavata henkilökohtaisesti kaikki Yhdysvaltain presidentit Harry Trumanista Barack Obamaan. Graham toimi monen presidentin uskonnollisena neuvonantajana, ja erityisen läheinen suhde hänellä oli Ronald Reaganiin. Puoluekannaltaan Graham tunnustautui demokraatiksi, mutta hänen suhteensa Valkoiseen taloon säilyivät hyvinä siitä riippumatta, kumpaa puoluetta edustava presidentti kulloinkin oli vallassa. 2010-luvun alkuvuosiin saakka Graham oli säännöllisesti nähty vieras Yhdysvaltain kongressin vuosittain helmikuussa järjestämällä rukousaamiaisella.
Ronald Reagan Reaganin haave näyttelijän urasta oli collegen jälkeen vielä epärealistinen, joten hän alkoi hakea työtä radiosta. Reaganista tuli menestyvä urheiluselostaja. Hänelle sähkötettiin studioon hyvin tiivistettyjä ottelutapahtumia, jotka hän selostaessaan elävöitti tarinankertojan lahjoillaan. Reagan selosti enimmäkseen baseballia. Hän työskenteli radiossa urheiluselostajana vuodet 1932–1937.
Eric Hoffer Eric Hoffer (25. heinäkuuta 1902 – 21. toukokuuta 1983) oli yhdysvaltalainen filosofi ja yhteiskunnallinen kirjailija. Hän kirjoitti kymmenen teosta, ja ansaitsi maineensa erityisesti kiitetyllä teoksellaan "Tosiuskovainen" (1951). Hoffer sai vapauden mitalin helmikuussa 1983 presidentti Ronald Reaganilta.
Libanonin sota 1982 Philip Habib, presidentti Ronald Reaganin lähettiläs Libanonissa, lupasi PLO:lle, ettei siviilejä pakolaisleireillä vahingoiteta. Myöhemmin tehtyjen tutkimusten perusteella Ariel Sharonia pidetään epäsuorasti syyllisenä Sabran ja Shatilan verilöylyyn, mikä johti myös hänen eroonsa puolustusministerin tehtävistä.
USS Iowa (BB-61) Maailmansodan aikana "USS Iowa" kuljetti presidentti Franklin D. Rooseveltia Teheranin konferenssiin, tulitti Kwajaleinin ja Enewetakin atolleja ja suojasi Marshallinsaarilla toimivia lentotukialuksia vuonna 1944. Korean sodassa se osallistui hyökkäyksiin Pohjois-Korean rannikolle, minkä jälkeen se poistettiin käytöstä. Se otettiin uudelleen palveluskäyttöön osana Ronald Reaganin "600 aluksen suunnitelmaa". Vuonna 1989 sattunut räjähdys vaurioitti vakavasti yhtä laivan pääaseistuksen tykkitorneista ja vaati 47 merisotilaan hengen.
William Holden Holden meni naimisiin Brenda Marshallin kanssa vuonna 1941. Pariskunta sai kolme lasta. He erosivat vuonna 1971 myrskyisän avioliiton jälkeen. Holden oli tulevan Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin bestman tämän mennessä naimisiin Nancy Davisin kanssa vuonna 1952. 12. marraskuuta 1981 vahvasti humaltunut Holden liukastui ryijyyn, löi päänsä pöytään ja kuoli verenhukkaan. Hänen ruumiinsa löytyi neljä päivää myöhemmin. Hän oli kuollessaan 63-vuotias. Hänet tuhkattiin, ja tuhka siroteltiin Tyyneen valtamereen.
1980-luku Beatles-kitaristi John Lennonin murha kohahdutti koko läntistä maailmaa vuonna 1980.
Maailmanpolitiikassa merkittäviä tapahtumia oli Ronald Reaganin valinta 1981 Yhdysvaltain presidentiksi ja hänen johdollaan toteutettu voimakas Yhdysvaltojen asevarustelupolitiikka, joka osaltaan vaikutti Neuvostoliiton hajoamiseen ja poliittisten muurien murtumiseen.
Ronald Reagan Reaganin toinen vaimo oli näyttelijä Nancy Davis, jonka kanssa hän oli aviossa vuodesta 1952 kuolemaansa asti. He saivat kaksi lasta (Patricia, s. 1952 ja Ronald, s. 1958). Reaganin avioliitto Nancyn kanssa oli hyvin onnellinen, minkä aviopari toi esille myös julkisuudessa. Reagan on sanonut elämänsä todella vasta alkaneen hänen tavatessaan Nancyn, ja Nancysta tuli Reaganille tärkeä tuki koko tämän uran ajaksi. Uraansa ja vaimoonsa keskittynyt Reagan oli neljälle lapselleen hyvä joskin välillä melko etäinen isä.
Ruotsi kylmässä sodassa Vuoden 1981 syksyllä neuvostoliittolainen sukellusvene ajoi karille Ruotsin vesillä Karlskronan edustalla. Kylmän sodan ilmapiiri oli kiristynyt entisestään Ronald Reaganin aloitettua Yhdysvaltojen presidenttinä samana vuonna ja Neuvostoliitto koki Ruotsin alueen yhä tärkeämmäksi oman turvallisuutensa kannalta.
John Bolton Ronald Reaganin ja George H. W. Bush hallinnoissa Boltonilla on ollut useita virkoja ulkoministeriössä, oikeusministeriössä ja liitovaltion kehitysapuvirastossa.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa hän on toiminut kansainvälisestä turvallisuudesta vastaavana apulaisulkoministerinä 2001–2005 ja Yhdysvaltain YK-edustajana. Hänet tunnetaan voimakkaana YK:n kriitikkona.
In God We Trust Inc. EP:llä yhtyeen laulaja Jello Biafra hyökkää niin järjestäytyneen uskonnon, oikeistopunkin, Ronald Reaganin kuin keponi-hyönteismyrkynkin kimppuun. ”We’ve Got a Bigger Problem Now” on uusi versio debyyttialbumin klassikkokappaleesta ”California Über Alles” – tässä versiossa kalifornialaispoliitikko Jerry Brownin nimi on korvattu Ronald Reaganilla.
Lesley Stahl Stahl valmistui Wheaton Collegesta vuonna 1963. Hän aloitti CBS Newsillä vuonna 1972, ja hänen ensimmäinen iso toimeksiantonsa oli raportoida Watergate-skandaalista. Hän oli CBS Newsin kirjeenvaihtajana Valkoisessa talossa presidenttien Jimmy Carterin ja Ronald Reaganin kausina sekä osan George H. W. Bushin kaudesta.
Taksikuski Elokuvan päähenkilö Travis Bicklen esikuvana toimi Arthur Bremer, joka ampui Alabaman kuvenööri George Wallacea 15. toukokuuta 1972. "Taksikuskin" liiallinen katsominen ja erotomaaninen fiksaatio Jodie Fosteriin innoittivat John Hinckleyn yrittämään Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin murhaa 30. maaliskuuta 1981.
Merv Griffin Griffin jäi vuonna 1986 eläkkeelle televisiosta ja myi tuotantoyhtiönsä tuolloin Coca-Colan omistamalle Columbia Pictures Television -yhtiölle. Griffin oli vaurastunut myös "Jeopardyn" ja "Wheel of Fortunen" tuomien rojaltien avulla niin, että talouslehti "Forbes" arvioi hänet tuolloin Hollywoodin rikkaimmaksi ihmiseksi. Sen jälkeen Griffin vielä moninkertaisti omaisuutensa luksusluokan lomahotelleihin erikoistuneena kiinteistösijoittajana. Vuonna 2004 Griffin oli yhtenä arkunkantajana ystävänsä, presidentti Ronald Reaganin hautajaisissa. Griffin kuoli eturauhassyöpään 82-vuotiaana elokuussa 2007.
David C. Jones Uransa lopuksi Jones palveli Yhdysvaltain ilmavoimien puolustushaarakomentajana Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvostossa ja lopulta neuvoston puheenjohtajana kaksi kaksivuotiskautta 1978 – 1982 presidentti Jimmy Carterin nimittämänä. Jones oli Carterin mukana Wienissä SALT II -neuvotteluissa 1979. Hän oli myös mukana muodostamassa nopean toiminnan joukkoja Aasian lounaisosaan Neuvostoliiton Afganistanin miehityksen jälkeen, joista Carter muodosti myöhemmin alueellisen joukko-osastokokonaisuuden. Toisen kautensa lopulla Jones ajoi neuvoston uudelleenorganisointia vahvistaen puheenjohtajan roolia ja lieventäen eri puolustushaarojen välillä ollutta kilpailua. Jonesin vastuuaikana tapahtui myös Iranin panttivankikriisi, missä presidentti Carterin päätöksellä ryhdyttiin epäonnistuneeseen yritykseen pelastaa 53 amerikkalaista panttivankia. Jones jäi eläkkeelle toisen kaksivuotiskautensa lopuksi Ronald Reaganin jo noustua presidentiksi 1982.
M/S Georg Ots Reippaasta meiningistään tunnettu laiva esiintyy myös Juice Leskisen kappaleessa ”Eesti (On My Mind)”. Suomalaisturistien lisäksi laivaa on käyttänyt tukikohtanaan myös Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov, joka seurueineen matkusti aluksella Reykjavikiin saakka huipputapaamiseen Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin kanssa vuonna 1987.
Ronald Reagan Ilmoitus Reaganin sairastumisesta herätti spekulaatioita taudin puhkeamishetkestä. Monen Reaganin lähellä olleen mielestä Reaganin älyllinen kunto oli alkanut heiketä jo vuonna 1984. Ryhmä lääkäreitä oli harkinnut Reaganin toisen kauden puolivälissä ehdottavansa julkisesti, että Reagan tutkittaisiin Alzheimerin taudin varalta. Useimmat pitivät hänen oireitaan kuitenkin vain vanhenemisen oireina. Reaganin poika Ron Reagan on kirjassaan "My Father at 100: A Memoir" esittänyt epäilyn, että Reaganilla oli Alzheimerin oireita jo toisen presidenttikauden vaaliväittelyssä.
Joe Louis Joe Louis kuoli 12. huhtikuuta 1981 sydänkohtaukseen Desert Springsin sairaalassa Las Vegasissa 66-vuotiaana. Hänet haudattiin Arlingtonin sotilashautausmaalle, jossa hänet haudattiin sotilaallisin seremonioin presidentti Ronald Reaganin läsnä ollessa. Reagan oli itse vaatinut, että Louis haudattaisiin Arlingtonin hautausmaalle. Schmeling oli yksi Louisin arkunkantajista ja maksoi myös Louisin hautajaiset.
Whittaker Chambers Chambers julkaisi vuonna 1952 myyntimenestykseksi muodostuneen omaelämäkerran nimellä "Witness". Hän työskenteli vielä myöhemmin "National Review" -lehden toimittajana. Chambers sai presidentti Ronald Reaganilta postuumisti Presidential Medal of Freedom -palkinnon vuonna 1984. Vuonna 1988 hänen kotitilansa merkittiin National Register of Historic Places -rekisteriin.
Ronald Reagan Omiin periaatteisiinsa Reagan uskoi ehdottomasti, ja hän oli hyvin taitava vakuuttamaan kuulijansakin niistä. Iloniemi on arvioinut Reagania ”hämmästyttävän selväpiirteiseksi ja suorasukaisen yksinkertaiseksi persoonallisuudeksi”. Tällä hän ei viitannut Reaganin älyn puutteeseen vaan tämän ajattelun pelkistyneisyyteen: Reagania kiinnostivat vain harvat asiat, mutta niihin hän keskittyi hyvin tiiviisti.
Samuel T. Cohen Cohen puhui neutronipommin puolesta koko uransa ajan pitäen sitä "järkevimpänä" ja "moraalisimpana" aseena, joka on koskaan kehitetty. Presidentit John F. Kennedy, Lyndon Johnson ja Jimmy Carter kieltäytyivät kehittämästä asetta sanoen, että se järkyttäisi olemassa olevaa voimatasapainoa. Ronald Reaganin hallinto tilasi vuonna 1981 kuitenkin 700 neutronikärkeä vastapainoksi Itä-Eurooppaan sijoitetuille suurille Neuvostoliiton panssarijoukoille. Reagan näki pommit taktisena aseena, joka kykenisi pysäyttämään tankit tuhoamatta koko mannerta. Aseista luovuttiin kuitenkin myöhemmin protestien ja Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Ron Reagan Ronald Prescott "Ron" Reagan (s. 20. toukokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori ja kirjailija. Hän on Yhdysvaltain entisen presidentin Ronald Reaganin nuorin poika. Ron Reagan tunnetaan liberaalisena ja ateistisena ajattelijana, mikä poikkeaa hänen isänsä konservatiivisesta arvomaailmasta. Vuonna 2011 ilmestyi kirja "My Father at 100: A Memoir", jossa Ron Reagan käsittelee isänsä nuoruusvuosia ja viimeisiä hetkiä Alzheimerin taudin murtamana. Kirjasta nousi kohu Yhdysvalloissa, kun Reagan esitti epäilyn, että hänen isällänsä oli Alzheimerin oireita jo toisen presidenttikauden vaaliväittelyssä.
Hukkaputki Hukkaputkessa riepoteltiin sen ajan poliitikkoja, julkisuuden henkilöitä, byrokratiaa ja suurvaltapolitiikkaa. Osansa saivat muun muassa tuoreen presidentin Mauno Koiviston jahkailut, formulakuljettaja Keke Rosbergin ajo-ongelmat kuin Ronald Reaganin euro-ohjushankekin. Sarjan sketsit kuvattiin usein likimain lähetyspäivänä, jolloin ohjelma kykeni reagoimaan uutisaiheisiin nopeammin kuin mikään aiempi suomalainen sketsisarja.
Ronald Reagan Vuoteen 1986 asti Reagan pyrki toteuttamaan ”rakentavan yhteistyön” politiikkaa Etelä-Afrikan hallituksen kanssa ja käytti muun muassa veto-oikeuttaan YK:n asettamia talouspakotteita vastaan. Kansalaismielipide kuitenkin kääntyi apartheidjärjestelmää vastaan, ja lopulta Yhdysvaltain senaatti asetti lokakuussa 1986 Etelä-Afrikan kauppasaartoon ohittaen presidentti Reaganin veto-oikeuden.
Vladimir Vetrov Heinäkuussa 1981 Ranskan presidentti Francois Mitterand kertoi Yhdysvaltojen presidentti Ronald Reaganille, että Vetrov oli luovuttanut salaisia asiakirjoja Ranskalle. Niistä paljastui, että ainakin vuodesta 1970 alkaen Neuvostoliitto oli tehnyt järjestelmällistä tieteellis-teknistä tiedonhankintaa ja vakoilua. Parhaimmillaan näin saatiin kaksi kolmasosaa Neuvostoliiton tarvitsemista teknologioista, ja vain yksi kolmasosa täytyi selvittää itse. Tästä alkaen Yhdysvallat tiukensi maastavientikäytänteitään ja vaati muitakin länsimaita noudattamaan niitä. Neuvostoliiton oma innovointikyky arvioitiin heikoksi, ja Yhdysvallat pyrki estämään innovaatioiden ostamisen lännestä.
Ronald Reagan Reaganin taloudelliset saavutukset olivat vaihtelevia. Reaganin aikaiset veroleikkaukset ja korkojen laskut siivittivät Yhdysvaltain talouden ennätykselliseen kasvuun. Samalla valtionvelka, budjettivaje ja kauppavaje kasvoivat kuitenkin myös ennätyslukemiin.
Politico (Yhdysvallat) Politico on Washingtonissa tunnettu ja tunnustettu uutislähde. Lehden toimitusjohtaja oli vuosina 2007–2014 Ronald Reaganin entinen avustaja Frederick J. Ryan Jr., joka siirtyi sen jälkeen Washington Postin kustantajaksi.
George H. W. Bush George Herbert Walker Bush (12. kesäkuuta 1924 Milton, Massachusetts – 30. marraskuuta 2018 Houston, Texas) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain 41. presidentti. Hänen virkakauttaan olivat vuodet 1989–1993. Aikaisemmin hän toimi Yhdysvaltain YK-suurlähettiläänä (1971–1973), CIA:n johtajana (1976–1977) ja Yhdysvaltain 43. varapresidenttinä Ronald Reaganin aikana 1981–1989.
Ronald Reagan Reaganin voittaessa republikaanit saivat samalla enemmistön senaattiin ensimmäistä kertaa 28 vuoteen. Demokraatit säilyttivät pienen enemmistön edustajainhuoneessa, mutta Reaganilla oli sielläkin käytännössä takanaan enemmistö konservatiivisten demokraattiedustajien ansiosta.
Perhe on paras Keatonin perheen vanhemmat ovat vasemmistolaisesti ajattelevia demokraatteja (nuoruudessaan he olivat kuuluneet hippiliikkeeseen), kun taas perheen vanhin poika Alex, josta muodostui lopulta sarjan keskeisin hahmo, on konservatiivinen, talousorientoitunut republikaani. Suuri osa sarjan huumorista juonsi juurensa tästä asetelmasta. Alex ihaili erityisesti presidentti Richard Nixonia, jonka kuvan hän on asettanut sänkynsä yläpuolelle, sekä presidentti Ronald Reagania, toimittaja William F. Buckley nuorempaa ja taloustieteilijä Milton Friedmania. Valmistuttuaan high schoolista hän pääsi opiskelemaan taloutta ja saatuaan korkeakoulututkinnon hän päätyi sarjan lopussa työskentelemään Wall Streetille.
Nicanor Costa Méndez Costa Méndez palasi myöhemmin ulkoministeriksi maata diktaattorina hallinneen kenraali Leopoldo Galtierin valtakaudella, vuoden 1981 lopulla. Hän oli edelleen virassa Ison-Britannian ja Argentiinan huhti-kesäkuussa 1982 käymän Falklandin sodan aikaan. Presidentti Galtieri, joka oli Nicaraguan sisällissodassa merkittävä contrien tukija, uskoi, että Ronald Reaganin hallinto tukisi häntä. Kun Yhdysvallat ja Länsi-Eurooppa kuitenkin asettuivat tukemaan sodassa Isoa-Britanniaa, Costa Méndez kääntyi etsimään tukea itäblokilta ja lensi Kuubaan, missä hän tapasi sitoutumattomien maiden edustajia ja neuvotteli presidentti Fidel Castron kanssa.
Warren E. Burger Burger jäi eläkkeelle 26. syyskuuta 1986. Sen jälkeen hän valvoi presidentti Ronald Reaganin nimittämänä monumentin "The National Monument to the U.S. Constitutionin" valmistumista osana Yhdysvaltain perustuslain 200-vuotisjuhlaa. Hän oli 1900-luvun pisimpään korkeimman oikeuden puheenjohtajana toiminut henkilö. Myöhemmin Burger arvosteli julkisesti perustuslain toista lisäystä ”eturyhmien hyväksikäyttämäksi huijaukseksi”. Hänen käsityksensä mukaan monien aseteollisuuden lobbarien tukema ja levittämä perustuslain tulkinta, että toisen lisäyksen takaama oikeus omistaa aseita tekisi aseiden myyntiä rajoittavien lakien säätämisen perustuslain vastaiseksi, oli virheellinen ja näiden tarkoituksella levittävän disinformaatiota.
Chuck Hagel Hagel palveli vuosina 1967–1968 Vietnamin sodassa, jossa haavoittui kahdesti. Palveluksen jälkeen Hagel toimi poliittisena avustajana Washingtonissa ja sittemmin yrityselämässä. Vuonna 1980 hän oli aktiivisesti mukana Ronald Reaganin presidentinvaalikampanjassa.
Afganistanin sota Yhdysvaltain tuki afgaanitaistelijoille jäi Jimmy Carterin presidenttikaudella melko vaatimattomaksi. Ronald Reaganin tultua presidentiksi vuonna 1981 avun määrä kasvoi. Virallisesti Yhdysvallat oli kieltänyt aseellisen tukensa afgaanitaistelijoille ja toimitti heille ainoastaan neuvostovalmisteista aseistusta. Tätä saatiin ostettua Neuvostoliiton entisestä liittolaismaasta Egyptistä. Lopulta mentiin niin pitkälle, että Kiinassa ryhdyttiin valmistamaan kopioita neuvostomallisista aseista, jotka leimattiin kopioilla neuvostoliittolaista leimoista.
George W. Bush Bushin lähisuvussa on muitakin menestyneitä poliitikkoja. Bushin isoisä Prescott Sheldon Bush oli pankkiiri ja senaattori Connecticutista. Isä George H. W. Bush nousi öljyalan kautta ensin edustajainhuoneen jäseneksi, Yhdysvaltain Kiinan-suurlähettilääksi, CIA:n johtajaksi, Ronald Reaganin varapresidentiksi ja vuonna 1989 Yhdysvaltain presidentiksi. Bushin pikkuveli Jeb Bush oli Floridan kuvernööri vuosina 1998–2007.
Ronald Reagan Reaganin ensimmäinen vaimo oli näyttelijä Jane Wyman (1940–1949). He saivat kaksi lasta (Maureen, s. 1941 ja Christine, s. 1947, eli vain päivän) ja adoptoivat kolmannen (Michael, s. 1945). Liitto alkoi rakoilla, kun Wyman keskittyi nousevaan elokuvatähtiuraansa ja Reagan näyttelijäliiton johtamiseen ja politiikkaan. Wyman haki avioeroa kesäkuussa 1948. Reagan oli ensimmäinen Yhdysvaltain presidentti, joka oli koskaan eronnut.
Ronald Reagan Koko uransa aikana Reagan näytteli yhteensä 53:ssa kokoillan elokuvassa. Hän näytteli useissa elokuvissaan idealistisia sankareita tai naapurinpoikahahmoja. Reaganin ohjaajat muistelivat häntä hyvämuistisena ja yhteistyökykyisenä näyttelijänä. Reagan sai vuonna 1960 oman tähtensä Hollywood Walk of Fame -kadulle osoitteeseen 6374 Hollywood Boulevard.
Näyttelijänuransa aikana Reagan meni kahdesti naimisiin, kummallakin kerralla kollegansa kanssa. Reaganin ensimmäinen vaimo oli näyttelijä Jane Wyman (1940–1949). Liitto alkoi rakoilla ja päättyi eroon, kun Wyman keskittyi nousevaan elokuvatähtiuraansa ja Reagan näyttelijäliiton johtamiseen ja politiikkaan. Reaganin toinen vaimo oli näyttelijä Nancy Davis, jonka kanssa hän oli aviossa vuodesta 1952 kuolemaansa asti. Nancysta tuli Ronaldille tärkeä tuki koko tämän uran ajaksi.
William A. Niskanen Fordin jälkeen Niskanen siirtyi vuosiksi 1981–1985 presidentti Reaganin talouspoliittisten neuvonantajien joukkoon, ja nousi yhdeksi tärkeimmistä reaganilaisen talouspolitiikan ("Reaganomics") arkkitehdeista. Niskanen kuitenkin pettyi Valkoisen talon toimintakulttuuriin ja myös Reaganin politiikkaan. Hän ylisti Reaganin visioita ja karismaa, mutta pettyi kuitenkin tämän kyvyttömyyteen vähentää hallinnon ja liittovaltion menoja.
Friedrich von Hayek Hayekin työt saivat 1980- ja 1990-luvuilla paljon huomiota Yhdysvalloissa ja Isossa Britanniassa valtaan nousseiden ja taloudellisesti vapaamielisten oikeistohallintojen myötä. Hayek vaikutti merkittävästi esimerkiksi Margaret Thatcherin ja Ronald Reaganin ajatuksiin, vaikka kummankaan hallitus ei harjoittanutkaan puhtaasti Hayekin edustaman liberalismin mukaista politiikkaa vaan pikemminkin konservatismin. Thatcherin ensimmäisenä teollisuusministerinä (1979-81) oli Keith Joseph, hayekilaisen Centre for Policy Studies -tutkimuslaitoksen johtaja. Vastaavasti David Stockman, Ronald Reaganin hallinnon vaikutusvaltaisin talousvirkamies 1981-85, ilmoittautui hayekilaiseksi.
Douhetismi Sittemmin douhetismin pysäyttämättömien pommikoneiden rooli on siirtynyt pitkän matkan ydinohjuksille kaikissa ydinaseen omaavissa maissa. Esimerkiksi Yhdysvaltain ilmavoimien kenraali Bernard Schrieverin näkemys ydinohjusten tarpeesta 1950-luvulla oli samankaltainen kuin Giulio Douhetin näkemys pommikoneista. Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhowerin jäähyväispuheen (vuonna 1960) varoitus sotateollisen yhteenliittymän vaarasta kertoi tällaisen doktriinin poliittisesta voimasta. Douhetismi oli mukana myös 1980-luvun puolivälin kiistoissa Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin Tähtien sota -ohjelman kritiikissä, jossa olennainen argumentti oli, ettei ydinohjusta ole mahdollista pysäyttää.Viitteet
Jeane Kirkpatrick Jeane Jordan Kirkpatrick (19. marraskuuta 1926 – 7. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen konservatiivinen poliitikko. Hän työskenteli Ronald Reaganin ulkopoliittisena neuvonantajana tämän vuoden 1980 presidentinvaalikampanjassa. Sen jälkeen Kirkpatrick nimitettiin Yhdysvaltojen YK-suurlähettilääksi ensimmäisenä naisena.
Alfred Hitchcock esittää Alfred Hitchcock esittää () on antologiamuotoinen televisiosarja, jonka isäntänä toimi Alfred Hitchcock. Sarja sisältää draamaa ja jännitystä. Ohjelman ensiesitys oli 2. lokakuuta 1955, jolloin Hitchcock oli ohjannut elokuvia jo yli 30 vuotta. Sarja päättyi 1962, jolloin sitä oli esitetty 268 osaa. Hitchcock ohjasi sarjaan vain 17 jaksoa.
The Pleasure Garden The Pleasure Garden (saksankielinen versio: "Irrgarten der Leidenschaft") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1925. "The Pleasure Garden" oli Alfred Hitchcockin esikoisohjaus. Hitchcockilla oli tosin jo ohjauskokemusta keskeneräiseksi jääneestä "Number 13" -elokuvasta 1922 ja kahdesta muusta elokuvasta, jotka hän oli ohjannut loppuun, koska ohjaaja ei ollut enää käytettävissä.
Psycho (vuoden 1998 elokuva) Psycho on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Gus Van Sant. Se on uudelleenfilmatisointi Alfred Hitchcockin "Psykosta" vuodelta 1960; elokuvat perustuvat Robert Blochin samannimiseen romaaniin. Van Sant käytti elokuvassaan vain vähäisin muutoksin samaa Joseph Stefanon käsikirjoitusta kuin Hitchcock, ja Bernard Herrmannin Hitchcockille säveltämä musiikki äänitettiin elokuvaa varten uudestaan. Sen orkestroivat Danny Elfman ja Steve Bartek.
Flightplan Flightplan on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan on ohjannut Robert Schwentke. Elokuvan perusidea on otettu Alfred Hitchcockin elokuvasta "Nainen katoaa".
Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva) Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ”Alfred Hitchcockin” alku – ensimmäinen todellinen Hitchcock-elokuva. Vuosikymmeniä myöhemmin Hitchcock alkoi suhtautua elokuvaan kriittisemmin ja piti monia ratkaisujaan – muun muassa kuuluisaa lasikattokohtausta – turhina ja ylimääräisinä. Kuitenkin juuri nämä tekniset innovaatiot vaikuttivat katselijoihin ja kriitikoihin kaikkein tehokkaimmin 1926 – ja vaikuttivat siihen, että Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen.
Frenzy Frenzy (myös Frenzy – solmiokuristaja) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1972. Se oli Hitchcockin paluu parrasvaloihin: "Lintujen" (1963) jälkeen hän oli ohjannut kolme epäonnistunutta elokuvaa ja hänen uransa oli pohjalukemissa. "Frenzystä" muodostui kuitenkin sekä yleisö- että arvostelumenestys.
Alfred Hitchcock Hitchcock on sanonut lapsuutensa olleen yksinäistä. Hän kertoi lapsuudestaan mielellään tarinaa, kuinka hänen ollessaan noin viisivuotias isä rankaisi häntä jostakin pahanteosta lähettämällä hänet paikalliselle poliisiasemalle paperilapun kanssa. Asemalla päivystävä poliisi luki lapun ja lukitsi Alfredin vähäksi aikaa selliin. Tapahtuman todenperäisyydestä ei ole minkäänlaista varmuutta. Donald Spoto on analysoinut tätä kertomusta Hitchcock-elämäkerrassaan 1983. Jos tarina on tosi, William Hitchcockin kasvatusmenetelmät ovat olleet varsin kyseenalaisia. Jos se taas on ollut Hitchcockin omaa keksintöä, se heijastaa aikuisen Hitchcockin kokemusta omasta lapsuudestaan ja isästään. Spoto huomauttaa myös, että Hitchcock oli tunnetusti monenlaisten tarinoiden ja kaskujen kertomisen mestari, ja tämä kertomus on saattanut olla tietoinen harhautus, joka antoi haastattelijoille pätevältä kuulostavan psykologisen selityksen lukuisiin Hitchcockin elokuviin. Olipa tarina totta tai ei, se kuitenkin kuvastaa syyllisyyden keskeistä asemaa Hitchcockin koko tuotannon kantavana teemana.
Alfred Hitchcock Hitchcockin ensimmäinen elokuva ”David O. Selznickin ystävällisellä luvalla” oli "Ulkomaankirjeenvaihtaja" (1940) itsenäiselle tuottajalle Walter Wangerille. Se on sota-ajan Alankomaihin sijoittuva jännityselokuva, jossa on monia piirteitä Hitchcockin elokuvasta "39 askelta". Se oli arvostelumenestys ja menestyi hyvin myös taloudellisesti.
Alfred Hitchcock Monissa Hitchcockin elokuvissa on romanttinen sivujuoni. Hänen elokuviensa naishahmot ovat usein mystisiä vaaleaverikköjä. Kun Grace Kelly vetäytyi Hollywoodista Monacoon, Hitchcock palkkasi naispääosiin Tippi Hedrenin, Kim Novakin, Janet Leighin ja Eva Marie Saintin.
Rebekka (romaani) Alfred Hitchcock ohjasi romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa "Rebekka" vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. "Rebekka" oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä "Jamaica Innin rannikkorosvot" perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli "Linnut" vuonna 1960. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija Gerald du Maurier, oli Hitchcockin ystävä. Siksi Daphne du Maurier lienee ollut yksi Hitchcockin suosikkikirjailijoista. Hitchcock ei näet ole tehnyt kenenkään muun kirjailijan teoksista näin monta elokuvasovitusta.
Alfred Hitchcock "Mutta kuka murhasi Harryn?" (1955) oli Hitchcockin omien sanojen mukaan hänen yhdysvaltalaisista elokuvistaan englantilaisin. Elokuvan brittiläinen musta huumori ei kuitenkaan purrut yhdysvaltalaiseen yleisöön ja arvostelijakaartiin, mutta sitä paremmin elokuva menestyi Britanniassa ja Ranskassa. Hitchcockin kuuluisuuden kannalta paljon merkittävämpi oli vuoden 1955 toinen projekti: televisiosarja "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1965). Hitchcockia edustanut agentuuri oli ajautunut viihdekonserni MCA:n omistukseen, ja sitä kautta Hitchcockilta kysyttiin kiinnostusta televisiosarjan tekemiseen. Hitchcock suostui ja perusti sitä varten Shamley Productions -yhtiön. Sarjan tuottajaksi hän kutsui entisen luottotyöntekijänsä Joan Harrisonin. Hitchcock itse esitteli jokaisen jakson omalla sarkastisella, mustan huumorin höystämällä tyylillään. Televisioesiintymiset tekivät Hitchcockista etenkin Yhdysvalloissa ennennäkemättömän kuuluisan. Televisiosarjan suosio poiki myös lukuisia oheistuotteita, kuten taskukirjoja, joiden nimet olivat tyyliin ”Tarinoita, joita en saanut tehdä televisiossa”, sekä jännityslukemisto Alfred Hitchcock Magazinen (1956–). Televisiotuotannon ansiosta Hitchcockin varallisuus kasvoi huomattavasti, ja vuonna 1964 hän oli jo MCA:n (ja sitä kautta myös Universalin) viidenneksi suurin omistaja.
Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva) "Vuokralainen" oli ensimmäinen elokuva, jossa Hitchcock käytti väärän miehen teemaa. Kieltämättä se johtui "Vuokralaisessa" tuotannollisista syistä (romanttinen elokuvatähti ei voi olla murhaaja), mutta Hitchcock oli kuitenkin huomannut, kuinka näppärä tehokeino se oli myös monien muiden häntä kiinnostavien aiheiden kannalta.
Donald Spoto Spoto kirjoitti Hitchcockista kolmeosaisen teossarjan. "The Art of Alfred Hitchcock" ilmestyi 1976, ja Spoto teki sitä varten monia pitkiä haastatteluja. Toinen osa, "The Dark Side of Genius", ilmestyi Hitchcockin kuoltua ja käsitteli sekä tähden yksityiselämää että uraa. Kolmas osa, "Spellbound by Beauty", (2008) käsittelee lähinnä Hitchcockin suhdetta naisnäyttelijöihin. Vuonna 2012 HBO tuotti elokuvan "The Girl", joka perustuu Spoton Hitchcock-teoksiin.
Alfred Hitchcock Hitchcock on yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista elokuvaohjaajista. Hän julkaisi kaikkiaan yli 50 elokuvaa, joista huomattava osa on saanut klassikkomaineen. Hän tuli tutuksi myös menestyneiden televisiosarjojen "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1962) ja "The Alfred Hitchcock Hour" (1962–1965) isäntänä. Edellistä on jopa pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaista televisiosarjoista. Vuonna 2002 "MovieMaker"-lehti nimesi Hitchcockin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi elokuvaohjaajaksi. Hitchcockia on sanottu ”kaikkien aikojen kuuluisimmaksi elokuvaohjaajaksi”.
Viimeinen pari ulos Joan Crawford sanoi aina, että hän olisi toivonut Alfred Hitchcockin ohjaavan "Viimeinen pari ulos" -elokuvan. Elokuva sisältää kuitenkin monia hitchcockimaisia piirteitä.
Alfred Hitchcock Kesällä 1953 Hitchcock solmi sopimuksen Paramountin kanssa yhdeksästä elokuvasta. Viiden elokuvan tekijänoikeudet siirtyisivät Hitchcockille ja neljän elokuvan oikeudet jäisivät Paramountille. Loppujen lopuksi Hitchcock teki Paramountille vain kuusi elokuvaa, ja Paramountille jäivät vain elokuvan "Varkaitten paratiisi" oikeudet.
Alfred Hitchcock "Topaz" oli Hitchcockin uran kallein elokuva ja samalla myös tappiollisin. "Frenzy" (1972) oli monin tavoin paluu juurille. Se kuvattiin Englannissa, ja budjetti oli vaatimaton. Monet kohtaukset tuovat mieleen "Vuokralaisen" (1926), ja elokuvan alkukohtaus on kuin suoraan "Nuoresta ja viattomasta" (1937). "Frenzystä" tuli suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Se tuotti yhtä paljon kuin "Psyko" kaksitoista vuotta aikaisemmin. Nihkeimmät arvostelut tulivat Britanniasta, jossa ei pidetty elokuvan vanhanaikaisesta Lontoo-kuvasta.
Barry Nelson Lukuisten elokuvaroolien lisäksi Nelson esiintyi myös monissa televisio-ohjelmissa, kuten sarjoissa "Alfred Hitchcock esittää", "The Alfred Hitchcock Hour" ja "Dallas".
Alfred Hitchcock "Nainen katoaa" -elokuvan myötä Hitchcockin sopimus Gaumont-Britishin kanssa umpeutui. Hitchcock oli jo neuvotellut 1937 RKO:n ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa, mutta neuvottelut kariutuivat Hitchcockin palkkapyyntöihin. "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana David O. Selznick teki Hitchcockille tarjouksen "Titanic"-aiheisesta elokuvasta. Hitchcock lensi heinäkuussa 1938 Yhdysvaltoihin neuvottelemaan sopimuksesta, joka loppujen lopuksi takasi hänelle 40 000 dollaria elokuvasta. Palkka oli lisäksi säännöllinen, eli Hitchcock sai palkkansa riippumatta siitä, kuvasiko hän elokuvaa vai ei. Lisätäkynä neuvotteluissa Selznickillä oli ollut Hitchcockia kiinnostaneet elokuvaoikeudet "Rebekkaan", josta tulisi Hitchcockin toinen Hollywood-elokuva.