mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Eduskuntavaalit 1927 Seitsemän paikan menetyksellään Edistyspuolue koki toisen jyrkän romahduksensa, josta se ei enää koskaan toipunut. Siitä lähtien puolue ja sen seuraajat kituivat vuosikymmenien ajan pienenä, keskimäärin kymmenen kansanedustajan puolueena, kunnes Liberaalinen Kansanpuolue tuli tiensä päähän vuoden 1995 eduskuntavaaleissa.
Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Mauno Pekkala, August Valta ja Kalle Valta, Maalaisliiton Uuno Hannula, Aino Luostarinen, Juho Koivisto ja Juho Pilppula, Kokoomuksen Jaakko Ikola, Erkki Kuokkanen, Oskari Lehtonen, Väinö Malmivaara ja Yrjö Puhakka, Sosialistien Yrjö Enne, Lauri Myllymäki, Eino Pekkala, Arvo Riihimäki ja Siina Urpilainen, RKP:n Erik von Frenckell ja Henrik Kullberg, sekä Edistyspuolueen Eero Rydman. Eduskuntaan palanneita olivat muun muassa Maalaisliiton Juhani Leppälä ja Juho Torppa, RKP:n Annie Furuhjelm ja August Tåg, sekä Edistyspuolueen Risto Ryti ja Elias Sinkko.
K. H. Wiik Wiik palasi politiikkaan ja SDP:n puoluetoimikuntaan vuonna 1919, jossa hän edusti nyt keskilinjaa; oikealla olivat puoluetta johtaneet ”tannerilaiset”, vasemmalla Eino Pekkalan kaltaiset vasemmistososialistit, jotka siirtyivät vuonna 1920 kommunistien kanssa perustamaansa Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Tämän jälkeen Väinö Huplin, J. W. Kedon ja Wiikin johtama ”keskusta” muodosti SDP:n vasemman laidan.
Mauno Pekkala Pekkala valittiin eduskuntaan vuoden 1927 vaaleissa Suomen sosialidemokraattisen puolueen (SDP) listoilta. Hän oli silloin jo valmiiksi Väinö Tannerin hallituksen maatalousministerinä. Hän nousi myös SDP:n puoluetoimikuntaan. Puolueessa Pekkala oli ennen sotia vahvasti Väinö Tannerin linjan kannattaja.
Väinö Hakkila Väinö Pietari Hakkila (aiemmin Tippa; 29. kesäkuuta 1882 Lempäälä – 18. heinäkuuta 1958 Orivesi) oli yksi merkittävimmistä Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikoista maailmansotien välisenä aikana, ja hänet muistetaan parhaiten toiminnasta eduskunnan puhemiehenä sotavuosina. Hän oli myös yksi pitkäaikaisimmista kansanedustajista. Hakkila oli K. J. Ståhlbergin ja Eino Pekkalan ohella yksi tunnetuista Lapuan liikkeen muiluttamista poliitikoista.
Mauno Pekkala Jatkosodan aikana hän kuitenkin riitautui puolueensa ja Tannerin kanssa Saksaan nojaavasta sotapolitiikasta, erosi hallituksesta ja siirtyi niin sanotun rauhanopposition linjoille. Tämän vuoksi häntä ei myöskään nostettu esiin sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, vaikka hän oli ollut puolueensa korkein ministeri jatkosodan alkaessa. Jatkosodan jälkeen Pekkala nousi esiin puolueensa sotavuosien politiikan arvostelijana ja hänestä tuli salkuton ministeri Paasikiven II hallitukseen. Kun SDP ei Pekkalan toiveiden mukaan tehnyt vuoden 1945 eduskuntavaaleissa vaaliliittoa SKDL:n kanssa, hän meni eduskuntaan SKDL:n eikä SDP:n ehdokkaana, mistä seurasi puoluetoimikunnasta ja lopulta koko SDP:stä erottaminen. Vaalien jälkeen hän tuli puolustusministeriksi Paasikiven III hallitukseen "sosialidemokraattina", vaikka liittyi pian SKDL:n jäseneksi. Tämä herätti pahaa verta vanhassa puolueessa. Myöhemmin Pekkala liittyi alkuvuodesta 1946 perustettuun Sosialistiseen yhtenäisyyspuolueeseen, joka toimi SKDL:n sisällä.
Eino Pekkala Eino Pekkala oli nuoruudessaan menestynyt yleisurheilija. Ensimmäisissä yleisurheilun Suomen-mestaruuskisoissa vuonna 1907 hän oli mitaleilla kahdeksassa lajissa. Yksilölajien yhteydessä käydyssä kymmenen lajin urheilukuninkuuskilpailussa (kymmenottelu) hän voitti kultaa. Urheilukuninkuuskilpailun hän voitti myös vuosina 1909 ja 1910. 110 metrin aitajuoksussa hän voitti kaksi hopeaa ja kaksi pronssia. Yhteensä hän voitti vuosien 1907–1911 aikana Kalevan kisoista 16 mitalia. Urheilu-urallaan hän edusti Tampereen Pyrintöä. Vuonna 1917 Pekkala liittyi mukaan Helsingin Jyryn toimintaan. Vuoden 1918 tapahtumien seurauksena muun muassa Jyry erotettiin SVUL:stä ja erotetut seurat perustivat oman keskusjärjestönsä Työväen Urheiluliiton (TUL), jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi hänet valittiin. Puheenjohtajuus kesti vuoteen 1927.
Sorsan III hallitus SDP ilmoitti Keskustalle, että se voisi hyväksyä uuden hallituksen pääministeriksi valtiovarainministeri Ahti Pekkalan tai sisäministeri Eino Uusitalon, jotka kumpikin olivat kiinnostuneita tehtävästä. Keskustan puheenjohtaja, ulkoministeri Paavo Väyrynen ajoi kuitenkin puoluehallituksessa läpi päätöksen, että puolue ei ota pääministerin eikä ulkoministerin paikkaa. Tässä tilanteessa Sorsa päätti itse ryhtyä pääministeriksi ja ulkoministeriksi hän nosti RKP:n puheenjohtajan Pär Stenbäckin. Koiviston hallituksen sosialidemokraattisista ministereistä vain toinen valtiovarainministeri Mauno Forsman jatkoi uudessa hallituksessa, samoin keskustalaisista ministereistä vain valtiovarainministeri Ahti Pekkala ja maa- ja metsätalousministeri Taisto Tähkämaa pääsivät mukaan Sorsan hallitukseen. Entisissä ministerintehtävissään jatkoivat lisäksi työministeri Jouko Kajanoja (SKDL), opetusministeri Kalevi Kivistö (SKDL), ulkomaankauppaministeri Esko Rekola (sit.) ja oikeusministeri Christoffer Taxell (RKP).
Sosialistinen yhtenäisyyspuolue SYP:n perustajat olivat lähinnä entisiä sosiaalidemokraatteja, kuten SDP:stä (jo 1940) erotetut "kuutoset" tai sodan jälkeen irtaantunut Jaakko W. Kedon johtama ryhmä. SKDL:n tuolloinen puheenjohtaja Keto valittiin myös SYP:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Muita tunnettuja SYP:n jäseniä olivat mm. Johan Helo, Ragni Karlsson, Väinö Meltti, Eino Pekkala, Mauno Pekkala, Yrjö Ruutu, Yrjö Räisänen, Cay Sundström ja Niilo Wälläri. Kaikki SKDL:n sosialistit eivät kuitenkaan liittyneet SYP:hen ja ulkopuolelle jäivät esimerkiksi (kuutosiin kuulunut) K.H. Wiik, (SKDL:n varapuheenjohtaja) Eino Kilpi ja Kusti Kulo. Syksyllä 1946 SYP:hen liittyivät SDP:n eduskuntaryhmästä kansandemokraattien riveihin siirtyneet Sylvi-Kyllikki Kilpi ja Atos Wirtanen, joka valittiin SYP:n puheenjohtajaksi Kedon jälkeen 1948. SYP:n Mauno Pekkala toimi (SKDL:ää edustaen) pääministerinä 1946–1948.
Paasikiven III hallitus Kukin kolmesta suuresta puolueesta sai uuteen hallitukseen neljä ministeriä. SKDL:n ministereistä kolme oli kommunisteja, joista Yrjö Leino sai SKP:n edellyttämällä tavalla tärkeän sisäministerin salkun. SDP:n ministereistä kaksi kuului puolueen oppositioon (Eino Kilpi ja Eero Wuori) ja Maalaisliiton kaikki ministerit puolueen "nuoreen", uutta politiikkaa ajaneeseen ryhmään. Puoluekiintiöiden ulkopuolelta hallitukseen tulivat Paasikiven luottamusmiehinä sitoutumaton Carl Enckell sekä SKDL:ssa toimineet Mauno Pekkala ja Reinhold Svento. Näin hallituksen poliittinen tasapaino kallistui selkeästi SKDL:n hyväksi. Antamalla yliedustuksen kansandemokraateille Paasikivi osti heidän hyväksymisensä hallitusohjelmalle, jossa esitetyt toimenpiteet "puhdistuspolitiikan" toteuttamiseksi voimassa olevia lakeja noudattaen olivat heidän mielestään tuntuneet heikoilta. Hallituksella oli eduskunnassa hyvin vahva 172 kansanedustajan enemmistö.
Eino Kilpi Sodan jälkeen Kilpi myötäili SDP:n vasemmalle kallistuvaa puolueoppositiota, mutta yritti yhä välttää konfliktia puolueen johdon kanssa. Hänet valittiin sosiaaliministeriksi Paasikiven III hallitukseen 1945 ja opetusministeriksi Pekkalan hallitukseen 1946. Samana syksynä Sylvi-Kyllikki Kilpi loikkasi SDP:stä SKDL:ään yhdessä kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa. Kun Wirtanen maaliskuussa 1947 oli erotettu sosiaalidemokraattien Arbetarbladetin päätoimittajan paikalta, Kilpi puolusti häntä Suomen Sosialidemokraatin sivuilla. Rangaistuksena tästä lehteä julkaisevan Kansanvallan johtokunta päätti 2. huhtikuuta erottaa vuorostaan Kilven päätoimittajan tehtävästä. Kun puolueen johtoa edustava ”asevelijuntta” pudotti hänet myös Helsingin kaupunginhallituksesta, päätti Kilpikin siirtyä kansandemokraatteihin.
TUL-lehti TUL-lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Eino Pekkala. Sen palveluksessa on työskennellyt useita arvostettuja urheilutoimittajia, kuten Ilmo Lounasheimo, Helge Nygrén, Pentti Salmi, Esko Piipponen, Risto Taimi sekä Kauko-Aatos Leväaho. Muita toimittajia lehdessä ovat olleet muun muassa Lauri Vaala, Unto Miettinen ja Eino Jäntti.
Pekkalan hallitus Hallituksen kertomuksen hyväksymisen jälkeen kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Arvo Salminen esitti yllättäen ponnen, jonka mukaan Leino ei enää nauttinut eduskunnan luottamusta. Suoritetussa äänestyksessä kokoomus, maalaisliitto, edistyspuolue, RKP:n enemmistö ja yksi SDP:n edustaja äänestivät ponsiehdotuksen puolesta. Pääosa SDP:n edustajista äänesti tyhjää ja viisi kansandemokraattia – mukaan lukien pääministeri Mauno Pekkala – oli poissa äänestyksestä. Lopputuloksena ponsiehdotus sai enemmistön äänin 81–61. Parlamentarismin sääntöjen mukaan Leinon olisi nyt pitänyt jättää eronpyyntönsä, mutta hän jatkoi ministerin tehtävässään ikään kuin mitään ei olisi tapahtunut, jolloin presidentti J. K. Paasikivi joutui ottamaan aloitteen käsiinsä ja vapauttamaan Leinon valtioneuvoston jäsenyydestä. Uudeksi sisäministeriksi hallituksen jäljellä olleelle toimikaudelle nimitettiin kansanedustaja Eino Kilpi. Kommunistit järjestivät Leinon erottamisen johdosta laajan mielenosoitus- ja lakkoliikkeen, mutta nämä ns. Leino-lakot kuivuivat nopeasti kokoon. Leinolla oli yhä vahva suosio SKP:n kannattajien keskuudessa, mutta tosiasiassa kysymys oli tässä vaiheessa jo poliittisesti täysin yhdentekevästä henkilöstä, koska hän oli menettänyt myös oman puolueensa ja Neuvostoliiton luottamuksen.
Pekkalan hallitus Pekkalan hallitus oli Suomen tasavallan 31. hallitus, jonka muodostivat SKDL, SDP, Maalaisliitto ja RKP, eli mukana olivat kolme suurinta puoluetta. Hallituksen pääministeri oli Mauno Pekkala (SKDL). Hallitus toimeenpani lukuisia uudistuksia, joista yksi oli lapsilisäjärjestelmän luominen vuonna 1948. Hallitus toimi 857 hallituspäivää 26. maaliskuuta 1946 – 29. heinäkuuta 1948. Niin sanottuna salkuttomana ministerinä ja ministerinä valtioneuvoston kansliassa yhteensä 65 päivää toiminut Hertta Kuusinen oli Suomen toinen naisministeri.
Kesäolympialaiset 1952 Järjestelytoimikunnan muiksi jäseniksi tulivat Yrjö Enne, Väinö A. M. Karikoski, Urho Kekkonen, Ernst Krogius, William Lehtinen, Aarne K. Leskinen, Eino Pekkala, Väinö V. Salovaara ja Erik Åström. Vuosina 1948–1949 toimikunnasta erosivat Karikoski, Kekkonen, Krogius ja Lehtinen, ja heidän tilalleen valittiin Lauri Miettinen, Arno Tuurna ja Yrjö Valkama. Keväällä 1952 Enteen tilalle tuli vielä Arvi E. Heiskanen sekä kokonaan uusina jäseninä Mauno Pekkala ja Aaro Tynell.
Kymmenottelun Suomen-mestaruuskilpailut 1910 Suomen urheilukuninkuudesta kilpailtiin Helsingissä 27. - 28. elokuuta 1910. Kuninkaaksi kruunattiin tamperelainen Eino Pekkala, joka voitti mestaruudet myös juoksu- ja hyppysarjoissa. Paras heittäjä oli Helsingin Ponnistusta edustanut H. Oittinen.
Suomen pojat Espanjassa Kirja sisältää seitsemän nimellä tai nimimerkillä tunnetun suomalaisen kokemuksia Espanjan sisällissodasta vuosilta 1937–1938. Omalla nimellään kirjoittivat Paavo Pajunen, Herman Haapaniemi, Sulo Paaso ja Lauri Räsänen, lisäksi teoksessa on nimimerkkien ”Pekkalin”, ”Valter” ja ”Teppo Ilja” kirjoituksia. Ensin mainittu on helsinkiläinen Arvi Pekkalin ja ”Valter” todennäköisesti Espanjassa nimellä Walter From esiintynyt tamperelainen Eino Laakso. ”Teppo Iljan” oikea henkilöllisyys ei ole tiedossa. Pekkalinia lukuun ottamatta kaikki tunnetut olivat SKP:n jäseniä. Mukana on myös anonyymien kirjoittajien tekstejä, joista suurin osa lienee Pajusen ja Lauri Vileniuksen käsialaa.
Hella Wuolijoki Hella Wuolijoki on Sakari Tuomiojan puolison Vappu Tuomiojan äiti ja Erkki Tuomiojan isoäiti. Hella Wuolijoen sisar Salme Murrik oli lyhyen aikaa naimisissa Eino Pekkalan kanssa ja muutti avioeron jälkeen Isoon-Britanniaan, jossa solmi uuden avioliiton.
Aaro Uusitalo Uusitalo valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1945 Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli luottamustoimessa vain yhden kauden. Hän oli myös sotasyyllisyysoikeuden jäsen ja yksi niistä kolmesta, jotka loppuun asti äänestivät kovimpien mahdollisten rangaistusten puolesta. Muut kaksi olivat Hertta Kuusinen ja Eino Pekkala.
Eino Yliruusi Eino Yliruusi () oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen pienviljelijäin puolueen ja sitä seuranneen Pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen puheenjohtaja vuodesta 1929 alkaen.
Pekkalan hallitus Huolimatta Pekkalan hallituksen laajasta pohjasta ja pääministerin yhteistyöhalusta ja -kyvystä niin puolueisiin kuin presidenttiinkin päin, sen asema eduskunnassa oli heikko, koska kolmen suurimman hallituspuolueen keskinäinen yhteistyö kangerteli läpi hallituksen toimikauden. Ajaessaan omia tavoitteitaan kukin päähallituspuolue haki liittokumppania toisesta puolueesta kolmatta vastaan tai liittoutui opposition kanssa. SDP yhtenäistyi puoluejohtonsa taakse vuoden 1947 aikana, ja puolueen asevelisiiven ideoima "Jo riittää" -kampanja toi näkyviin sen rajan SDP:n ja SKP:n välillä, jota kansandemokraatit ja SDP:n oppositio olivat pyrkineet peittämään. Kommunistit kärsivät tappion vuoden 1947 kunnallisvaaleissa, ja samaan aikaan sosiaalidemokraatit vakiinnuttivat valtansa Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestössä, Työväen Urheiluliitossa ja osuustoimintaliikkeessä. Ideologisen rajankäynnin päätteeksi SDP sanoutui toukokuussa 1948 irti SKDL:n ja Maalaisliiton kanssa keväällä 1945 solmimastaan yhteistoimintajulistuksesta eli ns. kolmen suuren sopimuksesta.
Iltaset Iltaset-lehden nimen keksi oululainen mainosmies Esko Häme. Oy Liiton johtokunnan puheenjohtajana oli lehteä perustettaessa haapavetinen ministeri-kansanedustaja, myöh. eduskunnan puhemies Ahti Pekkala (kesk.). Iltaset-lehden päätoimittajana toimi sen Oulussa ilmestyessä Hemmo Kuuranhalla ja toimitussihteerinä Joni Skiftesvik. Urheilutoimituksen päällikkö oli Jouko Siitonen ja toimittajana oli Raimo Pehkoranta. Kuvaosaston päällikkönä toimi Veikko Aitamurto ja kuvaajana Antti Syväjärvi. Toimittajia olivat mm. Eino Nykänen, Ilkka Tönkyrä, Heljä Tuoriniemi, Osmo Palonen, Reijo Perkkiö, Pentti Manninen, Ilkka Pekkala, Usko Määttä, Marja-Liisa Keinänen ja Kauko Kujala. Piirtäjänä oli Nacci Lassila ja toimitustyöntekijänä Arja Rantala.
YYA-sopimus Paasikivi nimitti Suomen valtuuskunnan, joka koostui eri puolueiden jäsenistä, kuulematta itse puolueita ollenkaan. Suomalaisvaltuuskunnan jäseniksi nimitettiin pääministeri Mauno Pekkala, ulkoministerit Carl Enckell ja Reinhold Svento, sisäministeri Yrjö Leino sekä kansanedustajat Onni Peltonen, Urho Kekkonen ja J. O. Söderhjelm. Valtuuskunnan kokoonpano kuvasti enemmän presidentin kuin eduskunnan kantaa: Enckell ja Svento olivat presidentin luottamusmiehiä, Pekkala ja Leino edustivat kansandemokraatteja, kolmesta kansanedustajasta maalaisliiton Kekkonen ja RKP:n Söderhjelm olivat lähellä presidenttiä ja SDP:n Peltonen kuului sotilaallisen sopimuksen vastustajiin. Presidentti antoi vastuun valtuuskunnan toimista pää- ja ulkoministerille, ja jäi itse Helsinkiin. Paasikivi oli kuitenkin antanut valtuuskunnalle tiukat rajat, joita ei saanut ylittää ilman hänen lupaansa. Lisäksi hän edellytti, että sopimuksen voimassaoloajaksi tulisi enintään kymmenen vuotta. Nimittäessään valtuuskunnan Paasikivi ei tiennyt, että Yrjö Leino oli jo menettänyt oman puolueensa SKDL:n ja Neuvostoliiton luottamuksen.
Suomen Työväen Urheiluliitto TUL perustettiin 26. tammikuuta 1919 sisällissodan jälkimainingeissa. Järjestön ensimmäinen puheenjohtaja oli Eino Pekkala. Työväen urheiluseurat kuuluivat ennen vuoden 1918 sisällissotaa Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon, mutta SVUL erotti syksyllä 1918 seurat, jotka olivat osallistuneet sisällissotaan hävinneellä puolella tai jos yli puolet seuran jäsenistä oli tuomittu 'osanotosta kapinaan'.
Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea Osapuolten voimasuhteet mitattiin TUL:n kesäkuun 1927 edustajakokouksessa, johon sosialidemokraatit saivat enemmistön. Junttaustaktiikoita käytettiin runsaasti ja monien kommunistiseurojen valtakirjoja hylättiin. Sosialidemokraatti Väinö Mikkola valittiin TUL:n puheenjohtajaksi sosialisti Eino Pekkalan tilalle. Liittotoimikuntaan valittiin vain yksi vasemmistoryhmän edustaja. Vähemmistöön jääneet eivät tunnustaneet kokouksen laillisuutta.
Eino Rytinki Eino Jaakko Rytinki (27. tammikuuta 1903 Pudasjärvi – 30. lokakuuta 1972 Pudasjärvi) oli pohjoispohjalainen pienviljelijä ja kunnallisneuvos. Hän toimi Suomen pienviljelijäin puolueen, Suomen pienviljelijäin ja maalaiskansan puolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana 1930-luvulta 1950-luvun lopulle.
Sotasyyllisyysoikeudenkäynti Oikeutta käytiin Säätytalossa 15. marraskuuta 1945 – 21. helmikuuta 1946 kaikkiaan 23 istunnossa. Erikoistuomioistuimeen kuului kolme juristia: korkeimman oikeuden presidentti Hjalmar Neovius ja hänen erottuaan joulukuussa 1945 nimellisesti terveyssyistä (Yrjö Soinin mukaan omantunnonsyistä) hänen seuraajansa Oskar Möller, korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Urho Castrén, professori Kaarlo Kaira sekä heidän lisäkseen 12 eduskunnan nimeämää jäsentä: SDP:n Otto Toivonen, Kalle Hakala ja Lauri af Heurlin; SKDL:n Eino Pekkala, Aaro Uusitalo ja Hertta Kuusinen; Maalaisliiton Lauri Riikonen, Juho Pilppula ja Anshelm Alestalo; Kokoomuksen Arno Tuurna; RKP:n Tor Therman sekä Edistyspuolueen Heikki Kannisto. Eduskunnan valitsemista jäsenistä juristeja olivat af Heurlin, Pekkala, Riikonen, Tuurna ja Kannisto. Kullekin oikeuden jäsenelle nimettiin henkilökohtainen varajäsen. Syyttäjänä toimi oikeuskansleri Toivo Tarjanne.
Eino Yliruusi Vuoden 1929 toukokuun 12 päivänä, Snellmaninpäivänä, perustettiin Suomen pienviljelijäin puolue, jonka puheenjohtajaksi valittiin Eino Yliruusi. Talvisodan aikana Yliruusi asettui vastustamaan sotaa mm. julkaisemalla pamfletin "Sodanvaara ja Suomen puolueettomuus". Tästä saivat maalaisliiton napamiehet, joukossa mm. Urho Kekkonen, aiheen Pienviljeliäin puolueen lehtien lakkautamiseen.
Suomen Kommunistisen Puolueen historia Vaaleja varten perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL), jonka tarkoituksena oli olla laaja demokraattinen yhteistyöjärjestö. Käytännössä siitä kuitenkin muodostui vain sosiaalidemokraateista vasemmalle olleiden puolue, jossa SKP:lla oli aina hallitseva asema. Ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan 1945 SKDL sai 49 kansanedustajaa ja nousi heti lähes suurimmaksi puolueeksi. Puolue meni mukaan hallitukseen ja 26. maaliskuuta 1946 pääministeriksi nostettiin SKDL:n Mauno Pekkala, jonka hallitus kesti kaksi vuotta. Vaaleissa 1948 SKDL koki tappion eikä sitä tämän jälkeen päästetty hallituksiin ennen 1960-luvun puoliväliä.
Eino Haikala Eino Haikala (12. toukokuuta 1913 – 5. maaliskuuta 1993) oli suomalainen poliitikko ja tilastotieteen professori Tampereen yliopistossa. Hän oli Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen (SKYP) puheenjohtaja 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa sekä puolueen presidenttiehdokas vuoden 1978 vaalissa. Haikala ei saanut yhtään valitsijamiestä. 1980-luvulla Haikala kuului Suomen kristilliseen liittoon.
Antti Kiviranta Turun hovioikeus tuomitsi Kivirannan 12 vuoden kuritushuonerangaistukseen, jonka korkein oikeus maaliskuussa 1921 alensi kahdeksaksi vuodeksi. Hän kärsi tuomiotaan useiden muiden punaisten tavoin Tammisaaren vankileirillä, jossa samaan olivat muun muassa Sulo Vuolijoki, Eino Pekkala sekä Edvard Valpas. Kiviranta päästettiin ehdonalaiseen vapauteen huhtikuussa 1925. Myöhemmin 1920-luvulla hän toimi muun muassa kommunistien kaappaaman Helsingin Jyryn puheenjohtajana.
Suomen presidentinvaali 1950 SDP ei nimennyt vaaleihin omaa ehdokasta, mutta antoi ymmärtää tukevansa Paasikiven uudelleenvalintaa. SDP:n vahvimman miehen Väinö Tannerin ollessa syrjässä politiikasta puolueen vetovoimaisin ehdokas olisi ollut pääministeri K.-A. Fagerholm, jolla ei kuitenkaan ollut puoluetta johtaneen ns. asevelisiiven kannatusta, koska nämä katsoivat hänen myötäilleen sodan jälkeen liiaksi kansandemokraatteja. Maalaisliiton ehdokkaana oli eduskunnan puhemies Urho Kekkonen ja SKDL:n pääjohtaja Mauno Pekkala.
Hyväntekeväisyyskaupat Järjestely syntyi talvisodan jälkeen helpottamaan ulkomailta tulevia lahjoitusten saamista. Aluksi ainoastaan yleishyödylliset avustusjärjestöt, seurakunnat, säätiöt ja korkeakoulut saivat harjoittaa hyväntekeväisyyskauppaa mutta Mauno Pekkalan hallituksen päätöksellä myös poliittiset puolueet saivat tämän oikeuden.
Tellervo Renko Kunnallispolitiikassa Renko toimi Oulun kaupunginvaltuustossa vuosina 1981–1995 ja Oulun kaupunginhallitus 1981–1986. Renko toimi kansanedustajana ajalla 4. helmikuuta 1986 – 21. maaliskuuta 1991 noustuaan eduskuntaan Oulun läänin maaherraksi siirtyneen Ahti Pekkalan seuraajana ja 1. marraskuuta 1991 – 23. maaliskuuta 1995 niin ikään Oulun läänin maaherraksi siirtyneen Eino Siuruaisen seuraajana. Hän edusti Oulun läänin vaalipiiriä ja kuului Keskustan eduskuntaryhmään.
Jukka Rahja Juhana (Jukka) Rahja (19. heinäkuuta 1887 Kronstadt – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli pietarinsuomalainen seppä ja poliitikko. Jukka oli yksi kolmesta Rahjan bolševikkiveljeksestä. Muut veljekset olivat Eino ja Jaakko. Heistä varsinkin Jukka ja Eino vaikuttivat voimakkaasti Suomen kommunistisen puolueen (SKP) alkuaikojen linjauksiin. Jukka Rahja kuului SKP:n johtajistoon puolueen perustamisesta (1918) kuolemaansa asti. Puolueoppositio murhasi Rahjan elokuussa 1920.
Eino Poutiainen Eino Poutiaisen vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Otto Poutiainen ja Hilja Kilpeläinen. Perheessä oli seitsemän lasta, joista Eino oli nuorin. Kansakoulun käytyään Eino Poutiainen työskenteli maatalous- ja metsätöissä sekä kaivosmiehenä ja suoritti kanta-aliupseerikoulun jatkosodan aikana. Vuonna 1944 Poutiainen solmi avioliiton Polvijärveltä kotoisin olleen Laina Rädyn kanssa. Heille syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta. Vuonna 1956 Poutiaiset vuokrasivat Kiihtelysvaaran Keskijärveltä pientilan, jonka he lunastivat omakseen pari vuotta myöhemmin. Samoihin aikoihin Eino Poutiainen päätti siirtyä politiikan pariin ja hän osallistui Suomen Pientalonpoikien Puolueen perustamiseen vuonna 1959.
Eduskuntavaalit 1948 Eduskunnan jättivät muun muassa SDP:n Yrjö Kallinen, Väinö Leskinen, Miina Sillanpää, joka oli ikäpuhemies ja yksi ensimmäisistä 19 naiskansanedustajasta, ja Samuli Tervo, SKDL:n Eino Pekkala, RKP:n Emil Hästbacka, sekä Edistyspuolueen Bruno Sarlin. Eduskunnasta putosivat muun muassa SKDL:n Kaisu-Mirjami Rydberg ja Hella Wuolijoki. Eduskuntaan palasivat mm. SDP:n Väinö Hakkila ja Hilma Koivulahti-Lehto, Maalaisliiton Viljami Kalliokoski ja Janne Koivuranta, sekä Kokoomuksen Oskari Lehtonen.
Suomen työväen vasemmistoryhmä Tammikuun 1930 alussa vasemmistoryhmä alkoi julkaista äänenkannattajaansa "Suomen Työmies". Lehden ensimmäisen numeron pääkirjoituksessa korostettiin Suomen työväenliikkeen itsemääräämisoikeutta ja ammattiliittojen sääntöjen kunnioittamista. Suomen Työmies ilmestyi kolmesti tammikuussa, joka arkipäivä helmikuusta toukokuun alkuun ja kolmesti viikossa siitä eteenpäin. SKP:n hallitsemat lehdet ja järjestöt tuomitsivat uuden lehden jyrkästi. STPV:n eduskuntaryhmässä vasemmistoryhmää puolusti vain Eino Pekkala. Vasemmiston kirjapainot ja lehdet puhdistettiin vasemmistoryhmän kannattajista kevään aikana.
Salme Pekkala-Dutt Salme Anette Pekkala-Dutt, o.s. "Murrik", vuosina 1913–1924 "Pekkala", sen jälkeen "Pekkala-Dutt" (17. elokuuta 1888 Wagenkull, Viro – 30. elokuuta 1964 Lontoo, Englanti) oli virolaissyntyinen kommunisti ja miehensä kanssa Kominternin edustaja Britanniassa.
Sami Pekkala Kaudella 2015–2016 Pekkala nousi Kärppien A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli joukkueen paras pistemies ja jakoi Kärppien sisäisen syöttöpörssin voiton Janne Kuokkasen kanssa tehoilla 23+31=54. Pekkala nousi kauden aikana myös seuran SM-liigajoukkueen vahvuuteen. Hän pelasi joukkueessa muutamia harjoitusotteluita, mutta debytoi ensimmäisessä miesten sarjaottelussa 27. elokuuta 2015 Mestarien liigassa saksalaista Krefeld Pinguinea vastaan. Ottelu jäi Pekkalalle kauden ainoaksi CHL:ssä, jossa hän voitti hopeaa. SM-liigassa Pekkala esiintyi ensimmäisen kerran runkosarjan viimeisellä kierroksella 10. maaliskuuta 2016 vieraissa Pelicansia vastaan, mutta 13. hyökkääjäksi merkitty Pekkala ei saanut kuitenkaan peliaikaa. Hän pelasi runkosarjan aikana myös yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa tehden siinä yhden syöttöpisteen. Koska Kärpät oli nimennyt Pekkalan ns. nuorten pelaajien listalle, hän siirtyi seuran A-nuorten kauden päätyttyä Hokkiin kesken Mestiksen pudotuspelien. Pekkala pelasi 12 playoff-ottelua ilman tehopisteitä ja voitti Mestis-hopeaa.
Leo Pekkala Leo Pekkala oli kihloissa sairaanhoitaja Senja Hirvelän kanssa, mutta pariskunta ei milloinkaan ehtinyt naimisiin. Hänen veljistään Matti Pekkala (1905–1978) toimi 1950-luvulla Rovaniemellä ilmestyvän Lapin Kansan päätoimittajana ja vuorineuvos Väinö Pekkala (1908–2000) vaikutti pitkään rakennusteollisuudessa.
Ahti Pekkala Ahti Antti Johannes Pekkala (20. joulukuuta 1924 Haapavesi – 23. elokuuta 2014 Haapavesi) oli suomalainen poliitikko. Pekkala toimi Haapaveden osuuspankin johtajana 1952–1985. Hän oli Keskustapuolueen kansanedustaja 1970–1986, eduskunnan I varapuhemies 1976–1978 ja puhemies 1978–1979. Keskustapuolueen varapuheenjohtajana Pekkala oli 1971–1986. Pekkala oli valtiovarainministerinä kolmessa eri hallituksessa (Koivisto II, Sorsa III ja Sorsa IV) 1979–1986 eli kauemmin kuin kukaan hänen edeltäjänsä.
Ahti Pekkala Pekkala valittiin eduskuntaan vuoden 1970 vaaleissa. Hän toimi kansanedustajana vuoden 1985 loppuun asti, kunnes aloitti Oulun läänin maaherrana 1. tammikuuta 1986. Pekkalan tilalle eduskuntaan nousi Tellervo Renko. Pekkala toimi maaherrana vuoteen 1991 saakka.
Tomi Pekkala Kaudella 2009–2010 Pekkalalle tarjottiin mahdollisuus Kärppien kakkosketjusta, jossa hän pelasi alkukauden. Pekkala teki liigauransa avausmaalin kauden toisessa ottelussa 12. syyskuuta 2009 vieraissa Espoo Bluesia vastaan videotarkistuksen jälkeen. Hän jäi Kärpissä lopulta pieneen rooliin ja siirtyi tammikuussa 2010 loppukauden kattavalla vuokrasopimuksella Tapparaan. Pekkala onnistui tekemään siellä tulokaskautensa aikana myös kypärätempun 2. maaliskuuta 2010 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänen toinen maalinsa ratkaisi Tapparalle 1–4-voiton ja Pekkala palkittiin ottelun "Ilta-Sanomien" kolmen tähden tähtipelaajana. Yhteensä hän teki kauden aikana SM-liigassa 43 runkosarjaottelussa tehot 12+8=20, joilla Pekkala sijoittui tulokkaiden maalipörssissä kolmanneksi ja pistepörssissä viidenneksi. Yhdeksässä playoff-ottelussa hän teki kaksi syöttöpistettä. Huhtikuussa 2010 Pekkala teki 2+2-vuotisen jatkosopimuksen Tapparan kanssa. Näin ollen hän ei jatkanut Kärpissä enää viimeistä sopimuskauttaan.
Suomen työväen vasemmistoryhmä Tammikuussa vasemmistoryhmän kannattajat perustivat Helsingin sosialistisen työväenyhdistyksen. Toukokuun loppuun mennessä ryhmän osastoja perustettiin myös Kauhavalla, Turussa ja Viipurissa. Helsinkiin muodostettiin erilliset Sörnäisten ja metallityöläisten yhdistykset. 4. toukokuuta Helsingin ja Sörnäisten yhdistykset pitivät kokouksen, jossa perustettiin Sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitea ohjaamaan järjestöjen yhteistoimintaa. Keskuskomiteaan valittiin Ahokanta, Kulo, Nurminen, Väisänen ja Wälläri sekä Erkki Härmä, Laura Härmä, Oskari Jalava ja Fiina Pietikäinen. Eino Pekkala ja Emil Tuomi jättäytyivät pois johdosta.
Pekkalan kartano Pekkalassa toimii Pekkalan lasten ja nuorten kuvataideoppilaitos, ja osa rakennuksista on asuinkäytössä. Alueella asuu taiteilijoita ja sitä kutsutaan "taiteilijareservaatiksi".
Tomi Pekkala Maaliskuussa 2013 Pekkala teki kaksivuotisen sopimuksen Pelicansin kanssa. Hänen kauttaan 2013–2014 haittasi lokakuussa 2013 tullut vakava viiltohaava, joka piti Pekkalan pari kuukautta sivussa. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan vain 26 SM-liigaottelua. Pekkala pelasi kauden aikana myös seitsemän ottelua lainalla Heinolan Peliitoissa.
Leo Pekkala Pekkala syntyi Rovaniemellä rakennusurakoitsija Matti Pekkalan (1863–1925) ja Maria Eveliina (Liinu) Lukkarinniemen (1871–1929) perheeseen. Hänen isänsä ei osallistunut politiikkaan, vaikka kannattikin sosialidemokraatteja. Pekkalan äiti puolestaan oli lestadiolainen suurtalonpojan tytär. Kouluaikoinaan hän urheili aluksi Rovaniemen Jyryn riveissä, mutta koki epäoikeudenmukaiseksi, kun seuraan ei otetettu jäseniksi työläisperheiden lapsia. Vuonna 1907 Pekkala olikin mukana työläisseura Rovaniemen Reippaan perustavassa kokouksessa, vaikka oli itse vasta 11-vuotias. Hän osallistui aktiivisesti myös Rovaniemen Työväen Näyttämön toimintaan ja oli kiinnostunut tolstoilaisuudesta ja kasvissyönnistä.
Jose Pekkala Kaudeksi 1985–1986 Pekkala siirtyi Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen. Hänen ainoaksi jäänyt SM-liigakautensa toi 35 runkosarjaottelussa tehot 10+15=25, joilla Pekkala jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aki Räisäsen ja Heikki Mälkiän kanssa. Pekkala jakoi myös liigan tulokkaiden syöttöpörssin voiton JyP HT:n Risto Kurkisen kanssa. SaiPa putosi kauden päätteeksi I-divisioonaan, jossa Pekkala oli kaudella 1986–1987 tehoilla 21+35=56 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Tommi Takasen jälkeen.
Jussi Pekkala Jussi Pekkala (s. 9. heinäkuuta 1974 Uusikaupunki) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Saimaan Pallossa yhteensä 300 runkosarja- ja neljä playoff-ottelua tehopistein 25+37=62 ja keräten 188 jäähyminuuttia. Pekkala pelasi urallaan myös kaksi kautta Ruotsissa ja yhden kauden Itävallassa. Hänet tunnettiin pelityyliltään lähinnä peruspuolustajana. Elite Prospects -sivuston mukaan Pekkala ei loistanut juuri millään osa-alueella ja hänen hyökkäyspään taitonsa olivat rajalliset. Pekkala pelasi kuitenkin hyvin ja varmasti omassa puolustuspäässä.
Tomi Pekkala Toisella Tappara-kaudellaan 2010–2011 Pekkala teki 35 runkosarjaottelussa vain tehot 1+3=4. Hän teki kauden ainoaksi jääneen osumansa vasta 28. ottelussaan tammikuun 2011 lopulla. Pekkala pelasi kauden aikana myös yhteensä kymmenen Mestis-ottelua Lempäälän Kisassa sekä Kiekko-Laserissa, jossa hän pelasi marraskuusta joulutaukoon. Pekkalan kauteen sisältyi myös neljän ottelun pelikielto, jonka hän sai helmikuussa 2011 huitaistuaan JYPin Kalle Kaijomaata kulmaväännön jälkeen rajusti selkään. Pekkala pyysi sittemmin Kaijomaalta anteeksi tekoaan.
Leo Pekkala Kahlehdittu Pekkala käveli perässä saman avannon ääreen, jossa teloittaja ampui häntä päähän. Kahleiden poistamisen jälkeen Pekkalan ruumis upotettiin samaan avantoon. Seuraavana aamuna hänen 10-vuotias veljenä Väinö kävi potkimassa avantoon myös paikalle jääneen verisen lumen. Wallenius ilmoitti teloituksista pylväisiin naulatuilla julisteilla, joissa kerrottiin, kuinka Pekkala ja Räty oli ammuttu maankavaltajina. Hänen mukaansa ilmoitusten vaikutus ihmisiin oli hyvä. Kaikkiaan Rovaniemellä teloitettiin 35 punakaartin jäsentä, mutta Marttilan, Pekkalan ja Rädyn jälkeen muiden ruumiita ei enää upotettu Ounasjokeen, vaan ne peitettiin joukkohautaan. Pekkalan ruumis löydettiin myöhemmin syyskuussa noin kilometrin päästä joen alajuoksulta, mistä poliisit kuljettivat sen punaisten joukkohautaan. Lopulta toukokuussa 1919 omaiset saivat luvan siirtää sen Pekkaloiden sukuhautaan Rovaniemen III hautausmaalle.
Eino Sakari Yrjö-Koskinen Eino Sakari (E. S.) Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Forsman; 3. lokakuuta 1858 Hämeenkyrö – 10. tammikuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, Tampereen Reaalilyseon rehtori, valtiopäivämies ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Tomi Pekkala Kaudella 2011–2012 Pekkala teki 53 runkosarjaottelussa seitsemän tehopistettä. Hänen varsinainen sopimuksensa päättyi kevääseen 2012, eikä Pekkalan kevääseen 2014 ulottuvaa optiota käytetty, vaan hän siirtyi vuoden sopimuksella Mestiksessä pelaavaan Vaasan Sportiin. Pekkala voitti kaudella 2012–2013 koko sarjan piste- (Jouni Rinne -palkinto) ja maalipörssin (Kai Nurminen -palkinto) tehoilla 31+21=52. Hänestä tuli Mestiksen kaikkien aikojen kolmanneksi eniten maaleja yhdessä kaudessa tehneeksi sekä yhdessä kaudessa 30 maaliin yltäneeksi pelaajaksi. Kevään 2013 pudotuspeleissä Pekkala teki kuitenkin vain yhden maalin ja hänet komennettiin katsomoon kauden viimeiseksi jääneen, viidennen puolivälieräottelun ajaksi. Pelaajat valitsivat Pekkalan koko Mestiksen parhaaksi pelaajaksi ja palkittiin Kultaisella kiekolla. Hänet valittiin myös ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Pekkala valittiin myös sarjan lokakuun 2012 kuukauden pelaajaksi. Hän edusti kauden aikana myös Pohjoisen joukkuetta Mestis Hockey Dayn tähdistöottelussa.
Pekkalan hallitus Carl G. E. Mannerheim oli eronnut tasavallan presidentin virasta 9. maaliskuuta 1946 ja eduskunta oli valinnut hänen seuraajakseen edellisen pääministerin J. K. Paasikiven. Uusi presidentti antoi hallituksen muodostamisen aluksi Maalaisliiton ehdokkaan Urho Kekkosen tehtäväksi, mutta SKDL kieltäytyi tulemasta mukaan hänen johtamaansa Maalaisliiton, SDP:n ja RKP:n yhteiseen hallitukseen. Kansandemokraatit nostivat julkisesti esiin Kekkosen puutteellisen kielitaidon, mutta todellisena syynä heidän asenteelleen oli Kekkosen menneisyys ja erityisesti tämän toiminta jatkosodan aikana. SKDL:n pääministeriehdokas oli Yrjö Leino, mutta varsinaisena tavoitteena heillä oli saada pääministeriksi Eero Wuori. SDP:lle taas kommunisteja myötäillyt Wuori oli kaikkein vastenmielisin ehdokas. Kolmen suurimman puolueen neuvotteluissa päädyttiin lopulta kompromissina kansandemokraattiseen metsähallituksen pääjohtajaan Mauno Pekkalaan, joka oli toiminut edeltäneen Paasikiven hallituksen puolustusministerinä.
Vihtori Kosola Lapuan liikkeen jyrkkä siipi sai ulkoparlamentaarisella painostuksellaan Kallion hallituksen eroamaan ja heinäkuun alussa kansanliikkeelle ja Kosolallekin tarjottiin ministerinpaikkoja uuteen hallitukseen. Alkuun salkkuja tiukasti vaadittuaan he kuitenkin päättivät kieltäytyä välttääkseen ”panttivangiksi” eli epämieluisaan vastuuseen joutumisen – lisäksi eräät kokoomuksen johtajat suhtautuivat ajatukseen torjuen. Jälkeenpäin Kosola oli ilmeisesti katkera tilaisuuden menettämisestä. Lapualaiset halusivat nyt kommunistit kokonaan pois eduskunnasta ja Kosola määräsi muiluttamaan koko STPV:n eduskuntaryhmän Helsingistä, mutta kiinni saatiin vain kaksi. Suoraan perustuslakivaliokunnan istunnosta 5. heinäkuuta siepatut kansanedustajat Eino Pekkala ja Jalmari Rötkö tuotiin vankeina Kosolan taloon Lapualle, mutta Kosola päätti pian luovuttaa heidät viranomaisille uuden Svinhufvudin hallituksen vaatimuksesta, sillä ei halunnut viime hetken esteitä talonpoikaismarssin onnistumiselle. Alkuperäinen tavoite kommunistien saamisesta pois eduskunnasta kuitenkin saavutettiin, sillä hallitus antoi heti Pekkalan ja Rötkön muilutuksen jälkeen pidätysmääräyksen lopustakin eduskuntaryhmästä. Myöhemmin Kosola antoi hyväksyntänsä myös sosiaalidemokraattisen varapuhemies Väinö Hakkilan kyyditykselle.
Yrjö Kallinen Jatkosodan aikana Kallinen kuului rauhanopposition kannattajiin ja oli yksi niin sanotun kolmenkymmenenkolmen kirjelmän allekirjoittajista. Hän toimi myös juutalaispakolaisten asioita hoitaneen komitean puheenjohtajana. Sodan jälkeen hän oli mukana Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) perustamisessa, mutta jäi kuitenkin lopulta itse sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SDP). Kallinen asetettiin häneltä itseltään lupaa kysymättä SDP:n ehdokkaaksi vuoden 1945 eduskuntavaaleissa ja hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin Pekkalan hallituksen puolustusministeriksi. Tunnetun sodanvastustajan nimittämisellä puolustusministeriksi pyrittiin vakuuttamaan Neuvostoliitto Suomen rauhantahtoisuudesta. Kallinen oli suostunut tehtävään sillä ehdolla, että puolustusvoimien sotilaalliset tehtävät, kuten koulutus, kokoonpano ja täydennykset, siirrettiin pääministeri Mauno Pekkalan alaisiksi. Kallinen oli 1946–1948 puolustusministeriyden ohella myös ministeri valtioneuvoston kansliassa. Lisäksi hän toimi SDP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Hän ei tosin viihtynyt puoluepolitiikassa. Kallinen tuli sotien jälkeen huonosti toimeen SDP:n oikeistosiiven nuorien johtajien kanssa. Kun hänet puolueen hajaannuksen aikana otettiin täyte-ehdokkaaksi vuoden 1958 eduskuntavaaleihin, puoluejohto ei päästänyt häntä puhumaan näkyviin tilaisuuksiin. Kallisen poliittista aatetta hänen vanhoilla päivillään on luonnehdittu bernsteinilaiseksi sosialismiksi.
Jose Pekkala Jose Pekkala (s. 31. lokakuuta 1962 Imatra) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi suurimman osan urastaan I-divisioonassa edustaen Imatran Ketterää ja Saimaan Palloa, joista jälkimmäisessä Pekkala pelasi myös yhden SM-liigakauden (1985–1986). Hän pelasi myös useita ikäkausimaajoukkueiden arvokisoja. Ketterä on jäädyttänyt Pekkalan pelinumeron 9.
Tomi Pekkala Pekkalan pikkuveli Sami esiintyi kaudella 2015–2016 Kärppien SM-liigajoukkueessa. Veljesten isä Arto Pekkala toimii Kärppien liigajoukkueen huoltajana.
Suomen Maaseudun Puolue Vuoden 1979 eduskuntavaalit olivat SMP:lle jälleen menestys; SMP:n aiemmat kannattajat olivat alkaneet palata takaisin nähtyään SMP:n sisäisten riitojen olevan ohi. Puolue lisäsi eduskuntapaikkojaan kahdesta seitsemään, jolloin eduskuntaan palasivat mm. Pekka Vennamo ja Eino Poutiainen. Uusien kansanedustajien joukossa oli Urpo Leppänen, joka valittiin saman vuoden kesän puoluekokouksessa jälleen puoluesihteeriksi. Syksyllä SMP:n paikkaluku kuitenkin supistui yhdellä Eino Poutiaisen kuoleman vuoksi, jolloin hänen tilalleen tuli vaaliliittokumppani SKL:n ehdokas, rehtori Erkki Korhonen.
Jalmari Rötkö Rötkö oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1929–1930 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Kosti-Paavo Eerolaisen ja Artturi Vuorimaan johtamat Lapuan liikkeen miehet muiluttivat Rötkön ja toisen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajan Eino Pekkalan Helsingin Säätytalosta kesken eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnon 7. heinäkuuta 1930. Edustajat vietiin Lapualle Kosolan taloon, josta miehet vapautettiin välittömästi Helsingissä olleen Vihtori Kosolan käskystä. Kosola oli itse antanut aiemmin muilutuskäskyn tehostaakseen vaatimuksia kommunistien täydellisestä eduskunnasta ulossulkemisesta.
Leo Pekkala Kuolemantuomiot antanut Wallenius yleni myöhemmin kenraaliksi ja kuului myös äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen merkittävimpiin vaikuttajiin. Vaikka Rovaniemellä teloitettiin kymmeniä punakaartilaisia, hän on myöhemmissä muistelmissaan myöntänyt olevansa vastuussa ainoastaan Pekkalan ja Rädyn kuolemista. 1930-luvulla Wallenius oli tavannut Leo Pekkalan veljen Matti Pekkalan Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan illanvietossa Ostrobotnialla ja pyytänyt tältä anteeksi Leon teloitusta.
Sami Pekkala Pekkalan isoveli Tomi on pelannut SM-liigassa ja hän pelaa nykyään II-divisioonajoukkue Tornion IHC:ssä. Veljesten isä Arto Pekkala toimii Kärppien SM-liigajoukkueen huoltajana.
Mauno Pekkala Mauno Pekkalan vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Johan Oskari Pekkala ja Amanda Matilda Grönroos. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909, suoritti metsänhoitajan tutkinnon 1913 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1921.
Sami Pekkala Pekkala on Oulun Kärppien oma kasvatti. Hän toimi kaudella 2010–2011 seuran C-nuorten kapteenina. Pekkala sijoittui 30 osumallaan koko C-nuorten SM-sarjan maalipörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Arttu Luusuaniemi. Hän ylsi myös SM-karsinnoissa ja pudotuspeleissä Kärppien sisäisen maalipörssin voittoon, jälkimmäisissä myös jaettuun pistepörssin voittoon. Kaudella 2012–2013 Pekkala toimi Kärppien B-nuorten kapteenina. Kaudella 2013–2014 hän voitti A-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2014–2015 Pekkala oli pudotuspeleissä Kärppien A-nuorten paras pistemies tehoilla 3+3=6.
Eino Yliruusi Oman puolueen perustaminen tuli siis ajankohtaiseksi, koska pienviljelijät katsoivat jääneensä jollain lailla puun ja kuoren väliin. - Pienviljelijän mottona voisi sanoa olleen: maalaisliittolaisia emme ole ja sosialisteja meistä ei tule, olkaamme pienviljelijöitä. Näin luonnehti asiaa eräässä haastattelussa Einon poika Tauno Yliruusi.
Leo Pekkala Syksyllä 1917 Pekkala tutustui Karl Marxin ajatuksiin, kun sensuuri oli vihdoin lakkautettu helmikuun vallankumouksen myötä. Hieman ennen marraskuun yleislakkoa Työväen Näyttämön suojissa perustettiin työväen järjestyskaarti, josta myöhemmin syntyi Rovaniemen punakaarti. Sen johtajaksi valittiin työväennäyttämön johtaja Kaarlo Kurki, ja Pekkalasta tuli kaartin operatiivinen johtaja. Yleislakon alkaessa 15. marraskuuta punakaarti otti pian Rovaniemellä vallan, ja hänet nimitettiin poliisin korvanneen miliisin päälliköksi. Sisällissodan sytyttyä tammikuun lopussa 1918 Rovaniemellä olleet venäläiset sotajoukot myivät aseensa suojeluskuntalaisille, jotka Pekkalan lisäksi vangitsivat muun muassa nimismiehenä toimineen työväenyhdistyksen puheenjohtajan Heikki Marttilan. Työväentalolla käydyn lyhyen tulitaistelun jälkeen myös punakaartilaiset saivat muutaman vangin, joiden vaihtamisen yhteydessä Pekkala pääsee vapaaksi. Suurin osa Rovaniemen punakaartin jäsenistä pakeni 30. tammikuuta junalla Kemiin hakemaan lisää aseistusta, mutta Pekkala piiloutui muutaman miehen kanssa kaupungin ulkopuolelle.
Mauno Pekkala Paasikiven noustua presidentiksi Mauno Pekkalasta tuli pääministeri. Pekkala johti pääministerinä muun muassa Suomen valtuuskuntaa Pariisin rauhanneuvotteluissa vuosina 1946–1947 samoin kuin neuvoteltaessa YYA-sopimuksesta, jonka hän myös allekirjoitti Vjatšeslav Molotovin kanssa Moskovassa 6. huhtikuuta 1948. Jälkimmäisissä neuvotteluissa Pekkala jäi kuitenkin Urho Kekkosen ja J. O. Söderhjelmin varjoon. Keväällä 1948 hän johti ministerivaliokuntaa, joka tutki väitteitä kommunistien kaappaushankkeista.
Jukka Pekkala Vuodesta 2001 alkaen Pekkala on työskennellyt Suomen Liikunta ja Urheilu SLU ry:n pääsihteerinä. Syyskuussa 2010 Pekkala aloitti Huippu-urheilun muutostyöryhmän vetäjänä. Työryhmän loppuraportti julkistettiin joulukuussa 2012.
Eino Poutiainen Eino Poutiainen (11. lokakuuta 1917 Leppävirta – 12. syyskuuta 1979 Joensuu) oli kiihtelysvaaralainen kansanedustaja ja pienviljelijä. Hän oli Suomen Maaseudun Puolueen (alun perin Suomen Pientalonpoikien Puolueen) kansanedustaja vuosina 1970–1972 sekä 1979 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Hän toimi myös SPP:n järjestösihteerinä 1959–1961, SPP:n/SMP:n puoluesihteerinä 1961–1970 ja sen pää-äänenkannattajan "Suomen Uutisten" päätoimittajana 1961–1968. Presidentin valitsijamiehenä Poutiainen oli vuoden 1968 presidentinvaalissa. Kotikunnassaan Kiihtelysvaarassa Poutiainen oli kunnanvaltuuston ja -hallituksen jäsen. Hänet muistetaan erityisesti pappamopolla tehdystä vaalityöstä. Sotilasarvoltaan Poutiainen oli reservin vääpeli.
Marshall-apu Suomi olisi tarvinnut kipeästi taloudellista tukea, sillä Suomen piti maksaa sotakorvauksia Neuvostoliitolle. Sodasta kärsinyt Suomi joutui jäämään ulkopoliittisista syistä ilman apua, vaikka muun muassa vauras Ruotsi saattoi sitä nostaa. Asiasta toi presidentti Paasikivelle viestin pääministeri Mauno Pekkala. Pekkala oli tavannut sitä ennen valvontakomission kakkosmiehen kenraali G.M. Savonenkovin, joka oli todennut "rauhansopimuksen olevan vielä ratifioimatta, sotakorvausten olevan käynnissä ja asekätkentäjutun olevan kesken". Presidentti Paasikivi kirjoitti asiasta päiväkirjaansa 8. heinäkuuta 1947:
Eduskunnan ulkoasiainvaliokunta käsitteli asiaa 10. heinäkuuta. Kansandemokraatteja lukuun ottamatta kaikki muut puolueet äänestivät hyväksymisen puolesta. Presidentti Paasikivi ulkopoliittista valtaansa käyttäen saneli kuitenkin itse kielteisen päätöksen. Vastauksena Pariisissa pidettävään Marshall-avun järjestäytymiskokoukseen Suomen hallitus käytti kieltäytymisperusteenaan puolueettomuusmääritelmää, joka kirjattiin seuraavana keväänä YYA-sopimuksen johdantoon:
Jussi Pekkala Pekkala on Savonlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän debytoi vain 17-vuotiaana seuran miesten II-divisioonajoukkueessa kaudella 1991–1992, jolloin Pekkala teki 29 runkosarjaottelussa tehot 4+2=6. Kauden 1992–1993 päätteeksi hän oli nostamassa joukkuetta I-divisioonaan. Kaudella 1994–1995 Pekkala eteni SaPKon kanssa aina SM-liigakarsintoihin saakka, mutta joukkueen taival päättyi niissä ensimmäisellä kierroksella SaPKon hävittyä Tampereen Ilvekselle otteluvoitoin 3–1.
Jussi Pekkala Kaudeksi 1995–1996 Pekkala siirtyi jatkamaan I-divisioonapelejään Saimaan Palloon. Joukkue nousi kauden päätteeksi SM-liigaan, jossa hänen tulokaskautensa 1996–1997 toi 50 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11. Pekkala pelasi neljä SM-liigakautta, jonka jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2000–2001 Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelanneen EHC Lustenaun riveihin. Kaksi seuraavaa kautta Pekkala pelasi Ruotsin Elitserienin Brynäs IF:ssä.
Ahti Pekkala Presidentin valitsijamiehenä Pekkala oli 1956, 1978 ja 1982. Vuoden 1982 vaalien alla Pekkala ajoi näkyvästi Ahti Karjalaista Keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi ja vetosi tämän puolesta jo ennen kuin Urho Kekkonen ilmoitti eroavansa tasavallan presidentin virasta. Kun Johannes Virolainen oli valittu Kuopion ylimääräisessä puoluekokouksessa lokakuussa 1981 Keskustan ehdokkaaksi ylivoimaisella äänten enemmistöllä, tulokseen silmin nähden pettynyt Pekkala totesi kokousta seuranneelle valokuvaajalle Kalle Kultalalle: "Synkkä päivä isänmaalle."
Jose Pekkala Kolmen SaiPassa vietetyn vuoden jälkeen Pekkala palasi taas Ketterään. Hän oli kaudella 1990–1991 joukkueen toiseksi paras pistemies Jari Lippojoen jälkeen. Ketterä putosi kauden päätteeksi II-divisioonaan. Pekkala teki kaudella 1991–1992 35 runkosarjaottelussa hurjat tehot 40+76=116, joilla hän voitti koko II-divisioonan piste- ja syöttöpörssin. Pekkalan tehot ovat Ketterän seurahistorian yhden kauden piste- ja syöttöennätys. Häntä enemmän tehopisteitä yhden kauden aikana vuosina 1975–1999 toimineen II-divisioonan runkosarjassa ovat tehneet vain Pasi Sinikunnas ja Ján Jaško. Kaudella 1992–1993 Ketterä nousi takaisin I-divisioonaan. Pekkala lopetti pelaajauransa kevääseen 1993.
Eino Partanen Partanen tuki jatkosodan aikana taloudellisesti Arvi Kalstan johtamaa Kansallissosialistien Järjestöä. Hän sijoitti talousvaikeuksissa olleeseen puolueeseen noin 70 000 markkaa ja antoi keväällä 1943 puolueen käyttöön Keskuskatu 1:ssä sijainneen liikehuoneiston.
Leo Pekkala Kun jääkäreiden värvääminen aloitettiin Lapissa vuonna 1915, halusi myös Pekkala lähteä mukaan. Hän oli kuitenkin alaikäinen, eikä saanut äidiltään suostumusta. Pekkala suuntasi Saksan sijaan Itä-Karjalan, jossa hän sai paikan kirjurina Muurmannin radan rakennustyömaalla. Samalla hän radikalisoitui nähtyään ratatyöläisten surkeat olosuhteet ja raa'an kohtelun, johon liittyi pahoinpitelyjä ja jopa kuolemia. Suomeen palattuaan Pekkala työskenteli aluksi Tornion tullissa ja sai vuoden 1917 alussa paikan Rovaniemen rautatieaseman kirjurina. Hän liittyi rautatieläisten ammattiosastoon ja nousi nopeasti myös Rovaniemen työväenyhdistyksen keskeisimpien hahmojen joukkoon. Pekkalasta tuli muun muassa raittiusjaosto puheenjohtaja. Hän jatkoi myös teatteriharrastustaan ja osallistui kesällä 1917 Viipurin teatteripäiville, jonne Rovaniemen Työväen Näyttämön kutsui paikkakunnalta kotoisin ollut näyttelijä Viola Kariniemi.
Tomi Pekkala Huhtikuussa 2008 Pekkala teki kolmivuotisen SM-liigasopimuksen Kärppien kanssa. Hän pelasi kaudella 2008–2009 kymmenen SM-liigaottelua ilman tehopisteitä. Pekkala teki liigadebyyttinsä 5. joulukuuta 2008 Helsingin IFK:ta vastaan. Hän kuitenkin debytoi miesten peleissä jo ennen tätä pelatessaan yhden Mestarien liigan ottelun 19. marraskuuta 2008 vieraissa Metallurg Magnitogorskia vastaan. Suurimman osan kaudestaan Pekkala pelasi vielä Kärppien A-nuorissa, joiden paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies hän oli tehoilla 29+22=51. Hän sijoittui A-nuorten SM-liigan maalipörsissä kolmanneksi SaiPan Jesse Ryhäsen kanssa ja pistepörssissä kuudenneksi. Pekkala voitti myös koko A-nuorten karsintasarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+16=22.
Tomi Pekkala Pekkala aloitti luistelukoulun ensimmäisellä luokalla Limingan Kiekossa, josta hän siirtyi C-juniorina Laser HT:hen. Yhden siellä vietetyn vuoden jälkeen Pekkala siirtyi Oulun Kärppien C-nuoriin kaudeksi 2004–2005. Kaudella 2006–2007 hän oli joukkueen B-nuorten paras pistemies tehoilla 23+29=52, joilla Pekkala sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Kaudella 2007–2008 hän ylsi samalla pistemäärällä samalle sijalle myös A-nuorten SM-liigan pistepörssissä.
Mauno Pekkala Mauno Pekkala () oli suomalainen Metsähallituksen pääjohtaja ja vasemmistolainen poliitikko. Hän oli ainoa Suomen Kansan Demokraattista Liittoa (SKDL) edustanut Suomen pääministeri. Pekkalan hallitus istui 26. maaliskuuta 1946 – 29. heinäkuuta 1948. Ministeripäiviä hänelle kertyi kaikkiaan 2 625.