mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sakari Honkala Honkala syntyi Vanajassa Heikki Nikolai Selinin ja Loviisa Wilhelmiina Jussilan pojaksi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1914 ja tuli agronomiksi syksyllä 1917, viimeisenä agronomina Suomen Keisarillisesta Aleksanterin yliopistosta. Hän osallistui vapaussotaan Kalmin pataljoonassa. Honkala meni vuonna 1921 naimisiin Siro Esteri Parkun kanssa. Hän oli eduskunnassa maatalousvaliokunnan jäsen.
U. L. Lehtonen U. L. Lehtosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja David Lehtonen ja Ewelina Augusta Hollming. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1898 sekä lisensaatiksi 1904. Vuosina 1898–1900 hän opiskeli Saksassa. Opiskeluaikanaan hän työskenteli Helsingin Kallion kansankirjaston hoitajana vuosina 1893–1898 ja Suomen Tiedeseuran kirjastonhoitajana 1897–1898.
Lapuan liike Suomessa eduskunnan puhemies on tasavallan presidentin jälkeen toiseksi korkea-arvoisin henkilö. Näin ollen eduskunnan varapuhemiehen ja Tampereen kaupungin kunnallispormestarin (1920–1952) Väinö Hakkilan kyyditseminen vastoin tahtoaan oli vaikuttava ja julkisuutta herättävä teko. 18. heinäkuuta 1930 tapahtui ensimmäinen kyyditys, joka todella nakersi julkisuudessa liikkeen kannatusta. Kansanliikkeen alamäen voidaan katsoneen alkaa tuosta päivästä lähtien. Tuolloin kyyditettiin korkeimmassa valtiollisessa asemassa ollut sosiaalidemokraatti, eduskunnan varapuhemies Väinö Hakkila, joka oli menossa kesähuvilalleen Teiskoon. Hakkila pysäytettiin Teiskossa aseilla uhaten ja pakotettiin toiseen autoon. Hakkila muilutettiin vaikka hän kuuluikin puolueensa oikeistosiipeen, koska hän oli arvostellut kansanliikkeen toimintatapoja, erityisesti muilutuksia. Hakkila vietiin Kuortaneelle, matkan aikana hänet uhattiin viedä Neuvostoliittoon ja häntä istutettiin muurahaispesässä. Jussi Muilu esti kuitenkin Hakkilan tappamisen. Lopulta Hakkila ilmaisi tukensa Lapuan liikkeelle ja lupasi vetäytyä politiikasta, jolloin hänet vapautettiin.
Otto Collin Collinin vanhemmat olivat raatimies Karl Johan Collin (1804–1873) ja Johanna Karolina Laurentz (1819–1881). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lukiosta 1870 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873. Collin toimi Hämeenlinnan normaalilyseon ja Hämeenlinnan lyseon luonnonhistorian, matematiikan ja kaunokirjallisuuden kollegana 1878–1890. Collin erotettiin vuonna 1890 opettajan virasta oppilaiden moraalin turmelemisesta syytettynä. Hämeenlinnan lyseossa oppilaana olleen Eino Leinon muistelmien mukaan hän oli kertonut pojille murrosiän vaaroista. Myöhemmin Collin oli painoasiamiehenä Hämeenlinnassa 1902–1905 ja vastasi sanomalehtien ennakkosensuurista.
Väinö Hakkila Delawaren amerikansuomalaisen siirtokunnan 300-vuotisjuhlan yhteydessä vuonna 1939 Hakkila sai Philadelphian Templen yliopiston kunniatohtorin arvon. Nuoruudessaan Hakkila oli ahkera amatöörivalokuvaaja.
Armas Nissilä Nissilän vanhemmat olivat agronomi Juhan Selim Nissilä ja Hulda Susanna Skogster. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Lisa Adamin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinna klassillisesta lyseosta vuonna 1911 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1911 – 1912 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon Charlottenburgin teknillisen korkeakoulun konerakennus- ja sähköteknillisellä osastolla vuonna 1918.
Väinö Hakkila Hakkilan poliittista uraa auttoi se, että hän oli puolueensa poliitikoista harvoja korkeakoulututkinnon suorittaneita ja SDP:n vahvan miehen Väinö Tannerin linjan kannattaja. Tannerin hallituksessa 1926–1927 hän oli oikeusministerinä ja sai kunnian valmistella armahduslain, jolla viimeiset vankilassa olleet tai kansalaisluottamuksensa menettäneet sisällissodan punaiset armahdettiin enemmästä rangaistuksesta. Hakkila ei myöhemmin ollut enää ministerinä, mutta toimi puolueensa hallitusneuvottelijana 1936 ja vielä 1948. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä kaikissa presidentinvaaleissa 1925–1956.
Yrjö Hakkila Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1906 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1912.
Eino J. Härkönen Härkösen vanhemmat olivat räätäli Juho Härkönen ja Hanna Pesonen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta 1907. Härkönen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1907–1910 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa, opettajinaan Eero Järnefelt ja Väinö Blomstedt. Vuonna 1913 hän teki opintomatkan Pariisiin, jossa hän opiskeli puolen vuoden ajan Acadèmie de la Grande Chaumierissa. Härkönen toimi taidemaalarina ja piirtäjänä Enon Kaltimossa.
Niilo Valonen Niilo Eemil Tapio Valonen (12. huhtikuuta 1913 Urjala – 11. helmikuuta 1983 Espoo) oli kansatieteilijä ja Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kansatieteen professori 1961–1977. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1932 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1939 sekä lisensiaatiksi 1952 Helsingin yliopistosta. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1957 tuohipunonnaisista. Lisäksi hän teki opinto-, tutkimus- ja luentomatkoja Euroopan eri maihin.
Rafael Haarla Haarla oli intomielinen Lapuan liikkeen tukija ja rahoittaja ja osallistui itse Mäntsälän kapinaan, mutta hänen kerrotaan myös pyytäneen vuonna 1929 Väinö Tanneria Suomen diktaattoriksi. Haarlaa lähellä oleva Lapuan liikkeen ryhmä oli myös mukana kyyditsemässä sosiaalidemokraattista eduskunnan varapuhemiestä ja Tampereen pormestaria Väinö Hakkilaa 17.–18. heinäkuuta 1930. Jääkärikapteeni Arvi Kalsta vangitsi Hakkilan tämän kesäasunnolla Teiskossa ja kuljetti hänet Lapuan kautta Kuortaneelle, jossa Hakkilaa pahoinpideltiin ja istutettiin muun muassa muurahaispesässä.
Tuija Hakkila-Helasvuo Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.
Väinö Jokinen Pehtori Efraim Jokisen ja Fanny Wilhelmiina Tamlanderin poika kirjoitti ylioppilaaksi 1899. Suomennostöitä hän teki jo koulu- ja opiskeluaikoina, Hämeenlinnalaisen "Kanerva"-lehden toimittajana hän työskenteli 1904–1905, "Kansan lehden" toimittajana Tampereella 1906–1908, "Työmiehen" toimittajana ja toimitussihteerinä Helsingissä 1906–1908, "Hämeen voiman" vastaavana toimittajana Hämeenlinnassa 1908–1912 ja "Sosialistin" päätoimittajana Turussa 1912–1917.
Teemu Kaislehto Kaislehto valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2013.
Teemu Karjalainen Karjalainen valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2014.
Patrik Virta Patrik Virta valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2015.
Niilo-Kustaa Määttä Määttä valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta syksyllä 2016.
Väinö Teivaala Väinö Teivaala oli koulutukseltaan voimistelunopettaja, valmistui vuonna 1917. Hän toimi valmistumisensa jälkeen liikunnan lehtorina Viipurin suomalaisessa lyseossa 1917–1918 ja sen jälkeen suojeluskunnan piiripäällikkönä Kajaanissa ja Kuopiossa 1919–1920. Sisällissodan aikaan keväällä 1918 hän toimi valkoisten majuri Kalmin Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonassa. Vapaussodan jälkeen hänestä tuli valtakunnallinen urheilutoimija siirtyessään Suojeluskuntien yleisesikunnan urheilutarkastajaksi vuosiksi 1920–1926. Sen jälkeen hän oli hetken Suomen Urheilulehden päätoimittaja 1926–1927 ja sen jälkeen opetustehtävissä Hämeenlinnan lyseon liikunnan lehtorina 1927–1939 ja vastaavasti Tampereen lyseon liikunnan lehtorina 1939–1945. Sodan jälkeen poliittisen suunnan vaihduttua Teivaala vetäytyi syntymäseudulleen Ylöjärvelle maanviljelijäksi.
Risto Pätiälä Pätiälän vanhemmat olivat Väinö Kustaa Pätiälä ja Aino Evinsalo ja puoliso vuodesta 1941 Maire Annikki Karvonen. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1931 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1945, jolloin hän sai myös iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden Pätiälä sai 1957. Pätiälä työskenteli uransa alkuvuosina sairaaloissa sekä Helsingin alueella että muun muassa Seinäjoella ja Vaasassa. Hän oli Turun yliopiston dosentti 1948–1961, Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin dosentti 1952–1962 ja lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston lääkintöneuvos vuodesta 1956. Pätiälä sai professorin arvonimen 1961.
Esko Hakkila Hakkila oli taiteenharrastaja. Hän on kirjoittanut Wäinö Aaltosen monografian "Wäinö Aaltonen : elämää ja taidetta" (1942). Esko ja Katri Hakkila lahjoittivat vuonna 1953 yhteensä 12 taidemaalari Mikko Oinosen teosta Hämeenlinnan taidemuseoon.
Arvi Kalsta Kalsta oli mukana Lapuan liikkeen ryhmässä, joka kyyditsi sosiaalidemokraattista eduskunnan varapuhemiestä ja Tampereen pormestaria Väinö Hakkilaa 17.–18. heinäkuuta 1930. Kalsta vangitsi Hakkilan tämän kesäasunnolla Teiskossa ja kuljetti hänet Lapuan kautta Kuortaneelle, jossa Hakkilaa pahoinpideltiin ja istutettiin muun muassa muurahaispesässä.
Kaarlo Kytömaa Kytömaan vanhemmat olivat torppari Antti Kytömaa ja Karoliina Myrskylä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Hämeenlinnan lyseosta.
Matti Helenius-Seppälä Matti Heleniuksen vanhemmat olivat karvari ja teurastaja Matti Helenius sekä Erika Adolfintytär. Kolmetoistalapsinen perhe oli vähävarainen, mutta Matti onnistui lahjakkuutensa ansiosta pääsemään vuonna 1880 kymmenvuotiaana Hämeenlinnan lyseoon, joka oli maan ainoa suomenkielinen normaalilyseo. Hän oli luokkansa parhaita oppilaita. Helenius oli sujuva kirjoittaja ja kirjoitti jo kouluaikoinaan "Hämeen Sanomiin" sekä pilalehti "Matti Meikäläiseen". Hän antoi myös yksityisopetusta, yhdessä vaiheessa Zachris Topeliuksen lapsenlapsille Sipoon Koivuniemessä. Helenius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1888 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1894. Hänen opiskeluaan hidasti samanaikainen työskentely. Vuosina 1890–1892 hän toimi "Uusi Suometar" -lehden aputoimittajana.
Väinö Väisälä Väisälän vanhemmat olivat konttoristi Johannes Weisell ja Emma Brigitta Jääskelä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Joensuun lyseosta ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Väinö Ossian Anthoni Anthoni kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän sai varatuomarin arvon 1894 toimien sen jälkeen Artjärven ja Myrskylän nimismiehenä 1895–1896 sekä Korpilahden nimismiehenä 1896–1904. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Rauman raastuvanoikeuden oikeusneuvosmieheksi. Rauman pormestarina Anthoni toimi 1906–1915, jonka jälkeen hän oli tuomarina Ruoveden tuomiokunnassa 1915–1918 ja Tammelan tuomiokunnassa 1918–1933. Vuonna 1926 hänelle myönnettiin laamannin arvonimi.
Väinö Hakkila Johdettuaan jo useasti laki- ja talous- sekä suurta valiokuntaa Hakkila nousi eduskunnan ensimmäiseksi varapuhemieheksi vuoden 1929 toisilla valtiopäivillä. Kun heinäkuussa 1930 eduskunta lykkäsi SDP:n määrävähemmistön voimin Lapuan liikkeen vaatimat kommunistilait lepäämään yli vaalien, joutui varapuhemies Hakkila muilutuksen uhriksi.
W. G. Palmqvist Palmqvist kävi seitsemän luokkaa lyseota Oulun suomalaisessa lyseossa. Hän muutti Oulusta Jyväskylään vuonna 1898, jossa hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1900. Hän valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta vuonna 1905.
Yrjö Salovartio Salovartion vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Yrjö Väinö Salovartio (Siitonen) ja Elisabeth (Liisa) Salminen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1947 Kuopion lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa.
Tuija Hakkila-Helasvuo Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo (s. 16. tammikuuta 1959, Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.
Antti Papula Antti Papula valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan Lyseosta 1963 ja diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun kemian osastolta 1972.
Hämeenlinna Juhana Idänpään-Heikkilä oli vanajalainen valtiopäivämies. Vuoden 2007 vaaleissa Hämeenlinnasta valittiin eduskuntaan Johannes Koskinen, Tarja Filatov ja Satu Taiveaho SDP:stä, Jari Koskinen Kokoomuksesta ja Kirsi Ojansuu-Kaunisto Vihreistä. Heistä Jari Koskinen asuu entisen Hauhon kunnan alueella. Europarlamentaarikko ja entinen kansanedustaja Sirpa Pietikäinen asuu Hämeenlinnassa.Vihreiden entinen puheenjohtaja Pekka Sauri on asunut osan lapsuudestaan ja nuoruudestaan Hämeenlinnassa ja kirjoittanut ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta.
Väinö Karvinen (opettaja) Karvisen vanhemmat olivat maanviljelijä Aleksanteri Karvinen ja Katri Loviisa Rautiainen. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1904 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1907. Karvinen asui vuodesta 1908 lähtien Kuopiossa ja toimi kauppaoppilaitoksen äidinkielen lehtorina ja teollisuuskoulun opettajana. Karvinen harrasti kotiseututyötä ja hän kirjoitti Kuopion kulttuurihistoriasta artikkeleita lehtiin ja vuosikirjoihin. Karvinen piti myös radioesitelmiä ja hän oli suosittu juhlapuhuja. Toukokuussa 1939 Karvinen johti sanoittamansa "Kallan ranta"-kantaatin esitystä Pohjois-Savon Maakuntaliiton maakuntajuhlassa joka pidettiin Kuopion Väinölänniemen kentällä.
Heikki Vapaatalo Heikki Vapaatalon vanhemmat olivat rakennusmestari Pentti Vapaatalo ja Aino Lähteenmäki. Vapaatalo kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1957. Vapaatalo valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1968 ja opiskeli 1970-luvun alussa Saksassa (Hannoverin lääketieteellinen korkeakoulu). Hän työskenteli assistenttina Helsingin yliopistossa 1965–1968, dosenttina 1969–1992, apulaisopettajana 1969–1971. Vuosina 1972–1974 hän oli Oulun yliopistossa apulaisprofessori, vuosina 1975–1992 Tampereen yliopiston biolääketieteen (farmakologian) professori ja 1992–2002 Helsingin yliopiston farmakologian professori.
Niilo Peltola Peltola pääsi ylioppilaaksi 1934 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1941. Hän väitteli tohtoriksi 1956.
Ernesti Suolahti Suolahden vanhemmat olivat lehtori Edvard Wilhelm Palander ja Ottilia Aurora Kockström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1894 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui vuonna 1896 voimistelunopettajaksi.
Veli-Matti Saarinen Saarinen on kirjoittanut ylioppilaaksi 1979 Hämeenlinnan lyseosta, valmistunut filosofian kandidaatiksi 1993 Helsingin yliopistosta ja filosofian lisensiaatiksi 1998 Turun yliopistosta.
Eino I. Hukkinen Hukkinen kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta, jonka jälkeen hän lähti vuonna 1902 Saksaan opiskelemaan eläinlääkäriksi, mutta päätti lopulta ryhtyä sanomalehtimieheksi. Hukkinen asui Dresdenissä, Stuttgartissa ja Hannoverissa, jossa hän työskenteli 1910–1912 kustannusalalla sekä 1912–1914 toimittajana. Suomeen palattuaan Hukkinen työskenteli 1915–1918 "Lahti"-sanomalehden toimitussihteerinä, ja sisällissodan jälkeen saksalaisille joukoille tarkoitetun "Suomi–Finnland"-lehden toimituksessa. Vuodet 1919–1926 Hukkinen työskenteli Suomen Tietotoimistossa, kunnes sirtyi eläkkeelle jäämiseensä saakka "Helsingin Sanomien" palvelukseen.
H. R. Helin Helinin vanhemmat olivat maalari Henrik Helin ja Olga Maria Nyholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1888 ja valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1892.
A. Salmela Salmelan vanhemmat olivat räätäli Johan Lindholm ja Johanna Heikintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1888 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895.
Väinö Horelli Horellin vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Fredrik Horelli ja Amanda Giers. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1902 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1909, lääketieteen lisensiaatiksi 1914 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1930.
Väinö Juusela Juuselan vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Gustaf Basilius Juslén ja Anna Emilia Sofia Lagerblad. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Mikkelin lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1904 ja maisteriksi 1906.
Väinö Salminen Salmisen vanhemmat olivat kansakoulun opettaja Kaarle Fredrik Salminen ja Maria Mathilda Mattila. Hn pääsi ylioppilaaksi Porvoon lyseosta 1901 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908 sekä lisensiaatiksi 1917 ja tohtoriksi 1919.
Akseli Skutnabb Akseli kävi Hämeenlinnan lyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1895 yhdessä Eino Leinon ja Larin Kyöstin kanssa. Hän lähti sitten opiskelemaan teologiaa Helsingin yliopistoon aikoessaan pappisuralle.
Pentti Hakkila Hakkila valmistui ylioppilaaksi 1954, metsänhoitajaksi 1959, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1961, lisensiaatiksi 1965, ja hän väitteli tohtoriksi 1966 Helsingin yliopistosta.
Esko Hakkila Hakkilan vanhemmat olivat maanviljelijä Johannes Oskari Hakkila ja Edla Kustaava Rapola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1913, suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon ja sai varatuomarin arvon 1921. Hän oli Pellervo-Seuran lainopillisen neuvontatoimiston apulaishoitajana 1921–1925 ja hoitajana 1925–1933 sekä maalaiskuntien kunnallistoimiston lakiasiain hoitajana 1922–1924. Hakkila oli eduskunnan oikeusasiamiehen varamiehenä 1930–1931 ja oikeusasiamiehenä 1932–1945 ja sen jälkeen korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvoksena 1946–1953.
Hugo Lund Lundin vanhemmat olivat kelloseppä Ferdinand Lund ja Agnes Vilhelmina Lindholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1894.
Sven Weckström Hänen vanhempansa olivat tullikirjuri Linus Eleazar Weckström ja Selma Aurora Nordwall. Sven oli kolmesta veljeksestä keskimmäinen. Hänen isänsä kuoli hänen ollessaan vain 7-vuotias, minkä jälkeen perhe muutti Jyväskylään, jossa hän aloitti koulunkäyntinsä. Jyväskylästä perhe muutti vuonna 1908 Joensuuhun, jossa Sven kirjautui Joensuun klassilliseen lyseoon V:lle luokalle. Ylioppilaaksi hän kirjoitti vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Samaan aikaan valmistuivat hänen tulevat jääkäritoverinsa: Friedel Jacobsson, Janne Ahlroth myöh. Arajuuri ja Väinö Lankinen. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1912–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja suorittaakseen lääketieteen alkututkinnon.
Jouko Turkka Turkka kävi Tampereen klassillista lyseota, joka opetti hänelle ”Tampereen perusmoraalin”: ”Kun annatte nyt sortaa itseänne, niin pääsette aikanaan sortamaan toisia.” Turkan mukaan lyseossa ”tieteellisin käsittein latinaksi opetettiin alistumista”. Turkka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1963.
Karl August Hildén Hildénin vanhemmat olivat talollinen Emanuel Heikipoika Penttilä ja Anna Stina Sipilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1872 ja vuonna 1875 hän suoritti teologian erotutkinnon ja hänet vihittiin papiksi.
Aarno Rafael Koskimies Koskimiehen vanhemmat olivat filosofian tohtori, lehtori Kaarlo Koskimies (Forsman) ja Verna Limón. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1908.
Eevert Laine Laineen vanhemmat olivat maanviljelijä Stefanus Laitila (entinen Petterqvist) ja Henrika Selin. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1902, lisensiaatiksi 1907 ja tohtoriksi 1910.
Eino Leino Käytyään Kajaanin alkeiskoulua ja Oulun suomalaista lyseota (1889–1890) Leino siirtyi veljensä, toimittaja Oskar Lönnbohmin luokse Hämeenlinnaan. Tähän pakotti perheen taloudellisen tilanteen heikkeneminen isän kuoleman jälkeen 1890. Hämeenlinnan lyseosta hän valmistui 16-vuotiaana ylioppilaaksi 1895. Leino aloitti opinnot myös Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa Helsingissä, mutta ne jäivät pian taka-alalle kirjallisten harrastusten vuoksi.
Leinon runokokeilut alkoivat jo kouluvuosina. Ensimmäisen runonsa hän sai julkisuuteen 12-vuotiaana, kun "Kajaanin linna" ilmestyi "Hämeen Sanomissa" syksyllä 1890 lehden päätoimittajan Oskar Lönnbohmin myötävaikutuksella. Hämeenlinnan lyseon toverikunnan käsin kirjoitettuun "Vasama"-lehteen kirjoitettuja runoja ilmestyi myöhemmin uusina versioina Leinon ensimmäisessä runokokoelmassa "Maaliskuun lauluja" (1896). Hämeenlinnan kouluvuosina Leino kartutti tietojaan maailmankirjallisuudesta. Antiikin kirjailijat tulivat tutuiksi latinan tunneilla. Hän oppi lukemaan alkukielillä myös saksan- ja ranskankielisiä tekstejä – Heinrich Heinea, Friedrich Nietzscheä, Émile Zolaa, Guy de Maupassantia. Leino aloitti uran maailmankirjallisuuden suomentajana Runebergin "Kuningas Fjalarilla", jonka SKS julkaisi 1894.
Aaro Honka Arohongan vanhemmat olivat johtaja Juho Emil Alén ja Alma Annikki Häti. Arohongan vaimo oli lastentarhanopettaja Marketta Päivätär Teirilä. Eino Arohonka pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1933 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1937. Hänet muistetaan kuria pitävänä rehtorina Tampereen klassillisesta lyseosta vuosilta 1956–1976. Arohonka toimi myös Pirkkalaiskirjailijoiden sekä Tampereen filatelistiseuran puheenjohtajana.
Eevi Ihalainen Ihalainen kirjoitti ylioppilaaksi Lappeenrannan Lyseon lukiosta keväällä 2018.
Artturi Kannisto Artturi Kannisto tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1893 ja kirjoittautui Helsingin yliopistoon samana vuonna. Hän kiinnostui jo kouluaikanaan suomen sukukielistä. Merkittävä vaikuttaja tässä mielenkiinnon heräämisessä oli Arvid Genetz, joka toimi Hämeenlinnan lyseossa opettajana ja joka oli ansioitunut sukukielten tutkija. Kanniston erityisenä mielenkiinnon kohteena oli unkarin kieli, johon hän tutustui itsenäisesti Antti Jalavan ja József Szinnyein unkarin kieltä ja kielten sukulaisuutta valottavien kirjoitusten innoittamana. Yliopistossa Kannisto alkoi heti opiskella myös hantia (ostjakkia), mikä ei ollut tuiki tavallinen aloittelevan opiskelijan valinta. Kannisto suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1899.
Eero Eräsaari Eräsaaren vanhemmat olivat opettaja Väinö Eräsaari ja Ida Hämeenaho. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Heli Pitkäpaasi (k. 1996). Eräsaari tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1939 ja suoritti varusmiespalveluksensa Keski-Suomen rykmentissä Kouvolassa 1940.
Hämeenlinnan normaalilyseo Hämeenlinnan klassillinen lyseo jatkoi vuodesta 1887 eteenpäin suomenkielistä yliopistoon pätevöittävää oppikouluopetusta Hämeenlinnassa. Uuden rakennuksen lyseo sai vuonna 1888. Koulun perinteitä jatkaa nykyään Hämeenlinnan lyseon lukio.
Pentti Hakkila Pentti Tapani Hakkila (s. 22. joulukuuta 1935 Hämeenlinna) on suomalainen metsätieteilijä. Hän on ollut Metsäntutkimuslaitoksen metsäteknologian tutkimusosaston metsätyötieteen professori vuodesta 1972, Suomen Akatemian tutkijaprofessori 1976–1979. Hän on tutkinut metsätyötiedettä ja puuteknologiaa.
Fritz Wetterhoff Wetterhoff oli alun perin saksalaista, mutta jo varhain Suomeen kotiutunutta sukua. Hänen vanhempansa olivat metsänhoitaja, kirjailija Onni Kurt Alfred Wetterhoff ja Anna Charlotta Johanna Nescher. Wetterhoff pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1897, ja hän suoritti oikeustutkinnon 1909. Valmistuttuaan juristiksi Wetterhoff toimi Hämeenlinnassa kaupunginviskaalina. Jo tätä ennen hän oli ollut vuodesta 1906 kaupungissa vt. oikeusneuvosmiehenä ja vt. pormestarina.
Solmu Nyström Nyströmin vanhemmat olivat kruununvouti Johan Abraham Nyström ja Clara Charlotta Wikman. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1890 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1894 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1915.
Heino Pätiälä Pätiälän vanhemmat olivat maanviljelijä, taloustirehtööri Karl Gustaf Pätiälä ja Adolfina Gustava Eskola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Hämeenlinnan lyseosta ja suoritti teologian erotutkinnon 1906 Helsingin yliopistossa. Pätiälä vihittiin papiksi 1907.
A. Wilh. Rankka Rankan vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Adolf Kran(c)k ja Kristina Sofia Hedström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1898 ja maisteriksi 1900.
A. E. Koskenniemi Koskenniemen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Adam Lindgren ja Ida Maria Slöör. Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1899 ja suoritti teologian erotutkinnon 1905 sekä pastoraalitutkinnon 1919. Koskenniemi vihittiin papiksi 1906.
Anton Helve Helven vanhemmat olivat tehtaankirjuri, kaupanhoitaja Anton Moldakoff ja Anna Helena Juutinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa sekä suoritti 1898–1899 teknillisiä opintoja polyteknillisessä opistossa.
Seppo Oinonen Seppo Sakari Oinonen (6. helmikuuta 1917 Kuopio - 16. toukokuuta 1986 Helsinki) oli diplomi-insinööri ja ammattikasvatushallituksen pääjohtaja. Seppo Oinonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1936. Hän suoritti diplomi-insinöörin tutkinnon Teknillisen korkeakoulun koneenrakennusosastolla vuonna 1945. Vuonna 1948 Oinonen aloitti Pohjois-Karjalan keskusammattikoulun metallityönosaston ammattiaineiden opettajana ja rehtorina. Vuoden 1959 alussa Oinonen siirtyi Ammattikoulujen Hämeenlinnan opettajaopiston yliopettajaksi ja rehtoriksi. Tästä tehtävästä Oinonen siirtyi ammattikasvatushallituksen ammattiopetuksen osastopäälliköksi vuonna 1969. Ammattikasvatushallituksen pääjohtajaksi hänet nimettiin 1.5.1975. Hän hoiti kyseistä virkaa eläkkeelle jäämiseen asti 1.8.1980.
Ville Pankko Sääksmäen Kuurilassa syntyneen Pankon vanhemmat olivat talollinen Evert Wilhelm Bang ja Vilhelmina Juhontytär. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1904, ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1916 ja ylemmän hallintotutkinnon 1917. Varatuomarin arvon Pankko sai 1920. Sisällissodan jälkeen hän toimi valtiorikosoikeuden jäsenenä Riihimäellä, kunnes aloitti tuomarin viransijaisuuksia tehtyään Etsivän keskuspoliisin palveluksessa vuonna 1921. Pankko oli aluksi Terijoen Kellomäellä tutkijatoimiston päällikkönä ja 1923 lähtien Helsingissä vanhempana apulaispäällikkönä. EK:n muututtua Valtiolliseksi poliisiksi 1938 Pankko nimitettiin apulaispäälliköksi, jota tehtävää hän hoiti jatkosodan loppuun saakka.
Väinö Kivi Kiven vanhemmat olivat rusthollari Oskar Kivi ja Amanda Ulriika Kankaanpää. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Porin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1899 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1909. Kivi sai varatuomarin arvon 1902.
Matti Parpala Parpala on kotoisin Lahdesta, missä hän myös kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta vuonna 2005.
Jooseppi Sajaniemi Sajaniemen vanhemmat olivat seppä Heikki (Henrik) Dahl (s. 1834) ja Heta Maria Åkman (s. 1830). Hän pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900.
Erkki Mäkinen Erkki Mäkinen tuli ylioppilaaksi 1971 Porin lyseosta ja opiskeli jonkin aikaa Turun yliopistossa. Hän kirjoitti esikoisromaaninsa "Heräämisen maku" vielä käydessään lukiota Porin lyseossa. Hänen kirjallisia esikuviaan olivat Antti Hyry, Paavo Haavikko, Vasili Aksjonov ja lauluteksteillään Bob Dylan.
Markku Kaste Kaste kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin lyseosta. Hän opiskeli lääkäriksi ja valmistui sen jälkeen Helsingin yliopistosta neurologiksi.
Väinö Hakkila Hakkila kuului niihin oikeistososiaalidemokraatteihin, jotka käynnistivät puolueen toiminnan uudelleen vuoden 1918 katastrofin jälkeen. Hän kohosi nopeasti SDP:n puoluetoimikuntaan ja hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran keväällä 1919 yhteensä 18 797 äänellä. Hakkila jatkoi eduskunnassa sen jälkeen lähes yhtäjaksoisesti liki neljänkymmenen vuoden ajan. Eduskunnassa hän tuli tunnetuksi ahkerana täysistuntojen välihuutajana, mistä tavasta ei luopunut edes varapuhemiesaikoinaan. Hän oli lyhyen aikaa myös Helsingin kaupunginvaltuutettuna, mutta muutti Tampereelle saatuaan uuden viran; Hakkilasta tuli näet Suomen ensimmäinen ”punainen” pormestari, kun hänet valittiin Tampereen kaupungin kunnallispormestariksi vuonna 1920. Hän pysyi virassa vuoteen 1952. Viran valtaoikeudet tosin kapenivat vuonna 1930 voimaanastuneen lainmuutoksen jälkeen.
Ferenc I Rákóczi Ferenc Rákóczi kuoli 8. heinäkuuta 1676. Ferencin ja Ilona Zrínyin pojasta Ferenc II Rákóczista tuli sittemmin myös merkittävä unkarilainen kapinajohtaja.
Ferenc II Rákóczi Ferenc II Rákóczi syntyi Boršassa ) 27. maaliskuuta 1676. Hänen isänsä oli ruhtinas ja suurmaanomistaja Ferenc I Rákóczi ja äiti Ilona Zrínyi.
Ferenc I Rákóczi Ferenc Rákóczi syntyi 24. huhtikuuta 1654. Hänen isänsä oli Transsilvanian ruhtinas György II Rákóczi. Ferencin isä oli kalvinilainen, mutta Ferencistä tuli katolinen äidinsä Zśofia Báthorin vaikutuksesta. Ferenc oli isänsä kruununperijä, mutta lopulta hänestä ei koskaan tullut Transsilvanian ruhtinasta. György kuoli vuonna 1660 ja samana vuonna Osmanien valtakunnan joukot etenivät ruhtinaskuntaan. Sotaan sekaantuivat myös Habsburgit, mutta heidän sotaretkensä turkkilaisia vastaan epäonnistui vuonna 1661. Ruhtinaskunnan menettäminen herätti suuttumusta Unkarista, jolle saatiin lisäsyy vuosina 1663–1664 käydyn sodan jälkeen solmitusta epäedullisesta Vasvárin rauhasta. Habsburigen vastaisen tyytymättömyyden kasvaessa Unkarissa alettiin valmistella Habsburgien vastaista kapinaa.
Ferenc I Rákóczi Ferenc I:n poika Ilona Zrínyin kanssa Ferenc II Rákóczi oli sittemmin myös merkittävä unkarilainen kapinajohtaja.
Ferenc II Rákóczi Ferenc II Rákóczi (s. 27. maaliskuuta 1676 – 8. huhtikuuta 1735, saks. Franz Rákóczi) oli unkarilainen aatelinen ja suurmaanomistaja, joka johti unkarilaisten kapinaa Habsburgeja vastaan. Kapina ajoittui laajemman Espanjan perimyssodan aikaan 1700-luvun alussa ja sen aikana Rákóczista tehtiin Transilvanian ruhtinas. Kapinallisten liittolaisen Ranskan jäädessä lopulta tappiolle myös kapinalliset taipuivat Rákócziin selän takana rauhaan vuonna 1711. Rákóczi vietti kapinan jälkeen elämänsä maanpaossa Osmanien valtakunnassa.
Ferenc I Rákóczi Ferenc I Rákóczi (24. huhtikuuta 1654 – 8. heinäkuuta 1676) oli unkarilainen ylimys, kapinajohtaja ja maata hallinneiden Habsburgien vastaisen salaliiton jäsen. Rákóczin johtama kapina vuonna 1670 kukistettiin lopulta nopeasti. Monet salaliiton jäsenet teloitettiin, mutta Rákóczin henki säästyi hänen äidinsä vaikutusvallan ansiosta. Rákóczi kuoli vuonna 1676.
Ferenc II Rákóczi Ferenc II:n isä Ferenc Rákóczi johti vuonna 1670 Ylä-Unkarissa (nykyisessä Slovakiassa) nostettua kapinaa Habsburgeja vastaan, jonka keisarilliset joukot murskasivat helposti. Kapinaa järjestämässä olleista unkarilaisista monet teloitettiin, mutta Ferenc Rákóczi säästettiin lunnaita vastaan. Kapinaliike unkarilaisten keskuudessa ei kuitenkaan ollut sammunut, ja nyt sitä innoittivat unkarilaisiin kapinan jälkeen kohdistetut puhdistustoimet. Maanpakolaiset, lainsuojattomat ja maansa menettäneet aateliset alkoivat muodostaa "kurutseiksi" kutsuttuja kapinallisjoukkoja Transilvaniassa, josta he tekivät rajan yli hyökkäyksiä Unkariin. Nimenä kurutsit johdettiin ehkä ristiretkeläistä tarkoittavasta sanasta "cruciatus". Habsburgien puolella taistelleet tunnettiin puolestaan nimellä "labantsit". Kurutsien johtoon nousi vuonna 1678 Imre Thököly, joka solmi avioliiton sittemmin leskeksi jääneen Ferenc II Rákóczin äidin Ilona Zrínyin kanssa. Thököly julistettiin Ylä-Unkarin ruhtinaaksi ja hän sai tukea Osmanien valtakunnalta. Turkkilaiset kärsivät kuitenkin huomattavan tappion Kahlenbergin taistelussa vuonna 1683. Thököly jäi yksin kapinansa kanssa, ja kurutsit alkoivat siirtyä Habsburgien puolelle. Vuonna 1688 kukistui Munkácsin linna, jota Ferencin äiti oli puolustanut kaksi vuotta. Linnan menetyksen jälkeen Thököly ja Zrínyi siirtyivät maanpakoon Osmanien valtakuntaan. Karlowitzin rauhan jälkeen vuonna 1699 Habsburgit olivat vallaneet suurimman osan Unkaria takaisin turkkilaisilta.
Ferenc I Rákóczi Ferenc Rákóczi meni vuonna 1666 naimisiin Kroatian baani Péter Zrínyin tyttären Ilona Zrínyin kanssa. Sittemmin Rákóczi ja Péter Zrínyi kuuluivat kreivi Ferenc Wesselényin johtamaan salaliittoon, jonka tavoitteena oli aseellinen kapina Ranskan tai Osmanien valtakunnan tuella. Salaliittolaisten suunnitelmista saatiin kuulla Wienissä jo ennen suunnitelmien toteuttamista, mutta vastatoimiin ei ryhdytty. Vuonna 1670 Ferenc Rákóczi sai vaivoin nostatettua kapinan Ylä-Unkarissa (nykyisessä Slovakiassa). Odotettua ulkopuolista tukea kapinalle ei kuitenkaan saapunut, ja lisäksi salaliittolaisilta puuttui yhtenäinen strategia. Keisarilliset joukot kukistivat kapinan suhteellisen nopeasti. Salaliittolaisten johtajia vangittiin ja monet saivat varoittavana esimerkkinä kuolemantuomion, heidän joukossaan esimerkiksi Péter Zrínyi. Ferenc Rákóczi sai pitää henkensä, koska hänen äidillään oli vaikutusvaltaa jesuiittojen keskuudessa. Hänen avullaan Ferenc Rákóczin henki säästettiin suuria lunnaita vastaan.
Ferenc II Rákóczi Ferenc II Rákóczi erotettiin äidistään Munkásin linnan menetyksen jälkeen. Rákóczi vietiin aluksi Wieniin ja sittemmin jesuiittaluostariin Böömiin, jossa hän sai itävaltalaisen kasvatuksen. Rákóczista pyrittiin tekemään uskollinen Habsburgeille. Unkarissa mieliala oli kuitenkin edelleen keisarivihamielinen. Habsburgit olivat vallanneet Unkarin turkkilaisilta, mutta kansaa rasittivat sotaväen majoittamiset, protestantteihin kohdistettu vaino ja raskas verotaakka. Unkaria ei kohdeltu niinkään vapautettuna, kuin valloitettuna alueena. Tokajin viinialueen talonpojat olivat nousseet kapinaan vuonna 1697. Rákóczi palasi Itävallasta sukunsa maille vuonna 1694. Hän oli kotimaassaan omaksunut unkarilaisuusaatteen muilta Unkarin ylimystön jäseniltä. Tokajin kapinalliset pyysivät Rákóczia asettumaan kapinansa johtoon. Rákóczi kieltäytyi aluksi, mutta lopulta hän alkoi suunnitella salaliittoa joidenkin muiden unkarilaisten aatelismiesten kanssa. Salaliittolaiset yrittivät ottaa yhteyttä Habsburgien viholliseen Ranskan kuningas Ludvig XIV:een. Yritys paljastui ja maanpetoksesta vangitun Rákóczin onnistui paeta Puolaan. Pako vankisellistä onnistui valepuvussa Rákóczin vaimon avustuksella. Puolassa Rákóczista tuli kurutsien johtaja ja hän kannusti "jokaista aatelista ja aatelitonta unkarilaista" nousemaan kapinaan.
Ferenc Rákóczi Ferenc Rákóczi voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Ferenc II Rákóczi Kurutsit kärsivät suuren tappion Trencsénissä vuonna 1708, minkä jälkeen he joutuivat vetäytymään kapinan ydinalueelle Ylä-Unkariin (nykyiseen Slovakiaan). Kapinaliike oli nyt myös sisäisesti riidoissa. Kapinan rahoittamiseksi verotusta oli jouduttu kiristämään, ja monet unkarilaisista aristokraateista vastustivat ruhtinaan lisääntyvää valtaa. Merkittävä osa kurutseista alkoi kannattaa rauhaa Habsburgien kanssa. Rákóczin matkustettua tapaamaan Pietari Suurta Puolaan kapinallisten ylipäällikkö Sándor Károlyi teki helmikuussa 1711 sopimuksen keisarillisia johtaneen Miklós Pálffyn kanssa Rákóczin tietämättä. Kapinalliset tunnustivat Habsburgien oikeuden Pyhän Tapanin kruunuun ja vastineeksi he saivat armahduksen. Lisäksi keisari lupasi kunnioittaa Unkarin ja Transsilvanian perustuslakeja ja uskonvapautta. Rákóczi ei hyväksynyt rauhaa eikä ottanut armahdusta vastaan vaan haki turvapaikkaa ensin Puolasta ja sitten Ranskasta. Vuonna 1717 hän siirtyi Osmanien valtakuntaan Istanbuliin. Hänen tarkoituksenaan oli koota joukkoja Itävaltaa vastaan, mutta Turkin sota Habsburgien kanssa päättyi hieman ennen hänen saapumistaan. Rákóczi vietti Turkissa lopun elämänsä ja kuoli Rodostossa 8. huhtikuuta 1735.
Unkari Turkkilaisten karkotuksen jälkeen Unkari joutui tiukasti keisarin määräysvaltaan. Maa oli kärsinyt pahoin sotatoimien aikana, ja autioituneille alueille muutti saksalaisia ja turkkilaisten vainoa paenneita serbejä. Kun verotaakka, sotaväen majoittamisesta syntyneet rasitukset ja protestanttien vaino nousivat sietämättömiksi, unkarilaiset nousivat vielä kerran Habsburgeja vastaan vuonna 1703. Kapinaliikkeen johtoon astui Ferenc II Rákóczi, Transilvanian ruhtinassuvun jälkeläinen ja Ylä-Unkarin rikkain maanomistaja.
Ferenc II Rákóczi Unkarilaisten Ranskalta saama apu oli lopulta vähäistä. Kapinallisilla ei ollut tarpeeksi aseita ja osaavia johtajia. Vaikka kevyitä osastoja muodostaneet kurutsit saavuttivat joitakin voittoja, suuremmissa ratkaisutaisteluissa kuten Nagyszombatissa vuonna 1704 ja Zsibón taistelussa vuonna 1705 he kärsivät tappioita keisarillisille joukoille. Keisari Leopold I oli kuollut vuonna 1705 ja hänen seuraajansa Joosef I oli valmis joihinkin myönnytyksiin ja neuvotteluratkaisuun: kapinalliset saisivat armahduksen, ja Unkarin perustuslaki sekä säätyjen oikeudet palautettaisiin. Rákóczi halusi kuitenkin myös esimerkiksi varakuninkuuden palauttamista ja Transsilvanian riippumattomuutta. Ehtoihin ei suostuttu, ja vuonna 1707 Ónodin maapäivät äänestivät Habsburgien menettäneen Unkarin kruunun. Unkari oli kuitenkin Ranskan kääntyneen sotaonnen takia erityksissä. Apua etsittiin eri suunnilta, esimerkiksi Ruotsin Kaarle XII:lta ja Venäjän keisari Pietari Suurelta. Pietari oli luvannut kapinallisille apua ja tuki eräässä vaiheessa jopa Rákócziin valitsemista Puolan kuninkaaksi. Puolalaiset päätyivät kuitenkin valitsemaan kuninkaaksi Stanislaw Leszczyńkin, eikä Venäjän apu lopulta toteutunut.
Matei Basarab Matei Basarb kuoli 19. huhtikuuta 1654 luodista saatuun verenmyrkytykseen 74-vuotiaana (tai 73-vuotiaana). Jotkut historioitsijat uskovat, että Moldavian hallitsija George II Rákóczi oli määrännyt Matei Basarabin puolalaisen lääkärin myrkyttämään tämän sairasvuoteellaan.
Ferenc Erkel Ferenc Erkel (7. marraskuuta 1810, Gyula – 25. kesäkuuta 1893, Budapest) oli unkarilainen säveltäjä. Hän oli unkarilaisen grand operan isä, joka sävelsi lähinnä historiallisiin aiheisiin liittyviä oopperoita, joita yhä esitetään ahkerasti Unkarissa. Hän sävelsi myös kappaleen "Isten áldd meg a magyart" eli Unkarin kansallislaulun, joka otettiin käyttöön 1844. Hänen neljän ensimmäisen oopperansa libreton kirjoitti Béni Egressy. Oopperoiden lisäksi hän sävelsi muun muassa pianolle ja kuorolle. Hänen tunnetuin pianokappaleensa on "Rákóczi-induló" (1840).
Ilona Zrínyi Lopulta antautunut Ilona Zrínyi vietiin Wieniin. Linnan antautumisen jälkeen hänet oli erotettu ensimmäisestä avioliitosta syntyneestä pojastaan Ferenc II Rákóczista. Ferenc kasvoi jesuiittaluostarissa, ja myöhemmin hänestäkin tuli merkittävä unkarilainen kapinajohtaja. Ilona vapautettiin Thökölyn joukkojen ottamia vankeja vastaan neljän vuoden vankeuden jälkeen. Ilona ja Thököly siirtyivät maanpakoon Turkkiin. Ilona kuoli sairauteen Turkin İzmitissä 18. helmikuuta 1703.
Unkarin historia 1686 länsivaltojen yhtyneet armeijat ajoivat turkkilaiset Budasta ja 1699 koko Unkarista. Habsburgit tulivat valtaan ja ottivat myös Unkarin kuninkaan arvonimen. Kuitenkaan Unkari ei muodollisesti missään vaiheessa kuulunut heidän hallitsemaansa Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Habsburgit antoivat muiden vähemmistökansalaisuuksien tulla maahan lieventämään unkarilaisten itsenäisyyshaluja. Se ei paljon vaikuttanut ja jo 1703–1711 käytiin Ferenc Rákóczi II:n johtama itsenäisyyssota. Vähälukuisemmat ja ranskalaisten liittolaistensa jättämät unkarilaiset kuitenkin hävisivät sen.
Tokaj-Hegyalja Tokaji-valkoviiniä alettiin tuottaa osmanien aikakaudella. Transilvanialainen Rákóczien suku nousi valtaan 1600-luvun alussa. Tokajin alueen viinit toivat suvulle vaurautta, ja George II Rákóczi taisteli viinin avulla jopa Unkarin itsenäisyydestä. Hän tarjosi viiniä euroopan kuninkaallisille, kuten Ludvig XIV:lle.
Frans I (Itävalta) Muissa hallitsemissaan maissa hänet tunnettiin nimillä: saksaksi: Franz II/I, tšekiksi: František I, slovakiksi; František I, unkariksi: I. Ferenc, italiaksi: Francesco II/I ja sloveniaksi Franc.
Ilona Zrínyi Ilona Zrínyi (1643 – 18. helmikuuta 1703) oli kroatialaisen aatelisperheen tytär sekä unkarilaisten Habsburgien vastaisten kapinajohtajien Ferenc I Rákóczin ja Imre Thökölyn vaimo. Ilona johti Thökölyn kapinan aikana Munkácsin linnan puolustusta sen kaksi vuotta kestäneen piirityksen aikana. Lopulta pari päätyi maanpakoon Osmanien valtakuntaan. Ilonan pojasta hänen ensimmäisestä avioliitostaan Ferenc II Rákóczista tuli myös merkittävä kapinajohtaja.
Ferenc Paragi Paragi kuoli sydäninfarktiin 62-vuotiaana.
Ferenc Kiss Kiss kuoli 73-vuotiaana 8. syyskuuta 2015.
Ferenc Münnich Pääministerikauden 1958–1961 jälkeen Münnich toimi senaatin puhemiehenä 1961–1964. Hän kuoli 1967.
Pohjan sota Kaarle X Kustaakin haki talven aikana liittolaisia. Transilvanian ruhtinas Yrjö II Rákóczi lupasi hyökätä etelästä Puolaan, kasakat sitoutuivat etenemään Ukrainasta ja Labiaun sopimuksella myös Fredrik Vilhelm lupautui jälleen sotilaalliseen yhteistyöhön ruotsalaisten kanssa. Vastineeksi Preussin herttuakunta siirtyi Brandenburgin osaksi ja Ruotsi luopui Preussin satamien tulleista. Muutkin liittolaiset saisivat osansa tulevista voittomaista. Keväällä 1657 Kaarle eteni taas syvälle Puolaan uusien liittolaistensa kanssa.
Ilona Zrínyi Ilona Zrínyi syntyi vuonna 1643 Kroatian Ozaljissa. Hänen isänsä oli Kroatian baani Péter Zrínyi ja äiti Katalin Frangepán. Vuonna 1666 hän meni naimisiin yläunkarilaisen aatelismiehen ja maanomistajan Ferenc I Rákóczin kanssa. Ilonan aviomies sekä isä Péter ottivat osaa Habsburgien vastaiseen salaliittoon. Salaliittolaiset nostattivat vuonna 1670 Ylä-Unkarissa kapinan, jolle odotettiin tukea Turkista ja Ranskasta. Apua ei kuitenkaan lopulta tullut ja keisarilliset joukot kukistivat kapinan helposti. Vangiksi jäänyt Péter Zrínyi mestattiin varoittavana esimerkkinä muiden kapinajohtajien ohella Wienissä vuonna 1671. Ilonan aviomies Ferenc säilyi hengissä vain vaikutusvaltaisen äitinsä Zsófia Báthorin ansiosta. Unkarilainen kapinaliike ei sammunut, vaan niin sanotut kurutsit alkoivat tehdä vuodesta 1672 lähtien hyökkäyksiä Ylä-Unkariin Transsilvanian puolelta. Ilonassa tapahtumat olivat herättäneet katkeran vihan Habsburgeja kohtaan. Ferenc kuoli vuonna 1676 ja Ilona Zrínyi peri Rákóczien suuren maaomaisuuden.
Kreivi Saint-Germain Kreivi Saint-Germain ei koskaan paljastanut oikeaa taustaansa, mutta Espanjalaisteorian ohella hän oli joko Transilvanian prinssin Ferenc II Rákóczin poika, tai yleisimmän version mukaan Portugalin juutalainen. Elämänsä aikana hän käytti ainakin kahtatoista eri henkilöllisyyttä, osittain siksi, että eksyttäisi perässään olevat viranomaiset.
Ferenc Fricsay Fricsayn viimeiseksi konsertiksi pidettiin 7. joulukuuta 1961, jolloin hän johti Lontoon filharmonista orkesteria Ludwig van Beethovenin seitsemännessä sinfoniassa. Fricsay kärsi läpi elämänsä sairauksista ja kuoli Sveitsissä syöpään 48-vuotiaana.
Unkari Rákóczi lupasi maaorjille vapauden, ja nämä liittyivätkin sankoin joukoin hänen armeijaansa, mutta myös suurin osa aatelisista tuli mukaan. Kahdessa vuodessa Rákóczin joukot saivat haltuunsa lähes koko Unkarin ja Transilvanian. Unkarilaiset eivät kuitenkaan saaneet apua ulkomailta, ja kun sota pitkittyi, se kävi ennen pitkää unkarilaisille ylivoimaiseksi. Vuonna 1711 Rákóczin ylipäällikkö teki rauhansopimuksen keisarillisten kanssa. Unkarilaiset tunnustivat Habsburgien oikeuden Unkarin kruunuun, ja keisari lupasi vastineeksi noudattaa Unkarin perustuslakeja. Rákóczi ei kuitenkaan hyväksynyt sopimusta, vaan eli maanpakolaisena Turkissa kuolemaansa asti vuonna 1732.
Budapestin Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema Lentokentän entinen nimi (Ferihegy) oli peräisin Budapestin Ferihegy-nimisestä kaupunginosasta, joka taas oli saanut nimensä Ferenc Mayerffysta (Feri on Ferencin lempinimi). Ferenc Mayerffy oli unkarilainen liikemies 1700- ja 1800-luvun vaihteessa, joka omisti useita hedelmätarhoja, olutpanimoita sekä viinitiloja Budapestissa ja sen ympäristössä. Kuolemansa jälkeen hänen suurin viinitila nimettiin etunimensä mukaan Ferihegyiksi, jonne myöhemmin lentokenttä rakennettiin. Ferihegy-nimi muutettiin 19. maaliskuuta 2011 unkarilaisen säveltäjän Franz Lisztin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi Budapest Ferenc Liszt kansainväliseksi lentoasemaksi.
Ferenc Karinthy Ferenc Karinthy (1921 Budapest – 1992 Budapest) oli unkarilainen kirjailija. Hän julkaisi muun muassa romaanin "Epépé" (1970, suom.). Ferenc Karinthy oli kirjailija ja toimittaja Frigyes Karinthyn poika.
Ferenc Puskás Ferenc Puskás Biró, syntyjään Ferenc Purczeld, (2. huhtikuuta 1927 Kispest – 17. marraskuuta 2006 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hänellä oli myös Espanjan kansalaisuus. Puskásia pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.
György Kurtág Kurtágin tarkoituksena oli päästä opiskelemaan musiikkia Béla Bartókin johdolla. Bartók kuitenkin kuoli leukemiaan syyskuussa 1945. Vuodesta 1946 lähtien Kurtág opiskeli Franz Liszt -musiikkiakatemiassa sävellystä Sándor Veressin ja Ferenc Farkasin, pianonsoittoa Pál Kadosan sekä kamarimusiikkia Leó Weinerin johdolla.
Puskás Ferenc Stadionin metroasema Puskás Ferenc Stadionin asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1970 nimellä Népstadion. Vuosien 2004 ja 2011 välillä asema tunnettiin nimellä Stadionok. Asema tarjoaa kulkuyhteyden Puskás Ferenc Stadionille ja Papp László Budapest Sportarénalle.
Puskás Ferenc Stadion Puskás Ferenc Stadion on Unkarin pääkaupungissa Budapestissa sijaitseva jalkapallo- ja entinen yleisurheilustadion. Se sijaitsee XIV osa-alueella, Pestin keskustan itäpuolella Istvánmezőn kaupunginosassa. Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1953 ja se on nimetty Ferenc Puskásin mukaan. Aiemmin stadion tunnettiin nimellä Népstadion.
Ferenc Kövesdi Ferenc Kövesdi on entinen unkarilainen kuulantyöntäjä.
Szolnok Szolnokia asuttivat sen varhaisen historian aikana muiden muassa skyytit, keltit ja avaarit. Unkarilaiset asettuivat alueelle 900-luvulla. Vanhin säilynyt kirjallinen maininta kaupungista on vuodelta 1075. Vuoteen 1685 asti kaupunki oli ottomaanien hallinnassa. Kaupunki tuhoutui Ferenc II Rákóczin johtaman vallankumouksen yhteydessä 1700-luvun alussa, mutta rakennettiin myöhemmin uudelleen. Szolnokista on ollut vuodesta 1847 lähtien rautatieyhteys Pestiin.Szolnokin ystävyyskaupunkeja ovat:
Ferenc Tégla Ferenc Tégla (s. 15. heinäkuuta 1947 Szegvár) on unkarilainen kiekonheittäjä.
Ferenc Klics Ferenc Klics (20. tammikuuta 1924 – 25. huhtikuuta 1993) oli unkarilainen kiekonheittäjä.
Ferenc Bene Hänen poikansa Ferenc Bene jr. pelasi Suomessa FC Jazzin joukkueessa vuonna 2000.
Ferenc Donáth Ferenc Donáth (s. 28. kesäkuuta 1954 Nagykőrös) on entinen unkarilainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Deák Ferenc térin metroasema Deák Ferenc tér on Budapestin metron linjojen 1, 2 ja 3 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Se on metrojärjestelmän ainoa asema, jossa metrolinjojen välillä on vaihtoyhteys. Asema on maanalainen ja se sijaitsee Deák Ferenc tér -aukion alla kaupungin keskustassa. Linjan 1 asema on otettu käyttöön vuonna 1896, linjan 2 vuonna 1970 ja linjan 3 vuonna 1976.
Ferenc Bene Ferenc Bene (17. joulukuuta 1944 Balatonújlak, Unkari – 27. helmikuuta 2006 Budapest, Unkari) oli unkarilainen jalkapalloilija.
Ferenc Herczeg Ferenc Herczeg (22. syyskuuta 1863 Versec (nyk. Vršac) – 24. helmikuuta 1954 Budapest) oli unkarilainen kirjailija.
Ferenc Molnár Ferenc Molnár (12. tammikuuta 1878 Budapest – 1. huhtikuuta 1952 New York) oli unkarilainen kirjailija ja toimittaja.
Puskás Ferenc Stadionin metroasema Puskás Ferenc Stadion on Budapestin metron linjan 2 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa.
Budapestin Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema Ferenc Lisztin lentoasema sai tunnustuksen ympäristöystävällisyydestään sekä energiaa säästävästä toiminnastaan ACI Europelta 4.3.2011.
Budapestin Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema Ferenc Lisztin kansainvälisessä lentoasemassa on kolme pääterminaalia 1, 2A ja 2B, sekä yksi yleisilmailulle (GAT).
Ferenc Fricsay Ferenc Fricsay (9. elokuuta 1914 Budapest, Itävalta-Unkari – 20. helmikuuta 1963 Basel, Sveitsi) oli arvostettu unkarilainen kapellimestari.
Budapestin Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema on tarpeeksi suuri ottaakseen vastaan Boeing 747- ja Antonov An-124 -lentokoneita.
Helena Rakoczy Helena Rakoczy (myös muodoissa Rákóczy tai Rákóczi, o.s. Krzynówek, 23. joulukuuta 1921 Krakova – 2. syyskuuta 2014) oli puolalainen telinevoimistelija, nelinkertainen maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Ferenc Kiss Ferenc Kiss (5. tammikuuta 1942 Nick, Vas – 8. syyskuuta 2015) oli unkarilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Ferenc Paragi Ferenc Paragi (21. elokuuta 1953 – 21. huhtikuuta 2016) oli unkarilainen keihäänheittäjä, joka piti hallussaan lajin maailmanennätystä huhtikuusta 1980 toukokuuhun 1983.
Ferenc Münnich Ferenc Münnich [ˈfɛrɛnts ˈmynːiç] (18. marraskuuta 1886 Seregélyes – 29. marraskuuta 1967 Budapest) oli unkarilainen kommunistipoliitikko, joka toimi maansa pääministerinä 1958–1961.