mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Tarzanin suuri seikkailu Tarzanin suuri seikkailu (engl. "Tarzan's Greatest Adventure") on vuonna 1959 julkaistu seikkailuelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Gordon Scott, Anthony Quayle, Sara Shane, Sean Connery, Niall MacGinnis, Al Mulock ja Scilla Gabel. Elokuvan on ohjannut John Guillermin. Tarzanin puoliso Jane ei esiinny elokuvassa, mutta hänen lemmikkiapinansa Cheeta tekee cameo-roolin elokuvan introssa.
Room Room on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut independent draamaelokuva, jonka on ohjannut Lenny Abrahamson. Elokuvan on käsikirjoittanut Emma Donoghue perustuen hänen samannimiseen romaaniinsa. Elokuvan pääosia esittävät Brie Larson, Jacob Tremblay, Joan Allen, Sean Bridgers ja William H. Macy.
Dark Intruder Dark Intruder on vuonna 1965 kuvattu kauhuaiheinen televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Leslie Nielsen, Peter Mark Richman, Judi Meredith, Gilbert Green, Charles Bolender, Werner Klemperer, Vaughn Taylor ja Al Lettieri. Elokuvan on ohjannut Harvey Hart.
Jari Saarman Saarman on tulkinnut myös Robert Schumanin Dichterliebe-laulusarjaa. Lisäksi hän on antanut yksityislaulutunteja. Hän on levyttänyt “Muistojeni Georg Ots” levyn vuonna 2002. Saarman on dubannut piirroselokuvia (Virran viemää 2007), esiintynyt elokuvissa mm. “Kirkkaalta taivaalta” 2010 ja “Kaappari” 2013 ja tv-mainoksissa. Hän on myös ohjannut oopperaa mm. Mozartin Taikahuilun ja Puccinin Toscan.
Jari Saarman oli TALKOOPPERA-tapahtuman taiteellinen johtaja vuosina 2002-2012. 
Hänen veljensä Risto Saarman ja Jukka Saarman ovat myös oopperalaulajia.
Golia alla conquista di Bagdad Golia alla conquista di Bagdad (”Goljat Bagdadia valloittamassa”) on vuonna 1965 julkaistu italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen sankaria Goljatia esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Peter Lupus alias Rock Stevens.
Seitsemännessä taivaassa Seitsemännessä taivaassa (suomeksi myös Taivaan tähden, "For Heaven's Sake") on vuonna 1926 valmistunut yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi Sam Taylor. Pääosissa olivat Harold Lloyd ja Jobyna Ralston. Elokuva on yksi Lloydin tuottoisimmista ja "Seitsemännessä taivaassa" on mykkäelokuvien kulta-ajan kahdenneksitoista menestyksekkäin elokuva.
Venuto al mondo Venuto al mondo (; kansainväliseltä nimeltään "Twice Born") on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut italialais-espanjalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Sergio Castellitto. Elokuvan pääosissa ovat Penélope Cruz ja Emile Hirsch. Sivuosissa ovat muun muassa Adnan Hasković, Saadet Aksoy ja Pietro Castellitto.
Atomic Blonde Atomic Blonde on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut toiminta- ja jännityselokuva, jonka on ohjannut David Leitch. Elokuvan pääosissa ovat Charlize Theron, James McAvoy, John Goodman, Sofia Boutella ja Til Schweiger. Elokuvassa MI6:n riveihin kuuluva vakooja Lorraine Broughton (Theron) lähetetään hakemaan lista, joka sisältää kaikkien kaksoisagenttien henkilöllisyydet vuoden 1989 Berliinissä. Elokuvaa kehuttiin sen toimintakohtauksista, musiikista sekä pääosien näyttelystä, mutta sen juonenkulku muistutti liikaa Leitchin ohjaamaa "John Wickiä" (2014). Elokuva sai ensi-iltansa South by Southwest -festivaaleilla 12. maaliskuuta 2017. Elokuvateattereihin se ilmestyi 28. heinäkuuta 2017 Yhdysvalloissa ja 4. elokuuta 2017 Suomessa.
99 Luftballons Kun Nenan kitaristi Carlo Karges oli kesäkuussa 1982 The Rolling Stonesin konsertissa Länsi-Berliinissä, Mick Jagger päästi joukoittain ilmapalloja ylös taivaalle. Kun ilmapallot liikkuivat kohti horisonttia, ne näyttivät Kargesin mielestä oudolta avaruusalukselta; ufolta. Hän alkoi miettiä, mitä tapahtuisi, jos pallot leijuisivat Berliinin muurin yli Itä-Berliinin puolelle.
Paholaisen asianajaja (elokuva) Elokuvan nimi tulee katolisen kirkon työntekijästä (lat. "advocatus diaboli"), joka tutkii ihmeiden aitoutta. Al Pacinon hahmon nimi taas juontuu "Kadotettu paratiisi" -nimisen runoelman kirjoittajasta John Miltonista. Elokuva sisältää myös viittauksia kyseiseen teokseen — sitaatti "Parempi herrana Helvetin kuin orjana Taivaan" — ja helvetin liekehtiviin piireihin, joita Dante Alighieri kuvaili "Jumalaisessa näytelmässään".
Hannah ja sisaret Hannah ja sisaret () on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut romanttinen komedia, jonka on ohjannut Woody Allen. Elokuva kertoo yhden suurperheen yhteenkietoutuneista tarinoista vuoden ajalta kahden kiitospäiväaterian välissä. Elokuvan pääosia esittävät Mia Farrow Hannahina sekä Barbara Hershey ja Dianne Wiest tämän sisarina.
Arthur Hunnicutt Arthur Hunnicutt (17. helmikuuta 1910 – 26. syyskuuta 1979) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esiintyi teatterissa, televisiossa ja elokuvissa. Viimeksi mainittujen joukossa ovat "Kunnian miehet" (1955), "Pettämätön pistooli" (1957) ja "El Dorado" (1967). Esiintyminen elokuvassa "Korkean taivaan alla" (1952) toi Hunnicuttille parhaan miessivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Anna Pavlova (elokuva) Anna Pavlova ("Анна Павлова, Pavlova: A Woman for All Time") on kansainvälinen yhteistuotantoelokuva vuodelta 1983. Venäläisen balettitanssija Anna Pavlovan elämästä kertovan elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut neuvostoliittolainen Emil Lotjanu, ja sen pääosia esittävät Galina Beljajeva, James Fox ja Sergei Šakurov. Elokuvan yhtenä tuottajana ja taustavaikuttajana toimi brittiohjaaja Michael Powell, ja amerikkalaisohjaaja Martin Scorsese tekee elokuvassa cameoroolin.
Kai Nordberg Kai Nordberg (s. 1968 Helsinki) on suomalainen elokuvatuottaja. Nordberg työskenteli Berliinissä valokuvaajana ulkomaankirjeenvaihtajana vuosina 1989–1994, minkä lisäksi hän opiskeli elokuva- ja televisiotiedettä ja tiedotusoppia Freie Universität Berlinissä. Vuodesta 1994 alkaen hän on ohjannut, käsikirjoittanut ja tuottanut lukuisia dokumenttielokuvia ja tuottanut pitkiä näytelmäelokuvia. Nordberg perusti Making Movies Oy:n vuonna 1996 ja toimii sen toimitusjohtajana pitkien näytelmäelokuvien tuottajana.
Maan sydämessä Maan sydämessä ("In Country") on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Bobbie Ann Masonin romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät Bruce Willis, Emily Lloyd, Joan Allen, Kevin Anderson, John Terry, Peggy Rea ja Judith Ivey. Elokuvan on ohjannut Norman Jewison. Elokuva sai 84 % positiivisen arvostelun Rotten Tomatoes -sivustolta.
Highlander 2 – Paluu Highlander 2 – Paluu (engl. "Highlander II: The Quickening") on vuonna 1991 julkaistu fantasia/scifi-toimintaelokuva ja jatko-osa elokuvalle "Highlander – kuolematon". Elokuvan pääosia esittävät Christopher Lambert, Sean Connery, Virginia Madsen, Michael Ironside, Allan Rich, John C. McGinley, Philip Brock ja Jimmy Murray. Elokuvan on ohjannut Russell Mulcahy.
Sweet and Lowdown Sweet and Lowdown – duurissa ja mollissa () on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Woody Allen. Suomen ensi-iltansa se sai 24. marraskuuta 2000.
Roger Corman 1990-luvulla Corman myi menestyksekkään New World -yhtiönsä ja jatkoi ohjaamista uuden Concorde Picturesin alla. Corman on tähän päivään mennessä tuottanut yli 350 elokuvaa ja ohjannut 50.
Tappava tunnustus Tappava tunnustus ("Dressed to Kill") on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut kauhutrillerielokuva. Elokuvan on ohjannut Brian De Palma ja pääosia esittävät Michael Caine ja Nancy Allen.
Saman taivaan alla Saman taivaan alla on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon 11. albumi. Se julkaistiin 17. syyskuuta 2008.
All Star (kappale) Kappaleen musiikkivideolla (ohjannut McG) sisältää cameoesiintymisiä William H. Macyltä, Ben Stilleriltä, Hank Azarialta, Paul Reubensilta, Kel Mitchelliltä, Dane Cookilta, Doug Jonesilta sekä Janeane Garofalolta elokuvasta "Mystery Men" jossa kappale oli mukana. Kappaletta on käytetty myös muun muassa elokuvan Shrek aloituskappaleena.
Peloista pahin Peloista pahin (engl. "The Sum of All Fears") on vuonna 2002 kuvattu toimintaelokuva/poliittinen trilleri, joka perustuu Tom Clancyn samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Ben Affleck, Morgan Freeman, James Cromwell, Ciarán Hinds, Liev Schreiber, Bridget Moynahan ja Michael Byrne. Elokuvan on ohjannut Phil Alden Robinson. Elokuva oli taloudellinen menestys.
Aika rakkauden Aika rakkauden () on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jouluaiheinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Chazz Palminteri ja käsikirjoittanut David Hubbard. Elokuvan pääosia näyttelevät Susan Sarandon, Penélope Cruz, Paul Walker, Alan Arkin ja Marcus Thomas. Elokuva on Palminterin ensimmäinen elokuvaohjaus, ja hän näyttelee elokuvassa lisäksi Arizona-nimistä sivuhahmoa. Elokuvan tuottajina olivat Al Corley, Eugene Musso, Bart Rosenblatt, Matt Luber, James Mulay ja Howard Rosenman.
Matti Ranin Ensimmäisen elokuvaroolinsa Matti Ranin teki 1946, ja kaikkiaan niitä kertyi yli kolmekymmentä – tosin Ranin näyttäytyi jo alle yksivuotiaana elokuvassa "Ei auta itku markkinoilla" (1927). Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat vänrikki Kariluoto Edvin Laineen "Tuntemattomassa sotilaassa" (1955), kirkkoherra Salpakari Laineen elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla" (1968) ja "Akseli ja Elina" (1970), sekä Virta Matti Kassilan neljässä Komisario Palmu -elokuvassa (1960–1969). Television puolella Ranin esiintyi viime vuosikymmeninä Elina Halttusen kirjoittamissa televisiosarjoissa "Blondi tuli taloon" (1994–1995), "Ihmeidentekijät" (1996–1998) ja "Parhaat vuodet" sekä sarjoissa "Kotikatu" (2004–2009) ja "Taivaan tulet" (2011).
Carlito’s Way Carlito’s Way (tv-esityksessä myös nimellä Carlito) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut rikoselokuva. Elokuvan on ohjannut Brian De Palma ja pääosissa ovat Al Pacino sekä Sean Penn.
Sidney Lumet Sidney Lumet oli mukana elokuvien tekemisessä 1930-luvun lopusta lähtien. Hän työskenteli monen suuren elokuvatähden kanssa, mukaan lukien Henry Fonda, Marlon Brando, Lauren Bacall, Ingrid Bergman, Katharine Hepburn, Paul Newman, Sean Connery ja Al Pacino. 40 elokuvaa ohjannut Lumet oli 1900-luvun jälkipuoliskon merkittävimpiä ohjaajia.
Wim Wenders Los Angelesiin Wenders palasi vuonna 1997 kuvaamaan elokuvaa "Väkivallan loppu". Wenders teki yhteistyötä monien aiempien kumppaniensa kanssa. Heihin kuului muun muassa muusikko Ry Cooder, jonka kautta hän tutustui havannalaiseen Buena Vista Social Club -klubiin. Hän teki sen jäsenistä samannimisen elokuvan, joka menestyi maailmanlaajuisesti ja avitti kuubalaisen son-musiikin uutta heräämistä. Elokuva oli ehdolla parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkintoon. Wendersin seuraavalla Los Angelesissa kuvatulla elokuvalla oli myös vanhat musiikkitaustat, sillä "The Million Dollar Hotelin" käsikirjoittaja oli Bono U2-yhtyeestä, jonka musiikkivideon coverkappaleesta ”Night and Day” Wenders oli aiemmin ohjannut. Vaikka "The Million Dollar Hotel" saikin Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilla, se sai ristiriitaisen vastaanoton sekä kriitikoilta että elokuvayleisöltä.
Joutsenon taistelut Tilanne Joutsenon suunnalla pysyi rauhallisena puolentoista viikon ajan ja molempien osapuolten hajanaiset joukot liittyivät yhteen, esimerkiksi Lappeenrannasta siirtyi valkoisia Imatralle ja toiseen suuntaan taas liikkui isompia punaisten joukkoja Ensosta ja Jääskestä. Punaisten tarkoituksena oli Lappeenrannan ympäristössä edetä pohjoiseen Savitaipaleen, Taipalsaaren ja Joutsenon suuntaan. Kahdella ensimmäisellä paikkakunnalla käydyt taistelut lasketaan kuitenkin kuuluviksi Savon rintamaan, koska ne olivat irrallaan Joutsenon suunnalla käydyistä taisteluista. Lopulta rintama muodostui punaisten miehitettyä Joutsenon kirkonkylän helmikuun alussa ja samalla Joutsenon taistelut käynnistyivät.
Joutsenon taistelut Joutsenon taistelut käytiin Suomen sisällissodan aikana helmi–huhtikuussa 1918 silloisten Joutsenon ja Jääsken pitäjien alueella. Ne muodostivat Karjalan rintaman läntisimmän rintamalohkon, joka ulottui Saimaan rannalta Joutsenosta noin 20 kilometriä itään Jääskessä sijaitsevaan Penttilän kylään. Punaisten tarkoituksena oli edetä tuolloin Ruokolahden pitäjään kuuluneeseen Imatran teollisuustaajamaan, josta he olisivat edelleen päässeet strategisesti tärkeälle Karjalan radalle. Myös valkoiset käynnistivät rintamalla useita hyökkäyksiä, mutta molempien osapuolten läpimurtoyritykset torjuttiin ja rintamalinja pysyi paikoillaan aina punaisten huhtikuun lopulla tapahtuneeseen vetäytymiseen saakka. Nykyään taistelupaikat kuuluvat Lappeenrantaan ja Venäjän Lesogorskiin.
Joutsenon taistelut Viktor Ripatti kävi Viipurin esikunnassa vaatimassa punaisille 3 000 miehen lisävoimia, mutta ainoastaan Penttilään lähetettiin pieni osasto epäluotettaviksi osoittautuneita pakko-otettuja. Valkoiset sen sijaan saivat täydennyksiä, niin että komentaja Unio Sarlin saattoi lopulta antaa hyökkäyskäskyn. Suunnitelman mukaan Leppälä saarrettaisiin 25. huhtikuuta ja samalla tehtäisiin suurhyökkäys kohti Penttilää. Heidän tiedustelunsa mukaan Leppälässä piti olla 250 ja Penttilässä noin 1 000 punaista. Viipurin pääesikunta oli kuitenkin jo edellisenä aamuna antanut Joutsenon punaisille käskyn vetäytyä puolustamaan Viipuria. Penttilän suunnalla olleet joukot irrottautuivat asemistaan vielä seuraavan illan aikana ja vetäytyivät suoraan Viipuriin. Joutsenon kirkonkylän joukot puolestaan marssivat 24.–25. huhtikuuta välisenä yönä Lappeenrantaan. Seuraavaan iltapäivään mennessä heidät siirrettiin junalla Viipuriin, jossa taistelu kaupungin hallinnasta oli käynnistynyt jo edellisenä päivänä. Valkoiset aloittivat hyökkäyksensä kello 5 aamulla Penttilään suunnatulla 15 minuutin tykistökeskityksellä, mutta pian tämän jälkeen he lopulta huomasivat sekä Leppälän että Penttilän kylien olevan tyhjiä.
Joutsenon taistelut Tämän jälkeen punaisten tarkoituksena oli ylipäällikkönsä Ali Aaltosen laatiman suunnitelman mukaan edetä Vuoksen pohjoisrantaa pitkin Imatran, Jääsken ja Antrean kautta Räisälään ja sieltä edelleen Käkisalmeen. He hyökkäsivät ensimmäisen kerran Imatraa kohti 13. helmikuuta. Hyökkäys tapahtui kahdella osastolla, joista Ripatin johtama 600 miehen ryhmä eteni Joutsenon Korvenkylään neljä kilometriä Imatran koillispuolelle ja Vuoksenniskan punakaartin päällikön Jalmari Parikan johtama 200 miehen osasto puolestaan kiersi Jääsken Penttilän kylään, joka oli parikymmentä kilometriä Imatran eteläpuolella sijaitseva maanteiden risteyspaikka. Korvenkylässä punaisia oli aluksi vastassa vain noin 50 valkoista, jotka kuitenkin onnistuivat pysäyttämään heidät konekivääritulellaan. Punaiset joutuivat lopulta vetäytymään valkoisten saatua vahvistuksia. Valkoisten kannattajista tyhjentyneen Penttilän he sen sijaan saivat haltuunsa ilman taistelua. Seuraavana yönä valkoiset hyökkäsivät kylään, mutta tulitaistelu taukosi aamuun mennessä ja Penttilä jäi Parikan joukkojen haltuun.
Seuraavana päivänä valkoiset tekivät tykistönsä tukemana vastahyökkäyksen Korvenkylään, mikä pakotti punaiset perääntymään aluksi Joutsenon kirkonkylään ja sieltä edelleen Lappeenrannan suuntaan aina Lauritsalaan saakka. Samalla Ripatti lähetti perääntymiskäskyn myös Penttilässä olleelle Parikalle, joka vastentahtoisesti veti joukkonsa Joutsenoon. Hänen saapuessaan ei paikkakunnalla enää ollut kuin muutama vanhempi punakaartilainen vartioimassa vangeiksi otettuja valkoisia. Parikka jäi itse muutaman miehen kanssa Joutsenoon ja piti kirkonkylää hallussaan vielä seuraavaan aamuun asti, ennen paluutaan Lappeenrantaan.
Joutsenon taistelut Jänhiälän siirryttyä valkoisten haltuun taistelujen painopiste siirtyi Joutsenon rintaman itäosiin. Valkoiset aloittivat aamuvarhaisella 10. huhtikuuta hyökkäyksen Joutsenon ja Penttilän välisellä maantiellä sijaitseviin Nevalaan ja Ravattilaan. Nevalan he saivat haltuunsa taisteluitta, mutta Ravattilassa käytiin lyhyt yhteenotto, jonka jälkeen punaiset vetäytyivät kylästä kello 8 mennessä. Ravattilan valtauksen jälkeen valkoisten joukot jaettiin kahtia: toinen osa jatkoi hyökkäystä länteen kohti Joutsenon kirkonkylää ja toinen taas itään Leppälään. Ståhlbegin johtama osasto pääsi etenemään kirkonkylän tuntumaan, mutta joutui kuitenkin illan tullen palaamaan takaisin Imatralle. Valkoiset yrittivät samaan aikaan edetä Joutsenoon myös koillisesta Pätilän ja Karsturannan kautta, mutta puolen yön jälkeen tauonneiden taistelujen jälkeen valkoiset joutuivat palaamaan Imatralle myös tältä suunnalta. Nevalan ja Ravattilan kylien menettämisen johdosta he joutuivat vetäytymään alueelta Saimaan kanavalle saakka ja samalla suora maantieyhteys Penttilään katkesi.
Joutsenon taistelut Taistelut käynnistyivät 8. helmikuuta, kun molemmat osapuolet yrittivät ottaa Joutsenon kirkonkylän haltuunsa. Punaiset olivat jo edellisenä päivänä edeneet kunnan Lappeenrannaan puoleiseen osaan kirkonkylän eteläpuolella. Punaisilla oli tuolloin Lappeenrannassa noin tuhat miestä, joita komensi Lappeenrannan punakaartin päällikkö Viktor Ripatti. Osapuolet kohtasivat sattumalta Joutsenon kirkonkylässä, koska kummallakaan ei ollut etukäteen tietoa toistensa aikeista. Molemmat erehtyivät luulemaan vihollisen joukkoja apuun lähetetyiksi omien vahvistuksiksi, ja sekaannusta lisäsi vielä se, että kummallakin oli käytössään sama tunnussana ”joutseno”. Punaiset pääsivät kuitenkin valkoisia parempiin taisteluasemiin ja onnistuivat pitämään kirkokylän hallussaan.
Joutsenon taistelut Rintaman viimeinen varsinainen taistelu käytiin kolme päivää myöhemmin, jolloin punaiset onnistuivat pitämään hallussaan Joutsenon kirkonkylän. Valkoiset hyökkäsivät 15. huhtikuuta kirkonkylän tuntumassa Saimaan rannalla sijaitsevaan Honkalahteen. Punaiset olivat linnoittautuneet viereisessä Kesolassa sijaitsevaan Joutsenon yläpappilaan, jonne valkoiset tekivät uhkarohkean hyökkäyksen kahden kranaatinheittimen tukemana. Jääkärimajuri Ståhlberg määräsi hyökkäysen, vaikka tiesi punaisten olevan hyvissä puolustusasemissa ja sen aiheuttavan omilleen suuria tappioita. Hjalmar Raatikaisen johtama etujoukko eteni parinsadan metrin päähän pappilasta, jääden sen jälkeen turhaan odottamaan pääjoukon tukea. Lopulta hyökkääjät joutuivat palaamaan takaisin punaisten tulittaessa kiivaasti heidän peräänsä. Pääjoukon hyökkäys ei milloinkaan käynnistynyt, koska sitä komentanut Armas Ståhlberg oli kaatunut seuratessaan kiikareilla taistelun etenemistä korkealla kivellä seisten. Huhujen mukaan Ståhlberg tapatti itsensä tahallaan, koska oli koulutusvaiheessa Saksassa ampunut jääkäri Sven Saarikosken ja pelkäsi sodan jälkeistä kostoa. Epäonnistuneessa hyökkäyksessä kaatui hänen lisäkseen seitsemän muuta valkoista. Haavoittuneiden joukossa oli muun muassa etujoukkoa komentanut Raatikainen. Ståhlbergin kaaduttua hänen tilalleen tuli jääkäriyliluutnantti Väinö Strömberg, joka kuitenkin vaihdettiin jo muutaman päivän kuluttua jääkärikapteeni Unio Sarliniin.
Antrean taistelut Antrean rintama oli osa kaikkiaan 75 kilometrin pituista rintamaa, joka ulottui Saimaan rannalta Joutsenosta aina 30 kilometriä Karjalan radan itäpuolelle Heinjoen pitäjään. Sotatoimet Antrean suunnalla pysähtyivät paikoilleen jo helmikuun lopussa, jonka jälkeen alueella käytiin yhdeksän viikon ajan asemasodan tyylisiä taisteluja. Tämän vuoksi erityisesti Ahvolan taisteluita onkin kutsuttu ”Suomen Verduniksi” ensimmäisen maailmansodan Verdunin taistelun mukaan, joka oli länsirintamalla käyty kymmenen kuukauden pituinen asemasotavaihe.
Väinö Starck Väinö Vilhelm Starck (1887 - 9. toukokuuta 1918) oli lappeelainen sorvari ja Lappeenrannan punakaartin esikuntapäällikkö Suomen sisällissodan aikana. Hän otti osaa Joutsenon rintaman taisteluihin. Sodan lopussa hän osallistui Kaukaan tehtaiden koneiden ja laivojen tuhoamiseen Lappeenrannassa ja seurasi ylipäällikkö Viktor Ripattia Viipuriin. Hän jäi Viipurin taistelussa vangiksi, sai kuolemantuomion valkoisilta ja ammuttiin pian tämän jälkeen.
Karjalan rintama (Suomen sisällissota) Valkoiset aloittivat oman hyökkäyksensä 5. huhtikuuta. He kiersivät Jänhiälän kylässä asemiaan pitäneen Viki Ripatin ryhmän ja katkaisivat osaston tieyhteyden Joutsenoon. Lappeenrannasta lähetettiin sadan vapautetun vangin muodostama komppania, joka onnistui raskaiden tappioiden jälkeen pakottamaan valkoiset vetäytymään Jänhälästä ammutun tykistötulen avustamana. Joukot kuitenkin päätettiin hieman myöhemmin vetää alueelta, koska uhka niiden saartamiseen oli edelleen ilmeinen. 10. huhtikuuta valkoiset aloittivat kahdeksan komppanian voimin suurhyökkäyksen ja punaiset joutuivat vetäytymään rintaman itäpäästä Ravattilasta Saimaan kanavalle saakka. Joutsenon rintaman viimeinen taistelu käytiin neljä päivää myöhemmin, jolloin punaiset onnistuivat pitämään hallussaan kirkonkylän. Ripatti kävi Viipurin esikunnassa vaatimassa 3 000 miehen lisävoimia, mutta lopulta 24. huhtikuuta Henrik Suhonen määräsi joukot puolustamaan Viipuria. Joutsenon ja Taipalsaaren rintamilla olleet noin 1 300 miestä irrottautuivat asemistaan 24.–25. huhtikuuta välisenä yönä ja marssivat Lappeenrantaan. Seuraavaan iltapäivään mennessä heidät siirrettiin junalla Viipuriin, jossa taistelu kaupungin hallinnasta oli käynnistynyt jo edellisenä päivänä.
Joutsenon taistelut Joutsenossa taistellutta valkoisten Karjalan ryhmän 3. rykmenttiä johti muun muassa jääkärimajuri Armas Ståhlberg, joka kuitenkin kaatui huhtikuun puolivälissä. Punaisten puolelta taisteluun osallistui paikallisten punakaartilaisten lisäksi runsaasti Helsingistä lähetettyjä joukkoja. Punaisten rintamakomentajana oli aluksi Viktor Ripatti ja Penttilässä taistelleita joukkoja puolestaan komensi näyttelijä Jalmari Parikka.
Joutsenon taistelut Valkoiset organisoivat joukkonsa maaliskuun alussa uudelleen niin, että Imatran alueen joukot nimettiin Karjalan ryhmän 3. rykmentiksi, jonka päälliköksi tuli ratsumestari Aito Husso. Hänet siirrettiin muihin tehtäviin jo 15. maaliskuuta ja tilalle nimettiin jääkäriluutnantti Kalle Kuokkanen, jonka tilalle puolestaan tuli reilun viikon kuluttua jääkärimajuri Armas Ståhlberg. Rykmenttiin kuului kolme pataljoonaa, joissa kussakin oli kolme komppaniaa, sekä vielä itsenäinen konekivääriosasto, ratsuväen osasto ja lentävä osasto. Pataljoonien päälliköiksi nimettiin Veikko Raatikainen, luutnantti Edvard Astola sekä jääkäri Hjalmar Raatikainen. Lentävän osaston päällikkönä toimi myöhemmin Joutsenon taisteluista muistelmateoksen kirjoittanut Eino I. Parmanen. Rykmenttiin kuuluneista kolmesta Karjalan ryhmän pataljoonasta 7. pataljoona oli sijoitettu Imatralle, 8. pataljoona Joutsenoon ja 9. pataljoona Jääskeen. Sodan alettua Savon rintamalle lähteneet Lappeenrannan suojeluskuntalaiset liittyivät maaliskuun alussa myös Joutsenon rintaman joukkoihin.
Joutsenon taistelut Punaisten perääntymisen jälkeen Joutseno jäi rintamalinjojen väliin ei-kenenkään-maaksi vajaan kahden viikon ajaksi, kun valkoisten voimat eivät riittäneet sen miehittämiseen ja hallussapitämiseen. Valkoisten joukkoja sitoivat erityisesti hieman idempänä Antreassa käydyt Ahvolan taistelut. Punaiset puolestaan hankkivat Viipurista tykistöä, jonka miehistöksi lähetettiin ensimmäisen maailmansodan itärintamalla taistelleita venäläisiä tykkimiehiä sekä Helsingissä tykistökoulutuksen saaneita punakaartilaisia. Parin viikon taistelutauon aikana Lappeenrannassa annettiin myös sotilaskoulutusta kaupunkiin kootuille tuhannelle punakaartilaiselle. Valkoiset puolestaan lähettivät punaisten hallitsemille alueille partioita, jotka tiedustelutehtävien ohessa sabotoivat junaratoja sekä tuhosivat ainakin yhden sillan. 26. helmikuuta punaiset lähtivät jälleen liikkeelle yli tuhannen miehen voimin ja valtasivat Joutsenon kirkonkylän sekä Honkalahden kylän taisteluitta.
Joutsenon taistelut Honkalahteen tehdyn hyökkäyksen jälkeen Joutsenon rintaman taistelut laantuivat ja muuttuivat jälleen asemasodaksi. Molemmilla osapuolilla alkoi näkyä sotaväsymystä, esimerkiksi Helsingin punakaartilaiset alkoivat vaatia kotilomia ja heidän keskuudessaan esiintyi jopa tahallista itsensä haavoittamista. Valkoiset puolestaan olivat menettäneet haavoittuneina ja kaatuneina niin paljon vahvuudestaan, ettei heillä ollut enää intoa laajamittaisiin hyökkäysoperaatioihin. Huhtikuun 24. päivään saakka rintamalla ammuttiin lähinnä tykistötulta sekä nähtiin muutama punaisten satunnainen hyökkäysyritys kohti Ravattilaa.
Lea Joutseno Lea Ruth Margit Joutseno (ent. Jönsson, 6. marraskuuta 1910 Helsinki – 20. kesäkuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja kielenkääntäjä. Hän tuli kuuluisaksi 1940-luvun vaaleana elokuvakomediennena ja Valentin Vaalan luottonäyttelijänä. Hänen räiskyvänpirteä ja suorasukainen luonteensa loi viihdettä toisen maailmansodan, vaaran vuosien ja pula-ajan suomalaisille. Hän tulkitsi elokuvissaan niin kutsuttuja flapper-hahmoja, 1900-luvun moderneja ja optimistisia naistyyppejä. Uransa lopulla Joutseno suomensi useita Disney-elokuvia. Joutseno kuului Helena Karan ja Regina Linnanheimon ohella niihin harvoihin suomalaisiin elokuvatähtiin, joilla ei ollut teatteritaustaa. Joutseno koki yksityiselämässään paljon epäonnea; hän jäi leskeksi kahdesti.
Joutsenon taistelut Seuraavaksi Ripatti sai Viipurin esikunnalta käskyn jättää paikkakunnalle varmistukseksi sata miestä ja suunnata pääjoukon kanssa Ravattilan ja Penttilän kylien kautta Jääskeen. Hänen johtamansa Joutsenon rintaman esikunta antoi kuitenkin tehtävän Jalmari Parikan johtamalle osastolle, johon kuului 200 Vuoksenniskan ja 250 Lappeenrannan punakaartin miestä. Vahvistuksenaan heillä oli kaksi tykkiä ja neljä konekivääriä. Leppälän kylässä punaiset joutuivat tulitaisteluun valkoisten lentävää osastoa vastaan ja kohtasivat vastarintaa myös kahdessa muussa paikassa, ennen saapumistaan Penttilän kylän läheisyyteen. Osasto ei heti edennyt kylään saakka, vaan Parikka päätti yöpyä hieman kauempana. Valkoiset puolestaan hyökkäsivät yön aikana tyhjään kylään, olettaessaan sen olevan jo vihollisen hallussa. Lopulta punaiset miehittivät Penttilän aamun valjetessa 1. maaliskuuta.
Tapio Nurkka Tapio Nurkka aloitti elokuvauransa kulissien hoitajana Suomi-Filmin kuvausryhmässä vuonna 1938. Hän haavoittui pahoin jatkosodan alussa. Parannuttuaan Nurkka jatkoi elokuvauraansa, kun Valentin Vaala huomasi hänessä piilevän sankariainesta Lea Joutsenon tähdittämiin komedioihin. Vuonna 1941 hän oli kuvausryhmän jäsenenä "Morsian yllättää" -elokuvassa ja sen jälkeen keskeisessä roolissa seitsemässä Lea Joutseno -komediassa. Nurkka näytteli näissä elokuvissa usein sitä, joka lopulta kesytti Joutsenon tulkitsemat energiset ja modernit naishahmot. Hänen vähäeleinen komiikkansa oli oiva vastakohta Joutsenon railakkuudelle. Vuonna 1944 Nurkka oli mukana Ilmari Unhon ohjaamassa 44-minuuttisessa tiedotuselokuvassa "Pellonmäen tarina". Samana vuonna ensi-iltansa saaneessa draamassa "Kartanon naiset" hänellä oli sivuosa luutnantti Kivenä. Nurkan elokuvaura päättyi kohtalodraamaan "Pikajuna pohjoiseen" 1947, jossa hänellä oli nuoren insinöörin osa. Valkokankailta Tapio Nurkka siirtyi Iloiseen Teatteriin. Hän oli mukana myös teatterikiertueilla. Uransa lopussa hän toimi myös radio- ja televisiotyössä.
Joutsenon lentokenttä Joutsenon lentokenttä oli Joutsenonlahdella sijainnut, Lentorykmentti 2:n talvisodassa käyttämä jäälentokenttä. Kenttää käyttivät joulukuun lopusta 1939 tammikuun alkuun 1940 Lentolaivue 24:n 1. ja 4. lentue.
Joutseno Joutsenon ja Lappeenrannan kaupungit aloittivat vuoden 2005 lopussa neuvottelut kaupunkien yhteistyön syventämisestä ja mahdollisesta kuntaliitoksesta. Tammikuussa 2006 kaupunginhallitukset perustivat yhteistyötoimikunnan selvittämään yhteistyö- ja kuntaliitosmahdollisuuksia, ja syyskuussa 2007 kaupunginhallitukset hyväksyivät toimikunnan laatiman yhdistymissopimusluonnoksen.
Rauhan sairaala Alue myytiin yhdessä Tiurun Sairaalan kanssa Joutsenon kunnalle vuonna 2005. Setälässä oli kesän 2005 loppuun väliaikaisesti sijoitettuna vanhainkoti Lehmuskoti odottamassa varsinaisten tilojensa valmistumista. Tiloissa on nykyisin Joutsenon Palvelukeskus, joka odottaa uusien tilojensa valmistumista.
Armas Ståhlberg Ståhlberg saapui Imatralle 19. maaliskuuta valmistelemaan hyökkäyssuunnitelmia Joutsenoa varten ja osallistui Joutsenon rintaman taisteluihin. 13. huhtikuuta hän saapui Karsturantaan selvittämään rintamatilannetta, jossa hän koki kohtalonsa vihollisen selustassa tehdyllä tiedusteluretkellä. Hän nousi vihollisen tulesta välittämättä kivelle tähystämään vihollisen asemia ja sai kuolettavan osuman sydämeen vihollisen luodista. Ståhlberg oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Helsingissä. Hänet on haudattu perhehautaan Helsingin uudelle hautausmaalle.
Helsingin punakaarti A-komppanian ohella toinen tunnettu osasto oli III rykmentin 1. pataljoona eli niin sanottu "Portun pataljoona", joka oli koostui pääosin Katajanokan sotasataman ja telakan työläisistä. Nimensä se sai sataman lempinimen Port Arthurin mukaan. Pataljoona muodosti Helsingin punakaartin ydinjoukon, 
joka piti omaa esikuntaansa punakaartin päämajana toimineessa Smolnassa. Sen päällikkö oli viilari Juho Virolainen, joka haavoittui Ruovedellä käydyssä Väärinmajan taistelussa. Portun pataljoona taisteli helmikuun lopussa muun muassa Vilppulan rintamalla sekä hieman myöhemmin Karjalan rintamalla. Se otti osaa myös Joutsenon taisteluihin, jonne pataljoonan III ja IV komppania saapuivat 7. maaliskuuta. Helsinkiläiset osallistuivat Karjalan kannaksella myös Antrean taisteluihin sekä viimeisenä Viipurin taisteluun huhtikuun lopussa. Antrean taisteluihin osallistui muun muassa urheilijoista koottu Jyryn komppania, joka saapui Kavantsaareen maaliskuun alkupuolella. Voimistelija Hjalmar Marttisen johdolla komppania teki valkoisia vastaan uhkarohkeita hyökkäyksiä ja tappiot muodostuivat suuriksi. Karjalaan lähteneistä 130 jyryläisesta 52 kaatui tai haavoittui. Huhtikuun alussa 68 Jyryn komppanian miestä jatkoi Karjalasta Lempäälän–Vesilahden taisteluihin, josta he vetäytyivät Lahden seudulle ja taistelivat saksalaisia vastaan ennen antautumistaan 1. toukokuuta. Savon rintamalla Helsingin punakaartin yksiköitä taisteli ainakin Mouhun, Voikosken ja Heinolan taisteluissa.
Kultsu FC Pantterit perustettiin 1980-luvun lopulla kaukalopallon puulaakiseuraksi, kunnes vuonna 1993 ohjelmaan tuli jalkapallo. Nykyisen Kultsu FC ry:n virallinen rekisteröity nimi vuodet 1989–2003 oli Joutsenon Reipas ry ja vuodet 2003–2006 Joutsenon FC Pantterit ry.
Viipurin taistelu (Suomen sisällissota) Kullervo Mannerin esikunta antoi illalla 23. huhtikuuta määräyksen, että koko punaisten keskisen rintaman olisi peräännyttävä Viipuriin, josta oli tarkoitus jatkaa edelleen Venäjälle. Antrean, Joutsenon ja Taipalsaaren rintamien punaiset irtautuivat asemistaan 24.–25. huhtikuuta välisenä yönä ja aloittivat perääntymisen kohti Viipuria. Kun Sihvon ryhmä aloitti hyökkäyksensä Joutsenossa aamulla 25. huhtikuuta, hänen joukkonsa kohtasivat punaisten asemat tyhjinä. Sihvon joukot ryhtyivät takaa-ajoon, mutta Colerin tekemän käännöksen vuoksi pääosa keskisen rintaman punaisista onnistui livahtamaan Viipuriin Sihvon ja Colerin ryhmien väliin jääneestä aukosta. Kuten Tampereen taistelun kohdalla, punaisten saartaminen kaupungin pohjoispuolelle siis epäonnistui ja motti muodostui itse kaupunkiin.
Karjalan rintama (Suomen sisällissota) Lappeenrannan ympäristössä punaisten tarkoituksena oli edetä pohjoiseen Savitaipaleen, Taipalsaaren ja Joutsenon suuntaan. Viki Ripatin johtama Lappeenrannan punakaarti hyökkäsi 8. helmikuuta noin tuhannen miehen voimin Joutsenoon ja valtasi paikkakunnan ilman vastarintaa. Tämän jälkeen heidän piti punaisten ylipäällikön Ali Aaltosen laatiman suunnitelman mukaan edetä Vuoksen pohjoisrantaa pitkin Imatran, Jääsken ja Antrean kautta Räisälään ja sieltä edelleen Käkisalmeen. 13. helmikuuta alkanut hyökkäys kuitenkin pysähtyi jo samana päivänä neljän kilometrin päässä Imatralta Korvenkylässä, jossa käydyn kolmituntisen taistelun jälkeen Ripatti päätti hämärän tultua vetää 130 miehen osastonsa takaisin. Seuraavana päivänä valkoiset hyökkäsivät Joutsenoon, jossa heidän parin tunnin tykkitulituksensa pakotti punaiset perääntymään Lappeenrannan suuntaan aina Lauritsalaan saakka.
Joutsenon taistelut Jänhiälässä taisteltiin nyt kolmella eri suunnalla; pääjoukko yritti läpimurtoa Jänhiälän ja Korvenkylään välisen maantien kautta, punaisten selustaan kiertänyt valkoisten komppania hyökkäsi kansakoululle majoittautuneita Helsingin punakaartilaisia vastaan, ja lisäksi Joutsenon suuntaa vartioimaan lähetetty osasto otti yhteen punaisten lähettämien apuvoimien kanssa. Paikalle lähetettiin myös sadan Lappeenrannan vankilasta vapautetun vangin muodostama ”jääkärijoukkueeksi” nimetty komppania, joka onnistui raskaiden tappioiden jälkeen pakottamaan valkoiset vetäytymään Jänhiälästä tykistötulen avustamana. Armas Ståhlberg antoi valkoisille perääntymiskäskyn puoli kahdeksan aikaan illalla, mutta punaisten saartamana ollut Astolan toinen komppania pääsi vetäytymään vasta kello 22 jälkeen. Arviot valkoisten tappiosta vaihtelevat 20–26 ja punaisten 36–88 kaatuneen välillä. Haavoittuneita molemmilla osapuolilla oli 80–100. Kaatuneiden punaisten suuri määrä saattaa selittyä sillä, että valkoiset teloittivat yllätyshyökkäyksensä jälkeen antautuneita Helsingin punakaartilaisia. Punaiset päättivät vetäytyä Jänhiälästä seuraavana iltana 6. huhtikuuta, koska uhka joukkojen saartamiseen oli edelleen ilmeinen. Tämän jälkeen valkoiset miehittivät kylän ja Joutsenon taistelujen painopiste siirtyi Penttilän suunnalle.
Pasi Takki Takin kolmiloikkaennätys ulkoradoilta on tulos 15,79 metriä, jonka hän teki Seinäjoella järjestetyissä Kalevan kisoissa elokuussa 1999. Sisäradoilta hänen paras tuloksensa on 15,48 metriä, jonka hän teki Kuortaneella järjestetyissä sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa helmikuussa 2003. Hän edusti seuratasolla vuoteen 1994 asti Joutsenon Kullervoa ja vuodesta 1995 alkaen Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Hänen valmentajanaan toimi vuoteen 1999 asti Petri Ruotsalainen ja vuodesta 2000 alkaen Heikki Herva.
Aito Husso Suomen sisällissodan aikana valkoisten joukoissa pataljoonankomentajana toiminut Husso osallistui Karjalan rintamalla käytyihin Joutsenon, Antrean ja Naulasaaren taisteluihin. Sodan loppuvaiheessa hän perusti yhdessä adjutanttinsa ravintoloitsija Uno Sereniuksen kanssa Imatralla toimineen Savo-Karjalan suojeluskuntapataljoonan, sittemmin Karjalan armeijakunnan III rykmentin kenttäoikeuden joka jakoi runsaasti kuolemantuomioita vangituille punaisille. Husson ja Sereniuksen juopottelu ja omavaltaiset toimet muun muassa vankien ampumisessa johtvat lopulta sihen että Husso erotettiin pataljoonankomentajan virasta ja hänet siirrettiin ratsuväen harjoituspäälliköksi.
Lego Heroica Kun sankari taistelee hirviötä vastaan, hän heittää Lego-arpakuutiota. Jos heiton tulos on miekka, sankari voittaa ja hirviö poistetaan pelilaudalta. Jos heiton tulos on pääkallo, sankari häviää, jolloin hän menettää hirviön voiman verran terveyspisteitä ja horjahtaa yhden ruudun takaisinpäin. Jos taistelussa heittää Heroica-kilven, sankari joko voittaa taistelun tai voi käyttää lyhyen matkan taitoa tai lähitaisteluasettaan.
Joutseno Joutsenon taajamia olivat Joutsenon kirkonkylä ja Imatran keskustaajama, josta Joutsenon alueella oli Korvenkylä. Joutsenosta tuli kaupunki vuonna 2005. Joutseno ja Lappeenranta yhdistyivät Lappeenrannan kaupungiksi vuoden 2009 alussa. Muita rajanaapureita olivat Taipalsaari, Ruokolahti ja Imatra sekä Venäjä, jonka kanssa sillä oli 9 kilometriä yhteistä rajaa.
Astrid Joutseno Astrid Joutseno syntyi vakuutusvirkailija Johan Enfrid Jönssonin ja Emma Josefina Lundénin perheeseen. Joutsenon musikaaliseen sukuun kuului myös Astrid Joutsenon veli Ernst Joutseno, jonka vanhin tytär Lea Joutseno tuli kuuluisaksi 1940-luvun elokuvakomediennena. Astrid Joutseno suoritti tyttökoulun jälkeen piano-opintoja. Hän teki myös opintomatkoja kotimaansa ulkopuolelle: Berliiniin vuosina 1922–1923 ja Pariisiin 1927–1932. Joutseno toimi säestäjänä Suomessa ja teki useita kiertueita muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan. Hän perusti oman pianokoulun Turkuun 1934.
Lea Joutseno Jatkosodan jälkeen lokakuussa 1944 astui ensi-iltoihin "Dynamiittityttö". Siitä tuli sekä yleisö- että arvostelumenestys. Joutseno palkittiin osastaan Marjana parhaan naispääosan Jussi-patsaalla. Seuraavan vuoden Joutseno-uutuus oli ihmissuhdekomedia "Vuokrasulhanen". Kriitikot luonnehtivat Joutsenoa "armoitetuksi komedienneksi". Elokuvaakin pidettiin onnistuneena, joskaan se ei arvioiden mukaan yltänyt "Dynamiittitytön" tasolle. Vuoden 1946 Joutseno-komedia oli "Viikon tyttö". Keskiluokkaisia opettajattaria ja tasokkaita seurapiirinaisia näytellyt Joutseno sai tulkittavakseen niin sanotun työläisnaisen roolin. Vastanäyttelijänä hänellä oli Tauno Palo. Elokuva sai aikalaiskriitikoilta heikohkot arviot. Joutsenon joutsenlaulu näyttelijänä oli vauhdikas elokuvahupailu "Kilroy sen teki" maaliskuussa 1948. Kiittäviä sekä kehnoja arvioita saanut teos pysyi kasassa lähinnä Joutsenon ansiosta. Elokuvan miespääosan teki Joel Rinne. Vuonna 1948 Joutseno oli käsikirjoittajana Vaalan elokuvassa "Ihmiset suviyössä", joka palkittiin Jussilla. Parhaan käsikirjoituksen palkinnon saivat sen yhdessä laatineet Vaala ja Joutseno.
Joutseno (sanomalehti) Ensimmäinen Joutseno-lehti ilmestyi vuonna 1966 Etelä-Saimaan kustantamana. Paikallinen Lions Club oli kuitenkin virinnyt jo pari vuotta aikaisemmin ajatellut paikallislehden perustamisesta. Lehden levikki alkoi kasvaa voimakkaasti, ja jo ensimmäisen julkaisuvuotensa aikana lehden tilauskanta oli 3 000 kappaletta. Parhaimmillaan lehden levikki oli 1990-luvun lopussa, jolloin lehteä tilasi noin 4 000 ihmistä. Vuoteen 2000 asti Joutseno-lehteä kustansi Etelä-Saimaan kustannus, kunnes lehti myytiin Kymen Lehtimedialle, joka myöhemmin muutti nimensä Sanoma Lehtimediaksi. Vuonna 2010 Sanoma myi paikallislehtensä Länsi-Savo-konsernille.
Aarne Arvonen Arvosen komppania palveli aluksi Helsingissä vartiotehtävissä. Maaliskuun puolivälissä se lähetettiin Karjalan rintamalle, jossa komppania osallistui 19. maaliskuuta lähtien Joutsenon taisteluihin. Aluksi Arvonen oli mukana Jääsken pitäjän Penttilässä käydyissä taisteluissa, jossa punaisten rintamapäällikkönä toimi näyttelijä Jalmari Parikka. Reilun kuukauden kuluttua punaisten joukot vedettiin valkoisten hyökkäyksen edeltä puolustamaan Viipuria. Sekasortoisessa tilanteessa Arvonen yritti siirtyä Neuvosto-Venäjän puolelle ja päätyi lopulta 23. huhtikuuta lähelle rajaa Terijoen Kuokkalaan, joka kuitenkin oli jo valkoisten hallussa. Tämän jälkeen takaisin vetäytynyt komppania onnistui vielä välttämään vangiksi jäämisen Viipurin taistelun yhteydessä 27.-28. huhtikuuta, yrittäen seuraavana yönä murtautua valkoisten saartorenkaan läpi kohti Haminaa. Epäonnistuneen läpimurtoyrityksen aikana kaatui noin 500 punaista, mutta Arvonen onnistui säilymään hengissä ja antautui valkoisille Tienhaaran rautatieasemalla 29. huhtikuuta.
Joutsenon taistelut Parikan joukot hyökkäsivät Penttilässä 2. maaliskuuta tarkoituksenaan edetä aina kymmenen kilometrin päähän Vuoksen länsirannalle saakka. Hyökkäys kuitenkin pysähtyi nopeasti valkoisten puolustusasemiin. Samalla Parikka sai Ripatilta viestin, jonka mukaan Viipurin ja Helsingin esikunnat olivat ehdottomasti kieltäneet häntä etenemästä Penttilää pidemmälle, peläten joukkojen joutuvat saarroksiin. Parikka soitti Helsinkiin punaisten ylipäällikölle Eero Haapalaiselle ja selitti, kuinka heillä olisi mahdollisuus tehdä läpimurto jopa Ensoon ja Jääskeen saakka. Haapalainen kielsi Parikkaa edelleen etenemästä ja määräsi hänet vetämään miehensä takaisin Penttilään, luvaten kuitenkin lähettää paikalle osan Helsingistä pian saapuvista vahvistuksista. Rintama vakiintui näin linjalle Pulpin tehdas–Hiidenmäki–Ravattila–Nevala, jonka jälkeen taistelut muuttuivat seuraavan vajaan kolmen viikon ajaksi asemasodaksi ja kummallakin Joutsenon rintamanosalla nähtiin vain yksittäisiä tiedustelupartioiden välisiä yhteenottoja.
Joutsenon urheilukeskus Joutsenon urheilukeskus on liikuntapaikka Joutsenon keskustassa Lappeenrannassa. Se sijaitsee noin puoli kilometriä etelään Joutsenon torista, terveyskeskuksen ja koulukeskuksen välisellä alueella.
Joutsenon taistelut Yleishyökkäykseen osallistumisen sijaan punaiset hyökkäsivät 20. maaliskuuta Imatraa kohti tavoitteenaan Karjalan radan katkaiseminen Antreassa. Operaatioon liittyi myös Penttilän suunnalla vihollisen hämäämiseksi tehty valehyökkäys. Punaisten joukot onnistuivat kuitenkin etenemään vain seitsemän kilometrin päässä Joutsenosta sijaitsevaan Jänhiälän kylään. Seuraavan viiden päivän ajan rintamalla oli jälleen vain tiedustelutoimintaa, lukuun ottamatta 22. maaliskuuta Jänhiälässä käytyä yhteenottoa. Epäonnistumisen johdosta Airaksisen tilalle päälliköksi määrättiin Tainionkoskelta kotoisin ollut Henrik Suhonen ja hänen haavoittumisensa jälkeen viikon kuluttua Walfrid Jalo.
Joutsenon Opisto Joutsenon Opisto on poliittisesti sitoutumaton kansanopisto, jonka taustayhteisönä toimii Joutsenon opiston kannatusyhdistys ry. Opisto sijaitsee Lappeenrannassa entisen Joutsenon alueella.
Lea Joutseno Lea Joutseno syntyi Ernst Gunnar Rafael Jönssonin ja Jenny Emilia Haapasen perheeseen, jonka sukunimi muutettiin myöhemmin Joutsenoksi. Joutsenon musikaaliseen sukuun kuului myös Ernst Joutsenon sisar Astrid, joka teki uran pianistina. Lea Joutsenolla oli kaksi nuorempaa sisarusta, Maj-Lis ja Kullervo. Perhe asui alkuun Helsingissä, sittemmin Savonlinnassa. Jenny Haapasen kuoltua Lea muutti Poriin isoäitinsä hoiviin. Ylioppilaaksi hän kirjoitti Helsingissä. Hänen mielessään kangasteli hammaslääkärin ammatti, mutta siihen kouluttautuminen osoittautui taloudellisesti mahdottomaksi. Niinpä kielitaitoinen neiti Joutseno päätyi kielenkääntäjäksi Suomi-Filmiin. Hän osasi suomen ja ruotsin lisäksi saksaa, englantia ja ranskaa.
Astrid Joutseno Joutsenolla on oma nimikkorahasto, Astrid Joutsenon rahasto. Se perustuu Astrid Joutsenon säätiön lahjoitukseen vuodelta 1969. Säätiö perustettiin viulutaiteilija Kerttu Wanteen testamenttilahjoituksen varoin vuonna 1964 ja lakkautettiin 1969. Joutseno oli Wanteen säestäjä ja elämänkumppani. He elivät vuosikymmeniä taiteilijatalossa joka vielä on kukkulalla Tiilentekijänkadun ja Mestarikadun kulmassa Turussa.
Joutsenon Kullervo (jalkapallo) Ennen kautta 1989 pelaajaliikenne kävi taas Lappeenrannasta Joutsenoon, kun muun muassa LaPan Juri Fräntilä ja LauTP:n Antti Salo siirtyivät Kullervoon. Kausi oli myös oman kasvatin Markku Partasen ensimmäinen edustusjoukkueessa. Seuran 12 vuoden uurastus II divisioonassa palkittiin lopulta, kun se voitti sarjan itälohkon. Kullervo johti lohkoaan neljällä pisteellä muutama kierros ennen kauden loppua, mutta nousu I divisioonaan varmistui vasta Kotkassa Helsingin IFK:ta vastaan pelatussa uusintaottelussa lokakuussa 1989. Ottelun ensimmäisellä puoliskolla Kullervo meni johtoon, mutta IFK tasoitti ja taukotilanne oli 1–1. Toisella puoliskolla puolestaan helsinkiläiset johtivat 2–1 vielä neljä minuuttia ennen loppua, mutta Kullervo tasoitti ja voitti ottelun jatkoajan jälkeen lopulta maalein 4–2. Tasoitus- ja voittomaalista vastasi Rauno Valtonen, ja loppunumerot viimeisteli Pekka Riikonen. Sarjanousu ajoittui sopivasti Kullervon 75- ja Joutsenon pitäjän 350-vuotisjuhlavuoteen. Nousijajoukkuetta valmensi Kauko Laitinen, ja siinä pelasivat Juri Fräntilä, Olli Halme, Risto Jauho, Juha Koskela, Jari Kosunen, Juha-Pekka Laine, Markku Partanen, Jyrki Peräkylä, Juha Pönniä, Antti Riikonen, Pekka Riikonen, Kari Räisänen, Antti Salo, Jari Savolainen, Timo Tarhila, Arto Valtonen, Hannu Valtonen ja Rauno Valtonen.
Ingevald Pipping Pipping astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan patterinpäälliköksi Pietarsaaren tykistökoulun 5. Pohjanmaan tykistöpatteriin. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ahvolassa. Hanet siirrettiin myöhemmin päälliköksi Karjalan Armeijakunnan 7. patteriin, jonka päällikkönä otti osaa taisteluihin Kuurmanpohjassa, Lauritsalassa ja Joutsenossa ja etenemiseen Lappeenrantaan sekä taisteluihin Simossa ja Luumäellä sekä etenemiseen Haminaan.
Joutsenon taistelut 26. maaliskuuta valkoiset hyökkäsivät punaisten haltuunsa saamaan Jänhiälään sekä seitsemän kilometriä Joutsenon kirkonkylän itäpuolella sijaitsevaan Ravattilaan. Jänhiälän suunnalla valkoisten pääjoukko eteni aamulla suoraan Korvenkylästä kohti Jänhiälää pienemmän osaston koukatessa Saimaan rantaa pitkin punaisten selustaan. Hyökkäys kuitenkin muuttui nopeasti puolustustaisteluksi, kun punaiset olivat sattumalta samaan aikaan aloittaeet oman hyökkäyksensä kohti Korvenkylää ja sekasortoon joutuneet valkoiset ajettiin tykki- ja konekivääritulella pakoon. Punaisten oman suunnitelman päämääränä oli vallata Korvenkylä ja edetä sieltä Imatralle. Taistelu pysähtyi Jänhiälän ja Korvenkylän välimaastoon, jossa se jatkui koko illan ja myös seuraavan yön, jolloin molemmat osapuolet kuitenkin käyttivät lähinnä tykistöään. Seuraavana päivänä esiintyi vielä laukaustenvaihtoa, kunnes punaiset perääntyivät takaisin Jänhiälään. Taistelun aikana punaisten tykistö ampui ainakin 2 000 kranaattia ja valkoiset puolestaan ampuivat arviolta 100 000 kiväärinpatruunaa. Molempien osapuolten tavoitteet jäivät täyttymättä, mutta toisaalta kumpikin pystyi torjumaan vastapuolen hyökkäyksen. Valkoiset menettivät kaatuineina ainakin seitsemän ja punaiset 18 miestä. Lisäksi yhdeksän punaisen tiedetään kadonneen.
Adrianopolin taistelu Adrianopolin taistelu käytiin vuonna 378 Itä-Rooman ja goottien välillä. Tulos oli goottien murskaava voitto, suuri osa Itä-Rooman joukoista tuhottiin ja keisari Valens kuoli itse taistelussa. Goottien ratsuväellä oli olennainen osa voitossa.
Joutsenon lukio Vuonna 1953 perustettiin yksityisen oppikoulun kannatusyhdistys, joka sai tukijoikseen suuret teollisuuslaitokset Hackmanin ja Pulpin ja vuonna 1954 myös kunnanvaltuuston. Lupa koulun perustamiseen heltisi lopulta, ja koulu aloitti toimintansa 1. syyskuuta 1955 nimellä Joutsenon yhteiskoulu, joskin aluksi vain viisivuotisena keskikouluna. Ensimmäisellä vuosikurssilla oli 44 oppilasta. Koulun ensimmäinen rehtori oli aiemmin Tapiolan emäntäkoulussa opettanut agronomi Airi Kaivola, jonka seuraajaksi vuonna 1957 tuli Jorma Räisänen.
Joutsenon lukio Joutsenon lukio oli vuosina 1962–2014 Joutsenossa toiminut lukio.
Joutseno Joutsenon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla Joutsenon rieska, papupirana ja maitoperuna.
Joutsenon taistelut Tilanne Joutsenon rintamalla rauhoittui jälleen puoleksitoista viikoksi, kunnes valkoiset aloittivat perjantaina 5. huhtikuuta uuden hyökkäyksen Jänhiälässä. Matkaan lähetettiin edellisen hyökkäyksen tapaan kaksi osastoa, joista toinen kiersi punaisten selustaan. Joukot lähtivät liikkeelle kello 5.00 aamulla, mutta saapuivat perille vasta puolenpäivän jälkeen, kun kulkeminen kevätauringon pehmittämässä lumihangessa oli hidasta. Vielä edellisen hyökkäyksen aikaan oli jopa 30 astetta pakkasta. Punaiset eivät olleet mitenkään varautuneet hyökkäykseen, esimerkiksi Helsingin punakaartin miehet olivat saunomassa ja valmistautumassa kotilomaa edeltäviin tansseihin. Yllätyshyökkäyksen jälkeen punaiset onnistuivat kuitenkin kokoamaan rivinsä nopeasti ja kävivät puolustustaisteluun.
Joutseno Muut: Etelä-Karjalan kansalaisopisto, Joutsenon opisto, Lappeenrannan musiikkiopisto (Joutsenon toimipiste)
Joutseno (sanomalehti) Joutseno on Länsi-Savo-konserniin kuuluvan ESV-Paikallismedioiden julkaisema Joutsenossa kerran viikossa ilmestyvä paikallislehti. Sen levikki vuonna 2006 oli 3 630, ja 95 % sen tilaajista on joutsenolaisia. Joutseno-lehdellä oli 2006 kolme työntekijää, joista kaksi toimittajia. Lehdellä on myös toimiva toimitusneuvosto.
Karjalan rintama (Suomen sisällissota) Tämän jälkeen Joutseno ei ollut seuraavaan pariin viikkoon kummankaan osa hallinnassa, kunnes punaiset aloittivat uuden hyökkäyksen 26. helmikuuta. Hyökkäykseen osallistui kaikkiaan yli 1 000 miestä, joilla oli mukanaan Viipurista saadut kaksi tykkiä ja neljä konekivääriä. Joutseno vallattiin jälleen ilman vastarintaa. Seuraavaksi Ripatti sai Viipurin esikunnalta käskyn jättää paikkakunnalle varmistukseksi sata miestä ja suunnata pääjoukkonsa kanssa Ravattilan ja Penttilän kylien kautta Jääskeen. Hänen johtamansa Joutsenon rintaman esikunta antoi tehtävän kuitenkin edelleen näyttelijä Jalmari Parikan johtamalle osastolle, johon kuului 200 Vuoksenlaakson ja 250 Lappeenrannan punakaartilaista. Parikan osasto valtasi Penttilän kylän 28. helmikuuta ja eteni sen jälkeen 2. maaliskuuta kohti Jääskeä ja Ensoa, jonne osasto oli juuri tekemässä läpimurtoa, kun ylipäällikkö Eero Haapalainen komensi joukot saarroksiin jäämisen välttämiseksi takaisin. Sodan alettua Savon rintamalle lähteneet Lappeenrannan suojeluskuntalaiset puolestaan palasivat maaliskuun alussa kotiseudulleen ja osallistuivat muun muassa 4. maaliskuuta Penttilässä taisteluun Parikan johtama osastoa vastaan.
Joutseno Joutsenossa ilmestyy kerran viikossa samanniminen paikallislehti. Joutsenon vaakunan on suunnitellut heraldikko Gustaf von Numers.