mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Air Canadan lento 797 Lentäjien toimintaa lähestymisen aikana vaikeutti varavaihtosuuntaajan vioittuminen noin 8 000 jalan korkeudessa. Se johti vaihtovirran menettämiseen, jonka seurauksena muun muassa keinohorisontit lakkasivat toimimasta. Kapteeni joutui lentämään lähestymisen loppuvaiheen varakeinohorisontin sekä nopeusmittarin avulla. Lisäksi ohjaamoon tullut savu vaikeutti mittareiden näkemistä. Ohjaamon ovi oli jäänyt auki perämiehen käytyä matkustamossa, sillä perämies arveli sen helpottavan kommunikointia matkustamohenkilökunnan kanssa. Ovesta puuttui yksi paneeli, joten savua olisi joka tapauksessa tullut ohjaamoon, mutta suljettu ovi olisi kuitenkin viivyttänyt sitä. Mittarivikojen ja savun lisäksi myös koneen ohjauksen kanssa oli ongelmia, sillä korkeusvakaajan trimmi ei toiminut.
Savilahden Urheilijat Kausina 2009 ja 2010 SavU teki farmisopimuksen Mikkelin Palloilijoiden kanssa. Kaudelle 2011 sitä ei enää jatkettu, mutta muuten yhteistyö seurojen välillä toimii edelleen. Lisäksi SavU teki kaudeksi 2011 farmisopimuksen Nelosessa pelaavan Ristiinan Pallon kanssa.
Savugeneraattori Toinen tyyppi oli erillinen savugeneraattori; se oli noin sadan litran vetoinen tynnyri, jonka pohjalla oli bensiinillä toimiva keitin. Sen yläpuoliselle levylle laskettiin erityistä savutusöljyä - käytännössä puhdistettua naftaa - jolloin muodostui paksua savua. Savu syötettiin tynnyrin yläosassa olevista suuttimista.
Asetaldehydi Asetaldehydi on tupakan savun merkittävä osatekijä. Sillä on osoitettu olevan synerginen vaikutus nikotiiniin jyrsijätutkimuksessa, eli se lisää nikotiinin riippuvuutta. Asetaldehydi on tupakan savun yleisin karsinogeeni, se liukenee sylkeen tupakoidessa. Asetaldehydiä on löydetty myös e-tupakoista, tosin pienissä määrissä.
Hiiliviljely Maatalousjärjestelmissä hiiltä voidaan sitoa maaperään lisäämällä orgaanisen aineksen määrää maaperässä. Näin tapahtuu, kun viljelytoimenpiteet joko kasvattavat hiilisyötettä maaperään (esimerkiksi pitämällä maa kasvipeitteisenä tai lisäämällä maahan kasviainesta) ja/tai hillitsevät orgaanisen aineksen mineralisaatiota maaperässä (esimerkiksi vähentämällä maan muokkaamista). Tärkeimmät biomassan tuottoa ja hajotustoimintaa säätelevät ympäristötekijät ovat ilmasto (sadanta ja lämpötila) ja maaperän koostumus (maalaji ja mineraalikoostumus). Ravinteiden ja veden saatavuus säätelee biomassan tuoton lisäksi hajotustoimintaa, johon myös maaperän mikrobiyhteisön koostumus vaikuttaa.
Gibbsin energia Erityisen tärkeä Gibbsin energian sovellusalue on kemiallisten reaktioiden tutkiminen. Jos paine ja lämpötila reaktion jälkeen ovat samat kuin ennen reaktiota, niin reaktion tasapaino – eli yleensä lopputila – löydetään minimoimalla Gibbsin energia. Tästä voidaan määrittää reaktion lopputuotteiden koostumus: siinä esiintyvät yhdisteet ja niiden pitoisuudet, kiderakenteet ja faasit.
Käytännössä lasku on helpointa tehdä kirjoittamalla lähtöaineiden ja lopputuotteiden Gibbsin energiat koostumuksen tai osapaineen funktioina ja merkitsemällä alkutilanteen ja lopputilanteen kokonais-Gibbsin energiat yhtä suuriksi. Tästä voidaan lopputilanteen koostumus ratkaista.
Yijing-ennustaminen Kysyjä seisoo pöydän ääressä kasvot kohti pohjoista ja kumartaa kolmesti kirjalle. Hän sytyttää suitsukkeen polvistuen. Suitsukkeen savu nousee ylös ja vie viestin esi-isien ja jumalien asuinsijoille. Varsinippu viedään kolmasti tuoksuvan savun läpi myötäpäivään pyörittäen.
Savuna ilmaan Savuna ilmaan on suomalainen draamasarja, joka esitettiin MTV3-kanavalla vuonna 2009. Sarjan esittäminen alkoi 13. joulukuuta 2009 ja sitä esitettiin kolmena sunnuntaina kaksi jaksoa illassa. Sarjan on tuottanut Tuotanto Oy Säihky. Sarja julkaistiin DVD:nä syksyllä 2010.
Luettelo Pokémon-lajeista (101–120) Koffing on myrkkytyyppinen Pokémon, joka osaa sylkeä savua. Se liikkuu maanpinnan yläpuolella leijuen. Koffing kehittyy Weezingiksi tasolla 35. Rakettiryhmän James omisti Koffingin, jonka savua hän käytti Rakettiryhmän pakenemisten ja hämäysten yhteydessä. Koffing kehittyi myöhemmin Weezingiksi.
Savuke Kevytsavukkeet ovat yhtä vahingollisia kuin normaalit savukkeet, koska valmistajat ovat muokanneet savun hiukkaskokoa, happamuutta ja makua niin, että tupakan savua ja sitä myötä tervaa voi imeä aiempaa enemmän keuhkoihin. Kevytsavukkeet ovat myös verisuonille yhtä epäterveellisiä kuin normaalit savukkeet. Nykyisin Suomessa ei saa mainostaa savukkeita kevytsavukkeina.
Palovaroitin On myös olemassa optisia palovaroittimia, jotka havaitsevat ("näkevät") savun sen sisältämän noen ja muiden pienten ilmassa leijuvien partikkeleiden perusteella (ks. kuva oikealla). Näiden hälyttimien pahin heikkous on herkkyys ilman epäpuhtauksille, mistä saattaa seurata aiheettomia hälytyksiä (Reagoi mm. sähkötupakasta tulevaan "savuun").
Savu Vapautuneiden hiilivetyjen osittaisessa hapettumisessa voi syntyä suuri joukko erilaisia yhdisteitä kuten formaldehydiä, akroleiinia, alkoholeja, ketoneja ja karboksyylihappoja kuten muurahaishappoa tai etikkahappoa. Esimerkiksi akroleiinia syntyy puun palaessa sekä myös rasvoja käristettäessä, ja savun hengityselimiä ja silmiä kirvelevä vaikutus aiheutuukin juuri akroleiinista.
Savilahden Urheilijat SavUn miesten edustusjoukkue pelaa Kolmosen Kaakkois-Suomen lohkossa. Parhaimmillaan joukkue pelasi Kakkosessa vuosina 1973–1974 ja 2002. Kolmosessa SavU on sijoittunut viime vuosina tasaisesti sarjan keskikastiin ilman mainittavaa putoamisvaaraa. Seuran kotikenttä sijaitsee Mikkelin vanhan maalaiskunnan alueella Rantakylässä.
Savu Hiukkasten koosta riippuen savu on voi olla paljain silmin näkyvää tai näkymätöntä. Tämän havaitsee erityisen selvästi, kun leipää paahdetaan leivän­paahtimella. Kun leipä kuumenee, syntyvät hiukkaset tulevat yhä suuremmiksi. Alku­vaiheessa syntyy vain niin pieniä hiukkasia, ettei niitä näe, mutta ne tulevat näkyviksi, jos leipä syttyy palamaan tai jäähtyy nopeasti.
Palaminen Useimmiten orgaanisten aineiden palaminen jää epätäydelliseksi: osa niiden hajoamis­tuotteista leviää palamatta ympäristöön sellaisenaan ja tiivistyy viileämmässä ilmassa pieniksi hiukkasiksi, jotka kaasuihin sekoittuneena muodostavat savua. Eräs tällainen hajoamis­tuote on monien aineiden palaessa pieninä määrinä syntyvä akroleiini, josta aiheutuu savun silmiä ja hengitys­elimiä ärsyttävä vaikutus.
Planeettojen kaasukehät Vertailutieto: tulivuoren purkauskaasujen koostumus
Turkkilainen "Philadelphia Sunday Dispatch" -lehdessä julkaistiin vuonna 1859 William F. Kummerin kirje. Kummer oli työskennellyt Mitchellin kanssa Turkkilaisen ohjaajana. Hän paljasti vielä tuntemattoman salaisuuden: pöydän sisällä olleen kynttilän. Lyhdystä johti putki Turkkilaisen turbaaniin, josta savu pääsi pois. Savu naamioitiin lähellä olleen kynttelikön avulla.
Savu Savu on tavallisimmin orgaanisen aineen epätäydellisen palamisen yhteydessä syntyvä seos, aerosoli, jossa palamisessa syntyneisiin kaasuihin on hienojakoisesti sekoittunut erilaisia kiinteitä hiukkasia ja usein myös neste­pisaroita. Usein se on palamisen ei-toivottu sivutuote, mutta sitä voidaan myös hyödyntää esimerkiksi tuhoeläinten torjunnassa, yhteydenpidossa (savumerkit), puolustuksessa, ruoanlaitossa (savustus) sekä nautintoaineena (tupakointi).
Piippu Piipuissa käytettävä tupakka on usein maustettua ja vahvaa, eikä savua ole tarkoitus hengittää keuhkoihin asti vaikka jotkut niin tekevätkin. Piipputupakka ei sisällä savuketupakkaan usein lisättyjä kemikaaleja, jotka mahdollistavat nikotiinin nopeamman siirtymisen aivoihin keuhkojen kautta. Piipputupakan savusta olisi tarkoitus nauttia maistelemalla sen aromia nikotiinin imeytyessä vähitellen limakalvojen kautta.
Lipidimaailma Lipidimaailma () on elämän alkuperää koskeva hypoteesi, jonka mukaan ensimmäinen itsereplikoituva esine oli lipidin kaltainen. Tiedetään, että fosfolipidit muodostavat veteen sekoitettuina lipidikaksoiskerroksia – samoja rakenteita kuin solukalvoissa. Näitä molekyylejä ei ollut varhaisella maapallolla, mutta muut amfifiiliset pitkäketjuiset molekyylit voivat myös muodostaa kalvoja. Lisäksi tiedämme, että nämä kalvot voivat kasvaa (lisäämällä lisää lipidejä) ja tarpeeksi suurina ne voivat jakautua spontaanisesti. Näin ollen lipidirakenteiden koko ja koostumus voi periytyä kahdelle jälkeläiselle. Hypoteesin pääajatuksena on, että lipidirakenteiden koostumus oli pääasiallinen tapa säilyttää informaatiota ja että evoluutio johti RNA:n ja DNA:n kaltaisten, tietoa paremmin säilyttävien polymeerien ilmenemiseen.
Saudian lento 163 Koneessa olleet menehtyivät savun hengittämiseen tai hapen puutteeseen. Miehistön jäsenistä kukaan ei käyttänyt happinaamaria, mistä lautakunta päätteli koneessa olleiden menettäneen tajuntansa ennen kuin savua oli koneessa suuria määriä. Tajunnan menettäminen johtui lautakunnan mukaan joko myrkyllisten palokaasujen hengittämisestä tai leimahduksesta, joka kulutti nopeasti lähes kaiken hapen koneen sisältä.
Kemiallinen ase Sotilaallisesti kemialliset aseet on perinteisesti jaettu kolmeen ryhmään: taistelukaasut, savut ja sytytysaineet. Taistelukaasuilla on tarkoitettu aseita, joiden vaikutus perustuu niiden myrkyllisyyteen. Taistelukaasuista vain osa on normaalilämpötilassa kaasuja. Savujen, lukuun ottamatta kaasuihin luettavia myrkkysavuja, vaikutus perustuu niiden kykyyn haitata näkyvyyttä. Sytytysaineilla pyritään synnyttämään tulipaloja tai kuumuus, joka eliminoi vastarinnan.
Pääsiäisen perinteet Pohjanmaan pääsiäisperinteitä on ollut lasten piiskaaminen pitkäperjantaina Jeesuksen kärsimysten muistoksi. Pohjanmaalla poltetaan paikoin edelleenkin pääsiäiskokkoja pääsiäislauantaina. Aiemmin kokkoja poltettiin noitien ja pahojen henkien karkottamiseksi. Uskomus oli, että mitä enemmän kokosta nousi savua ja kipinöitä, sen parempi. Noidat ja muut pahat henget eivät päässeet savun ja kipinäsateen läpi ihmisiä vahingoittamaan.
OMX Helsinki 25 Indeksin koostumus lokakuussa 2018.
Volkskammer Parlamentin koostumus vuosina 1981–1986 oli seuraavanlainen:
Ruokasuola Mineraalisuolan keskimääräinen koostumus on 100 grammaa kohden:
Air Canadan lento 797 Hätälaskeutuminen aloitettiin lopulta vasta 5,5 minuuttia sen jälkeen, kun lentäjille oli kerrottu käymälässä olevasta savusta. Tulipalo lentokoneessa on hyvin harvinainen, mutta ilmoitukset matkustamossa havaitusta savusta on aina otettava vakavasti. Yleensä savu on tosin peräisin ylikuumentuneesta huuhtelumoottorista tai palonkestävään roskasäiliöön heitetystä savukkeesta, ja tällaiset tilanteet taas eivät yleensä vaadi hätälaskeutumista. Tutkintalautakunta totesikin, että perämiehen oli tarpeellista käydä arvioimassa tilannetta, jotta miehistö pystyi tekemään päätöksen hätälaskeutumisen tarpeellisuudesta. Päätöksen tekemiseen kulunut aika oli kuitenkin olosuhteisiin nähden liian pitkä. Hätälaskeutuminen olisi varmuuden vuoksi tullut aloittaa heti miehistön todettua, ettei palon tarkka sijainti ollut tiedossa eikä siihen päässyt käsiksi sammuttimella. Tällöin laskeutuminen olisi päästy aloittamaan noin kolme minuuttia aiemmin.
Air Canadan lento 797 Noin kello 19.00 viimeisellä rivillä istunut matkustaja kertoi lentoemännälle oudosta hajusta koneen peräosassa. Lentoemäntä arveli hajun olevan peräisin takakäymälästä. Hän haki sammuttimen, raotti käymälän ovea ja huomasi sen olevan täynnä vaaleanharmaata savua. Liekkejä ei näkynyt. Hän kertoi tilanteesta toiselle lentoemännälle, joka välitti tiedon tulipalosta matkustamon esimiehelle. Matkustamon esimies antoi lentoemännille ohjeeksi kertoa palosta kapteenille, siirtää matkustajat koneen etuosaan pois savun luota ja avata ilmastointiventtiilit, jotta ilmavirta puhaltaisi savun matkustamon takaosaan. Sen jälkeen hän otti sammuttimen ja avasi käymälän oven. Hänkään ei nähnyt liekkejä, mutta hän näki mustien savukiehkuroiden tulevan käymälään sen seinien raoista pesualtaan yläpuolella ja katonrajassa. Hän tyhjensi hiilidioksidisammuttimen käymälään ja sulki oven.
Air Canadan lento 797 Kello 19.02.40 lentoemäntä tuli kertomaan palosta ohjaamoon. Kapteeni käski perämiehen tarkastamaan tilanteen. Tämä ei päässyt edes takakäymälälle asti, sillä savu viimeisten istuinrivien luona alkoi olla liian sankkaa. Matkustamon esimies kertoi hänelle yrittäneensä sammuttaa paloa ja kuvaili näkemäänsä lisäten, ettei uskonut palon olevan käymälän roskakorissa. Kello 19.04 perämies palasi ohjaamoon ja totesi kapteenille, että olisi parasta aloittaa laskeutuminen. Ennen kuin kapteeni ehti vastata, matkustamon esimies tuli myös ohjaamoon ja kertoi, ettei hätää ole, sillä savu vaikutti olevan hälvenemässä. Myös perämies huomasi savun määrän vähenneen, ja lähti 19.04.46 uudelleen koneen takaosaan. Keskustelua palon luonteesta tai sijainnista ei tässä vaiheessa käyty. Kapteeni luuli palon olevan käymälän roskakorissa ja oletti, että miehistö saa sen sammutettua.
Spektroliitti Kemiallinen koostumus: formula_1 eli natrium-kalsium-alumiinisilikaatti
Kumulaatti Kivellä, joka muodostuu saostuneista mineraaleista, on erilainen koostumus kuin magmalla.
Savumerkki Savumerkin lähettämistä varten sytytetään nuotio, näkyvyyden vuoksi usein jonnekin korkealle paikalle. Nuotioon lisätään ruohoa, vihreitä keppejä ja oksia, joiden avulla synnytetään paksu ja valkoinen savu. Kun nuotio peitetään märällä huovalla, savun tulo katkeaa, ja kun huopa nostetaan pois, nuotiosta lähtee savupilvi taivaalle. Pitkien matkojen yli viestittelyyn tehtiin nuotioiden ketjuja.
Maaniitun koulu Tammikuussa 2009 kaksi koulun oppilasta leikki tulen kanssa koulun ulkopuolella. Tuuletusaukon kautta tulipalo levisi koulun liikuntasalin lattiaeristeisiin aiheuttaen tumman, myrkyllisen savun ja pistävän hajun. Koulu evakuoitiin nopeasti ilman henkilövahinkoja. Koulun sisätilat eivät vauroituneet, mutta savua ja nokea levisi muualle kouluun ilmastoinnin kautta. Liikuntasali korjattiin vuonna 2014.
Valkoinen fosfori Itse savu ei ole erityisen myrkyllistä ja vaikka sen hengittäminen ei olekaan suotavaa, ei savu tyypillisesti aiheuta kuolemantapauksia sotilaskäytössä. Fosforikranaatin sirpaleet aiheuttavat ihmisessä syviä ja kivuliaita palovammoja. Palavaa fosforia on erittäin vaikea sammuttaa, sillä se palaa vedessäkin. Ainoa tapa sammuttaa se on eristää paloalue hapesta, useimmiten käytetty tapa on haudata se palamattomaan ja hapettomaan aineeseen kuten hiekkaan.
Kansallinen rintama (DDR) Vain kansalliseen rintamaan kuuluvat järjestöt ja puolueet saivat asettaa ehdokkaita DDR:n parlamentin, Kansankamarin, vaaleissa. Kansankamarin koostumus ei kuitenkaan muodostunut vapaiden vaalien tuloksena, vaan se oli ennalta määrätty DDR:n vaalilaissa, joka määritteli parlamentissa edustettujen puolueiden edustajamäärät ja valtasuhteet. Kansallisen rintaman tehtäväksi jäi ehdokaslistojen laatiminen paikallisissa vaalikokouksissa. Vaalikokoukset olivat varsinaista vaalia tärkeämmät, koska niissä käytännössä määrättiin tulevan Kansankamarin koostumus. Paikallisissa kokouksissa, joihin ottivat osaa kansallisen rintaman eri puolueiden ja järjestöjen edustajat, ehdokkaista keskusteltiin. Yleensä Kansallisen rintaman esityksen hyväksyttiin keskusteluitta, mutta joskus ehdokkaista väiteltiin ja joitakin jopa vaihdettiin.
Talismaani Usein musteen tai maalin väri ja koostumus riippuu talismaanin käyttötarkoituksesta.
Saarelta nousi savua Kaksi Karhulan konepajan miestä on voittanut Veikkauksessa mukavan summan ja he päättävät juhlistaa sitä veneilyllä ja kalastuksella. Pitkäsiima tuo kalaa niin hyvin, että he jäävät poikien luolaan viikoksi lomalle – savua nousee heidän muuraamastaan savupiipusta koko viikon. Paavola saa raportin ja päättää mennä Sirkka-Liisa mukanaan saareen tutkimaan asiaa. Jos rikosta ei löydy, hän kosisi jos uskaltaisi.
Piippu Yhteisiä piirteitä piipuissa ovat pesä eli tila, jossa tupakka tai muu vastaava aines palaa ja tuottaa savua, sekä varsi, jonka tarkoituksena on viilentää savua. Useissa piipuissa on myös eräänlaisia suodattimia ja imukkeita, joiden tarkoituksena on estää tupakasta lähtevän kosteuden pääseminen suuhun. Pesä ja varsi ovat yleensä toisistaan irrotettavia, mikä mahdollistaa piipun helpomman puhdistuksen ja myös suodattimien asettamisen ja vaihdon.
Aeroflotin lento 2306 Lento lähti Syktyvkarista kello 9.55 Moskovan aikaa. Kello 10.07, kun kone oli 5 600 metrin korkeudella, takaosan matkatavaratilan savuhälytin aktivoitui. Lentoinsinööri kävi tarkastamassa tilanteen, ja kertoi palattuaan nähneensä matkatavaratilassa liekkejä ja savua. Kapteeni päätti myös käydä katsomassa tilannetta, ja he lähtivät lentoinsinöörin kanssa ohjaamosta, vaikka hätäkutsu olisi pitänyt tehdä ja laskeutuminen aloittaa välittömästi. Kapteenin palattua ohjaamoon kello 10.10.46 kone oli ehtinyt nousta jo 6 700 metriin, ja oli 45–50 kilometriä kauempana Syktyvkarista. Hän lähetti perämiehen ja lentoinsinöörin sammuttamaan paloa, aloitti laskeutumisen, käänsi koneen kohti Syktyvkaria ja ilmoitti palosta lennonjohdolle. Laskeutumisen aikana matkustamoon tuli runsaasti savua. Tämä johtui osaltaan siitä, ettei miehistö noudattanut ohjeita, joiden mukaan koneen paineistusta olisi pitänyt vähentää ja moottorien tehoa pienentää, jotta ilmastointi ei olisi kuljettanut savua niin paljon.
Lentolaivue 36 Lentolaivue 36 oli entinen Suomen ilmavoimien lentolaivue joka tunnettiin myös nimellä Erillinen lentolaivue.
Lentolaivue 46 Lentolaivue 46 oli Suomen ilmavoimien Lentorykmentti 4:ään kuuluva kaukotoimintalentolaivue, joka perustettiin ilmavoimien organisaatiouudistuksen yhteydessä 1933. Ensimmäisiksi koneikseen laivue sai Bristol Blenheimit 1937.
Lentolaivue 26 Lentolaivue 26 oli Suomen ilmavoimien hävittäjälentolaivue, joka perustettiin 10. lokakuuta 1934. Laivue osallistui ilmasotatoimiin talvi-, jatko- ja Lapin sodissa, ja se lakkautettiin ilmavoimien kokonaisuudistuksessa 1. joulukuuta 1952.
Lentolaivue 15 Lentolaivue 15 (LLv 15) oli Suomen ilmavoimien lentolaivue, joka perustettiin jatkosodan alkuvaiheessa. Laivue osallistui jatkosodan hyökkäysvaiheeseen suorittamalla lähinnä III armeijakunnan ja 14. divisioonan hyväksi tiedustelu-, valvonta-, huolto- ja propagandalentoja eri tukikohtiin tukeutuen. Hyökkäysvaiheen muututtua asemasodaksi, väliaikaiseksi perustettu laivue lakkautettiin ilmavoimien komentajan käskyllä 26. helmikuuta 1942.
Lentolaivue 16 Lentolaivue 16 (LLv 16 1938–toukokuu 1942, LeLv 16 toukokuu 1942–helmikuu 1944, TLeLv 16 helmikuusta 1944 alkaen) oli Suomen ilmavoimien maayhteistoimintalaivue. Laivue perustettiin ilmavoimien uudelleenjärjestelyn yhteydessä vuonna 1938.
Fokker C.V Uuden maatiedustelukoneen hankinnan suunnittelun yhteydessä Suomen ilmavoimille hankittiin yksi C.VE-kone vertailukokeita varten. Kone luovutettiin Amsterdamissa syyskuussa 1927, ja se lensi Utin lentoasemalle seuraavan kuukauden alussa. Konetyyppiä vertailtiin muihin vastaaviin, kuten Ilmavoimille hankittuun Potez 25:een ja VL Kotkaan. Maatiedustelukoneeksi valittiin Letov Š-328F, mutta 11 sarjakoneen ja yhden prototyypin hankintasopimus purettiin konetyypin keskeneräisyyden takia vuonna 1933. Lopulta päädyttiin silloin jo vanhentuneen Fokker-sarjan tilaukseen. Ilmavoimat pääsi sopimukseen maaliskuussa 1934 kaikkiaan 13 koneen tilaamisesta, jotka toimitettiin seuraavan vuoden alkupuolella. Koneet sijoitettiin Suur-Merijoelle lentoasema 5:n lentolaivue 12:een, mistä ne siirrettiin kesällä 1938 lentolaivue 14:n käyttöön. C.V-koneita saatiin vielä talvisodan alettua joulukuussa 1939 lahjoituksena Ruotsista. Talvisodassa Fokkerit lensivät lentolaivueissa 14 ja 16 tiedustelu- ja häirintäpommitustehtäviä pääasiassa yöaikaan. Ilmavoimat sai kaksi konetta lisää välirauhan aikana kesällä 1940, kun kaksi saksalaismiehitystä paennutta C.VD-konetta lensi pohjoisimpaan Suomeen Norjasta. Konetyyppi palveli jälleen jatkosodassa lentolaivueiden 10 ja 14 käytössä pääasiassa Tiiksjärveltä. Suomessa tyypin viimeinen lento tehtiin 14. helmikuuta 1945 ilmavoimien koneella FO-80, kun se lennettiin ilmavoimien varikolle varastoitavaksi. Koneista eniten lensi FO-69, jolle kertyi noin 1 291 lentotuntia.
Luettelo Lentolaivue 32:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 32:n jatkosodassa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.
Luettelo Lentolaivue 28:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 28:n talvi- ja jatkosodassa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.
Luettelo Lentolaivue 24:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 24:n talvi- ja jatkosodassa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.
Luettelo Lentolaivue 26:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 26:n talvi-, jatko- ja Lapin sodissa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.
Lentolaivue 34 Lentolaivue 34 oli Suomen ilmavoimien lentolaivue, joka perustettiin ensimmäisen kerran 10. lokakuuta 1934. Laivue lakkautettiin ja perustettiin uudelleen kolme kertaa, lopullisesti se lakkautettiin 1. elokuuta 1958. Laivue osallistui jatkosodan ilmasotatoimiin saavuttaen 345 ilmavoittoa ja menettäen taistelutoimissa 18 konetta.
Siikakankaan lentokenttä Toisen maailmansodan aikana kenttä oli Suomen ilmavoimien käytössä. Ilmavoimien yksiköistä kenttää käyttivät välirauhan aikana Lentolaivue 32 ja jatkosodan alussa lentolaivueet 42 ja 44. Myöhemmin jatkosodan aikana Ilmasotakoulu käytti kenttää koulutuskenttänä. Sotien jälkeen kenttä palveli siviilikäytössä, 1950-luvun alkupuolella kentällä järjestettiin muun muassa useita purjelentoleirejä.
Lentolaivue 14 Lentolaivue 14 oli Suomen ilmavoimien yhteistoimintalaivue. Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1938, se osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sodan taisteluihin ja se lakkautettiin 4. joulukuuta 1944.
Lentolaivue 22 Lentolaivue 22 oli Suomen ilmavoimien hävittäjälentolaivue, joka perustettiin talvisodan aikana Lentorykmentti 2:n alaisuuteen. Laivue osallistui talvisodan ilmasotatoimiin, ja se lakkautettiin sodan jälkeen keväällä 1940.
Lentolaivue 32 Lentolaivue 32 oli Suomen ilmavoimien hävittäjälentolaivue, joka perustettiin nimeämällä talvisodan aikana perustettu Lentolaivue 22 uudelleen 9. huhtikuuta 1940. Jatkosodan alkuvaiheessa Lentorykmentti 3:een kuulunut, aluksi Fokker- ja myöhemmin Curtiss-hävittäjäkoneilla varustettu laivue osallistui Etelä- ja Kaakkois-Suomen ilmapuolustukseen sekä Karjalankannakselle hyökkäävän kenttäarmeijan suojaukseen. Hyökkäysvaiheen jälkeen laivue suoritti suojaustehtäviä muun muassa Suursaaren valtauksen yhteydessä.
Hawker Hurricane Saapuessaan Suomeen Hurricanet olivat Lentolaivue 22:lle alistetun Osasto Rädyn kalustoa. Koneet siirrettiin vuonna 1940 ensin Lentolaivue 28:lle ja sitten Lentolaivue 30:lle. Hurricanen käyttö Suomessa jäi vähälle, koneita nähtiin sekamuodostelmissa toisten hävittäjien kanssa. Syksyllä 1941 toimintakuntoiset kaksi konetta annettiin Lentolaivue 32:lle, josta ne siirrettiin kesällä 1942 Lentolaivue 26:lle. Ilmavoimien viimeiset Hurricanet olivat HC-465, joka lensi viimeisen lentonsa heinäkuussa 1944 ja HC-454, joka lensi kunnostettuna vielä maalinhinaustehtäviä syyskuussa 1944. Pisimpään lensi HC-452, jolle lentoaikaa kertyi yhteensä 208 tuntia ja 15 minuuttia.
Lentolaivue 34 Ilmavoimien organisaatiouudistuksen yhteydessä vuonna 1933 siirryttiin lento-osastoihin perustuvasta järjestelmästä numeroituihin laivueisiin perustuvaan järjestelmään. Viipurin Turkinsaareen tukeutuneen lentoasema 4:n lentolaivue nimettiin ilmavoimien komentajan 10. lokakuuta 1934 antamalla päiväkäskyllä lentolaivue 34:ksi. Majuri Arvo Nisosen komentaman laivueen pääkalustona oli Blackburn Ripon -meritoimintakoneet, näiden lisäksi laivueella oli Hansa ja Sääski -koneita. Laivue lakkautettiin 1. tammikuuta 1938 ilmavoimien uudelleenjärjestelyssä, jolloin kalusto ja osa laivueen henkilöstöstä siirrettiin lentolaivue 14:ään.
Suomen ilmavoimien historia Vuonna 1933 ilmavoimilla oli vain seitsemän laivuetta, joista yksi oli hävittäjälaivue, kolme oli maa- ja kolme meriyhteistoimintalaivueita. Perustettavista viidestä uudesta laivueesta yksi oli hävittäjälaivue ja kolme kaukotoimintalaivueita. Vuonna 1934 hävittäjälaivueiden määrä nostettiin kolmeen. Utissa toimivalla Lentolaivue 24:llä oli Gloster Gamecock -hävittäjät ja vuonna 1934 päätettiin hankkia 17 Bristol Bulldog uudelle Lentolaivue 26:lle.
Olavi Seeve Olavi Seeve ylennettiin majuriksi hieman ennen jatkosodan alkua. Jatkosodassa Seeve toimi Ilmavoimien esikunnassa ja II armeijakunnan esikunnassa sen ilmakomentajana 1941. Hän oli Lentolaivue 30:n komentajana Suulajärven tukikohdassa Suomen Neuvostoliitolta valtaaman Karjalankannaksen osassa Leningradin alueella 1942 ja Lentolaivue 16:n komentajana Hirvaksessa ja Solomannissa Aunuksenkannaksella, Suomen miehittämässä osassa Neuvostoliiton Karjalaa 1943. Seeve opiskeli Suomen kanssasotijan Saksan ilma-aseen sota-akatemiassa Berliinissä 1943, minkä jälkeen hän toimi Ilmavoimien esikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä sodan loppuun saakka.
Lentolaivue 44 Lentolaivue 44 oli Suomen ilmavoimien kaukotoimintalentolaivue, joka perustettiin vuonna 1934. Laivue osallistui talvi-, jatko- ja Lapin sotiin osana Lentorykmentti 4:ää. Laivue lakkautettiin Pariisin rauhansopimuksen seurauksena vuonna 1948.
Lentolaivue 24 Lentolaivue 24 oli Suomen ilmavoimien hävittäjälentolaivue, joka perustettiin 10. lokakuuta 1934. Laivue osallistui sekä talvi- että jatkosodan ilmasotatoimiin, ja se on edelleen toiminnassa Karjalan lennostoon kuuluvana yksikkönä. Nykyiseltä nimeltään laivue on Hävittäjälentolaivue 31.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Espanjan sisällissodasta ja Kiinan-Japanin sodasta kantautuneiden tietojen vuoksi päätettiin pommikoneilla varustettavaksi kaavailtu Lentolaivue 48 jättää kesäkuussa 1939 perustamatta. Sen tilalle päätettiin perustaa hävittäjälaivueeksi Lentolaivue 28.
Lentolaivue 30 Lentolaivue 30 oli Suomen ilmavoimien hävittäjälentolaivue, joka perustettiin 9. huhtikuuta 1940. Jatkosodan ilmasotatoimiin osallistunut laivue saavutti 36 ilmavoittoa menettäen sotatoimissa yhdeksän konetta ja kuusi ohjaajaa. Laivue lakkautettiin 4. joulukuuta 1944.
Luettelo Lentolaivue 34:n ilmavoitoista ja sotatoimitappioista Luettelo erittelee Suomen ilmavoimien Lentolaivue 34:n jatkosodassa saavuttamat ilmavoitot sekä sotatoimitappiot.Huomautus. Suomen sodissa 1939-45 menehtyneiden tietokannan mukaan Paavo Oskari Saarni olisi ollut Hävittäjälentolaivue 26:n lentäjä. Saman tietokannan mukaan Yrjö Armas Pallasvuo olisi ollut Hävittäjälentolaivue 30:n lentäjä.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Vaikka Curtiss Hawk oli rintamahävittäjänä vanhentunut, Ilmavoimien Esikunta päätti kesäkuussa 1943 täydentää tappioita kärsinyt Lentolaivue 32 täysilukuiseksi. 18. kesäkuuta 1943 tilattiin Saksasta 15 Vapaan Ranskan ilmavoimilta peräisin olevia Curtiss Hawk -konetta. Koneet olivat olleet kolme vuotta käyttämättöminä. Koneet lennettiin Suomeen kesäkuun 1943 ja tammikuun 1944 välisenä aikana.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1918–1939 Espanjan sisällissodasta ja Kiinan–Japanin sodasta kantautuneet tiedot muun muassa hävittäjä- ja pommikoneiden suhteista vaikuttivat siihen, että pommikoneilla varustettavaksi kaavailtu Lentolaivue 48 päätettiin kesäkuussa 1939 jättää perustamatta ja sen tilalle päätettiin perustaa hävittäjälaivueeksi Lentolaivue 28.
Lentolaivue 28 Lentolaivue 28 oli Suomen ilmavoimien toisen maailmansodan aikainen hävittäjälentolaivue. Lentorykmentti 2:een kuulunut laivue perustettiin 8. joulukuuta 1939, ja se osallistui sotatoimiin talvi-, jatko- ja Lapin sodissa. Laivue lakkautettiin Pariisin rauhansopimuksen sotilaallisten rajoitusten seurauksena 15. syyskuuta 1948.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Vaikka Curtiss Hawk oli rintamahävittäjänä vanhentunut, Ilmavoimien Esikunta päätti kesäkuussa 1943 täydentää tappioita kärsinyt Lentolaivue 32 täysilukuiseksi. 18. kesäkuuta 1943 tilattiin Saksasta 15 Vapaan Ranskan ilmavoimilta peräisin olevia Curtiss Hawk -konetta. Koneet olivat olleet kolme vuotta käyttämättöminä. Koneet lennettiin Suomeen kesäkuun 1943 ja tammikuun 1944 välisenä aikana.
Talvisota Ruotsin ilmavoimien varustama ruotsalaisvapaaehtoisista koottu lentolaivue Flygflottilj 19 (F19) vastasi Pohjois-Suomen ilmatilan puolustuksesta vajaalla parillakymmenellä koneella tammikuusta 1940 lähtien. Suomalaistunnusten alla lentäneen omavaraisen ruotsalaislaivueen ansiosta asutuskeskuksille saatiin suojaa pommituksilta ja Suomen ilmavoimien omat koneet saattoivat keskittyä eteläisen Suomen puolustamiseen. Sodan jälkeen lentokoneet palautettiin Ruotsiin. Yksikkö toi Ruotsin ilmavoimille merkittävää kokemusta taistelutoiminnasta.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1918–1939 Ilmavoimat sai vuosina 1931–1933 kuitenkin vain alle kolmasosan hätäohjelmansa edellyttämistä varoista. Tämän seurauksena ilmavoimien komentaja, eversti Lundqvist teki toukokuussa 1933 puolustusneuvostolle 12 laivuetta käsittävän rajoitetun ohjelman, joka toteutettaisiin vuoteen 1938 mennessä. Tarkoitus ei ollut luopua 17 laivueen ohjelmasta vaan lykätä viiden laivueen perustamista myöhemmäksi. Suunnitelman 12 laivueesta kaksi oli hävittäjälaivueita. Yleisesikunnan päällikkö kannatti suunnitelmaa ja niin yleisesikunnan tammikuussa 1934 laatimassa liikekannallepanosuunnitelmassa oli 12 laivuetta. 
Keväällä 1934 ilmavoimilla oli kahdeksan laivuetta, joista kaksi oli hävittäjälaivueita. Niistä toinen – Suur-Merijoella toiminut Lentolaivue 26 – oli ilman koneita. Utissa toimivalla Lentolaivue 24:llä oli 14 Gloster Gamecock -hävittäjää. Ilmavoimien muu sotakalusto koostui 17:stä Aero A-32 -maayhteistoimintakoneesta, 16 Blackburn Ripon -meriyhteistoimintakoneesta, kuudesta Kotka -meriyhteistoimintakoneesta ja seitsemästä Junkers K 43F -koneesta.
828 Naval Air Squadron 828 Naval Air Squadron (828 NAS) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien lentolaivue. Se perustettiin syyskuussa 1940. Laivue osallistui moniin taisteluihin toisessa maailmansodassa. Niihin kuului hyökkäys taistelulaiva Tirpitziä vastaan.
Suomen ilmavoimien historia Lentolaivueet 14 ja 48 lakkautettiin marraskuussa, kun asevoimien vahvuutta pienennettiin välirauhansopimuksen mukaiseen vahvuuteen.
Talvisodan merisotatoimet Suomella ei ollut meri-ilmavoimia, vaan vain Erillinen lentolaivue, joka sodan aikana alistettaisiin Merivoimien komentajalle. Näin tehtiin lokakuussa 1939, ja sen nimi vaihdettiin Lentolaivue 36:ksi. Sen kalustona oli sodan alussa 6 Blackburn Riponia. Sodan aikana se sai vahvistuksina 2 Riponia, 2 Koolhoven F.K.52:ta ja yhden DB-3:n.
Jatkosodan vapaaehtoiset Suomen ilmavoimissa palveli jatkosodan aikana kaksi ruotsalaista vapaaehtoista, Gustaf-Mauritz Armfeldt ja Sten Åke Haraldsson. Armfeldt kuului lentävään henkilökuntaan: aluksi Täydennyslentolaivue 35:ssä sekä myöhemmin Lentolaivue 16:ssa. Vänrikiksi 21. marraskuuta 1943 ylennetylle Armfeldtille myönnettiin 4. luokan Vapaudenristi 26. syyskuuta 1944. Haraldsson palveli tekniseen henkilökuntaan kuuluvana, ensin automekaanikkona ja myöhemmin lentokonemekaanikkona lentolaivueissa 42 ja 46. Haraldsson siirrettiin tämän jälkeen Lentolaivue 6:een, jossa palvellessaan hän sai surmansa lento-onnettomuudessa 4. syyskuuta 1942.
Gloster Gamecock Suomen ilmavoimilla oli käytössä kaikkiaan 17 Gamecockia eli Kukkoa. GA-38 oli Gamecock I ja muut eli GA-43 - GA-58 olivat Gamecock II -mallia. Maalentoeskaaderi (vuodesta 1933 Lentoasema 1:n Lentolaivue 24) otti Gamecockit käyttöön vuonna 1930 ja käytti niitä oli vuoden 1939 alkuun saakka, jolloin ne siirrettiin Ilmasotakoululle. Sen lisäksi Gamecockia käytti talvisodan ja välirauhan aikana Täydennyslentorykmentti 2:n Lentolaivue 29, Täydennyslentolaivue 35 ja Lentolaivue 34. Konetyypin viimeinen lento tehtiin GA-46:lla 22.7.1944.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Jatkosodan alussa Suomi sai sotasaaliiksi muutamia Polikarpov I-153 -koneita, joista korjattiin lentokuntoon kolme; talvisodan sotasaaliina koneita saatiin kahdeksan, joiden lisäksi ostettiin 18. marraskuuta 1942 Saksan sotasaalisvarastosta kymmenen I-153-konetta, jotka saatiin Suomeen joulukuun 1942 ja syyskuun 1943 välisenä aikana. Koneita käytti jatkosodan alussa merivoimille alistettu Lentolaivue 6, josta muodostettiin myöhemmin Lentolaivue 30. Vaikka laivue oli hävittäjälaivue sen tehtäviin kuului lähinnä tiedustelu Suomenlahdella. Lisäksi saatiin sotasaaliiksi Polikarpov I-16 ja LAGG-3 -koneita, joita pantiin muutamia lentokuntoon vuosina 1942–1944. Koneita käytti joulukuuhun 1944 saakka Lentolaivue 32.
Lentolaivue 48 Lentolaivue 48 oli Suomen ilmavoimien kaukotoimintalentolaivue, joka perustettiin jatkosodan alkupuolella vuonna 1941. Lentorykmentti 4:ään kuulunut laivue perustettiin alun perin rykmentin kouluttavaksi osaksi. Laivue antoi Luonetjärven tukikohtaan tukeutuen jatkokoulutusta kaksimoottorisiin lentokoneisiin koulutettaville ohjaajille aina vuoden 1942 lopulle, jolloin se vastaanotti Saksasta hankittuja venäläisiä sotasaaliskoneita. Laivue aloitti sotalennot vuoden 1943 alussa Petljakov- ja DB-koneilla. Vuoden 1943 lopulla laivue sai kalustokseen uudet Bristol Blenheim -koneet. Laivue osallistui jatkosodan lisäksi myös Lapin sodan ilmasotatoimiin. Laivue lakkautettiin ilmavoimien rauhanajan vahvuuteen saattamisen yhteydessä vuonna 1944.
Lentolaivue 10 Lentolaivue 10 (LLv 10) oli Suomen ilmavoimien maayhteistoimintalaivue. Laivue perustettiin vuonna 1934, kun ilmavoimien lentoasemien laivueet numeroitiin organisaatiouudistuksen yhteydessä. Lentorykmentti 1:een 7. helmikuuta 1938 liitetty laivue osallistui talvisodan ilmasotatoimiin Lappeenrannan, Mensuvaaran, Taipalsaaren ja Puumalan lentokentille tukeutuen, suorittaen Päämajan määrittelemiä syöksypommitustehtäviä. Laivue lakkautettiin talvisodan päätyttyä 9. huhtikuuta 1940. Laivue perustettiin uudelleen jatkosodan alkamisen jälkeen, 20. elokuuta 1941. 14. divisioonalle alistettu, Tiiksjärvelle tukeutunut laivue suoritti tiedustelu-, torjunta- ja pommituslentoja Rukajärven suunnalla 1. marraskuuta 1941 asti, jolloin alun perinkin tilapäiseksi perustettu laivue lakkautettiin.
Rolf Winqvist Winqvist syntyi Tuusulassa maanviljelijä Anders ja Anna (o.s. Öhman) Winqvistin perheeseen. Päästyään ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1938 hän aloitti asevelvollisuutensa Ilmavoimien reserviupseerikurssilla numero 8. Kurssin päätteeksi hänet ylennettiin vänrikiksi 11. syyskuuta 1939. Winqvist komennettiin 16. syyskuuta 1939 Lentorykmentti 4:ään, Lentolaivue 46:n 3. lentueeseen. Talvisodan aikana 25. tammikuuta 1940 Winqvist siirrettiin rykmentin Bristol Blenheim -kalustolla varustettuun Lentolaivue 44:ään. Winqvist lensi talvisodassa 27 sotalentoa tähystäjänä mukaan lukien kreivi Carl Gustav von Rosenin suorittama Douglas DC-2 -tyypin ainut sotalento Suomen ilmavoimissa.
Lavotškin LaGG-3 Suomen ilmavoimat saivat jatkosodassa sotasaaliiksi useita pakkolaskun tehneitä LaGG-3- hävittäjälentokonetta, joista kolme korjattiin lentokuntoon vuosina 1942–1943. LaGG-3 oli ilmavoimien käytössä 29. tammikuuta 1945 asti. Käyttäjinä oli joulukuuhun 1944 saakka Lentolaivue 32, sen jälkeen Hävittäjälentolaivue 11. Niillä saavutettiin yksi ilmavoitto.
Erkki Aaltio Aaltio oli sotilasarvoltaan kapteeni. Sodissa hän toimi lentolaivueen tähystäjänä ja hänelle myönnettiin ansioistaan IV luokan Vapaudenristi, Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki ja ilmavoimien muistoristi.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Rintaman petettyä ja Saksan armeijan vetäydyttyä lupausten vastaisesti Narvajoelle Virossa, Saksa tiedusteli Suomen tarpeita kasvaneen uhan kompensoimiseksi. Suomi pyysi lisää Bf 109- ja Bf 110 -kalustoa. Toisen laivueen toimitussopimus tehtiin suoraan Messerschmitt AG:n kanssa maaliskuun alkupuolella 1944]. Ensimmäiset G-6-koneet tulivat Suomeen jo 16. maaliskuuta 1944 ja kaikki 30 konetta toimitettiin maalis–huhtikuussa 1944. Koneet menivät Lentolaivue 34:lle, joka luovutti G-2-koneensa Lentolaivue 24:lle . Laivue sai täydennyskoneina 14 G-6:ta kesäkuussa 1944.
Gloster Gladiator Talvisodassa Gladiatorit palvelivat Lentolaivue 26:ssa, joka lensi konetyypillä yli 600 lentoa ja saavutti 34 ilmavoittoa. Omat tappiot olivat raskaat: kuusi ohjaajaa ja 13 konetta, joista 11 ilmataisteluissa. Lentolaivue 12 ja 14 saivat myös muutamia Gladiatoreja ja lensivät niillä 101 sotalentoa saavuttaen kolme ilmavoittoa ja menettäen yhden koneen ohjaajineen. Eräät tunnetuimmista kaatuneista olivat Harmon-patsaalla palkittu luutnantti Pentti Tevä (ent. Ax) sekä Vihtori Kosolan vanhin poika, kersantti Pentti Kosola. Menestyksekkäin suomalainen Gladiator-lentäjä oli Lentolaivue 26:n Oiva Tuominen kuudella Gladiator-ilmavoitollaan. Kapteeni Paavo Berg saavutti viisi ilmavoittoa Gladiatorilla, ja lukuisista Gladiator-lentäjistä tuli myöhemmin ässiä jatkosodassa.
Ilmavoimien omien Gladiator-hävittäjien lisäksi palveli talvisodassa Pohjois-Suomen rintamalla ruotsalainen vapaaehtoinen lentorykmentti F 19 10. tammikuuta alkaen sodan loppuun saakka. Osaston kalustona oli 12 Gloster Gladiator Mk. I -hävittäjää sekä viisi Hawker Hart -pommittajaa. Koneet olivat Ruotsin ilmavoimien kalustoa, mutta lensivät suomalaisilla tunnuksilla. Osasto vastasi yksin koko Pohjois-Suomen ilmapuolustuksesta. Ruotsalaisvapaaehtoisten Gladiator-hävittäjät saavuttivat talvisodassa kahdeksan ilmavoittoa.
Myrskylän ilmavalvonta-asema Kerran Myrskylä ilmavalvontatornia kierteli lentokone, joka koettiin uhaksi. Osoittautui kuitenkin myöhemmin, että kiertelijä oli myrskyläläinen Reino Malin, joka suoritti palvelustaan Suomen ilmavoimissa. Reino Malin (6.4.1919 - 25.12.1974) oli myrskyläläinen maanviljelijä, joka sai Suomen ilmavoimissa RAOK 6:ssa 1939-1941, jonka jälkeen hänet määrättiin alikersanttina Lentolaivue 24:ään 18.6.1941. 18.7.1941 hän vaurioitti Brewster BW-377:llä 18:15-18:40 Polikarpov I-152:a. Malin ylennettiin kersantiksi 11.9.1941. Hänet ylennettiin ylikersantiksi 8.7.1942. 13.7.1942 Malin noin 20:10-21:20 Lavansaaren ilmatilassa pudotti Brewster BW-366:lla toisen I-153:n, joka tuhoutui. Brewster BW-377 18.8.1942 Malin pudotti Polikarpov I-16:n, joka tuhoutui. Kolmannen I-153:n Malin sai 31.8.1942 Brewster BW-373:lla. I-153 tuhoutui. Hävittäjälentäjäuran päätteeksi Malin komennettiin 7.1.1943 kaksimoottorisia lentokoneita lentämään T-Lentolaivue 17:ään ja 26.3.1943 Lentolaivue 42:een sekä 13.4.1944 lennonopettajaksi Lentosotakouluun. Hänet kotiutettiin vasta 5.12.1944. Malinille myönnettiin toisen ja ensimmäisen luokan vapaudenmitalit ja neljännen luokan vapaudenristi
Cessna 165 Airmaster Veljekset Karhumäki hankki ja rekisteröi C-37 -koneen tunnuksella OH-VKF helmikuussa 1938. Karhumäen käytössä koneella lennettiin 483 tuntia ja 15 minuuttia ennen sen pakko-ottamista Suomen ilmavoimien käyttöön talvisodan kynnyksellä lokakuussa 1939. Ilmavoimien käytössä kone siirtyi alkuun täydennyslentolaivue 39:n toisen lentueen, eli koulutuslentueen käyttöön. Kone kärsi starttivaurion maaliskuussa 1940, minkä jälkeen se lähetettiin korjattavaksi Karhumäen tehtaalle. Korjausten yhteydessä kone sai ilmavoimien tunnuksen CE-1. Lentolaivue 6 (LLv 6) käytti konetta sen palattua huollosta aina tammikuuhun 1941. Kone luovutettiin lentolaivue 46:lle (LLv 46) 24. kesäkuuta 1941, ja se varastoitiin seuraavana päivänä. Veljekset Karhumäki myi koneen ilmavoimille lokakuussa 1941. CE-1:llä lennettiin ilmavoimissa kaikkiaan 233 tuntia ja 55 minuuttia. Koneen moottori luovutettiin havaintovälineeksi huhtikuussa 1942 varaosapulan seurauksena. CE-1 poistettiin ilmavoimien luetteloista heinäkuussa 1943, ja myytiin takaisin Veljekset Karhumäelle saman vuoden joulukuussa. Karhumäet myivät koneen kunnostamisen jälkeen edelleen ruotsiin, jossa se rekisteröitiin siviilitunnuksella SN-ANP elokuussa 1945. Kone poistettiin Ruotsin ilma-alusrekisteristä noin yhdeksän vuotta myöhemmin marraskuussa 1954. Veljekset Karhumäki hankki koneen vuosikymmeniä myöhemmin takaisin ja sen osat saapuivat suomeen elokuussa 2008. Kone oli vuoden 2010 tiedon mukaan tarkoitus entistää näyttelykuntoon.
Latvian ilmavoimat Latvian ilmavoimat muodostuu lentolaivueesta, ilmatorjuntalennostosta sekä ilmavalvontalaivueesta ja siinä palvelee 247 henkeä. Latvian ilmavoimilla ei ole taisteluyksiköitä, joten Pohjois-Atlantin sopimusjärjestö huolehtii maan ilmavalvonnasta ja puolustuksen uskottavuudesta.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Fokker-hävittäjät päätettiin hankkia myös toiselle hävittäjälaivueelle ja niin kesäkuussa 1937 Fokkerilta hankittiin D.21-hävittäjän rajaton valmistuslisenssi ja tilaus Valtion lentokonetehtaalta nostettiin 35 koneeseen. Ensimmäinen lisenssikone lensi ensilentonsa marraskuussa 1938 ja viimeinen heinäkuussa 1939. Ensimmäiset D.XXI -hävittäjät menivät Lentolaivue 24:lle, joka toimi Utissa ja ennen talvisotaa myös Suur-Merijoella toimiva Lentolaivue 26:n kaksi lentuetta ehti saada D.XXI -hävittäjiä.
Olavi Puro (lentäjä) Puro palveli hävittäjälentäjänä Suomen ilmavoimissa 1940–1944 yleten luutnantiksi. Aluksi hän oli Lentolaivue 24:ssä ja lensi Brewster F2A Buffalo-koneilla saavuttaen 5,5 ilmavoittoa. Tämän jälkeen hän oli Lentolaivue 6:ssa ja lensi sotasaaliina saaduilla Polikarpov I-153-kaksitasohävittäjillä tiedustelulentoja Suomenlahden alueella saavuttaen 2 ilmavoittoa. Puro palasi sitten Lentolaivue 24:ään keväällä 1943. Hän saavutti suurimman osan ilmavoitoistaan (28,5) kesällä 1944 Karjalan kannaksen alueella lentäessään Messerschmitt Bf 109G-koneilla. Jatkosodan jälkeen Puro siirtyi siviilielämään ja toimi pankin palveluksessa tietojenkäsittelytehtävissä. Olavi Puron muistelmat on julkaistu kirjana "Mersu-ässä" (Koala-kustannus 2011).
Jatkosodan hyökkäysvaiheen ilmasotatoimet Jatkosodan hyökkäysvaiheeseen mennessä Suomi oli paremmin varustautunut kuin talvisodassa. Suomen ilmavoimilla oli käytössään hyökkäysvaiheen alussa noin 550 lentokonetta ja suomalaisilla oli ilmaherruus koko hyökkäysvaiheen ajan. Sota aloitettiin Bristol Blenheimillä ja päähävittäjänä oli yhdysvaltalainen Brewster F2A "Buffalo".
Jatkosodan hyökkäysvaiheen alla Suomen ilmavoimat oli jaettu neljään lentorykmenttiin
(Le.R), jotka puolestaan jakautuivat yhteentoista lentolaivueeseen (Le.Lv). Le.R 1:n (Le.Lv 12, Le.Lv 14 ja Le.Lv 16) lentolaivueet olivat tiedustelu- ja yhteistoimintalaivueita, Le.R 2:n (Le.Lv 24, Le.Lv 26 ja Le.Lv 28) ja Le.R 3:n (Le.Lv 30 ja Le.Lv 32) lentolaivueet hävittäjälaivueita sekä Le.R 4:n (Le.Lv 42, Le.Lv 44 ja Le.Lv 46) lentolaivueet pommitus- ja kaukotoimintalaivueita. Näiden laivueiden lisäksi ilmavoimilla oli kaksi erillistä lentorykmentteihin kuulumatonta lentolaivuetta; Le.Lv 6 ja Le.Lv 15.
Suomalaisten maahyökkäystä tukemaan asetettiin hieman aiemmin lakkautetun Le.R 1:n laivueet Le.Lv 12 ja Le.Lv 16, joiden tehtäviksi käskettiin tiedustelu, pommitus, valokuvaus, tykistön tulenjohto sekä lentolehtisten pudotus. Laivueet alistettiin VII AK:lle, mutta Le.Lv 12 sai lisäksi tehtävän suorittaa tiedustelutehtäviä myös VI AK:lle. Le.Lv 12:n kalustona oli sodan alkuvaiheessa 1. lentueella Curtiss Hawk 75A-koneita, 2. lentueella Gloster Gladiator-koneita ja 3. lentueella Fokker C.X-koneita. Le.Lv 16:n kalustona oli puolestaan 1. lentueella GL-koneita, 2. lentueella Westland Lysander-koneita ja 3. lentueella FK-koneita. Näistä CU- ja GL-koneet olivat hävittäjiä, FK-koneet tiedustelu ja syöksypommituskoneita, ja LY-koneet tiedustelukoneita, niillä voitiin suorittaa pommituksia pommikuorman ollessa maksimissaan 250 kg, tavallisesti käytettiin kuitenkin
huomattavasti pienempää määrää. Myös CU-koneet oli mahdollista varustaa pommein, pommikuorman ollessa suurimmillaan 150 kg. Kaikki edellä mainitut koneet olivat vanhentuneita ensilinjan toimintaan. Hyökkäyksen ilmatuen lisäämiseksi Ilmavoimien komentaja määräsi hävittäjäkonein varustetun Le.R 2:n toimimaan Kar.A:n suojana, ylläpitämään alueella ilmanherruutta sekä suojaamaan Le.Lv 12:n ja Le.Lv 16:n koneita näiden tehtävissä sekä osallistumaan maataisteluihin. Pommikonein varustettu Le.R 4 sai puolestaan määräyksen suorittaa pommituksia tarpeen mukaan. Hävittäjäkonein varustettu Le.R 3 määrättiin vastaamaan kotirintaman puolustuksesta.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1918–1939 Fokker-hävittäjät päätettiin hankkia myös toiselle hävittäjälaivueelle ja niin kesäkuussa 1937 Fokkerilta hankittiin D.21-hävittäjän rajaton valmistuslisenssi ja tilaus Valtion lentokonetehtaalta nostettiin 35 koneeseen. Ensimmäinen lisenssikone lensi ensilentonsa marraskuussa 1938 ja viimeinen heinäkuussa 1939. Ensimmäiset D.XXI -hävittäjät menivät Lentolaivue 24:lle, joka toimi Utissa ja ennen talvisotaa myös Suur-Merijoella toimiva Lentolaivue 26:n kaksi lentuetta ehti saada D.XXI -hävittäjiä.
Hollolan Pyhäniemen lentokenttä Lentorykmentti 2:een kuuluvien laivueiden hävittäjiä oli tilapäisesti sijoitettuna Pyhäniemeen lähinnä siksi, että neuvostoliittolaisten pommitukset ulottuivat pitkälle Etelä-Suomeen ja myös Länsi-Suomeen sekä siksi, että lähempänä rintamaa olevat kentät joutuivat neuvostoliittolaisten hyökkäysten kohteiksi. Suomen ilmavoimien yksiköistä kenttää käyttivät osa Lentolaivue 26:n ja Lentolaivue 28:n hävittäjistä. Niistä edellinen oli talvisodan lopulla varustettu Fiat G.50 -hävittäjillä ja jälkimmäinen Morane-Saulnier M.S. 406 -hävittäjillä. 1. maaliskuuta 1940 siirrettiin Hollolaan Utin Haukkaniemestä osa Lentolaivue 26:n Fiat G.50 -hävittäjistä neuvostoliittolaisten hävittäjien hyökkäysten vuoksi. 2. maaliskuuta 1940 kersantti L. Aaltosen ohjaamalla Fiat G.50 FA-4:llä pudotettiin Lahdessa yksi neuvostoliittolainen I-153-hävittäjä. 7. maaliskuuta 1940 siirrettiin seitsemän Morane-Saulnier M.S. 406-hävittäjää Pyhäniemelle Säkylän lentokentältä ja saman verran Uttiin Viipurinlahden torjuntataisteluihin.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1918–1939 Lentolaivue 26:n varustamisen suunnittelu aloitettiin vuonna 1933. Toukokuussa 1933 hankittiin tietoja Bristol Bulldog, Gloster Gauntlet ja Hawker Demon -koneista. Ilmavoimien komentajan, eversti Lundqvistin vierailu kesällä 1933 Yhdistyneessä kuningaskunnassa pudotti listalta Hawker Demonin. Marraskuussa suunniteltiin yhden Gauntletin ostaminen vielä vuoden 1933 puolella, ja 17 koneen hankkiminen vuonna 1934.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Rintaman petettyä ja Saksan armeijan vetäydyttyä lupausten vastaisesti Narvajoelle Virossa, kenraalisotamarsalkka Wilhelm Keitel tiedusteli Suomen tarpeita kasvaneen uhan kompensoimiseksi. Marsalkka Mannerheim lähetti 2.2.1944 Keitelille kirjeen, jonka liitteenä olleessa luettelossa Suomeen pyydettiin lisää Bf 109- ja Bf 110 -kalustoa. Toisen laivueen toimitussopimus tehtiin suoraan Messerschmitt AG:n kanssa maaliskuun alkupuolella 1944. Ensimmäiset G-6 -koneet tulivat Suomeen jo 16. maaliskuuta 1944 ja kaikki 30 konetta toimitettiin maalis-huhtikuussa 1944. Koneet menivät Lentolaivue 34:lle, joka luovutti G-2 -koneensa Lentolaivue 24:lle. Laivue sai täydennyskoneina 14 G-6:ta kesäkuussa 1944.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Myöhemmin lahjoitettiin 80 Caudron C.714 ja 46 Koolhoven F.K.58 -hävittäjää. Näistä vain kuusi Caudronia saapui Suomeen. Koneet luovutettiin lentokonetehtaalle toukokuussa 1940 ja ne oli tarkoitus antaa Porissa toimivalle Lentolaivue 30:lle. Ne asetettiin kuitenkin pysyvään lentokieltoon syyskuussa 1940.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Jatkosodan alussa Suomi sai sotasaaliiksi muutamia Polikarpov I-153 -koneita, joista korjattiin lentokuntoon kolme. Talvisodan sotasaaliina koneita saatiin kahdeksan. Näiden lisäksi ostettiin 18. marraskuuta 1942 Saksan sotasaalisvarastosta kymmenen I-153 -konetta, joista seitsemän lennettiin Suomeen joulukuussa 1942 ja matkalla vaurioituneet kolme tammi–syyskuussa 1943. Koneita käytti jatkosodan alussa merivoimille alistettu Lentolaivue 6, josta muodostettiin myöhemmin Lentolaivue 30. Vaikka laivue oli hävittäjälaivue sen tehtäviin kuului lähinnä tiedustelu Suomenlahdella. Toinen käyttäjä oli Tiedustelulentolaivue 16, joka sai I-153-koneita 25–27. kesäkuuta 1944.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Tilatut 44 Brewster Model 239:ää lähetettiin New Yorkista Bergenin kautta Ruotsiin koottaviksi; vain kolme konetta koottiin ja koelennettiin Yhdysvalloissa. Ensimmäinen 11 koneen erä lähti New Yorkista 13. tammikuuta 1940 ja viimeinen erä saapui Bergeniin 13. maaliskuuta 1940. Koneet koottiin SAAB:in tehtailla Trollhättanissa. Ensimmäiset koneet saatiin Suomeen 1. maaliskuuta 1940 ja ennen talvisodan päättymistä ehdittiin saada kuusi konetta. Koneet eivät kuitenkaan ehtineet mukaan taisteluihin. Viimeinen kone saapui Suomeen 1. toukokuuta 1940. Koneet sai Lentolaivue 22, joka kuitenkin joutui jo huhtikuussa 1940 luovuttamaan koneensa Fokkereilla taistelleelle Lentolaivue 24:lle.