mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Gregorius I Katolisen kirkon liturgian keskuksena vielä 1960-luvulle saakka ollut gregoriaaninen kirkkolaulu nimettiin Gregorius I:n mukaan, koska paavina hän vahvisti toimillaan latinan kielistä liturgiaa ja myös perusti Roomaan koulun laulajia varten. Tämän vuoksi Gregorius I:n katsotaan katolisena pyhimyksenä olevan juuri laulajien suojelija. Pyhimyksenä Gregorius I:n muistopäivää vietetään katolisessa kirkossa 3. syyskuuta sekä ortodoksisessa kirkossa hänen kuolinpäivänään 12. maaliskuuta. Pyhimystaiteessa hänen tunnusmerkkeinään käytetään muun muassa kyyhkystä, rukousnauhaa ja paavin kolmikerroksista tiaaraa.
Lublin R-XVI Lublin R-XVI oli puolalaisen Plage i Laśkiewiczin kehittämä ja valmistama yksimoottorinen kevyt kuljetus- ja yhteyslentokone. Konetyyppi kehitettiin alun perin Puolan kansallisen LOT-lentoyhtiön matkustajakoneeksi, kilpaillen tilauksesta PWS-24:n kanssa. Helmikuussa 1932 ensilentonsa tehnyt R-XVI voitti koneiden välillä käydyn kilpailun, mutta PWS-24 oli jo tuotantovalmis, kun R-XVI olisi vaatinut jonkinasteisia muutoksia asetettujen vaatimusten täyttämiseksi. Lentoyhtiö päättikin lopulta tilata tuotantovalmiin PWS-24:n, sillä se ei halunnut viivästyttää hankintaansa.
Gregorius I Maatilauudistuksena ohella Gregorius myös valvoi, että piispoiksi nimitettiin virkaan kykeneviä miehiä, jotka useimman olivat hänen tuttujaan Roomasta ja sen luostareista. Gregorius I arvosti piispannimityksiä päättäessään ehdokkaiden hurskautta ja oppineisuutta, mutta hän kiinnitti huomiota myös maallisiin asioihin – jopa sota-ansioihin.
Ural (joki) Ural laskee Kaspianmereen, jonka vedenkorkeus on ollut 26 metriä merenpinnan alapuolella. Vedenpinnan korkeus on 1980-luvulta kuitenkin noussut pari metriä, mikä on aiheuttanut suistossa tulvia. Suistossa on pääuomalle ruopattu suora kanava ja sille on kaivettu sivuhaaroja virtauksen nopeuttamiseksi. Suistoon on kasautunut joen tuomaa sedimenttiä ja Kaspianmeri onkin suiston ympäristössä matalaa. Satelliittivalokuvissa olevat tummat alueet viittaavat vesikasvillisuuteen, mikä merkitsee suistossa monipuolista biodiversiteettiä, jota joen tuomat ravinteet ylläpitävät. Suistossa vieraileekin runsaasti lintuja kevät- ja syysmuuton aikana. Se on tästä syystä Ramsarin sopimuksen mukainen kosteikko, jonka piiriin kuuluu 1 115 neliökilometriä suistoa ja Kaspianmeren rannikkoa. Ramsar-alue sisältyy Kaspianmeren pohjoisosien laajempaan luonnonsuojelualueeseen.
Kazakstanin energiapolitiikka Kazakstanin ja Uzbekistanin kautta Kiinaan on rakenteilla kaasuputki Turkmenistanista. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.
Kaspianmeri Kaspianmeri on Euroopan ja Aasian rajalla Venäjän, Azerbaidžanin, Iranin, Turkmenistanin ja Kazakstanin välissä sijaitseva vesimuodostuma, jonka vesi on suolaista. Se on sisämeri, joka on määritelty joskus mereksi, joskus järveksi. Rantavaltioiden vuonna 2018 solmima taloudellinen sopimus määrittelee Kaspianmeren mereksi, millä on vaikutusta sen asemaan kansainvälisissä laeissa.
Turkmenistanin energiapolitiikka Turkmenistanista on rakenteilla kaasuputki Uzbekistanin ja Kazakstanin kautta Kiinaan. Kazakstan sopi huhtikuussa 2009 kazakstanilaisen energiayhtiön myynnistä kiinalaiselle energiayhtiölle. Kazakstanista Kaspianmereltä on suunniteltu öljyputki Kiinan suuntaan.
Astrahanin alue Astrahanissa on tärkeä Kaspianmeren satama ja lentokenttä. Alueelta on rautatieyhteydet Kazakstaniin, Kaukasiaan sekä pohjoiseen Volgogradiin ja Saratoviin.
Ural (joki) Ural (, ) tai myös Uraljoki on Kaspianmereen laskeva joki Kazakstanissa ja Venäjällä. Se on Volgan kanssa toinen suurista joista, jotka laskevat Kaspianmeren, ja se on kolmanneksi suurin joki Euroopassa Volgan ja Tonavan jälkeen. Ural saa alkunsa eteläisiltä Uralvuorilta ja sen kokonaispituus on 2 428 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 231 000 neliökilometriä. Jokea on perinteisesti pidetty osana maantieteellisen Euroopan ja Aasian rajaa.
Uralskin oblasti Uralskin oblasti tai Uralskin alue () oli Venäjän keisarikunnann hallinnollinen alue Uraljoen alajuoksulla ja Kaspianmeren ja Araljärven välisellä alueella, pääosin nykyisen Kazakstanin länsiosassa. Sen pääkaupunki oli Uralsk.
Fort-Şevçenko Fort-Şevçenko eli Fort-Ševtšenko (kazakiksi ja ) on kaupunki Mañğıstawin alueella Kazakstanissa. Se sijaitsee Tüpqarağanin niemimaalla Kaspianmeren rannalla. Kaupungissa on 5 100 asukasta (vuonna 2012).
Aqtaw Aqtaw () tai Aktau (), vuosina 1964–1991 Ševtšenko (, ukrainalaisen runoilijan Taras Ševtšenkon mukaan), on kaupunki Kazakstanissa, Kaspianmeren rannalla. Se on Mañğıstaw'n alueen pääkaupunki. Asukkaita Aktaussa on 177 703 (2012).
Qulsarı Qulsarı () eli Kulsary () on kaupunki ja Jılıoyn piirin hallinnollinen keskus Atırawin alueella Kazakstanissa. Se sijaitsee Kaspianmeren alangolla 230 kilometriä Atırawista itään. Kaupungissa on 43 500 asukasta (vuonna 2003).
Valkosiipikiuru Keski-aasialainen laji, joka pesii Kaukasukselta itään Kazakstaniin. Euroopassa pesii 20 000–65 000 paria Venäjän kaakkoisosissa. Se on muuttolintu pesimäalueensa pohjoisosissa ja talvehtii Mustanmeren ja Kaspianmeren ympäristöissä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Astrahanin alue Astrahanin alue () on hallinnollinen alue Etelä-Venäjällä Volgan alajuoksun ympärillä. Se rajoittuu koillisessa Kazakstaniin, kaakossa Kaspianmereen, lounaassa Kalmukiaan ja luoteessa Volgogradin alueeseen. Alueen pinta-ala on 44 100 km².
Atıraw Atıraw () eli Atyrau (, vuoteen 1992 saakka "Gurjev", Гурьев) on kaupunki ja Atırawin alueen hallinnollinen keskus Kazakstanissa. Se sijaitsee Uraljoen varrella 30 kilometriä Kaspianmerestä pohjoiseen. Kaupungissa on 182 900 asukasta (vuonna 2012).
Balkanin maakunta Balkanin maakunta (turkm. Balkan welaýaty) on hallinnollinen alue Turkmenistanin länsiosassa Keski-Aasiassa. Se rajoittuu lännessä Kaspianmereen, pohjoisessa Kazakstaniin, koillisessa Uzbekistaniin kuuluvaan Karakalpakiaan, idässä Dašhowuzin maakuntaan ja Ahalin maakuntaan sekä etelässä Iraniin.
Adžaria Pääkaupunki Batumi on tärkeä portti mereltä Georgiaan, Armeniaan ja Azerbaidžaniin. Satamaa käytetään mm. öljykuljetuksiin Kazakstanista ja Turkmenistanista. Kaupungin öljynjalostamo käsittelee Kaspianmereltä tulevaa öljyä. Adžaria on myös korvannut Abhasian Georgian turismille tärkeimpänä alueena.
Astrahanin kaanikunta Astrahanin kaanikunta oli valtio Itä-Euroopassa Volgan suun ja alajuoksun ympärillä Kaspianmeren rannalla Aasian rajan tuntumassa. Kaanikunta oli olemassa 1400- ja 1500-luvuilla. Nykyisin alue kuuluu pääasiassa Kazakstaniin sekä Venäjään kuuluviin Astrahanin alueeseen ja Kalmukiaan.
Kalmukkiaro Kalmukkiaro on aroalue Itä-Euroopassa Kaspianmeren länsipuolella. Se käsittää suurimman osan Kalmukiaa ja ulottuu myös Astrahanin alueelle ja Kazakstaniin, jossa se rajoittuu Kirgiisiaroon. Etelässä Kalmukkiaro rajoittuu Kuma-jokeen, jonka eteläpuolella olevaa aroaluetta kutsutaan Nogaiaroksi. Nimensä Kalmukkiaro on saanut alueella asuvasta kalmukkikansasta.
Kalmukia Kaspianmeren rannikolla ja Volgan varrella kalastetaan. Volgan kalastajien tärkein pyyntikala on sampi.
Neft Daşları Neft Daşları (, ”Maaöljykivet”) on Kaspianmeressä Azerbaidžanissa sijaitseva maailman ensimmäinen öljynporauslautta. Sen suunnittelu alkoi vuonna 1947 ja öljynporaus vuonna 1949. Kyseessä oli neuvostoliittolaisten kunnianhimoinen idea, jonka avulla saataisiin Kaspianmeren vedenalaiset öljyvarat käyttöön. Öljyntuotannolla oli jo pitkät perinteet läheisellä Azerbaidžanin maaperällä Bakun alueella. Neft Daşları valmistui vuonna 1952 42 kilometrin päähän rannikosta Apšeronin niemimaan edustalle, 110 km:n päähän Bakusta. Se on yhä toiminnassa ja se on maailman suurin öljynporausalusta.
Ydinvoiman käyttökohteet Suuren lämmöntuotantonsa takia ydinvoiman tiedetään soveltuvan vedenpuhdistukseen ja sitä on tähän tarkoitukseen myös käytetty. Kaspianmeren rannalla Aqtaw'ssa Kazakstanissa toimi vuodesta 1972 vuoteen 1999 BN-350 -tyyppinen hyötöreaktorivoimala, joka tuotti 135 MW sähköä ja 3320 tonnia puhdasta vettä tunnissa. Japanissa on kymmenkunta suolanpoistolaitosta, jotka saavat käyttöenergiansa painevesireaktoreista. Näille reaktoreille on kertynyt yhteensä 100 vuotta reaktorinkäyttökokemusta.
Osmankäämikerttunen Osmankäämikerttusen pääesiintymisalue on Kaspianmeren ja Kuolleenmeren välinen alue. Euroopassa se esiintyy laikuittain Välimeren rannikoilla sekä Unkarissa, Tonavan laaksossa, Ukrainassa ja Turkissa. Pohjois-Afrikassa sillä on pari erillistä esiintymää.
Hunnit Suuri joukko ns. pohjoisia hunneja lähti liikkeelle Altain ja Tienšanin välisten vuorilaaksojen kautta kohti länttä Etelä- ja Länsi-Siperiaan. Matkansa varrella he kukistivat Koillis-Kazakstanin ja Barabinskin arojen puolipaimentolaiset (etupäässä turkinkieliset) heimot. Länsi-Mongolian ("Barkauljärvi" = ?) ja ”Länsimeren” (Kaspianmeri tai Araljärvi) välisillä alueilla hunnit turkkilaistuivat. Näihin hunneihin sulautui myös sarmaatteja ja ugreja. Pohjoisilla hunneilla oli valtakunta vuosina 104–155.
Dagestan Maantieteellisesti Dagestan voidaan jakaa viiteen osaan: Kaspianmeren rannikko ja soinen tasanko Terek ja Sulak -jokien välissä ovat alankoa, Terekin pohjoispuolinen alue kuuluu Nogaiaroon, maan eteläosaa hallitsevat korkeat Kaukasusvuoret, maan sisäosat ovat vuorista ylätasankoa, ja tämän ylätasangon ja rannikon alangon välillä on kumpuilevaa ylänköä. Dagestanin korkein vuori on Bazar-Dyuzi (4 480 m), joka sijaitsee Azerbaidžanin vastaisella rajalla.
Tähtisampi Tähtisampea tavattiin alkujaan Kaspianmerellä, Mustallamerellä ja Egeanmerellä. Luonnonvaraiset kannat ovat lähellä sukupuuttoa. Venäläisten Suomenlahteen istuttamia tähtisampia on käynyt pyydyksiin myös Suomen rannikoilla. Joukossa voi olla myös karkureita kalanviljelylaitoksilta.
Karabudahkentin piiri Karabudahkentin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosassa Kaspianmeren rannikolla ja vuoriston reuna-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Mahatškalan ja Kaspijskin kaupunkeihin, lännessä Buinakskin ja Levašin piireihin ja etelässä Sergokalan ja Kajakentin piireihin sekä Izberbašin kaupunkiin.
Salyanin piirikunta Salyanin piiri sijaitsee Azerbaidžanin itäosassa Kaspianmeren rannikolla. Se rajoittuu pohjoisessa Bakun ja Şirvanin kaupunkialueisiin sekä Hacıqabulin piiriin, lännessä Biləsuvarin ja Sabirabadin piireihin sekä
etelässä Neftçalan piiriin. Seudun halki virtaa Kurajoki.
Nelivarvaskilpikonna Luonnossa nelivarvaskilpikonnia tavataan Afganistanin, Kazakstanin, Turkmenistanin, Iranin, Länsi-Kiinan sekä Kaspianmereltä itään jäävän entisen Neuvostoliiton alueella. Nelivarvaskilpikonnat asustavat luonnossa vuoristoissa, 800–2 300 metrin korkeudessa sijaitsevilla aavikoilla ja aroilla. Yleisimmin konnia tavataan lähteiden ja vuoristopurojen varsilta. Nelivarvaskonnat suosivat kuivaa maaperää (savea ja hiekkaa), johon ne saattavat kaivaa jopa 2 metrin pituisen käytävän minne suojautua päivän kuumuutta. Se elää yli 150 vuotta.
Inguušit Suurin osa inguušeista asuu Ingušian tasavallassa, missä heitä oli 361 057 vuonna 2002. Naapuritasavallassa Pohjois-Ossetia-Alaniassa heitä asui 21 442 vuonna 2002. Pohjois-Ossetian inguušit asuvat pääasiassa Prigorodnin piirissä, joka liitettiin Pohjois-Ossetiaan 1940-luvun lopulla, kun inguušit karkotettiin Keski-Aasiaan. Toisessa naapuritasavallassa Tšetšeniassa inguušeja asui 2 914 vuonna 2002. Kaikkiaan Venäjällä asui 413 016 vuonna 2002. Inguušien karkotuksen jäljiltä Kazakstanissa on pieni inguušivähemmistö, vaikka suurin osa onkin palannut kotiseudulleen Neuvostoliiton purettua karkotuspäätöksen vuonna 1957. Vuonna 1999 Kazakstanissa asui 16 893 inguušia. Kazakstanin inguušien määrä on laskussa paluumuuton vuoksi. Vielä vuonna 1989 Kazakstanissa asui 19 914 inguušia.
Sulkava (kala) Sulkavaa esiintyy Itämeren valuma-alueella Elbestä itään, Ruotsin eteläosassa sekä pohjoisen suunnasta Mustaanmereen ja Kaspianmereen laskevissa vesistöissä. Suomessa sen esiintymisalue on eteläinen. Sulkava ei siedä suolavettä, joten sitä tavataan järvissä ja joissa, rannikoilla vain jokisuissa.
Gurbanguly Berdimuhamedow Berdymuhamedov on muuttanut Nijazovin "neutraalisuuspolitiikkaa", joka tosiasiassa tiesi maan lähes täydellistä sulkeutumista ulkomaailmalta, ja on pyrkinyt aktiivisempaan vuorovaikutukseen Venäjän ja länsimaiden kanssa. Ašgabatiin tehtiin vilkkaasti diplomaattisia vierailuja ulkomaiden edustajien saapuessa tervehtimään maan uutta presidenttiä. Voittajaksi selviytyi ilmeisesti Venäjä, joka sopi 12. toukokuuta 2007 Türkmenbaşyssa suunnitelmista rakentaa Kaspianmeren kiertävä kaasuputki Kazakstanin kautta Venäjälle. Tosin myös Yhdysvaltain sponsoroimalla Venäjän ohittavalla Trans-Kaspia-kaasuputkihankkeella on edelleen mahdollisuuksia toteutua.
Araljärvi Araljärvi eli Aral (; ; ) oli laskujoeton suolajärvi Keski-Aasiassa Kazakstanin ja Uzbekistanin alueella. Araljärven pinta-ala oli 67 499 neliökilometriä vuonna 1960, ja se oli maailman neljänneksi suurin järvi Kaspianmeren, Yläjärven ja Victoriajärven jälkeen. Araljärven tilalla on nykyään useita erillisiä järviä ja autiomaata. Järvien yhteenlaskettu pinta-ala on 17 382 neliökilometriä, mutta pinta-ala vaihtelee runsaasti vuosittain. Amudarja ja Syrdarja ovat suurimmat järveen laskevat joet, joista Amudarjan virtaama saavuttaa nykyisin Araljärven vain ajoittain.
Dagestan Useat kaupungit ovat kasvaneet voimakkaasti viime vuosina. Vuonna 2010 Dagestanissa oli kaupunkilaisia 1,316 miljoonaa ja maaseutuväestöä 1,594 miljoonaa henkeä. Kaupungeista suurin on pääkaupunki Mahatškala (572 076 as., koko kaupunkipiirin 666 311 as., joka sisältää myös 8 kaupunkimaista taajamaa ja maaseutuväestöä) Kaspianmeren rannikolla. Muita yli 30 000 asukkaan kaupunkeja ovat Hasavjurt (131 187 as.) maan länsiosassa, Derbent (119 200 as.) rannikolla, Kaspijsk (100 129 as.) rannikolla, Bujnaksk (62 623 as.) pääkaupungin lounaispuolella, Izberbaš (55 646 as.) ja Kizljar (48 984) Terekin varrella.
Viikingit Viikingit toimivat kauttaaltaan Irlannin ja Skotlannin rannikkoseuduilla ja valloittivat sekä asuttivat laajoja alueita Englannista. He matkasivat myös ylös Ranskan ja Espanjan jokia ja saivat hallintaansa laajoja alueita Venäjältä sekä Baltian rannikolta. Lähteet kertovat myös ryöstöretkistä Välimerellä ja Kaspianmerellä saakka.
Mañğıstawin alue Mañğıstawin alue rajoittuu pohjoisessa Kazakstanin Atırawin ja koillisessa Aqtöben alueisiin, idässä Uzbekistanin Karakalpakiaan, etelässä Turkmenistaniin ja lännessä Kaspianmeren kautta Azerbaidžaniin. Idässä Ustjurtin laakion länsireunalla sijaitsee joukko matalia vuoria. Mañğışlaqin niemimaan eteläosassa on Mañğıstawin laakio ja pohjoisessa Qaratüleyn suolamaa. Ilmasto on mannermainen ja kuiva. Tammikuun keskilämpötila on etelässä nollasta –4 °C:een ja pohjoisessa –8—12 °C, heinäkuun keskilämpötila 26–28 °C (toisinaan jopa 45 °C). Vuotuinen sademäärä on 120–160 millimetriä.
Arkadi Tugarinov Tugarinov oli systemaattisen paleo-ornitologisen tutkimuksen uranuurtaja Venäjällä. Hän kuvaili neogeenikauden ja ihmisen sukupuuttoon tappamia lintujen fossiileja, jotka löytyivät Siperiasta sekä Ukrainan, Krimin ja Kazakstanin aroilta. Hän myötävaikutti suuresti lintujen muuton tutkimukseen. Hän kuvaili talvehtivia ja muuttavia lintuja Kaspianmeren länsipuolella ja pani alulle Venäjän rengastustoimiston tietokannan tieteellisen analysoinnin. Hän osoitti, että sorsilla, etenkin sinisorsalla ja jouhisorsalla, on paikallisia eri muuttoreittejä käyttäviä populaatioita. Tugarinovin aloitteesta pidettiin ensimmäinen lintujen muuttoa käsittelevä tieteellinen kokous eläintieteen instituutissa 1946.
Siperianjokilohi Siperianjokilohi on Euraasian itäosien sisävesien kala, jonka levinneisyys ulottuu Euroopan-puoleisen Venäjän itäosista Tyynenmeren rannikolle. Se elää Jäämereen laskevissa vesistöissä Petšorasta Janajoelle sekä Volgassa ja muissa Kaspianmeren joissa. Itä-Aasiassa se elää myös Tyyneenmereen laskevissa joissa, erityisesti Amurissa ja Ussurissa, myös Mongolian ja Kiinan alueella.
Édouard Ménétries Vuonna 1929 Ménétries osallistui Kaukasukselle tehtyyn tutkimusmatkaan. Matkan järjestäjänä oli kenraali Emmanuel, joka oli Kaukasian rintaman armeijan komentaja. Retkikunta tutki vuoristoa ja yritti kiivetä Elbrusille, siinä kuitenkaan täysin onnistumatta. Matkaajat kävivät Kaspianmeren rannikolla Persian rajoilla saakka. Takaisin Pietarissa he olivat joulukuussa 1830.
Hietikkosarakirva Hietikkosarakirvan levinneisyys ulottuu Euroopasta Iraniin ja Kazakstaniin. Suomessa sitä on tavattu vain Ahvenanmaalta ja Uudenmaan rannikolta. Jos "I austriaca" on samaa lajia, esiintymiä on huomattavasti laajemmalla alueella aina Lappia myöten.
Leväkatkarapu Leväkatkarapu elää matalassa vedessä rakkolevän ja muun kasvillisuuden kuten meriajokkaan seassa. Talvella se siirtyy syvemmälle, 5-10 metriin. Se on kaikkiruokainen ja käyttää sekä kasvi- että eläinravintoa. 
Leväkatkaravun levinneisyys kattaa Euroopan rannikot Norjasta Välimerelle ja Mustallemerelle ja nykyisin myös Kaspianmeren. Suomessa laji elää noin Porin ja Pernajan välisellä rannikkoalueella.
Kalmukia Alueella ei ole merkittäviä jokia. Tosin Volga kulkee lyhyen matkan Kalmukian puolella maan koillisosassa. Kuma-joki puolestaan muodostaa Kalmukian ja Dagestanin välisen rajan. Doniin laskevan Sal-joen latvahaarat ulottuvat lisäksi maan luoteisosaan, ja maan luoteisosassa virtaa Manytš. Kaspianmeren rannikolla on jokunen pieni saari.
Gīlān Topografia on luonut provinssiin erityisen ilmaston: vallitsevien pohjoisenpuoleisten tuulten mukana kostea ilma virtaa Kaspianmereltä tasangon yli ja nousee vuorenrinteitä ylös, mikä aiheuttaa säännöllisiä orografisia sateita. Vuotuinen sademäärä on rannikolla 1200–1800 mm, tasankoalueella hiukan alle tuhat millimetriä ja vuoristossa 1500–1800 mm, paikoin jopa 2400 mm.
Kaspianmeri Kaspianmeren öljyvarat arvioidaan 48 miljardiksi barreliksi. (Tätä voi verrata vaikkapa Qatarin öljyvaroihin, jotka arvioidaan noin 16 miljardiksi barreliksi.) Kaspianmeren öljyvaroja on alettu tehokkaasti hyödyntää vasta 1990-luvulla. Vuonna 2012 Kazakstan oli Kaspianmeren suurin öljyntuottaja ja Azerbaidžan toiseksi suurin. Kaspianmeren alueella tuotettiin noin 2,6 miljoonaa barrelia öljyä päivässä.
Mustatäplätokko Mustatäplätokko, aiemmin "mustakitatokko" ("Neogobius melanostomus") on Mustanmeren ja Kaspianmeren alueelta peräisin oleva kalalaji, joka on ihmisen toimien mukana levittäytynyt vieraslajina Euroopan ja Pohjois-Amerikan sisävesiin sekä Itämereen. Puolan rannikolle mustatäplätokko ilmestyi 1990, ja vuodesta 2005 sitä on tavattu myös Suomen rannikkovesissä. Mustatäplätokko on pohjakala, joka kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Kotiseudullaan se on arvostettu ruokakala.
Itä-Euroopan tasanko Sen alueesta esiintyy useita vaihtoehtoisia määritelmiä. Pinta-alaksi voidaan ilmoittaa esimerkiksi lähes 4 000 000 neliökilometriä. Tasangon keskikorkeus on noin 170 metriä. Tasangon alavin paikka on 28 metriä merenpinnan alapuolella (Kaspianmeren rannikolla) ja korkein huippu on Kuolan niemimaan Hiipinätuntureilla (1191 m , toisen lähteen mukaan Jubytšvumtšorr olisi 1 201 m merenpinnasta).
Kaspianmassiainen Kaspianmassiainen eli kaspianhalkoisjalkainen ("Hemimysis anomala") on pienikokoinen massiäyriäislaji. Se on alun perin kotoisin Mustanmeren ja Kaspianmeren alueilta, mutta levinnyt sieltä muualle Eurooppaan siirtoistutuksien sekä kanava- ja jokiyhteyksien kautta. 1990-luvun alussa se havaittiin ensi kertaa Itämeressä Suomen rannikolla, ja se esiintyy nyt tulokaslajina ainakin Suomenlahdessa ja Saaristomeressä. Vuonna 2006 lajin havaittiin levinneen myös Pohjois-Amerikan suuriin järviin.
Teemu Rannikko Rannikko voitti Piilosetissä Suomen Cupin vuonna 1999, minkä jälkeen finaalivastustaja Espoon Hongan päävalmentaja Jyrki Suhonen hehkutti Rannikkoa Suomen parhaaksi takamieheksi. Viimeisellä kaudellaan Suomessa eli kaudella 1999–2000 hän teki keskimäärin 18,8 pistettä ja antoi 9,2 syöttöä ottelua kohden. Rannikolla onkin edelleen hallussa SM-sarjan kausiennätys koriinjohtaneissa syötöissä.
Lagan (Kalmukia) Lagan ( ja ) on Venäjän federaatioon kuuluvan Kalmukian tasavallan toiseksi suurin kaupunki maan itäosassa. Lagan sijaitsee yhdeksän kilometriä Kaspianmeren rannikosta länteen ja 310 kilometriä maan pääkaupungista Elistasta itään. Lagan perustettiin vuonna 1870. Vuonna 1944 Kalmukian nimistö venäläistettiin ja Laganin nimeksi tuli Kaspijsk. Kaspijskista tuli kaupunki vuonna 1963 ja vuonna 1991 sen nimeksi palautettiin Lagan.
Georgia Georgiassa harjoitetaan kaivosteollisuutta, joka on keskittynyt mangaanin ja kuparin louhintaan. Pieni valmistussektori tuottaa juomia, metallituotteita, koneita, lentokoneita ja kemikaaleja. Vuonna 2006 teollisuuden palveluksessa oli 8,9 prosenttia työvoimasta ja vuonna 2013 se muodosti 21,6 prosenttia bruttokansantuotteesta – palvelut olivat merkittävin taloussektori, sillä ne tuottivat lähes 70 prosenttia BKT:stä. Kuitenkin vain 35,5 prosenttia oli töissä palvelualoilla. Georgialla on myös huomattava vesivoimakapasiteetti, ja vesivoima tuottikin 63 prosenttia maan energiantarpeesta vuonna 2010. Maa kärsi 1990-luvulla pahoista sähkö- ja lämmityskatkoista, mutta parantuva taloustilanne on mahdollistanut vesivoiman kehittämisen ja maakaasun oston Azerbaidžanista ja Venäjältä. Vuonna 1999 avattiin Georgian läpi kulkeva öljyputki Azerbaidžanista Mustanmeren rannikolle ja vuonna 2005 Baku–Tbilisi–Ceyhan-öljyputki Kaspianmereltä Georgian kautta Turkkiin. Se avasi Kaspianmeren öljylle vaihtoehtoisen reitin, joka ei kulje Venäjän kautta. Georgia saa osan öljystä kauttakulkumaksuna.
Costa Blanca Costa Blanca eli "Valkoinen rannikko" on Alicanten maakunnassa Kaakkois-Espanjassa sijaitseva yli 200 kilometriä pitkä rannikko joka rajoittuu pohjoisessa Denian kaupunkiin ja Costa de Valencia -rannikkoon sekä etelässä Torreviejan kaupunkiin ja Costa Calida -rannikkoon. Nimen Costa Blanca alueelle antoi brittiläinen lentoyhtiö BEA mainostaessaan aluetta turistikohteena vuodesta 1957 alkaen. Costa Blancan alueella turismi onkin merkittävä elinkeino.
Kielo Kielon nimimuoto "C. majalis" L. var. "majalis" kasvaa luontaisesti Fennoskandiassa noin napapiirin korkeudelle asti. Koillisessa levinneisyys ulottuu Pohjanlahden pohjoispuolelta Keski-Venäjälle Moskovan itäpuolelle. Sieltä lajin luontaisen levinneisyyden kaakkoisraja ulottuu Adrianmeren rannoille, ja etelässä se jatkuu Pohjois-Italiaan ja Ranskaan, aivan maan eteläisintä rannikkoa lukuun ottamatta. Espanjassa ja Portugalissa kieloja kasvaa vain aivan maiden pohjoisimmissa osissa, Pyreneiden tuntumassa. Keski-Euroopan ohella kielo on levittäytynyt Englantiin ja Walesiin sekä Irlannin eteläisimmälle rannikolle. Lisäksi nimimuotoa tavataan pienehköllä erillisalueella Mustanmeren ja Kaspianmeren välisellä kannaksella. Suomessa kielo on harvinainen Kainuussa ja Etelä-Lapissa ja puuttuu kokonaan pohjoisemmasta Lapista. Maan eteläisemmissä osissa se on yleinen.
Georgian sotilastie Georgian sotilastien reitti Kaukasuksen yli on ollut käytössä jo ennen ajanlaskun alkua, mutta nykyisen tien rakensivat venäläiset 1700-luvun lopulla 800 sotilaan voimin. Se menetti suuren osan merkityksestään maiden välisenä yhteytenä, kun rautatie Kaspianmeren rannikkoa pitkin valmistui vuonna 1883. Nykyisin tie muodostaa tärkeän yhteyden Tbilisistä Khevin vuoristoalueelle. Tie on huonossa kunnossa ja talvisin usein osittain suljettu lumen vuoksi.
Gustav Radde 1864 hän asettui asumaan Tbilisiin, Georgiaan. Eläinten ja kasvien lisäksi hän keräsi ja tutki kansatiedettä keräten balladeja ja tarinoita sekä tutkien paikallisia kieliä ja tapoja. Tulostensa esittelemiseksi hän perusti Tbilisiin Kaukaasialaisen museon. Seuraavina vuosina keräilymatkat ulottuivat myös Mustanmeren ja Kaspianmeren rannikoille ja laajalle alueelle Keski-Aasiaan. 1895 hän purjehti Intiaan ja Japaniin, ja 2 vuotta myöhemmin hän osallistui virallisena luonnontieteilijänä Venäjän keisariperheen matkalle Pohjois-Afrikkaan.
Venäjän maantiede Venäjällä on viisi kasvillisuusvyöhykettä, ja niistä laajimmat ovat tundra, maailman suurin yhtenäinen metsä taiga ja seka- ja lehtimetsien vyöhyke. Lisäksi Jäämeren saarilla on kylmyysaavikoita ja Kazakstanin rajalla aroja. Venäjän eläimistö on monimuotoinen, ja monesti sitä kuvataan suurilla nisäkkäillä. Karhu onkin Venäjän symboli.
Neuvostoliiton maatalous Neuvostoliiton viljavimmat maa-alueet sijaitsivat maan länsiosassa Valko-Venäjällä, Ukrainassa ja Etelä-Venäjällä. Näiden alueiden pohjoispuolella alkoi havumetsävyöhyke, jonka pohjoispuolella oli hedelmätöntä jänkää. Alueen itäpuolella maasto muuttui hiljalleen arosta puoliaavikoksi ja lopulta aavikoksi. Nämä alueet vaativat kastelua maanviljelyn mahdollistamiseksi. Parhaat maatalousmaat sijaitsivat siis lehtimetsävyöhykkeellä ja erityisesti entisillä aroilla, joiden mustamulta oli viljavuudeltaan samaa luokkaa kuin Yhdysvaltojen Keskilännessä. Kaspianmeren ja Mustanmeren rannikoilla oli pieniä nahkealehtisten kasvien alueita, jotka soveltuivat hedelmänviljelyyn.
Neuvostoliitto Neuvostoliiton viljavimmat maa-alueet sijaitsivat maan länsiosassa Valko-Venäjällä, Ukrainassa ja Etelä-Venäjällä. Näiden alueiden pohjoispuolella alkoi havumetsävyöhyke, jonka pohjoispuolella oli hedelmätöntä jänkää. Idässä maasto muuttui vähitellen arosta puoliaavikoksi ja lopulta aavikoksi. Nämä alueet vaativat kastelua maanviljelyn mahdollistamiseksi. Parhaat maatalousmaat sijaitsivat siis lehtimetsävyöhykkeellä ja erityisesti entisillä aroilla, joiden mustamulta oli viljavuudeltaan samaa luokkaa kuin Yhdysvaltain Keski-Lännessä. Kaspianmeren ja Mustanmeren rannikoilla oli pieniä nahkealehtisten kasvien alueita, jotka soveltuivat hedelmänviljelyyn.
Kaspianmeri Kaspianmeressä elää runsaasti kaloja, yleisimmät kalalajit ovat kuha, karppi, sampi ja silli. Sammen mädistä jalostetaan arvokasta kaviaaria, mutta ylikalastuksen takia Kaspianmeren sampikanta on vähentynyt uhkaavasti. Ympäristönsuojelijat ovat vaatineet sammen kalastuskieltoa, jotta kanta voisi elpyä.
Venäjän maantiede Koska merivirrat eivät pääse juurikaan vaikuttamaan Venäjän ilmastoon, maan sadanta on vähäistä tai kohtuullista. Euroopan alangoilla ja Länsi-Siperiassa sademäärät pienenävät mentäessä luoteesta kaakkoon. Sademäärä pysyy koko alueella 600 millimetrin alapuolella ja on pienimmillään noin 200 millimetriä Kazakstanin rajalla. Itä-Siperiassa sadanta on maksimissaan noin 400 millimetriä ja Jäämeren rannikolla vain noin 125 millimetriä. Maan kosteimmat alueet ovat Kaukasuksella ja Tyynenmeren rannikolla. Vladivostokissa sataa noin 600 millimetriä vuodessa, ja kesämonsuunin vaikutus on merkittävä. Lunta sataa koko maassa, ja Siperiassa lumipeite voi olla maassa jopa 250 päivää vuodesta. Euroopanpuoleisilla alueilla lumi on maassa keskimäärin 40–200 päivää.
Venäjä Venäjällä on 37 000 kilometriä rantaviivaa etupäässä Pohjoisen jäämeren ja Tyynen valtameren rannikoilla sekä myös Itämerellä, Mustallamerellä ja Kaspianmerellä. Muista meristä Barentsinmeri, Vienanmeri, Karanmeri, Laptevinmeri, Itä-Siperian meri, Beringinmeri, Ohotanmeri ja Japaninmeri ovat yhteydessä Venäjään. Suurimpiin saariin ja rannikkoalueisiin kuuluvat esimerkiksi Novaja Zemlja, Frans Joosefin maa, Uuden-Siperian saaret, Wrangelinsaari, Kuriilit sekä Sahalin. Diomedesaarista yksi on Venäjän puolella ja siitä on vain kolme kilometriä saariryhmän Yhdysvaltojen omistamille saarille, ja Kunaširin saari on noin 20 kilometrin päässä Hokkaidōsta.
Singaporen maantiede Singaporen saari on alavaa maata, vaikka saaren keskiosa onkin kukkulaista maastoa. Keskimäärin saari on 15 metriä merenpinnan yläpuolella. Saaren korkein kohta Bukit Timah, 166 m, sijaitsee saaren keskiosassa. Kukkulan ympärillä sijaitsee Bukit Timahin suojelualue. Bukit Timahin suojelualueella sijaitsee neljä tärkeää tekojärveä. Rannikko on tasaista maastoa. Huomattavalta osalta rannikko ei ole luonnollisessa muodossa, vaan rannikkoa on pengerretty rakennusten takia tai soiden kuivattamisen takia.
Kazakstanin kommunistinen puolue Alkuperäinen Kazakstanin kommunistinen puolue Kazakstanin sosialistisena puolueena muuttui Kazakstanin kansan yhtenäisyyden liitoksi, josta tuli presidenttiä tukeva Kazakstanin kansan yhtenäisyyden puolue, Otan ja lopulta Nur Otan.
Fregattilinnut Fregattilinnut elävät trooppisten ja subtrooppisten merten alueella. Siihen kuuluvat Amerikan, Afrikan ja Aasian rannikkovedet sekä eräät Tyynenmeren saaret. Niitä tavataan erityisesti siellä, missä on runsaasti liitokaloja. Joskus niitä harhautuu kauemmas etelään tai pohjoiseen. Niitä onkin tavattu välillä Euroopassakin muun muassa Ranskassa, Englannissa ja Tanskassa. Pesimäalueet sijaitsevat syrjäisillä valtamerisaarilla tai mantereen rannikoiden mangrovemetsissä. Vaikka fregattilintuja voi nähdä jopa tuhannen kilometrin päässä rannikosta, ne pysyttelevät yleensä näköetäisyydellä rannikosta, koska niiden täytyy yöpyä maalla.
Kazakstanin kommunistinen puolue 2004 parlamenttivaaleissa 19. syyskuuta ja 3. lokakuuta 2004 Kazakstanin kommunistisen puolueen ja Kazakstanin Demokraattisen valinnan yhteenliittymä sai 3,4 % äänitä, muttei äänikynnyksen vuoksi ainuttakaan valtiopäiväpaikkaa. Presidentinvaaleissa Kazakstanin kommunistinen puolue, Kazakstanin demokraattinen valinta ja Ak Zhol -puolue muodosti "Vain Kazakstanin puolesta" -yhteenliittymän, joka tuki Žarmahan Tujakbaita presidenttiehdokkaana.
Siperian rata 1920-luvulla rakennettiin Siperian radasta haarautuva rata Novosibirskista Almatyyn, Kazakstaniin. Vuoteen 1956 mennessä saatiin valmiiksi myös Ulan-Udesta alkava rautatie, joka kulkee Mongolian läpi Pekingiin asti. Tämä rataosuus tunnetaan nimellä Trans-Mongolian rata. 1960-luvulla rakennettiin vielä Baikalin–Amurin rautatie eli BAM-rata Itä-Siperiassa kulkemaan pohjoisempana rannikolle asti.
Venäjän maantiede Venäjällä on 37 000 kilometriä rantaviivaa etupäässä Pohjoisen jäämeren ja Tyynen valtameren rannikoilla sekä myös Itämerellä, Mustallamerellä ja Kaspianmerellä. Muista meristä Barentsinmeri, Vienanmeri, Karanmeri, Laptevinmeri, Itä-Siperian meri, Beringinmeri, Ohotanmeri ja Japaninmeri ovat yhteydessä Venäjään. Suurimpiin saariin ja rannikkoalueisiin kuuluvat esimerkiksi Novaja Zemlja, Frans Joosefin maa, Uuden-Siperian saaret, Wrangelinsaari, Kuriilit sekä Sahalin. Diomedesaarista yksi on Venäjän puolella, ja siitä on vain kolme kilometriä saariryhmän Yhdysvaltojen omistamille saarille, ja Kunaširin saari on noin 20 kilometrin päässä Hokkaidōsta.
Kaspianmeri Kaspianmeressä elää monia kotoperäisiä lajeja, muun muassa kaspiannorppa ("Phoca caspica").
Vimpa Vimpa on eurooppalainen kala, jonka levinneisyys rajoittuu maanosan itäosaan. Esiintymisalue ulottuu Elbestä ja Tonavasta Kaspianmereen lännestä laskeviin jokiin. Itämeren, Kaspianmeren ja Mustanmeren vimpakannat ovat toisistaan erillään, ja Kaspianmeren vimpa luetaankin omaksi alalajikseen. Suomessa vimpa nousee satunnaisesti Perämereenkin laskeviin jokiin, mutta sen vakiintunut levinneisyys ulottuu Isojokeen saakka. Jokien patoaminen rajoittaa sen nousua useisiin jokiin.
Naakka Naakkaa tavataan koko Euroopassa Islantia, Maltaa, Fennoskandian pohjoisosia sekä korkeimpia vuoristoja lukuun ottamatta. Pesimäalueidensa pohjoisimmista osista naakka poistuu talveksi, ja joillakin alueilla, kuten Portugalin rannikolla ja Lähi-idän pohjoisosissa, sitä tavataan vain talvehtivana. Aasiassa naakkaa esiintyy Kiinassa, Mongoliassa, Kazakstanissa, Venäjällä, Afganistanissa, Irakissa, Iranissa ja Israelissa, sekä valtioissa, jotka ovat näiden ja Euroopan välillä. Afrikassa naakkaa tavataan Marokon ja Algerian pohjoisimmissa osissa.
Kaspianmeri Kaspianmerellä ei ole laskujokia. Volga, Ural ja Terek laskevat meren pohjoisosiin, ja niiden vesi vastaa 88 prosentista kaikesta meren virtaavasta vedestä. Lännestä mereen laskee pienempiä jokia kuten Sulak, Samur ja Kura. Viisi prosenttia meren virtaavasta vedestä tulee eteläisistä Iranin joista. Kuivalta itärannalta ei mereen laske pysyvästi yhtään virtaa. Kaspianmeri on kanavayhteydessä Itämereen, Mustaanmereen ja Vienanmereen.
Kaspianmeri Kaspianmeren pintaveden keskilämpötila on kesällä 24–26 astetta. Talvella vesi on pohjoisessa 3–7 astetta ja etelässä 8–10 astetta. Meren keskimääräinen suolapitoisuus on noin 12,8 promillea, mutta se vaihtelee pohjoisosan Volgan suiston kohdan yhdestä promillesta aina Kara-Bogaz-Golin 200 promilleen. Meriveteen verrattuna Kaspianmeren vedessä on paljon rikkiä, kalsiumia ja magnesiumkarbonaattia mutta vähän klooria.
Kazakstanin puolueet Kazakstanin puolueet alkoivat muodostua Kazakstanin itsenäistyttyä. Maan ensimmäinen itsenäisyyden aikainen puolue oli Kazakstanin kommunistinen puolue Neuvostoliiton jäljiltä.
Kazakstanin naisten jääkiekkomaajoukkue Kazakstanin naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Kazakstania naisten jääkiekkomaaotteluissa ja -turnauksissa. Joukkue toimii Kazakstanin jääkiekkoliiton alaisuudessa ja sitä valmentaa Aleksandr Maltsev.
Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue on myöhemmin kielletystä Kazakstanin kommunistinen puolueesta erkaantunut poliittinen ryhmittymä, joka on virallinen rekisteröity puolue ja joka saa paikkoja Kazakstanin valtiopäivien alahuoneeseen mažilisin. 20. maaliskuuta 2016 järjestetyissä mažilisin vaaleissa se sai seitsemän valtiopäiväpaikkaa toisen oppositiopuolueen, Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žolin tapaan.
Kazakstanin parlamentti Kazakstanin parlamentti koostuu Kazakstanin perustuslain mukaan kahdesta kamarista, mažiliksesta, joka toimii valtiopäivien alahuoneena ja senaatista. Länsimaisessa englanninkielisessä joukkotiedottamisessa usein viitataan pelkkään mažilikseen, kun tarkoitetaan parlamenttia tai parlamenttivaaleja, kun taas kazakstanilaisessa lainsäädännössä mažilikseen viitataan parlamentin osana, "parlamentin mažiliksena". Kazakstanissa senaattiin puolestaan viitataan pelkkänä senaattina esittämättä mažiliksen tapaan, että se olisi "parlamentin senaatti". 98 yleisillä vaaleilla valitun mažiliksen valtiopäiväedustajan lisäksi Kazakstanin presidentin puheenjohtaman Kazakstanin kansan kokous äänestää yhdeksästä muusta valtiopäiväedustajasta. Näin ollen nämä Kazakstanin vähemmistökansallisuuksia edustaviksi tarkoitetut valtiopäiväedustajat ovat yhdessä suurempi yhdeksän valtiopäiväedustajan joukko kuin yleensä hallituksen myönteiset oppositiopuoluee, joiden kummankin edustajamäärä erikseen on noin seitsemän viime vuosien vaaleissa.
Tuulivoima Pinnanmuotojen ja pinnan rosoisuuden takia sisämaassa keskimääräinen tuulen nopeus lähellä maan pintaa on rannikkoa ja avomerta pienempi. Tuulen nopeuden erot avomeren, rannikon ja sisämaan välillä pienenevät tuulivoimalan napakorkeuden kasvaessa. Tuulivoimaloiden korkeuden kasvu onkin mahdollistanut tuulivoiman rakentamisen aiemmin tuulioloiltaan kannattamattomille paikoille. Suomen rannikkoalueilla maaston epähomogeenisuus tekee tuulen mallinnuksesta haastavaa.
Gorgān Gorgān () on Kaspianmeren kaakkoisnurkan lähellä sijaitseva Golestanin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee pienen Qarehjoen sivuhaaran varrella noin 37 kilometriä Kaspianmerestä.
Kaspianmeri Kaspianmeri on saanut lännessä käytetyn nimensä Kaukasuksella asuneesta kaspien kansasta. Kansa on koko lailla tuntematon, mutta joissain tapauksissa se on yhdistetty kassiitteihin.
Ural (joki) Uralin lähteet ovat Uralvuorten itärinteillä, missä joen alkulähde sijaitsee Kruglajan vuorella Uraltaun vuoristoharjanteella . Sieltä joki seuraa harjannetta kohti etelää 60–80 metriä leveänä vuoristojokena. Ennen Magnitogorskia se virtaa suoalueen läpi jopa viisi kilometriä leveänä. Magnitogorskin jälkeen se jatkaa taas kapeana jokena ja se virtaa syvällä omassa uomassaan saavuttaen Uralvuorten eteläpään. Orskissa se kääntyy länteen ja se virtaa ensin 300 kilometriä, jossa se halkaisee Guberlinskin vuoret 45 kilometriä pitkässä kanjonissa. Orenburgissa jokeen yhtyy sivujoki Sakmara, joka kasvattaa pääuomaa selvästi. Joki kulkee edelleen länteen ja siirtyy Kazakstaniin, jossa kääntyy Oralin kohdalla etelään. Täällä alavalla tasankomaalla joki levenee ja alkaa mutkitella aiempaa enemmän. Mutkien suvuille on jäänyt makkarajärviä ja joelle on kehittynyt lyhyitä rinnakkaisuomia. Lopulta joki saapuu Atyraun kaupunkiin, josta muutaman kilometriä alavirtaan se purkautuu Kaspianmereen monihaaraisen suiston kautta.
Kaspianmeri Kaspianmeren pinta-ala on noin 386 400 neliökilometriä. Sen pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 1 200 kilometriä ja keskimääräinen leveys 320 kilometriä. Meren pinta on 27 metriä merenpinnan alapuolella. Kaspianmeri jaetaan kolmeen osaan sen pohjan korkeuserojen ja veden ominaisuuksien mukaan. Meren syvin kohta on eteläosassa, 1 025 metriä. Meren pohjoisosa on keskimäärin vain 4–8 metriä syvä, ja sen syvin kohta on 20 metriä. Meressä on 78 200 kuutiokilometriä vettä. Saaria siinä on noin 50.
Kazakstanin saksalaiset Saksalaisia tuli joukolla Kazakstaniin Volgan saksalaisten autonomisesta SNT:ta vuodesta 1942 lähtien, koska heitä ei pidetty luotettavina Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Noin puolimiljoonaa saksalaista siirrettiin pääasiassa Akmolan, Kostanain ja Pohjois-Kazakstanin oblasteihin. Vuonna 1959 he muodostivat 7,1 % Kazakstanin väestöstä ja heitä oli jopa miljoona. 1970-luvulla saksalaisia oli vähintään 839 000 ja heistä suurin osa eli Karagandassa ja Kazakstanin koillisalueilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen saksalaiset suhtautuivat maan venäläisten tavoin kielteisesti maan itsenäisyyteen. Pelkästään vuonna 2002 entisen Neuvostoliiton alueelta lähti 200 000 saksalaista ja suurin osa heistä Kazakstanista ja suurimittainen maastamuutto on jatkunut sen jälkeenkin.
Kazakstanin kansalliskirjasto Kazakstanin kansalliskirjasto (, ) on Almatyn kaupungissa toimiva Kazakstanin kansalliskirjasto.
Espanja Espanjan vuorilla on useita laskettelukeskuksia. Talviurheilijoista etenkin taitoluistelijat ovat menestyneet. Rannikoilla on hyvät purjehdusmahdollisuudet, ja Espanjalla onkin paljon menestystä purjehduksessa.
Maapihka Sitä on vuoriöljylöydösten yhteydessä varsinkin Galitsiassa Puolan ja Ukrainan rajaseudulla ja myös Kaukasiassa Mustanmeren ja Kaspianmeren välisellä alueella sekä Tselegensaarella Kaspianmeressä. Tselegenillä se tunnetaan nimellä "neftgil".
Kaspianmeri Kaspianmeren pinnan korkeus voi vaihdella tuulen seurauksena kaksikin metriä. Vuorovesi vaikuttaa vain muutaman senttimetrin. Vuodenaikojen välillä ei vedenkorkeudessa ole suurta vaihtelua.
Merisolmukki Merisolmukkia tavataan Euroopassa rannikoilla Norjan keskiosista Turkkiin ja Mustallemerelle saakka. Itämerellä lajia esiintyy harvinaisena Keski-Ruotsin korkeudelle saakka. Sisämaassa laji on Euroopassa harvinainen. Merisolmukin vahvin esiintymisalue on Afrikassa, jossa lajia kasvaa varsinkin Välimeren rannikkoseuduilla Marokosta Egyptiin saakka. Aasiassa lajia tavataan Kaspianmeren rannoilla sekä paikoitellen sisämaassa aroilla. Suomessa merisolmukkia kasvaa ainoastaan kolmella rannalla Hammarlandissa Ahvenanmaalla, jossa laji on ilmeisesti alkuperäinen. Ahvenanmaalta laji löydettiin 1970-luvulla. Merisolmukista tunnetaan myös muutama 1800-luvun lopun satunnaislöytö Turusta ja Porvoosta. Suomea lähimmät pysyvät esiintymät ovat Gotlannissa ja Öölannissa.
Kazakstanin parlamenttivaalit 2016 Kazakstanin valtapuolue Nur Otan sai 6 183 757 ääntä ja sillä 84 paikkaa, Kazakstanin kommunistinen kansanpuolue 537 123 ääntä ja 7 paikkaa sekä Kazakstanin demokraattinen puolue Ak Žol 540 406 ääntä ja 7 paikkaa.
Kazakstanin sosialistinen puolue Kazakstanin sosialistinen puolue oli 7. syyskuuta 1991 Moskovassa 19.-21. elokuuta 1991 tapahtuneen Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeisen Kazakstanin kommunistisen puolueen 18. edustajakokouksen toteuttama nimenmuutos. Lisäksi puolue erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puoleesta toteuttaakseen Kazakstanin itsenäisyyttä. Koska Kazakstani sosialistinen puolue ei ollut muuttanut sääntöjensä kommunistista sisältöä, ei Kazakstanin oikeusministeriö aluksi rekisteröinyt puolueen nimenmuutosta. Vasta kun säännöt oli muutettu kommunistisista sosialistisiksi, puolueen muutokset rekisteröitiin.
Luettelo Kazakstanin kaupungeista Tämä on luettelo Kazakstanissa sijaitsevista kaupungeista. Kazakstanissa on yhteensä 87 kaupunkia.
Kazakstanin kommunistinen puolue Kazakstanin kommunistinen puolue oli Kazakstanin sosialistisessa neuvostotasavallassa toiminut virallinen kommunistipuolue. Puolueen 18. edustajakokous 7. syyskuuta 1991 Moskovan vallankaappausyrityksen 19.–21. elokuuta jälkeen nimesi puolueen uudelleen Kazakstanin sosialistiseksi puolueeksi, ja erosi Neuvostoliiton kommunistisesta puolueesta.
Itä-Kazakstanin alue Itä-Kazakstanin alue (, ) on hallinnollinen alue Kazakstanin itäosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään, idässä ja kaakossa Kiinaan, etelässä Almatyn alueeseen, lännessä Karagandan alueeseen ja luoteessa Pavlodarin alueeseen. Myös Mongolian länsiraja on aivan Itä-Kazakstanin alueen itärajan lähellä.
Brasilian maantiede Brasilian itäpuoli rajoittuu mereen ja maalla onkin rannikkoa yhteensä noin 7400 kilometriä. Maan pinta-alasta on sisävesiä 55 457 km².
FK Kairat Futbolny klub Kairat on jalkapalloseura Almatyn kaupungista. Seura pelaa Kazakstanin korkeimmalla sarjatasolla Kazakstanin Valioliigassa. Seura on perustettu vuonna 1954. Kazakstanin mestaruuden se on voittanut 1992 ja 2004 sekä Kazakstanin Cupin 1992, 1996, 1999–00, 2001, 2003, 2014, 2015, 2017 ja 2018.
Kazakstanin mestaruussarja Kazakstanin mestaruussarja () on jääkiekon korkein sarjataso Kazakstanissa. Sarja perustettiin vuonna 1992 Neuvostoliiton kaaduttua.
Meriantura Meriantura eli kielikampela ("Solea solea") on Koillis-Atlantin kampelakala. Merianturaa pidetään maultaan erinomaisena ja sen liha on arvostettua.
Meriantura Meriantura on perusmuodoltaan säännöllisen soikea. Päältä kala on vihertävän tai punertavan ruskea, alta valkoinen. Päällimmäisen rintaevän kärkiosassa on musta läiskä. Meriantura on yleensä 15–45 cm:n pituinen, mutta voi kasvaa 70 cm:iin.
Merianturat Merianturat (Soleidae) on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista ja indopasifiselta merialueelta lauhkeista ja trooppisista vesistä.
Meriantura Merianturat elävät yksittäin merenpohjaan kaivautuneena, alle 300 m:n syvyisillä muta- ja hiekkapohjilla. Talvella ne siirtyvät syvempiin vesiin. Ne liikkuvat öisin ja syövät merenpohjan selkärangattomia eläimiä.
Meriantura Meriantura on arvokas ja maukas talouskala, jota pyydetään pääasiassa pohjatroolilla. Kokonaisvuosisaaliit ovat olleet vakaasti 40 000 tonnin luokkaa. Suurimmat pyyntimaat ovat Alankomaat ja Ranska; myös Adrianmeren kalastus on merkittävää.
Merianturat Varhaisimmat merianturoiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimoon kuuluu 35 sukua ja noin 130 lajia. Merianturat ovat ruumiinmuodoltaan soikeita ja litteitä kaloja, kooltaan ne ovat noin 10–32 cm:n mittaisia. Silmät sijaitsevat ruumiin oikealla kyljellä ja suu on pieni ja epäsymmetrinen. Merianturoiden pyrstöevä voi olla yhtynyt pitkien selkä- ja peräevien kanssa, mutta voi olla myös niistä erillinen. Rintaevät voivat puuttua ja vatsaevät ovat erilliset peräevästä. Väriltään merianturat ovat vaihtelevia ja voivat myös vaihtaa väriään pohjan mukaiseksi. Suurin osa lajeista ovn pohjaväriltään ruskehtavia ja ruumiissa voi olla laikkuja, täpliä, renkaita tai juovia.
Merianturat Merianturalajeja tavataan Atlantista Euroopan läheisyydestä ja Indopasifisella merialueella Australiasta Japaniin.Heimoon kuuluu sekä mereisiä että murto- ja sisävesien lajeja. Merianturat elävät kaloja ja muita pohjan läheisyydessä eläviä eläimiä. Monet heimon lajeista ovat taloudellisesti merkittäviä ruokakaloja.
Meriantura Meriantura elää matalahkoissa Koillis-Atlantin rannikkovesissä Keski-Norjan ja Luoteis-Afrikan Senegalin ja Kap Verden saarten välisellä alueella, mm. Pohjanmeressä; sitä tavataan myös eteläisessä Itämeressä. Levinneisyys kattaa myös Välimeren sekä Mustanmeren eteläosan.
Meriantura Vattimerta Pohjanmeressä pidetään tärkeimpänä lisääntymisalueena. Kutu siellä tapahtuu loppukeväällä, Välimeressä talvella.
Portugali Piikkikampela ja meriantura viihtyvät hiekkapohjilla. Muita yleisiä kaloja ovat sardiinit, turska ja sardelli. Äyriäiset ovat yleisiä erityisesti Pohjois-Portugalin rannikoilla.
Portugalin maantiede Piikkikampela ja meriantura viihtyvät hiekkapohjilla. Muita yleisiä kaloja ovat sardiinit, turska ja sardelli. Äyriäiset ovat yleisiä erityisesti Pohjois-Portugalin rannikoilla.
Kalafile Walewska Useimmiten nykyään fileenä käytetään kuhaa, mutta siihen lienee alun perin käytetty erilaisia kampelalajeja, lähinnä merianturaa. Olennaisena on fileen hidas kypsentäminen valkoviinissä sekä kastike, johon kuuluu sitruunamehu sekä garnityyri, johon on käytetty tryffeleitä ja herkkusieniä sekä hummeria tai vaihtoehtoisesti katkarapuja. Annokseen on kuulunut perinteisesti perunamuhennos.
Pohjanmeri Etelä- ja itäosille tyypillisiä lajeja ovat erilaiset rannikkovesien kalat, joista taloudellisesti merkittäviä ovat valkoturska, hietakampela, punakampela ja meriantura. Muita yleisiä mutta taloudellisesti merkityksettömiä kalalajeja ovat kyhmykurnusimppu, anturainen sekä myrkyllinen pikkulouhikala. Tavallisia ovat myös "Ammodytes"-sukuun kuuluvat tuulenkalat sekä "Pomatoschistus"-sukuun kuuluvat tokot, jotka ovat tärkeää ravintoa pohjakaloille.
Haimonni Haimonni ("Pangasianodon hypophthalmus" tai "Pangasius hypophthalmus") on Aasiasta kotoisin oleva makean veden kala, joka on yleistymässä ruokakalana Euroopassakin. Ruokana sen liha muistuttaa kuhaa tai merianturaa. Sitä myydään "pangasiusfileenä". Haimonni on suhteellisen tunnettu myös akvaariokalana, joskin sitä pidetään vaikeahoitoisena. Rajoitetussa tilassa kala jää yleensä pienempikasvuiseksi kuin luonnossa.
Haimonni Oceana-järjestön vuonna 2015 tekemän tutkimuksen mukaan haimonnia myydään yleisesti kalliimpien kalalajien nimikkeillä. Useimmiten huijauksen kohteena ovat ahven, meriahven ja meriantura. Huijausta tapahtuu niin tukkukaupassa, supermarketeissa kuin ravintoloissakin. Tällaista epärehellistä kauppaa käydään ympäri maailmaa. Tosin EU:ssa kalahuijaukset ovat vähentyneet 23 prosentista 8 prosenttiin vuosien 2011 ja 2015 välillä.
Chongqingin pommitukset Chongqingin pommitukset olivat yli viisi vuotta kestänyt Japanin terroripommitusoperaatio kiinalaista Chongqingin kaupunkia vastaan. Pommitukset alkoivat 18. helmikuuta 1938 ja kestivät 23. elokuuta 1943 saakka. Ne olivat osa vuosina 1937–1945 käytyä Kiinan ja Japanin välistä sotaa.
Chongqingin pommitukset Pommituksen toteutti Japanin ilmavoimien yhdistetty lennosto, jota johti kenraalimajuri Takajiro Onishi, joka oli myöhemmin mukana kehittämässä kamikaze-itsemurhalentäjistä strategista asetta. Operatiivisesta suunnittelusta vastasi laivaston lennoston esikuntapäällikkö kenraaliluutnantti Narumi Inoue, joka kannusti upseereitaan ja sotilaitaan vertaamalla Chongqingin pommitusta Japaninmeren taisteluihin Venäjän–Japanin sodan aikana. Japanin ilmavoimat käyttivät pommituksessa lähinnä keskiraskasta Tyyppi 96 Mitsubishi G3M -pommittajaa. Konetyyppiin ei mahtunut suurta pommilastia, mutta sillä oli 4 400 kilometrin toimintasäde, joka kattoi hyvin Wuhanin ja Chongqingin välisen matkan. Pommituslennot Chongqingiin eivät juuri tarjonneet haasteita Japanin ilmavoimien lentäjille. Wuhan ja Chongqing ovat molemmat Jangtsen varrella, joten lentäjät saattoivat suunnistaa kohteeseensa vain seuraamalla jokea, eikä vastarintaa ilmatorjunnan muodossa juuri esiintynyt.
Chongqingin pommitukset Vaikka Chongqingin pommitusta voisi pitää sotarikoksena Geneven ja Haagin kansainvälisten sopimusten nojalla, niin pommituksia ei ole käsitelty sotarikosoikeudenkäynneissä, eikä niistä vastuussa olleita upseereita koskaan tuomittu sotarikollisina Chongqingin pommitusten vuoksi. Tähän osaltaan on vaikuttanut sodanjälkeisen Japanin hallinnon omaksuma linja, ettei se yksinkertaisesti myönnä Japanin sotavoimien toimineen väärin sodan aikana. Merkittävin syy sille, ettei terroripommituksia ja usein niiden kaltaisia strategisia pommituksia tuomittu sotarikosoikeusistuimissa on jääviys, sillä myös monet toisen maailmansodan voittajavaltioiden ilmavoimista pommittivat vastustajiensa kaupunkeja.
Chongqingin pommitukset Chongqingissa sijaitsevassa Kolmen rotkon museossa on Chongqingin pommituksille omistettu näyttely. Se sisältää muun muassa sodanaikaisen pommisuojan rekonstruktion, jonka seinillä on suojautuneita ihmisiä esittäviä veistoshahmoja. Lisäksi kaupungissa on herännyt hanke erillisen museon rakentamisesta. Vuonna 2014 poliittinen neuvonantaja Li Guo sanoi, että erillinen museo tulisi perustaa niin pian kuin mahdollista. Hänen mukaansa Chongqingin pommitus on verrattavissa Lontoon pommitusten ja Nanjingin verilöylyn kaltaisiin historiallisiin julmuuksiin, mutta siitä huolimatta se on nuoremmille sukupolville lähes tuntematon.