mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Nummipiippo Nummipiippo on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka voi kasvaa noin 60 cm korkeaksi. Varret kasvavat yksittäin tai pienissä ryhmissä. Lehdet ovat tasaisia. Kukat sijaitsevat tiiviinä, yleensä perättömänä rykelmänä varren päässä. Joskus kukinto voi kuitenkin koostua yhdestä perällisestä kukkaryppäästä. Nummipiippo kukkii touko–kesäkuussa.
Lehtokielo Lehtokielo voi kasvaa 70 cm korkeaksi.
Meksikonsuosypressi Meksikonsuosypressi on suurikokoinen puu. Se kasvaa enimmillään noin 50 metriä korkeaksi. Puu kasvaa yleensä korkeaksi metsissä ja jää huomattavasti matalammaksi avoimella kasvupaikalla. Runko levenee yleensä huomattavasti tyveä kohti. Sen rinnankorkeusläpimitta voi usein olla noin neljä metriä, joillakin erityisen suurilla yksilöillä jopa yli 9 metriä. Latvus on leveän kartiomainen, ja suuret oksat haarautuvat rungosta vaakasuuntaisesti. Kaarna hilseilee pitkittäisinä säikeinä.
Peikonkämmen Peikonkämmen voi kasvaa luonnossa 4,6 metriä korkeaksi ja leveäksi pensaaksi, jolla on yksi oksaton varsi. Kasvutavaltaan se on puumainen, eikä kiipeile. Suurilla yksilöillä varsi pyrkii usein kallistumaan ja suikertamaan. Varren halkaisija voi olla 17 cm. Varteen kasvaa voimakkaita ilmajuuria. Lehdet voivat kasvaa 50–100 cm mittaisiksi ja ne ovat pitkäruotisia ja syvään liuskaisia. Kukat ovat hyvin pieniä ja muodostavat tähkän eli puikelon, joka voi olla jopa 30 cm pitkä ja 5 cm paksu. Tähkää ympäröi suuri suojuslehti.
Juolukka Juolukka on varpu, joka voi kasvaa jopa metrin korkeaksi mutta tavallisemmin 30–50 cm korkeaksi. Yleensä kasvusto on helposti huomattavissa muita kasveja korkeampana ja hankalakulkuisena ryppäänä. Juolukan kromosomiluku on 2n=48.
Fraktioiva kiteytyminen Graniittiset magmat demonstroivat sitä, kuinka koostumukseltaan ja lämpötilaltaan samankaltaisesta magmasta voi eri paineissa kiteytyä eri mineraaleja. Paine määrittelee graniittisen magman maksimivesipitoisuuden. Vähävetisen graniittimagman fraktioiva kiteytyminen korkeassa lämpötilassa voi tuottaa yhtä alkalimaasälpää sisältävää graniittia, ja verrattain runsasvetisen magman kiteytyminen alemmassa lämpötilassa voi tuottaa kaksimaasälpäistä graniittia.
Palsamipoppeli Palsamipoppeli ("Populus balsamifera") on nopeakasvuinen poppelilaji, joka voi kasvaa 200-vuotiaaksi. Palsamipoppeli voi kasvaa lähes 20 m korkeaksi. Sillä on tyypillisesti runsaasti juuriversoja. Puun runko on harmahtava. Lehvästö on kapea, oksat punaruskeita. Lehdet ovat päälipuolelta kiiltävän tummanvihreät ja alapinnaltaan vaaleanvihreät. Silmut ja nuoret lehdet tuoksuvat aromaattisilta.
Peniocereus greggii "P. greggii" on monivuotinen kasvi, joka voi kasvaa 2,1 metriä korkeaksi. Sillä on suuret juuret ja pääjuuri voi painaa jopa 30 kilogrammaa. "P. greggii"n kukat ovat noin 10 senttimetriä halkaisijoiltaan ja ne ovat valkoiset. Kukat aukeavat vain yhden yön ajaksi. Hedelmä on punertava ja vajaa kahdeksan senttimetriä pitkä.
Endiivi Endiivi voi kasvaa metrin korkeaksi ja 30 cm leveäksi.
Pajutammi Pajutammi on keskikokoinen puu. Se kasvaa noin 30 metriä korkeaksi. Sen runko voi kasvaa rinnankorkeusläpimitaltaan noin metrin paksuiseksi. Puun latvus on nuorena kartiomainen ja vanhemmiten pyöreähkö. Puun juuristo on matala ja muodostaa sienijuuria.
Podostemaceae Podostemaceae-kasvien verson tulkitseminen vaihtelee tutkijoiden keskuudessa, ja hyppäyksittäin tapahtunutta evoluutiota on käytetty selityksenä sille, kuinka heimon vaihteleva ja merkillinen morfologia on kehittynyt. Koska heimo on kuismakasvien rinnakkaishaara evoluutiopuussa, voi niiden yksityiskohtainen tutkiminen auttaa Podostemaceae-kasvien evoluution selvittämisessä.
Cyperus articulatus "Cyperus articulatus" -lajin korret ovat yleensä pyöreitä, ja niitä on 1–3. Korsi kasvaa yleensä 40–140 senttimetriä korkeaksi, mutta voi kasvaa jopa 200 senttimetriseksi; korsi on juurestaan 4–12 millimetriä paksu ja kärjestä 1,5–2,5 millimetriä paksu. Kasvin maavarsi voi olla jopa kaksi metriä pitkä. Korren juuressa on kaksi tai kolme lehtituppea, jotka ovat 10–25 senttimetriä pitkiä, irtonaisia ja paperisia. Lehdet ovat yleensä lavattomia.
Doussie Doussie voi kasvaa 25 metriä korkeaksi ja halkaisijaltaan metrin mittaiseksi.
Mate Mate voi kasvaa luonnossa jopa 20 metriä korkeaksi, mutta sadonkorjuun helpottamiseksi se leikataan yleensä pensaaksi tai 4–8 m korkeaksi puuksi. Sillä on ainavihannat, kiiltävät tummanvihreät lehdet ja valkoiset kukat, joista tulee keltaiset, punaiset tai mustat marjat.
Kurjenjalka Kurjenjalka on monivuotinen ruohovartinen kasvi, joka kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Sen maavarsi voi olla metrin pituinen. Lehdet ovat sormiliuskaiset, hammaslaitaiset. Kukka on punaruskea, heteet purppuranväriset. Verholehtiä ei pidä luulla terälehdiksi niiden ulkonäöstä huolimatta.
Kellosinilatva Kellosinilatva ("Polemonium acutiflorum") on sinikukkainen monivuotinen kasvi. Se voi kasvaa jopa 80 cm korkeaksi. Lehdissä on tavallisesti kahdeksan paria soikeita lehdyköitä. Se muistuttaa sukulaistaan lehtosinilatvaa, mutta kukat ovat suuremmat, ja alalehdissä on vähemmän lehdyköitä.
Makaronesianavokado Makaronesianavokado eli madeiranavokado ("Persea indica") on puu, joka kasvaa Makaronesiassa 400–1 300 metrin korkeudessa olevissa laaksoissa laurisilva-metsissä. Se on siellä kotoperäinen. Se voi kasvaa 25 metriä korkeaksi. Latva on pyöreä.
Wengemillettia Wengemillettia kasvaa noin 20 metriä korkeaksi, ja rungon halkaisija voi olla metrin verran.
Intianmerantipuu Intianmerantipuu kasvaa 40 metriä korkeaksi ja sen rungon halkaisija voi olla kaksi metriä.
Rannikkomänty Rannikkomänty kasvaa 20 m korkeaksi ja sen oksisto voi olla 7 m leveä.
Kambodžan maantiede Keskustasangon kasvistoa hallitsevat viljelykasvit. Riisipellot ovat erityisen yleisiä, mutta muitakin viljelykasveja, kuten tupakkaa ja maissia löytyy runsaasti. Lisäksi tasangolla kasvaa paikoin ruokoja, pitkää heinää ja harvoja metsiä. Vuoristoseutuja kohti mentäessä siirtymävyöhykkeellä kasvaa lähinnä pitkää savanniheinää, joka voi kasvaa 1,5 metriä korkeaksi.
Sulkaitulehti Sulkaitulehti voi kasvaa 1,2 metriä korkeaksi. Varret ovat ontot ja tummanvihreät. Kukat ovat punertavia kelloja. Lehdet ovat aaltolaitaiset, ja vaaleanvihreässä lehdessä on tummanpunainen reuna. Kasvi lisääntyy suvuttomasti lehden reunan aaltoihin kasvavien pikkukasvien avulla.
Halocarpus Suvun "Halocarpus" edustajat ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. "Halocarpus kirkii" on puu, joka voi kasvaa noin 25 metriä korkeaksi. Muut lajit ovat yleensä pensaita, mutta voivat suotuisissa olosuhteissa kasvaa pieniksi puiksikin. Oksitus on usein epäsäännöllistä. Rungon kuori on ohutta ja kovaa. Siinä voi olla korkkihuokosia. Vanhemmiten kuori hilseilee ohuina liuskoina. Näkyviä päätesilmuja muodostuu ainoastaan varhaislehdellisiin versoihin.
Sitkankuusi Sitkankuusi tai sitkakuusi ("Picea sitchensis") on havupuulaji, joka kasvaa normaalisti 50–70 metriä korkeaksi. Sitkankuusen runko voi kasvaa halkaisijaltaan viiden metrin paksuiseksi. Sitkankuusi kasvaa kuusten suvusta suurimmaksi, ja se on myös kolmanneksi korkeimmaksi kasvava havupuu koko maailmassa. Sitkankuusta käytetään muun muassa akustisten kitaroiden rakentamisessa.
Argania spinosa Puu voi kasvaa 10 m korkeaksi mutta jää usein paljon pienemmäksi.
Kaukasianjättiputki Kaukasianjättiputki ("Heracleum mantegazzianum") on sarjakukkaiskasvien ("Apiaceae") heimoon kuuluva suurikokoinen myrkyllinen kasvi, jonka nesteet aiheuttavat esimerkiksi iho- tai silmäkosketuksessa vakaviakin palovammamaisia kudosvaurioita. Se voi kasvaa jopa kuusi metriä korkeaksi. Laji kasvaa luonnonvaraisena Aasiassa, mutta se on levinnyt vieraslajina Eurooppaan ja Amerikkaan. Suomessa lajin levittäminen pihojen ulkopuolelle on lailla kielletty.
Isojaakonkukka Kukat ovat roosan väriset. Se voi kasvaa parhaimmillaan 1,5 metriä korkeaksi pensaaksi. Versot ovat monihaaraisia.
Öljyjatropa Öljyjatropa voi kasvaa viisi metriä korkeaksi pensaaksi. Hedelmät sisältävät kolme isoa siementä.
Banianiviikuna Banianiviikuna kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Sen oksista lähtee ilmajuuria, jotka vanhemmiten muuttuvat puumaisiksi, niin että yksikin puu voi muodostaa pientä metsikköä muistuttavan pylväskatoksen, jonka ympärysmitta voi olla satoja metrejä.
Civilization IV Peli perustuu uudisasukas-yksiköllä perustettaviin kaupunkeihin. Kaupungin asukkaat tuottavat sivisaatiolle rahaa ja vain omalle kaupungilleen tuotantoresurssia ja ruokaa. Lisäksi kaupungeista ja sen rakennuksista kertyy kulttuuria. Ruoka määrittää sen, kuinka nopeasti kaupungin väkiluku kasvaa ja tuotantoresurssi, kuinka nopeasti kaupunki voi valmistaa tuotetta kuten liikuteltavaa yksikköä tai kaupungia parantavaa rakennusta.
Jättipökkövehka Jättipökkövehkalla on yksi ainoa lehti ja valtava kukinto, joka kasvaa kolme metriä korkeaksi. Kasvi kukkii epäsäännöllisin välein.
Muiden vehkakasvien tapaan kukinto koostuu pylväsmäisestä tähkästä ja sitä reunustavasta suojuslehdestä. Suojuslehti on kellomainen ja sillä on aaltoileva reuna. Ulkopuoli on kalpean vihreä, sisäpuoli punainen. Emikukat sijaitsevat tähkän alaosassa, hedekukat niiden yläpuolella keltaisena raitana. Emikukat aukeavat ennen hedekukkia, mikä estää kasvin itsepölyttymisen. Tähkän yläosa levittää mätänevää raatoa muistuttavaa hajua, joka houkuttelee pölyttäviä hyönteisiä. Kukinnan jälkeen tähkään kehittyy oliivin kokoisia punaisia marjoja. Suojuslehti kiertyy tähkän ympärille suojaamaan kypsyviä marjoja, mutta kun ne ovat kypsiä, suojuslehti kuihtuu ja linnut pääsevät levittämään kasvin siemeniä.
Jättipöhkövehkan ainoa lehti kasvaa viisi metriä korkeaksi. Sen lehdykät levittäytyvät puumaiseksi latvukseksi, jonka leveys voi olla seitsemän metriä.
Ryppylimetti Ryppylimetti on pienehkö puu, joka kasvaa yleensä noin 3–6 metriä korkeaksi. Se voi joskus kasvaa 12-metriseksikin, joskus taas jäädä vain noin 2-metriseksi. Puu on usein muodoltaan pensasmainen ja haarautuu läheltä tyveä. Oksissa on pieniä piikkejä.
Lehtopähkämö Lehtopähkämö kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat karvaiset ja muistuttavat nokkosen lehtiä. Huulimaiset kukat ovat purppuranpunaiset, ja niissä on valkoisia kuvioita. Lehtopähkämö kukkii heinä-elokuussa. Kasvi haisee epämiellyttävältä. Lehtopähkämö voi risteytyä lähisukuisen peltopähkämön ("Stachys palustris") kanssa.
Kafferipuhveli Kafferipuhveli voi kasvaa 1,7 metriä korkeaksi, 3,4 metriä pitkäksi ja painaa jopa 1000 kiloa.
Taiwania cryptomerioides "Taiwania cryptomerioides" on suurikokoinen puu. Se voi kasvaa noin 75 metriä korkeaksi. Runko voi kasvaa rinnankorkeusläpimitaltaan noin 3,5 metriä leveäksi. Latvus on muodoltaan kartiomainen tai pyöristynyt. Nuorilla, yleensä alle 15 metriä korkeilla puilla oksat ovat harittavia tai riippuvia ja versot riippuvia. Vanhemmilla puilla oksat haarautuvat rungosta usein lähes vaakatasossa, rungon alaosa on yleensä oksaton, eivätkä versot ole riippuvia.
Hopeavaahtera Hopeavaahtera on keski- tai suurikokoinen puu, joka kasvaa keskimäärin 20–30 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 50–100 senttimetriä paksuksi. Edullisimmilla kasvupaikoilla se voi kuitenkin saavuttaa jopa 38 metrin korkeuden. Se on pohjoisamerikkalaisista vaahteralajeista nopeakasvuisin ja voi taimena kasvaa vuoden aikana metrin korkeutta ja 2,5 senttimetriä paksuutta. Verrattuna sokerivaahteraan ja mustavaahteraan se on suhteellisen lyhytikäinen ja elää harvoin yli 130–150 vuoden ikäiseksi.
Sinivatukka Sinivatukka ("Rubus caesius") on vadelman sukuinen kasvi. Se kasvaa 50–200 cm korkeaksi, Maanpäälliset versot elävät kaksi vuotta. Lehdet ovat kolmilehdykkäisiä, kukat valkoisia ja marjat mustansinisiä. Sinivatukka voi risteytyä vadelman ("Rubus idaeus") ja lillukan ("Rubus saxatilis") kanssa.
Hurtanheisi Hurtanheisi on kasvutavaltaan harva ja rönsyilevä pensas, joka kasvaa 1–4 metriä korkeaksi. Sen kaarevat oksat taipuvat usein maahan asti ja juurtuvat, jolloin varomaton metsässäkulkija voi kompastua niihin. Tästä kasvi on saanut myös englanninkielisen nimensä "hobble-bush" eli ’kompastuspensas’.
Savanninorsu Afrikannorsu voi kasvaa 3,5 metriä korkeaksi ja seitsemän tonnia painavaksi. Syöksyhampaat voivat olla yli kolme metriä pitkät. Suurin tunnettu hammas painoi 117 kilogrammaa. Otsa on kupera, selkä hieman kovera ja kärsä poikkiharjainen. Korvat ovat jopa 1,5 metriä korkeat ja miltei yhtä leveät.
Espeletia Espeletia on asterikasvien suku, johon kuuluu noin 90 lajia. Ne kasvavat vuoristoniityillä Kolumbiassa, Venezuelassa ja Ecuadorin pohjoisosassa. Kasvien mehevät lehdet muodostavat pyöreän ruusukkeen. Jotkut lajit kavavat pieniksi puiksi, toiset jäävät pensaan korkuisiksi. Kasvin lehtiä peittää tiheä harmaa nukka. Lehtiruusukkeen alle muodostuu kuolleista lehdistä runko, joka voi kasvaa 15 metriä korkeaksi.
Seittimehitähti Seittimehitähti ("Sempervivum arachnoideum") on maksaruohokasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jota tavataan Euroopan vuoristoalueella, kuten Alpeilla, Apenniineilla, Pyreneillä ja Karpaateilla, sekä myös Korsikan saarella. Se voi kasvaa hyvinkin korkealla vuoristossa, jopa 2 000 metrin korkeudessa. Kasvi pitää happamasta maasta.
Terijoensalava Terijoensalava kasvaa 3–10 metriä korkeaksi ja suunnilleen yhtä leveäksi. Se kasvaa puumaisenakin pallomaiseksi, mutta sitä voi kasvattaa pensaana, jolloin sitä pitää leikata usein.
Lehdet ovat 6–15 cm pitkiä ja kapeansuikeita. Terijoensalava viihtyy aurinkoisessa tai puolivarjoisessa kasvupaikassa ja kukkii toukokuussa.
Rakuuna (kasvi) Venäläinen rakuuna ("Artemisia dracunculus" var. "cultivar" tai ’Inodora’) on rakuunan heikkoaromisempi mutta satoisampi muunnos. Se voi kasvaa jopa 150 cm korkeaksi. Makua on luonnehdittu jopa sellaiseksi, ettei sitä tulisi lainkaan käyttää ruoanvalmistuksessa . Se siementää hyvin ja lisääntyy siten erinomaisesti.
Raparperit Raparperit ("Rheum") on tatarkasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on noin 50 lajia. Ne kasvavat Itä-Euroopassa, Keski-Aasiassa, Himalajalla ja Kiinassa. Raparperit ovat vankkavartisia tai puutuneita perennoja, joiden kukintovarsi venyy näyttävän korkeaksi. Himalajanraparperi voi kasvaa jopa kolme metriä korkeaksi. Raparpereja voidaan hyödyntää monivuotisina koristekasveina, lääkekasveina ja tarharaparperia ruokakasvina.
Virginiantammi Virginiantammi on puu tai suuri pensas. Se kasvaa keskimäärin noin 15-metriseksi ja suurimmillaan noin 35 metriä korkeaksi. Runko kasvaa tavallisesti noin 90–120 senttimetriä leveäksi rinnankorkeusläpimitaltaan, mutta saattaa kasvaa noin kaksimetriseksikin. Latvus saattaa kasvaa jopa 46 metriä leveäksi, ja puu on usein latvukseltaan leveämpi kuin korkea. Puu voi muodostaa laajoja pensasmaisia juurakon avulla leviäviä kasvustoja. Itäessään siemenestä puu muodostaa maanalaisen alkeisvarren, joka saattaa olla mehevä ja mukulamainen.
Ptelea (kasvi) Ptelea ("Ptelea trifoliata") on ruutakasveihin kuuluva lehtipensas, jota käytetään myös koristekasvina. Laji esiintyy alkuperäisenä Pohjois-Amerikassa, muun muassa Yhdysvaltojen itäosassa. Ptelea voi kasvaa 4–8 metriä korkeaksi. Sillä on tummanvihreät kolmisormiset lehdet ja siipipalteiset siemenet, jotka ovat 2,5 senttimetriä halkaisijaltaan.
Äänestysvelvollisuus Äänestysvelvollisuus ja sitä kautta keinotekoisesti korkeaksi saatu äänestysprosentti ei myöskään takaa demokratian toteutumista, koska hylättyjen äänien määrä voi tällöin kasvaa.
Idäntuija Idäntuija on pienehkö tai keskikokoinen puu. Se kasvaa noin 20 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan yksimetriseksi. Suurin tunnettu yksilö on 35 metriä korkea. Latvuksen muoto on nuorilla puilla kartiomainen ja muuttuu iän myötä epäsäännölliseksi. Puu on usein monirunkoinen ja voi varsinkin puutarhakasvina kasvaa suurehkona pensaana.
Luma apiculata Puun kuori on kanelinruskea, ja siitä hilseilee oransseja ja valkeita kerroksia. Sen runko voi kasvaa 20 metriä korkeaksi, ja haarautuu usein erikoisiin muotoihin. Lehdet ovat aromaattisia, ja marjat syötäviä. Sisempi kuorikerros vaahtoaa saippuan tavoin. Kasvia on käytetty luontaislääkintään.
"Luma apiculatan" lehdet ovat pienet, kiiltävät ja tummanvihreät, nuorina niissä on punertava sävy. Sen kukat ovat valkoiset. Kasvi kestää leikkaamista, ja sitä kasvatetaan eri korkuisina pensasaitoina.
Sykomori Sykomori voi kasvaa 15 metriä korkeaksi. Lehtien halkaisija on 15–20 senttimetriä. Hedelmät kasvavat yksittäin pitkän kukkaperän päähän.
Idänplataani Idänplataani ("Platanus orientalis") on plataanikasveihin kuuluva kesävihanta puulaji. Se voi kasvaa 30 metriä korkeaksi, ja sitä tavataan Kaakkois-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa.
Kuumepuu Puu voi kasvaa hyvissä oloissa 70 metriä korkeaksi ja sen rungon halkaisija voi olla kaksi metriä. Nuoret lehdet ovat 6–15 cm pitkiä ja siniharmaan vahan peittämiä. Vanhat lehdet ovat 15–35 cm pitkiä, tummanvihreitä ja kiiltäviä.
Isogalangajuuri Kasvista on kirjavalehtinen muoto "Alpinia zerumbet" var. "variegata", jota kasvatetaan koristekasvina. Sen lehdet ovat epäsäännöllisesti kelta-vihreä-raidalliset, noin 15 cm leveät ja 60 cm pitkät. Kukat ovat muuten valkoisia, mutta alareuna on ruusunpunainen. Perusmuoto voi kasvaa jopa 3,7 metriä korkeaksi, kirjavalehtinen jää alle kaksimetriseksi.
Kookospalmu Multa pidetään jatkuvasti kosteana, ja kasvia lannoitetaan miedolla, nestemäisellä huonekasvilannoitteella kahden viikon välein keväästä kesään. Kookospalmua voi pitää huonekasvina vain rajallisen ajan, sillä kasvaakseen hyvin se tarvitsee paljon lämpöä ja korkean ilmankosteuden, joita on yleensä vaikea järjestää. Kasvia ei kannata yrittää lisätä kotioloissa.
Palmyrapalmu Palmyrapalmu ("Borassus flabellifer") on suurikokoinen palmulaji. Se voi kasvaa 30 metriä korkeaksi, ja rungon halkaisija voi olla yli puolitoista metriä. Latvuksessa on 25-40 liuskaista lehteä, jotka muodostavat halkaisijaltaan kolmemetrisen pallon. Kookospähkinää muistuttavien hedelmien halkaisija on 12-15 cm.
Nuijasara Nuijasara kuuluu valeyhtäläistähkäisten kolmiluottisten sarojen ryhmään. Se kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Nuijasaralla voi esiintyä harvinaista "Anthracoidea buxbaumii" -nokisientä.
Parapähkinäpuu Parapähkinäpuu ("Bertholletia excelsa") on huppukukkakasvien heimoon (Lecythidaceae) kuuluva kasvilaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Amazonin alueella Brasiliassa. Puu voi kasvaa 40-50 m korkeaksi ja 500-800 vuotta vanhaksi. Puun suomenkielisestä nimestä huolimatta sen hedelmä ei ole pähkinä vaan avautumaton kota, jonka sisältämiä suuria siemeniä kutsutaan pähkinöiksi.
Mongoliantammi Mongoliantammi ("Quercus mongolica") on tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Koillis-Aasiassa Kaukoidän monsuunisekametsävyöhykkeellä. Sitä tavataan Japanissa, Kuriileilla, Sahalinilla, Mantšuriassa, Koreassa, Mongolian itäosissa ja Siperian itäosissa. 
Mongoliantammi voi kasvaa 30 metriä korkeaksi. Yksittäispuuna kasvaessaan se on tyypillisesti korkeuttaan leveämpi. Lehdet ovat nahkamaiset, sormilehdykkäiset (muistuttavat hevoskastanjan lehtiä).
Patjakasvi Patjakasvi on kasvi, jonka tiheähaaraiset versot muodostavat tiiviin patjamaisen tai puolipallomaisen mättään. Patjakasvi voi olla monivuotinen ruoho tai puuvartinen varpu. Kasvutapa on edullinen erityisesti tuulisissa, kylmissä ja kuivissa olosuhteissa, kuten napa-alueilla, korkealla vuoristoissa ja aavikoilla. Tiivis muoto suojaa kasvin versoja tuulelta ja kylmyydeltä. Kun aurinko lämmittää kasvia, patjan sisäinen lämpötila saattaa nousta jopa kymmenen astetta ympäristön lämpötilaa korkeammaksi.
Kanarianmänty Kanarianmänty ("Pinus canariensis") kasvaa vain Espanjassa Kanariansaarilla. Sitä esiintyy usealla saarella ja yleisimpänä Teneriffalla, missä sitä tavataan Pico del Teide -vuoren rinteillä laajalla mäntymetsävyöhykkeellä. Kanarianmänty voi kasvaa satoja vuosia ja tulla 50 metriä korkeaksi. Neulaset ovat enimmillään 30-senttiset. Ne keräävät vettä tiivistyvästä ilman kosteudesta.
Isopuksipuu Isopuksipuu eli koiranpensas eli koiranpuu ("Buxus sempervirens") on puksipuiden ("Buxus") sukuun kuuluva ainavihanta pensas tai pieni puu. Se kasvaa luontaisena Etelä- ja Keski-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Luonnossa se voi kasvaa 5–10 metriä korkeaksi puuksi, mutta viljeltynä se pidetään leikkaamalla matalana pensaana, pensasaitana tai muotopuuna.
Nukula Nukula voi kasvaa jopa 2 m korkeaksi ja kukkii heinä–elokuussa. Sen lehdet ovat nelisärmäiset ja pehmeäkarvaiset ja vastakkain kiinni kasvin varressa. Alimmissa lehdissä on viisi mutta ylimmissä lehdissä vain kolme liuskaa. Kukat ovat vaaleanpunaiset tai valkoiset ja muodostavat varren yläosaan erillisiä lehtihankaisia kiehkuroita 6–12 kukan ryhminä.
Kookospalmu Kookospalmu on 40-vuotiaana tyypillisesti 20 m korkea, ja 80 vuodessa se voi kasvaa 40 m korkeaksi. Lehvästön halkaisija on 8–9 metriä.
Okra Okra kasvaa noin 1,8 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat keltaisia, mutta keskusta on punainen. Okra vaatii pitkän ja kuuman kesän menestyäkseen, joten Suomessa sitä ei voi viljellä.
Idänkuusi Idänkuusi voi kasvaa 30-45 metriä korkeaksi. Sen tummanvihreät neulaset ovat lyhyemmät kuin muilla kuusilla, noin 6-8 mm. Idänkuusi muistuttaa suuresti metsäkuusta.
Aitoviikuna Aitoviikuna on kesävihanta pensas tai pieni puu, joka voi kasvaa kuusi metriä korkeaksi ja lehvästö yhtä leveäksi. Lehtilapa on 3–5-liuskainen. Lehtiruoti on kellanvihreä.
Neempuu Neempuu kasvaa noin 15 metriä korkeaksi. Latvuston leveys voi olla jopa 20 metriä. Lehdet ovat kirkkaan vihreät, kapeat ja 20 – 40 cm pitkät.
Kataja Ainavihanta, kaksikotinen kataja kasvaa tavallisesti 0,2–10 metriä korkeaksi pensaaksi tai puuksi, alalajin ja kasvupaikan mukaan. Yleensä kataja kasvaa pensasmaisena. Puumaisenakaan kataja ei yleensä kasva kovin korkeaksi. Jotkin yksilöt ovat kuitenkin hyvinkin suuria: Suomessa puumainen kataja on saavuttanut peräti viitisentoista metrin korkeuden. Katajan kuori on ohut, väriltään harmaa ja usein suikaleina hilseilevä. Neulasmaiset, ruodittomat lehdet ovat jäykkiä, leveätyvisiä, suippoja ja sijaitsevat oksissa kolmen kiehkuroina. Kukat ovat yksittäin tai kukinto on käpy. Yksineuvoinen kukka on pieni ja kehätön. Hedekukka on moniheteinen, emikukan siemenaiheet ovat paljaina peitinsuomun kanssa yhteenkasvettuneen emisuomun hangassa. Käpy eli "katajanmarja" on pallomainen ja 5–8 mm halkaisijaltaan. Raakana käpy on vihreä, kypsänä marjaisan mehevä ja tumma. Siemen on paksukuorinen. Kataja voi elää yli tuhat vuotta vanhaksi.
Neocallitropsis pancheri "Neocallitropsis pancheri" on puuvartinen kasvi, joka on usein pensasmainen, mutta voi olla myös puumainen. Se kasvaa tavallisimmin 4–6 metrin korkeuteen, mutta voi joskus tulla kymmenenkin metriä korkeaksi. Varret voivat tulla läpimitaltaan 30–50 senttimetriä leveäksi. Paksummissa varsissa harmahtava kuori hilseilee kapeina liuskoina. Suuremmat oksat ovat siirottavia tai kohenevia, ja niiden pienemmät oksanhaarat yleensä yläviistoja tai pystyjä. Latvus on usein pyöreähkö tai leveä mutta voi olla kartiomainenkin. Lehtevät versot ovat enimmillään noin 20 senttimetriä pitkiä ja yleensä 5–10 millimetriä leveitä. Ne kasvavat tiheässä lähellä suurten oksien kärkeä.
Unkarintammi Unkarintammi kasvaa 25–30 metriä korkeaksi. Sen latvus on pyöreähkö. Runko voi kasvaa läpimitaltaan kaksimetriseksi. Lehdet ovat 10–25 senttimetriä pitkiä ja 8–15 leveitä ja muodoltaan soikeahkon pitkänpyöreitä ja pariliuskaisia. Syvän loven erottamia pyöristyneitä liuskoja on 7–10 lehden kummallakin puolella. Karvainen lehtiruoti on 2–12-millimetrinen.
Sugi Sugi on suurikokoinen puu. Se voi kasvaa 50–65 metriä korkeaksi, mutta jää usein hieman pienemmäksi. Puun runko on yleensä hyvin suora ja saattaa kasvaa läpimitaltaan jopa kolme metriä leveäksi. Nuoren puun latvus on yleensä kapeahkon kartiomainen ja levenee vanhemmiten. Rungon alaosa on yleensä oksaton vanhemmilla puilla.
Vuoristokasvillisuus Korkealla vuoristossa kasvaa vuoristotundran alpiinista kasvillisuutta, eli ruohoja, sammalia, jäkäliä ja pensaita. Lumirajan yllä on lunta ja jäätä sekä paljasta kiveä, jossa voi kasvaa jäkälää. Lämpötila vaihtelee tavallisesti vuoristotundravyöhykkeellä välillä −18–10 °C ja sademäärä on noin 230 mm. Vuoristotundraa on Alpeilla, Kalliovuorilla, Andeilla, Kilimanjarolla, Fujilla Japanissa ja Himalajassa.
Anopinkielet Monet lajit ovat yleisiä huonekasveja lauhkeilla alueilla. Myydyin laji on isoanopinkieli useine lajikkeineen. Kasvu on verrattain hidasta ja kasvi voi kasvaa useita vuosia. Korkeaksi kasvavilla lajeilla on jäykät, pystyt miekkamaiset lehdet. Lyhyemmät lajit muodostavat rehtiruusukkeita. Huonekasveina anopinkielet viihtyvät parhaiten lämmössä ja kirkkaassa valossa, mutta sietävät myös varjoa.
Japanintatar Japanintatar on monivuotinen, nopeasti kasvava ruoho. Alkuperäisillä alueillaan Japanissa se kasvaa vain noin 30–150 cm korkeaksi, mutta se voi kasvaa jopa 3 metriä korkeaksi. Japanintatar leviää voimakkaasti juuristonsa avulla, minkä vuoksi sitä on vaikea hävittää. Varret ovat onttoja, hieman puumaisia ja vähän haarautuvia, ja niissä on usein punertavia tai punaisia täpliä. Varret ovat yksivuotisia ja kasvavat juurakosta uudestaan keväällä, joten ne voi leikata syksyllä pois. Lehdet ovat suuret, ohuet, ehytlaitaiset, pyöreähköt, kolmiomaiset, terävä- ja lyhytsuippuiset. Japanintatar kukkii loppukesästä suurin useista tertuista koostuvin röyhymäisin kukinnoin, jotka ovat muodostuneet lehtihankaisista, noin 10 cm korkeistaa viuhkoista. Kukat ovat säteittäisiä ja 5 mm leveitä. Kukissa on viisi valkoista–vaaleanpunertavaa kehälehteä. Heteitä on kahdeksan, ja emiö on kolmiluottinen. Japanintatar on kaksikotinen. Hedelmä on 3–4 mm pitkä ja ruskehtava pähkylä, joka tosin kehittyy harvoin.
Lippulehtikala Lippulehtikalat suosivat vettä, jonka pH on 4.5–5.8, kovuus varsin pehmeä ja lämpötila 26–29 °C. Koska kala voi kasvaa korkeaksi, se tarvitsee ison akvaarion.
Seitsikkohikkori Seitsikkohikkori on suurikokoinen ja hidaskasvuinen puu, joka kasvaa keskimäärin 20–30 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 60–100 senttimetriä paksuksi. Suotuisilla kasvupaikoilla se voi kuitenkin saavuttaa jopa yli 40 metrin korkeuden ja yli 100 senttimetrin paksuuden. Se on suhteellisen pitkäikäinen ja voi elää noin 300 vuoden ikäiseksi.
Keltakannusruoho Keltakannusruohon haaraton varsi kasvaa 20–70 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kapeita, 2–6 cm pitkiä ja ovat varressa kierteisesti. Kukintona on 10–20 cm pitkä runsaskukkainen terttu. Yksittäiset kukat ovat 2,5–3,3 cm pitkiä ja teriöt ovat keltaiset. Kukissa on myös pitkät kannukset, joista kasvi on saanut nimensäkin. Ulkonäöltään kasvi muistuttaa esimerkiksi leijonankitaa. Se kukkii Suomessa loppukesällä ja alkusyksyllä. Keltakannusruoho voi risteytyä juovakannusruohon ("Linaria repens") kanssa.
Pikkutakiainen Pikkutakiainen kasvaa 50–130 senttimetriä korkeaksi. Sen alalehdet ovat leveän soikeat, onttoruotiset ja alapinnalta hieman nukkaiset. Pikkutakiainen voi muistuttaa seittitakiaista tai isotakiaista, joiden kanssa se myös risteytyy. Näihin verratuna pikkutakiaisen kukintomykeröstö on rakenteeltaan terttumainen eikä huiskilomainen. Laji voi olla myös hyvin samannäköinen harvinaisen lehtotakiaisen kanssa, joka kasvaa lähes aina pikkutakiaista suuremmaksi ja on suurempimykeröinen. Pikkutakiaisen pallomaiset mykeröt ovat kooltaan 1,8–2,8 cm ja yleensä karvattomat. Torvimaiset kehräkukat ovat punavioletteja. Hedelmät ovat ruskeita 5–7 millimetrin mittaisia pähkylöitä.
Laidunpoimulehti Laidunpoimulehti voi kasvaa 40 cm korkeaksi. Sen karvoja ja lehtivarsia peittävät suorina törröttävät karvat. Lehtivarret ovat ruskehtavat, lehdet sinivihreät. Piparkakkureunaisissa lehdissä on 15–19 hammaspykälää.
Patagoniansypressi Patagoniansypressi on suurikokoinen puu. Laji voi kasvaa yli 60 metriä korkeaksi ja rungon halkaisijaltaan kolmimetriseksi. Oksat ovat usein päädyistään riippuvia. Kaarna on punertavaa, säikeistä ja halkeilee suikaleina.
Keltamajavankaali Keltamajavankaali kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat vihreät, soikeat ja tylppäkärkiset. Ne ovat 30–120 cm pitkiä. Keltamajavankaalin kukintona on 4–12 cm pitkä tiivis puikelo, jossa on pieniä 3–4 mm leveitä kukkia. Kukinnon suojuslehti on soikea ja isokokoinen, väriltään kirkkaankeltainen. Kasvi haisee haisunäädältä. Se voi risteytyä valkomajavankaalin ("Lysichiton camtschatcensis") kanssa.
Kronstadt Kronstadt () on Pietarin kaupungin piiri, jolla on kaupungin asema. Vuoden 2010 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 43 005. Kronstadin kaupunki sijaitsee Retusaaren () itäpäässä Pietarin edustalla. Pietarin tulvapadon valmistuttua saarelle pääsee nykyään myös Pietarin kehätietä pitkin.
Retusaari Retusaari (, ) on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki.
Kronstadt Marraskuussa 1824 myrsky nosti vedenpintaa neljä metriä Pietarissa ja Kronstadtissa kolme ja puoli metriä. Kronstadtissa oli tuolloin noin 17 500 sotilasta ja 7 300 muuta asukasta. Asuinoloista johtuen sairastavien sotilaiden jatkuva rivivahvuus oli vain 90 % kirjavahvuudesta, 10 % sairasti jatkuvasti. Tulvatuhojen jälkeen Kronstadtia alettiin rakentaa kivestä kestävämmäksi.
Kronstadt Kronstadtissa oli yhteiskunnallista liikehdintää 1905–1907 Venäjän–Japanin sodan pettymyksen takia, ja siitä seurasi demokratiavaatimuksia autokraattisella Venäjällä sekä 1921 Kronstadtin kapina.
Kronstadtin kapina Kronstadtin kapina oli Kronstadtin laivastotukikohdan sotilaiden epäonnistunut kapina bolševikkejä vastaan vuonna 1921. Sitä on pidetty viimeisenä merkittävänä kapinayrityksenä bolševikkejä vastaan neuvosto-Venäjällä.
Kronstadt Kronstadtin sotilasalueluonteen vuoksi sinne alkoi vapaa pääsy vasta marraskuussa 1996, jolloin aluetta alettiin ajatella myös turistikohteena. Osa Kronstadtin linnoituksesta on liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kronstadt Kronstadt perustettiin vuonna 1703 Venäjän linnoitukseksi suuren Pohjan sodan aikana. Linnoituksen nimenä oli aluksi Kronslot (). Kronstadtin laivasto perustettiin 18. toukokuuta 1704. Kaupungin perustamishetkeksi katsotaan 18. lokakuuta 1723, jolloin Pietari I Suuri antoi julistuksen linnoituskaupungista. Suunnittelutöihin osallistui tsaarin Hollannista palkkaama vara-amiraali Cornelius Cruys. Vuonna 1723 käyttöön otettu nimi Kronstadt tarkoittaa Kruununkaupunkia. "Stadt" on saksaa ja tarkoittaa kaupunkia, ja "Kron(e)" tarkoittaa kruunua.
Itämeren laivasto Itämeren laivasto () on Venäjän laivaston Itämerelle sijoitettu osa. Laivaston esikunta on Kaliningradissa ja tukikohdat Baltijskissa Kaliningradin alueella Itämeren kaakkoisrannikolla ja Kronstadt Suomenlahden perukassa Retusaaressa. Kronstadtin tukikohdan aluksista osa on sijoitettu Kronstadtin eteläpuolella sijaitsevaan Lomonosovin satamaan.
Robert Wirén Vuonna 1906 Wirén nimitettiin nuoremmaksi lippukomentajaksi Mustanmeren laivastoon, mistä hän pian siirtyi vastaavaan tehtävään Itämeren laivastossa. Seuraavana vuonna hän yleni Mustanmeren laivaston ja satamien päälliköksi. Hänet nimitettiin 1908 amiraliteettineuvoston jäseneksi ja 1909 Kronstadtin sataman ylipäälliköksi sekä Kronstadtin sotakuvernööriksi, missä tehävässä hän palveli kuolemaansa asti. Hän sai joulukuussa 1909 ylennyksen vara-amiraaliksi ja vuoden 1916 lopulla amiraaliksi. Helmikuun vallankumouksen puhjettua kapinoivat matruusit vangitsivat hänet. Hänet surmattiin pistimillä Kronstadtin Jakornaja-aukiolla. Robert Wirén on haudattu Kronstadtin luterilaiselle hautausmaalle.
Lomonosov Lomonosoviin kuuluvia historiallisia kaupunginosia ovat Krasnaja eli Troitskaja sloboda, Kronstadtin kalanisto (), Mordvinovka, Olgin Kanal ja Tyrö, jossa sijaitsee 1990-luvulla korjattu Tyrön luterilaisen seurakunnan kirkko. 1960-luvulta lähtien kaupungin eteläosaan on rakennettu laajoja asuinalueita.
Moby Dick (terminaali) Venäjän lainsäädännön periaatteiden mukaisesti sijaitsee terminaalialue 49 vuodeksi vuokratulla tontilla. Tontti kuuluu Pietarin kaupungille, johon Kotlinin saari ja sillä sijaitsevat Kronstadt kuuluvat. Pietarin kaupungissa kyseistä aluetta hallitsee Pietarin kaupungin omaisuuskomitean Kronstadtin piiri. Pietarin padon rakennustöiden johdosta on alueella liikennettä myös Venäjän federaation rakennusvalvontakomitean Luoteis-Venäjän piirin suorituttamiin rakennustöihin liittyen. Venäjän federaation rakennusvalvontaviraston Luoteis-Venäjän piiri on halunnut osan aluetta pois terminaalikäytöstä ilmoituksensa mukaan edistääkseen padonrakentamista alueella, mihin OOO Mobi Dik ei ole suostunut epäillessään, ettei kahta vuotta myöhemmin saisi enää aluetta jälleen omaan käyttöönsä. Pietarin kaupunginhallitus ei ole vahvistanut luonnosta, minkä mukaan alue palautettaisiin OOO Moby Dikille 1. huhtikuuta 2009 mennessä riippumatta siitä, onko patoa rakennettu vai ei.
Kronstadt Kronstadtin merilinnoitus oli kuitenkin riittävän vahva estämään suurhyökkäykset sitä itseään ja Pietarin kaupunkia vastaan.
Kronstadtin pakolaiset Kronstadtin pakolaisilla tarkoitetaan Kronstadtin kapinaan osallistuneita venäläisiä upseereita ja matruuseja, jotka pakenivat kapinan kukistamisen yhteydessä maaliskuussa 1921 Kronstadtin laivastotukikohdasta Pietarin edustalta Suomeen. Heitä oli noin 6 500 henkilöä. Matka taittui Suomenlahden jääpeitteen yli Terijoelle jalkaisin. Pakolaiset sijoitettiin aluksi eristys- tai keskitysleireihin Karjalankannakselle ja Viipurin sekä Mikkelin seuduille. Muutaman kuukauden päästä heidät asutettiin muun muassa maataloihin. Suurin osa pakolaisista palasi takaisin Neuvosto-Venäjälle parin vuoden sisällä, kun heille oli luvattu armahdus. Lupausta ei tosin pidetty. Noin 1 600 miestä jäi pysyvästi Suomeen ja useimmat heistä pyrkivät myöhemmin salaamaan taustansa peläten luovutusta Neuvostoliittoon. Suomen kansalaisuuden useimmat saivat vasta 1950-luvulla.
Kronstadt Nykyisin Kronstadtia on avattu myös matkailulle. Pietarin tulvapadon yhteyteen rakennetun maantien myötä saarelle pääsee nyttemmin myös ajoneuvoilla.
Kronstadtin kapina Kapinaa edelsi Pietarissa Baltian telakan ja Putilovin tehtaan lakkoilu. Käytännössä vaatimuksena oli luopua sotakommunismista ja palauttaa neuvostojen valta. Kronstadtin kapina alkoi kuitenkin vasta neljä kuukautta Pietarin lakkojen jälkeen, joten kapinan ajankohta ei ollut ennalta sovittu. Matruusien kritiikki kohdistui ennen kaikkea Pobaltiin eli Baltian laivaston poliittiseen johtoon. Kronstadtin matruuseista 5 000 erosi kommunistisen puolueen jäsenyydestä. He eivät myöskään hyväksyneet sota-asiain kansankomissaari Lev Trotskia.
S/S Betty H "Betty H:n" upottanut sukellusvene oli "SC-307" ("Treska") (3. luokan kapteeni N.O. Momot), joka kuului syksyllä 1942 Kronstadtista liikkeelle lähteneeseen 16 sukellusveneen ryhmään. Ammuttuaan torpedonsa vene onnistui pakenemaan paikalta välttäen suomalaisten suorittaman syvyyspommituksen. Vene palasi Kronstadtiin, mutta se ei enää seuraavina vuosina onnistunut upottamaan muita laivoja. Sukellusvene romutettiin Kronstadtissa vuosina 1958–1959, ja sen komentotorni on nykyisin muistomerkkinä sukellusvenekoulun pihalla.
Verner Lehtimäki Lehtimäki valmistui lentäjäksi heinäkuussa 1920. Hän palveli Oranienbaumissa sijainneessa Itämeren laivaston 1. vesilentolaivueessa. Kronstadtin kapinan aikana laivueen venäläinen miehistö osoittautui epäluotettavaksi ja kapinoi. Laivueessa palvelleet yhdeksän suomalaista lentäjää pysyivät uskollisina bolševikeille, ja 8. maaliskuuta 1920 lähtien he osallistuivat kuutena päivänä Kronstadtin pommituksiin. Osallisuudestaan Kronstadtin kapinan kukistamiseen Lehtimäelle myönnettiin punalipun kunniamerkki. Myöhemmin Lehtimäki opiskeli Moskovassa Korkeimmassa sotalentokoulussa ja saavutti rykmentinkomentajan arvon toimiessaan punalaivaston ilmavoimien kehitysosastossa Pietarissa.
Pietari (kaupunki) Pietari-Paavalin linnoitus sijaitsee Jänissaarella Nevajoen rannalla. Pietari Suuri perusti linnoituksen 16. toukokuuta 1703 Suurta Pohjan sotaa varten. Kronstadtin merilinnoituksen valmistuttua Pietari-Paavalin linnoitus jäi vaille sotilaallista käyttöä. Nykyisin se on osa Pietarin kaupungin historian museota. Siellä toimii myös Pietarin rahapaja.
Kronstadt Oolannin sodassa Kronstadt ei kohdannut merkittävää uhkaa kauppasaartoa valvovan brittiläisen tai ranskalaisen laivaston taholta niin kuin Suomen Pohjanlahden ja Suomenlahden satamat sekä Ahvenanmaan ja Suomenlahden merilinnoitukset, minkä vuoksi se jäi koskemattomaksi.
Kronstadt Kronstadtiin on alkanut muodostua myös kaupallista toimintaa. Mm. Islantilais-suomalainen Containerships Group perusti 50 hehtaarin alueelle Moby Dick -nimisen tavaraterminaalin Kotlinin saarelle. Terminaalin suunniteltu enimmäiskäsittelykapasiteetti on 500 000 TEU:a vuodessa. Vuodesta 1997 on alueella ollut kaksi linjaa, joiden kapasiteetti on 180 000 konttia vuodessa. Alueen hallinnasta on käyty kiistoja Venäjän federaation rakennusvalvontaviraston Luoteis-Venäjän piirin ja Moby Dick -yhtiön () välillä. Pietarin kaupungin omaisuuskomitean Kronstadtin piiri päätti ottaa osan alueesta takaisin kaupungin haltuun padonrakentamisen edistämiseksi.
Kronstadt Toisessa maailmansodassa Leningradin piirityksen aikana 1941–1944 Kronstadt pysyi Neuvostoliiton hallussa koko ajan ja linnoitus esti Saksan pääsyn Leningradiin. Saksalaiset upottivat taistelulaiva "Marat’n" syöksypommittamalla sitä Junkers Ju 87:llä.
Pietari Suuren merilinnoitus Sisin kehä Pietarista katsottuna oli Suomenlahden keskellä kaupungin edustalla oleva merilinnoitussaari Kronstadt sekä Viipurin maa- ja merilinnoitusasemat, joiden tehtävänä oli varmistaa, ettei Kronstadtin linjaa pystytä kiertämään pohjoisesta Viipurinlahdelle tehtävällä maihinnousulla.
Kronstadtin kapina Vuonna 1921 joukko anarkistimatruuseja ja sotilaita nousi bolševikkivaltaa vastaan Kronstadtissa. He vaativat sananvapautta, vasemmistolaisten poliittisten vankien vapauttamista, monipuoluejärjestelmää ja oikeutta itsenäiseen ammatinharjoittamiseen, toisin sanoen sitä autonomiaa, jota bolševikit olivat luvanneet 1917 päästäkseen valtaan.
Augustus Agar Luutnantti Agar oli toteuttanut hyökkäyksen vastoin MI6:lta saamiaan käskyjä ja ilman kontra-amiraali Walter Cowanin lupaa. Kun Agar saapui veneineen Koivistoon, Cowanin laivasto-osasto otti Agarin vastaan sankarina. Menestyksellisen operaation seurauksena Cowan päätti toteuttaa iskun Kronstadtiin, jota varten Britanniasta lähetettiin Cowanille kahdeksan 55-jalkaista moottoritorpedovenettä, joista perille tuli seitsemän. Kronstadtin Tukikohta oli miinakenttien suojaama, mutta matalakulkuiset moottoriveneet saattaisivat ylittää ne turvallisesti. 30. heinäkuuta alkaen britit tekivät Kronstadtiin useita ilmahyökkäyksiä; lentokoneet toimivat lentotukialus "HMS Vindictiveltä" sekä Koiviston kylän lähelle rakennetulta kentältä käsin.
Kronstadtin kapina Kronstadtista pakeni noin 6 400 kapinallista jään yli Suomeen. Suomessa pakolaiset siirrettiin välittömästi Inon, Raivolan, Terijoen ja Koiviston keskitysleireille punavankien kanssa. Suurin osa lähti takaisin armahduksen turvin tai maailmalle, mutta noin 1600 jäi Suomeen pysyvästi.
Kronstadt Vuosina 1890–1917 alettiin Kronstadtin varustamisessa käyttää betonia. Uudet linnakkeet Obrytsev ja Totleben rakennettiin kilometrin mittaisille keinotekoisille saarille ja niiden betoniosat nousivat kymmenen metrin korkeuteen meren pinnasta. Yhteensä viisitoista linnoitusta rakennettiin 17 keinotekoiselle saarelle.
Marat (taistelulaiva) "Petropavlovsk", joka oli nimetty Krimin sodassa käydyn Petropavlovskin piirityksen mukaan, laskettiin vesille vuonna 1911 Pietarissa ja otettiin palveluskäyttöön vuonna 1914. Aluksen satamapaikkana oli ensin Helsinki, mistä se siirrettiin vuonna 1918 Kronstadtiin. Aluksen miehistö osallistui myös Kronstadtin kapinaan.
Kronstadt Kun brittilaivasto tuki Baltian itsenäisyystaistelua, se sai tukikohdan Suomelta Karjalankannakselta Koivistolta. Seitsemän brittiläistä moottoritorpedovenettä hyökkäsi elokuussa Kronstadtin sisäsatamaan upottaen "Pamjat Azovan", "taistelulaiva Petropavlovskin" sekä panssarilaiva Andrei Petro-Pervozvannyin. Britit menettivät kolme moottoritorpedovenettä, 15 kaatunutta ja yhdeksän sotavankia.
Lomonosov Kaupungin läpi kulkee Pietarin ja Sosnovyi Borin välinen maantie sekä Pietari–Veimar-rata, jolla on Tyrön, Oranienbaumin (I ja II), Kronstadtin kalaniston ja Bronkan asemat. Pietarin kehätie kulkee Lomonosovin eteläpuolelta Bronkaan, josta se jatkuu edelleen Pietarin suojapatoa pitkin Kronstadtiin. Suunnitteilla on Lomonosovin merisataman laajentaminen.
Kronstadt "Retusaaren seurakunta", ”Kronstatti”, oli virolais-suomalais-ruotsalainen ja se perustettiin 1836. Kirkkona toimi Nikolain kirkko. Väkiluku oli 540 suomalaista, 1 400 virolaista ja 90 ruotsalaista vuonna 1913. Seurakunta oli olemassa 1920-luvulle asti, mutta Kronstadtin kapinan tukahduttamisen jälkeen luterilaista asutusta ei juuri jäänyt Retusaarelle.
Pietari-Paavalin linnoitus 26. syyskuuta 2006 Marian ruumis saapui sarkofagissa Kronstadtin laivastoasemalle Tanskan laivaston aluksella. Tuolloin oli kulunut päivälleen 140 vuotta siitä, kun Maria itse saapui Kronstadtiin. Sarkofagi vietiin ensin Pietarhovin Aleksanteri Nevskin kappeliin, jossa yleisöllä oli mahdollisuus jättää viimeiset jäähyväiset Marialle ennen 28. syyskuuta tapahtunutta hautausta.
HMS John Ericsson (1865) Heinäkuussa 1867 "John Ericsson" lähti sisaralustensa "HMS Tordönin" ja "HMS Tirfingin", höyryfregatti "HMS Vanadisin" ja siipirataskorvetti "HMS Thorin" sekä Norjan laivaston monitorin "KNM Scorpionin" Tukholmasta ammuntoihin saaristoon. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta tarkastaen kaikki alukset sekä seuraten ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta laivastovierailulle Helsinkiin ja Kronstadtiin vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta. Vierailu oli monitorien ainoa yhdessä tekemä.
HMS Tordön (1865) Heinäkuussa 1867 "Tordön" lähti sisaralustensa "HMS John Ericssonin" ja "HMS Tirfingin", höyryfregatti "HMS Vanadisin" ja siipirataskorvetti "HMS Thorin" sekä Norjan laivaston monitorin "KNM Scorpionin" kanssa Tukholmasta ammuntoihin saaristoon. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta laivastovierailulle Helsinkiin ja Kronstadtiin vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta. Vierailu oli monitorien ainoa yhdessä tekemä.
HMS Tirfing (1866) Heinäkuussa 1867 "Tirfing" lähti sisaralustensa "HMS Tordönin" ja "HMS John Ericssonin", höyryfregatti "HMS Vanadisin" ja siipirataskorvetti "HMS Thorin" sekä Norjan laivaston monitorin "KNM Scorpionin" kanssa Tukholmasta ammuntoihin saaristoon. Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta laivastovierailulle Helsinkiin ja Kronstadtiin vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta. Vierailu oli monitorien ainoa yhdessä tekemä.
HMS Thor (1841) Heinäkuussa 1867 päällikkönsä Panzarhielmin alaisuudessa "Thor" kuului Tukholmasta ammuntoihin lähteneeseen osastoon, jonka muut alukset olivat "HMS John Ericsson", "HMS Tordön" ja "HMS Tirfing", höyryfregatti "HMS Vanadis" ja Norjan laivaston monitori "KNM Scorpion". Kuningas Oskar II vieraili osastossa 17. heinäkuuta, tarkasti kaikki alukset ja seurasi ammuntoja. Osasto lähti 24. heinäkuuta vara-amiraali Christian Anders Sundinin johdolla laivastovierailulle Kronstadtiin ja Helsinkiin, jonne se saapui seuraavana aamuna. 20. kesäkuuta 1867 annetun kuninkaallisen määräyksen numero 242 mukaan osaston tuli viipyä Helsingissä viisi ja Kronstadtissa kaksitoista vuorokautta. Osasto saapui 3. elokuuta Kronstadtiin, jossa suurherttua Konstantin teki kahden ja puolen tunnin vierailun osaston aluksilla. Osasto lähti paluumatkalle 17. elokuuta.
Pakolainen Maailmansotien välisenä aikana Suomessa oli ulkomaalaisia enemmän kuin Ruotsissa. Kronstadtin kapinan jälkeen maaliskuussa 1921 Kronstadtista tuli jään yli muutamana yönä tuhansia neuvostomatruuseja perheineen. Seuraavana talvena Itä-Karjalan kansannousua seurasi vielä suurempi pakolaisaalto. Jatkosodan lopulla Suomessa oli lähes 100 000 ulkomaalaista, mikä jäi ennätykseksi 1990-luvulle saakka.
Lydia Koidula Monta kosintaa torjunut Koidula meni yllättäen vuonna 1873 naimisiin latvialaisen sotilaslääkärin Eduard Michelsonin kanssa. Avioliitto vei Koidulan Kronstadtiin, jossa hänen aviomiehensä työskenteli. Muutos oli suuri niin kielellisesti kuin kulttuurillisesti. Koidula ei viihtynyt uudessa kotikaupungissaan, ja hänen runoutensa sai melankolisen sävyn. Koidula ei silti lopettanut runoilua, vaan hänen Kronstadtin-aikansa tuotanto on varsin runsas.
Moby Dick (terminaali) Moby Dick () on suomalaisomisteisen perheyhtiön Container Finance Ltd Oy:n tytäryhtiön Multi-Link Terminalsin kokonaan omistama satamayhtiö Pietarin edustalla Litke Bayn alueella. Satama sijaitsee Kronstadtissa 50 hehtaarin laajuisella Litken satama-alueella, joka vuokrattiin vuonna 2001. Containership Group toimi aluksi Pietarissa puutavarasatama-alueella vuodesta 1994 alkaen, mutta kun sen terminaalin johtaja kuoli äkillisesti vuonna 1998, pyrittiin löytämään toinen alue.
Petropavlovsk (1894) "Petropavlovsk" lähti lokakuussa 1897 Pietarista Kronstadtiin varustettavaksi. Aluksen tykit asennettiin 1898 ja se siirrettiin edelleen Liepājaan, mistä se palasi Kronstadtiin 1899. Alus määrättiin 5. lokakuuta Kauko-Itään Itä-Aasian laivueeseen ja se saapui 28. huhtikuuta 1900 Port Arthuriin, jossa aluksesta tehtiin Itä-Aasian laivueen komentajan vara-amiraali Skrydlovin lippulaiva.
USS Miantonomoh (1863) Alus lähti 15. heinäkuuta Tanskaan, missä kuningas Kristian IX perheineen vieraili aluksella. Alus jatkoi 31. heinäkuuta matkaansa Itämerelle ja kohtasi Helsingissä yksitoista Venäjän keisarikunnan laivaston alusta, jotka saattoivat sen Kronstadtiin, jonne saavuttiin 5. elokuuta. Kronstadtissa alus viipyi reilun kuukauden, jona aikana siihen tutustuivat tsaari perheineen sekä joukko merkittäviä meriupseereita.
Isokarin majakka Isokarin majakka () sijaitsee Isokarin saarella noin 24 kilometriä (noin 13 meripeninkulmaa) Uudestakaupungista lounaaseen ja kuuluu Kustavin kuntaan. Majakkatornin suunnitteli luotsimajuri Gustaf Brodd esikuvanaan Venäjän Kronstadtin edustalle rakennettu Tolbuhinin majakka. Piirustukset tarkisti Carl Ludvig Engel, joka rakennutti alaoven päälle kreikkalaistyylisen päätykolmion ja pilarit. Majakan rakennustöiden huutokauppa oli vuonna 1830. Kirkonrakentaja Pychlau voitti kilpailun. Majakan alkuperäinen väri oli keltainen, nykyisen punavalkoisen värin lisäksi se on ollut myös mustavalkoinen.
Teodor Avellan Vuonna 1890 Avellan nimitettiin 3. meriekipaasin päälliköksi Kronstadtiin. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi ja nimitettiin Kronstadtin satamaesikunnan päälliköksi. Elokuussa 1893 hänet nimitettiin venäläisen eskaaderin komentajaksi Välimerelle. Myöhemmin samana vuonna hän sai tehtäväkseen viedä eskaaderinsa historialliselle laivastovierailulle Ranskan Touloniin. Kyseessä oli vastavierailu, sillä Ranskan laivasto oli vieraillut Kronstadtissa kaksi vuotta aiemmin, mutta samalla se merkitsi myös Ranskan ja Venäjän välisen sotilasliiton julkistamista. Avellan ja osa hänen miehistöstään vietiin kunniavieraina Pariisiin, jossa heihin kohdistui laaja myönteinen huomio, sillä mahtavan liittolaisen saaminen oli ranskalaisille riemun aihe. Tapaus toi Avellanille maailmanlaajuisen kuuluisuuden. Hän sai eron Välimeren eskaaderin päällikkyydestä vuotta myöhemmin. Hän toimi tammikuusta 1895 alkaen Venäjän merivoimien pääesikunnan päällikön apulaisena ja vuodesta 1896 pääesikunnan päällikkönä. Viimeksi mainitun nimityksen yhteydessä hän sai ylennyksen vara-amiraaliksi.