mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sabena 1960-luvun alussa Sabena otti käyttöön Boeing 707-320 -koneet, joilla mannertenvälistä liikennettä New Yorkiin ryhdyttiin lentämään. Sabena oli ensimmäinen mannereurooppalainen lentoyhtiö, jolla oli suihkukoneyhteys Euroopan ja New Yorkin välillä. Sabenasta tuli myös ensimmäinen yhtiö, jonka Boeing 707 -kone joutui onnettomuuteen. Lento 548 putosi yrittäessään laskeutua Brysseliin 15. helmikuuta 1961.
Douglas DC-1 Onnettomuuden seurauksena Yhdysvaltojen ilmailuhallinto määräsi, ettei tulevissa koneissa tule olla puusta valmistettuja siipiä tai kantavia rakenteita. Kilpaileva Boeing-yhtiö kehitti uusien vaatimusten mukaisen modernin Boeing 247 -koneen, mutta rajallisen tuotantokapasiteetin takia kykeni valmistamaan koneita vain pääasiakkaalleen, United Airlines -lentoyhtiölle. TWA järjesti tarjouskilpailun vastaavasta koneesta.
Lufthansa Vuonna 1958 Lufthansa tilasi neljä Boeing 707 -konetta, joilla se aloitti liikenteen Frankfurtin ja New Yorkin välillä maaliskuussa 1960. Myöhemmin yhtiö hankki käyttöönsä myös Boeing 720 -koneita. Helmikuussa 1961 Kaukoidän verkostoon lisättiin reitit Thaimaan Bangkokista Hongkongiin ja Tokioon. Liikenne Lagosiin Nigeriassa ja Johannesburgiin Etelä-Afrikassa aloitettiin vuonna 1962.
Alphabus Aikanaan satelliittia valmistavat ranskalais-italialainen Alcatel Alenia Space- ja eurooppalainen EADS Astrium -yhtiö yhdessä. Tähän asti ne ovat kilpailleet "Spacebus"- ja "Eurostar"-tietoliikennesatelliiteillaan keskenään ja Yhdysvalloissa toimivia SS/Loral- ja Boeing-yhtiöitä vastaan.
Djibouti Air Yhtiö lentää toistaiseksi vain Djiboutin ja Dubain välillä, mutta yhtiöllä on tarkoitus laajentaa toimintaansa muun muassa Keniaan, Jemeniin ja Somaliaan vuoden 2011 aikana. Myös toinen kone, Boeing 737-300 on tarkoitus hankkia yhtön käyttöön. Ensimmäisen kuukauden matkustajamäärätavoitteena yhtiöllä oli kuljettaa 1 500 matkustajaa.
Matkustajalentokone Matkustajalentokoneet ovat yleistyneet matkustustavaksi nopeasti, ja matkustajalentoja on lennetty jo 1920-luvulta asti Suomessakin. 1960–1980-luvuilla matkustajalentoliikenteen työjuhtia Suomessa olivat Convair-, Caravelle-, DC-8- ja DC-9 -lentokoneet. Nykyisin matkustajalentokoneita valmistavat suurimpina yrityksinä Boeing- ja Airbus-yhtiöt, ja suosittuja matkustajalentokoneita ovat Boeingin 737, 757, 747, 767 ja 777 sekä Airbusin 320- ja A340-sarjan koneet.
Lufthansa 1980- ja 1990-lukujen taitteessa Lufthansa aloitti laivastonsa modernisoinnin. Vuonna 1985 yhtiö tilasi 15 Airbus A320:aa, seitsemän Airbus A300-600 -konetta ja kymmenen Boeing 737-300 -konetta. Kaikki koneet saatiin käyttöön vuosien 1987 ja 1992 välissä. Lufthansa tilasi myöhemmin myös Airbus A321-, Airbus A340- ja Boeing 747-400 -koneita.
Boeing 737 MAX Brittiläinen yhtiö GKN valmistaa 737 MAX -koneiden wingletit.
Hughes Helicopters Hughes Helicopters oli merkittävä sotilashelikopterien valmistaja ja on nykyään osa Boeing-yhtiötä.
SONACA Nykyisin yhtiön tuotannon painopiste on siviililentokoneiden osavalmistuksessa mm. Airbusille, Boeingille ja Embraerille.
Sherdog Jeff "Sherdog" Sherwood perusti lempinimeään kantavan vapaaottelusivuston vuonna 1997, työskennellessään päätoimisesti lentokonevalmistaja Boeingilla. Alun perin pääasiassa tapahtumien ennakkotietoihin ja tuloksiin keskittynyt sivusto kasvoi orgaanisesti vapaaottelun suosion kasvaessa ja Sherwoodin, sekä myöhemmin mukaan tulleen Garret Poen, lisätessä sivustolle lisää palveluita. Sherwoodin Boeing-sopimuksen loputtua sivustosta tuli hänen päätyönsä.
Delta IV Delta IV on amerikkalaisen Boeing Integrated Defense Systems -yhtiön valmistama kantorakettiperhe.
Kam Air 3. helmikuuta 2005 yhtiölle sattui vakava onnettomuus, kun yhtiön Boeing 737 (EX-037) katosi tutkasta lennolla Heratista Kabuliin. Koneessa oli 96 matkustajaa ja 8 miehistön jäsentä. Onnettomuuskoneen jäännökset löytyivät läheiseltä vuoristolta Kabulista.
Iraqi Airways Heinäkuussa 1953 Iraqi Airways päätti korvata Vickers Vikingit kolmella Vickers Viscount -koneella. Nämä koneet tulisivat lentämään kaikki kansainväliset lennot ulkomaille. Uusien koneitten myötä aloitettiin lennot Bagdadista Lontooseen välilaskulla. 1. huhtikuuta 1960 yhtiö itsenäistyi täysin rautatieyhtiöstä ja 1961 se tilasi Boeing 720B -koneita. Koneet oli tarkoitus saada Irakiin 1964, mutta lopulta kaupat Boeingeista peruutettiin.
Skyservice Skyservice oli kanadalainen lentoyhtiö. Se lensi ainoastaan tilauslentoja Kanadaan, Yhdysvaltoihin, Länsi-Intiaan, Israeliin ja Eurooppaan. Yhtiön kotipaikka oli Etobicoken kaupungissa, Ontarion provinssissa. Yhtiön palveluksessa oli yli 1 200 työntekijää, ja sen laivasto koostui muun muassa A320- ja Boeing 757 -lentokoneista.
Austrian Airlines Vuonna 2009 Austrian kuljetti 9,0 miljoonaa matkustajaa. Matkustajakäyttöaste oli 73,3 %
Yhtiön laivasto käsittää tammikuussa 2018 seuraavat koneet:Austrian alkoi vuonna 2006 myydä laajarunkoisia Airbus-koneitansa. Yhtiö päätti keskittyä tulevaisuudessa Boeing 767- ja 777-lentokoneisiin.
British Airtours 1970-luvun lopulla British Airways päätti korvata BEA:lta perityt, vanhentuvat lyhyen ja keskipitkän matkan Hawker-Siddeley Trident ja BAC 1-11 -koneet uusilla Boeing 737 ja Boeing 757 -koneilla. Samassa yhteydessä British Airtoursille tilattiin yhdeksän uutta 737-236 Advanced -konetta. Ne toimitettiin 1980-luvun alussa. Niillä yhtiö korvasi käytettynä hankitut kapearunkokoneensa, jolloin sen kilpailukyky parani huomattavasti.
ICO Global Communications Syyskuussa 2000 ICO tilasi Hughesilta 3 satelliittia ja aiemmin kaavaillun konstelaation suursarjan suunnitellusta tai keskeneräisistä 11 satelliiteista aiottiin tehdä GEO-radan satelliitteja. Hughes vaihtoi tässä vaiheessa omistajaa. 19.6.2001 Atlas II laukaisi yhden satelliitin. Kaksi satelliitti on sen jälkeen ollut valmiina toimitettavaksi, jahka ICO maksaa niistä Boeingille. Yhtiö kävivät oikeutta, joka määräsi Boeingin maksamaan ICOlle noin 600 miljoonaa dollaria korvauksia.
Johnsons Air Johnsons Air oli ghanalainen rahtilentoyhtiö, joka on perustettiin vuonna 1996. Yhtiöllä oli Boeing- ja Douglas DC-8 -koneita.
Lufthansa Yhtiö uusii koneidensa värityksen vuoden 2018 aikana. Ensimmäinen uuteen väritykseen maalattu kone oli Boeing 747.
Lentokoneteollisuuden historia Tämä aika loi lentokoneteollisuuden nykyään tunnetut tehtaat (joista enin osa on nykyisin Boeing-, EADS- ja Northrop-Grumman-yhtiöihin fuusioituja): esimerkiksi Heinkel, Messerschmitt, Junkers, McDonnell, Grumman, Mikojan, Suhoi, Antonov, Tupolev, Iljušin. Englannissa pääsuunnittelijat eivät pystyneet perustamaan omia yhtiöitä.
Aero Condor Peru Aero Condor on Perun sisäisiä lentoja lentävä yhtiö. Yhtiön reittiliikennekohteisiin kuuluu mm. Arequipa, Ayacucho, Andahuaylas, Cusco, Cajamarca, Iquitos, Puerto Maldonado, Piura, Tumbes sekä Tacna. Yhtiön laivastoon kuuluu 27 lentokonetta sisältäen mm. Boeing 737-200, Fokker 50, Antonov An-24, Antonov An-26 sekä Cessna 207-koneita.
Qatar Airways Yhtiö ilmoitti maaliskuussa 2016 aloittavansa lennot Helsinki-Vantaalle 10. lokakuuta 2016 yhtiön solmukohdasta, Dohasta. Täten Qatar Airwaysistä tuli samalla ensimmäinen Persianlahden kolmesta suuresta niin sanotusta hiekkayhtiöstä, jolla on lentoja Suomeen. Yhtiö aloitti päivittäiset lennot Airbus A320 -kapearunkokoneella, mutta syyskuussa 2017 konetyyppi vaihtui Boeing 787 Dreamliner -laajarunkokoneeseen. Joulukuussa 2017 yhtiö lisäsi reitille toisen päivittäisen lennon, jota lennetään Airbus A320 -koneella.
CanJet CanJet oli kanadalainen halpalentoyhtiö. Yhtiö lensi ainoastaan tilauslentoja Kanadaan, Yhdysvaltoihin ja Länsi-Intiaan. Yhtiön kotipaikka oli Halifax Stanfieldin kansainvälinen lentoasema, Enfieldin kaupungissa, Nova Scotian provinssissa. CanJetin omisti "I.M.P. Group International Inc". Sen palveluksessa oli vuoden 2007 maaliskuussa 572 työntekijää. 10. syyskuuta 2006 saakka yhtiö lensi säännöllisesti 15 reittikohteeseen Kanadassa, jonka jälkeen yhtiö lensi ainoastaan tilauslentoja. CanJetin laivasto koostui viidestä Boeing 737-800 -lentokoneesta.
Boeing 787 Dreamliner Sitovia tilauksia koneen eri versioille oli 797 kappaletta lokakuussa 2011. Sitovia tilauksia on peruutettu lokakuuhun 2011 mennessä yhteensä 178 kappaletta, viimeisimmät 24 kappaletta lokakuussa 2011 koneen myöhästymisen ja suoritusarvojen täyttymättömyyden vuoksi. Enimmillään tilauksia oli samanaikaisesti voimassa 910 kappaletta. Huomattavan myöhästymisen vuoksi tilauksia peruuttaneet lentoyhtiöt eivät menetä jo maksamiaan varausmaksuja, ja tilauksensa voimassa pitävät yhtiöt ovat sopineet Boeingin kanssa merkittävistä myöhästymiskorvauksista.
US Airways US Airwaysin laivastoon kuului niin Boeingin kuin Airbusinkin lentokoneita. Yhtiön laivastoon kuului elokuussa 2013 seuraavat koneet:
Aero Contractors Yhtiö on omistanut Boeing 737:n numero 33010, mikä on siirretty sittemmin Keeler and Tate Management LLC:lle.
TANS Perú Yhtiön laivasto koostui kahdesta Boeing 737-200 -koneesta (joista toinen tuhoutui lento-onnettomuudessa elokuussa 2005)
Sääksmäki Sääksmäki on entinen Suomen kunta nykyisessä Pirkanmaan maakunnassa ja vanha hämäläinen kirkkopitäjä. Sääksmäki sijaitsee Valkeakoskesta kymmenisen kilometriä etelään. Ennen kuin Sääksmäen kunta liitettiin 1973 Valkeakoskeen, sen naapurikunnat olivat Kalvola, Lempäälä, Pälkäne, Toijala, Tyrväntö (sittemmin Hattula), Valkeakoski ja Viiala.
Siivo Kantala Siivo Kantala (26. marraskuuta 1886 Sääksmäki – 9. heinäkuuta 1954 Sääksmäki) oli suomalainen maanviljelysneuvos, maalaisliittolainen poliitikko ja ministeri.
Sääksmäki Sääksmäen osa-alueita eri puolilla Vanajaveden vesistöä ovat "Kirkonpuoli" Vanajaveden ja Kärjenniemenselän koillispuolella, "Saarioispuoli" Vanajaveden eteläpuolella ja "Pohjois-Sääksmäki" Vanajaveden ja Kärjenniemenselän luoteispuolella.
Olavi Nikkilä Olavi Allan Nikkilä (12. huhtikuuta 1922 Sääksmäki – 15. kesäkuuta 2014 Sääksmäki, Valkeakoski) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Sääksmäki Kiinteä asutus on saapunut viimeistään 400-luvulla Kokemäenjokilaaksosta. Vanajaveden rannalla sijaitseva Sääksmäki on Hämeen vanhimpia kirkkopitäjiä. Alueen kaikki peltoviljelyyn sopiva maa on otettu käyttöön jo merovingi- ja viikinkiajan kuluessa.
Nenäinniemi Nenäinniemi on kaupunginosa Jyväskylässä ja osa Kuokkalan suuraluetta. Se sijaitsee Päijänteen Pohjanlahden ja Hämeenlahden rannalla. Nenäinniemi on omakotitalovaltaista aluetta mutta siellä on myös kerros- ja rivitaloja. Osa alueen kadunnimistä on nimetty niiden Hämeen pitäjien mukaan, joista ensimmäiset Jyväskylän seudun asukkaat tulivat (Pälkäne, Hauho, Alvettula, Sääksmäki ja Tuulos). Kaupunginosassa on samanniminen niemi.
Sääksmäki Valkeakoski oli entinen Sääksmäen myllykylä, joka kehittyi 1900-luvulla nykyisiin mittoihinsa paperiteollisuuden avulla. Vuonna 1923 se erotettiin Sääksmäestä eri kuntana olevaksi kauppalaksi, mutta puoli vuosisataa myöhemmin Sääksmäki yhdistettiin sillä välin kaupungiksi muuttuneeseen Valkeakoskeen.
Sääksmäki Kristillisen ajan alussa Sääksmäestä tuli yksi Hämeen emäseurakunnista, ja se mainitaan paavin bullassa vuodelta 1340. Paavi vahvisti tuolloin kirkonkirouksen kymmenystensä maksamisen laiminlyöneille sääksmäkeläisille. Sääksmäkeen ovat aikoinaan kuuluneet Pälkäne ja Akaa, jotka mainitaan jo 1405.
Sääksmäen seurakunta Sääksmäki mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1335. Siitä on myöhemmin erotettu Pälkäneen, Akaan ja Valkeakosken seurakunnat. Kun Sääksmäen kunta vuonna 1973 liitettiin Valkakoskeen, jäivät Sääksmäki ja Valkeakoski edelleen kahdeksi eri seurakunnaksi., mutta myöhemmin ne yhdistettiin vuonna 2007. Poikkeuksellisesti seurakunta kantaa historiallisen emäpitäjän Sääksmäen nimeä nykyisen Valkeakosken kaupungin nimen sijasta. Valkeakosken keskusta menetti jopa oman kirkkonsakin 2010-luvulla.
Sääksmäki Vanhimmat maininnat Sääksmäestä ovat latinankielisessä muodossa "Saxamaeke", koska latinassa ei tunneta ä-kirjainta. Sittemmin nimi kirjoitettiin muodossa Sääksenmäki ja vuodesta 1550 alkaen Sääksmäki. Tarinoiden mukaan kirkon paikalla kasvoi aikanaan suuri kuusi, jossa oli sääksen pesä. Kuusi oli tarinoiden mukaan satalatvainen ja niin iso, että sen juurella olevassa kolossa mahtui yöpymään paimen laumoineen. Tarinan mukaan puussa asuva lintu samaistettiin pahoiksi leimattuihin pakanajumaliin, ja siksi kuusi kaadettiin. Paikalle rakennettiin kirkko.
Vähäjärvi (Sääksmäki) Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Vanajanselän alueella. Alueella sijaitsee neljännen jakovaiheen Vanajanselän lähialue, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,9 metriä meren pinnan yläpuolella ja sen laskuoja on Sillansuunoja, joka muuttuu Multiusojaksi ennen laskemistaan Vanajanselän Nuutalanlahteen. Järveen laskee vain kolme lyhyttä ojaa. Järven pinta-ala on 30 hehtaaria ja järvi on 1,0 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sitä ympäröivät peltomaat lounaista suuntaa lukuun ottamatta. Länsipuolen rinteet kuuluvat taimitarhalle. Järven rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä ja se on pääasiassa heinikkoista tai soistunutta rantaa. Järvi sisältyy kokonaan luonnonsuojelualueeseen, johon sisältyy myös soistuneita ranta-alueita. Sen itärannalla on lintutorni. Järveä kiertää sen eteläpuolelta ja Vanajaveden välistä kulkeva yhdystie 3071.
Sääksmäki Sääksmäelle asutettiin jatkosodan jälkeen Muolaan siirtoväkeä.
Tyrväntö Tyrvännön naapurikunnat olivat Hattula, Hauho, Pälkäne ja Sääksmäki.
Sääksmäki Sääksmäen vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1954.
Sääksmäki Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Sääksmäen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Markku Lahti Markku Lahti (s. 18. huhtikuuta 1945 Sääksmäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Olli Mäkinen Olli Mäkinen (s. 25. heinäkuuta 1935 Sääksmäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Veikko Aaltonen Veikko Onni Juhani Aaltonen (s. 1. joulukuuta 1955 Sääksmäki) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Vähäjärvi (Sääksmäki) Järven laskuojan nimi oli vuoden 1956 peruskartassa Multiasoja ja vuoden 1976 kartassa Vähäjärvenoja ja Multiusoja.
Aaro Kurkela Aaro Kalevi Kurkela (2. huhtikuuta 1933 Sääksmäki – 24. maaliskuuta 1989 Tampere) oli suomalainen harmonikkataiteilija.
Kalevi Laurila Kalevi Johannes Laurila (5. joulukuuta 1937 Sääksmäki – 13. huhtikuuta 1991 Kangasala) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
John Elis Zidbäck John Elis Zidbäck (2. toukokuuta 1875 Sääksmäki – 8. heinäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Odert Gripenberg Odert Henrik Gripenberg (14. huhtikuuta 1788 Sääksmäki – 29. tammikuuta 1848 Tukholma) oli suomalainen luutnantti ja koulunjohtaja.
Sixtus Syrjänen Simeon Sixtus Syrjänen (30. toukokuuta 1876 Sääksmäki – 4. syyskuuta 1970 Tampere) oli suomalainen insinööri ja teollisuusmies.
Jukka Iisakkila Hän toimi Pori Sinfoniettan kapellimestarina ja taiteellisena johtajana vuoteen 2012. Iisakkila on Sääksmäki Soi! -musiikkifestivaalin taiteellinen johtaja.
Eino Raunio Eino Albin Raunio (18. tammikuuta 1909 Sääksmäki – 18. maaliskuuta 1979 Forssa) oli sosiaalidemokraattinen poliitikko ja ministeri.
Julius Nurminen Julius Ivar Nurminen (9. kesäkuuta 1887 Sääksmäki – 24. heinäkuuta 1918 Tammisaari) oli toimittaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Kauko Tamminen Kauko Mikael Tamminen (14. syyskuuta 1920 Sääksmäki – 29. marraskuuta 1989 Valkeakoski) oli paperityöläinen, tiedotussihteeri ja kansanedustaja.
Pentti Kämäräinen Pentti Veli Kämäräinen (s. 16. heinäkuuta 1921 Sääksmäki) on entinen pesäpalloilija. Hän edusti Toijalan Pallo-Veikkoja.
Tauno Vartia Tauno Ilmari Vartia (2. kesäkuuta 1907 Sääksmäki – 8. helmikuuta 1977 Turku) oli suomalainen agronomi, maanviljelijä ja kansanedustaja.
V. A. Marjanen Viktor August Marjanen (5. kesäkuuta 1870 Sääksmäki – 15. marraskuuta 1936 Uusikaupunki) oli suomalainen päätoimittaja ja suomentaja.
Gustaf Selin Gustaf Selin (14. lokakuuta 1830 Sääksmäki – 24. toukokuuta 1905 Tampere) oli suomalainen Tampereella vaikuttanut kauppias ja kunnallismies.
Pirkko Mannola Pirkko Martta Irmeli Mannola (s. 27. joulukuuta 1938 Sääksmäki) on suomalainen iskelmälaulaja ja näyttelijä. Hän on Miss Suomi vuodelta 1958.
Aukusti Salo Aukusti Salo (vuoteen 1903 "Lindroos"; 19. elokuuta 1887 Sääksmäki – 30. tammikuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja professori.
August Syrjänen Kustaa August Syrjänen (5. joulukuuta 1883 Sääksmäki – 31. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Sääksmäki Viikkosanomien "Avain omaan maahan"-liitteessä vuodelta 1964 on mainittu seuraavia tietoja Sääksmäestä.Sääksmäki on poikkeuksellisen kulttuurihistoriallinen paikkakunta, jossa on myös paljon luonnonnähtävyyksiä.
Carl Gustaf Grönqvist Carl (Karl) Gustaf Grönqvist (14. lokakuuta 1804 Sääksmäki – 15. elokuuta 1850 Karjalohja) oli suomalainen pappi ja kirjailija.
Olavi Saikku Aulis Olavi Saikku (21. maaliskuuta 1909 Sääksmäki – 14. heinäkuuta 2003) oli suomalainen diplomaatti ja ulkoasiainministeriön virkamies. Hän oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Erkki Uotila Erkki Antero Uotila (28. maaliskuuta 1904 Sääksmäki – 31. elokuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja, näyttelijä, ohjaaja ja elokuva- ja näytelmäkäsikirjoittaja.
Akaa Akaan kunta lakkautettiin vuonna 1946, jolloin sen kirkonkylästä muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala. Muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen.
Vähäjärvi (Sääksmäki) Vähäjärvi on Pirkanmaalla
Valkeakosken kaupungissa entisen Sääksmäen kunnan alueella Ritvalan kylässä sijaitseva pieni järvi. Järvi on ajan saatossa rehevöitynyt.
Naemi Levas Naemi Katarina Levas (vuoteen 1906 "Packalén"; 17. tammikuuta 1890 Sääksmäki – 21. maaliskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen lehtori ja kirjailija.
Elias Ilkka Elias Ilkka (25. kesäkuuta 1889 Jalasjärvi – 14. tammikuuta 1968 Sääksmäki) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hän oli suomalaisen 1920-luvun klassisuuden ensimmäisiä edustajia.
Kaarle F. Rinne Kaarle Fredrik Rinne (14. kesäkuuta 1863 Huittinen – 22. kesäkuuta 1923 Sääksmäki) oli suomalainen filosofian maisteri, tilanomistaja ja kirjallisuuden suomentaja.
Frans Rapola Frans Oskar (F. O.) Rapola (23. joulukuuta 1862 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 1910 Helsinki) oli oppikoulun lehtori ja suomalaisen puolueen kansanedustaja.
Mielikki Ivalo Mielikki Anna-Marie Ivalo (o.s. Wikström; 21. syyskuuta 1907 Sääksmäki – 20. maaliskuuta 1995 Marbella, Espanja) oli suomalainen kirjailija ja joogaohjaaja.
Kalle Kustaa Paasia Kalle Kustaa Paasia (28. elokuuta 1883 Sääksmäki – 19. joulukuuta 1961 Naantali) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Ylioppilasvoimistelijoita.
Juhani Peltonen (jalkapalloilija) Voitto Matti Juhani Peltonen (s. 16. kesäkuuta 1936 Sääksmäki) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä, mutta pelasi myös keskikentän rakentajana.
Kaarlo Koskimies (suomentaja) Kaarlo Koskimies (sukunimi vuoteen 1906 Forsman; 27. joulukuuta 1851 Pihlajavesi – 1. elokuuta 1918 Sääksmäki) oli suomalainen lyseon lehtori ja suomentaja.
Walter von Konow Walter Emil Berndt von Konow (29. maaliskuuta 1866 Iisalmi – 24. heinäkuuta 1943 Sääksmäki) oli suomalainen von Konow -sukuun kuulunut museoasiantuntija.
Hämeen vaalipiiri Vaalipiirin entisiä kuntia ovat aiempi Akaa, Artjärvi, Hauho, Hämeenlinnan maalaiskunta, Hämeenkoski, Kalvola, Koijärvi, Lammi, Nastola, Renko, Somerniemi, Sääksmäki, Tuulos, Tyrväntö ja Vanaja.
Olli Alho Olli Matti Kalervo Alho (s. 25. helmikuuta 1943 Sääksmäki) on suomalainen kulttuurivaikuttaja, jonka ura liittyy tiede- ja yliopistomaailmaan, elokuvakulttuuriin ja radioon. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Akaa (entinen kunta) Akaan kunta lakkautettiin vuonna 1946, jolloin sen kirkonkylästä lähialueineen muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala. Muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen.
E. J. Vehmas Einari Johannes Vehmas (18. joulukuuta 1902 Sääksmäki – 29. marraskuuta 1980 Otalampi, Vihti) oli sodanjälkeisen ajan vaikutusvaltaisin suomalainen taidekriitikko ja Ateneumin taidemuseon apulaisintendentti.
Muolaa Muolaan väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Akaa, Forssa, Humppila, Hämeenlinnan mlk, Jokioinen, Koijärvi, Kylmäkoski, Somerniemi, Somero, Sääksmäki, Urjala, Valkeakoski, Vanaja ja Ypäjä.
Sääksmäki Sääksmäen kihlakunta kattoi keskiajalta aina 1800-luvun lopulle asti koko läntisen Hämeen; se ulottui etelän Somerolta kauas Päijänteen pohjoispuolelle saakka, muun muassa Keuruulle.
Pälkäne Aikaisemmin luultavasti Sääksmäkeen kuulunut Pälkäne mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1405 ja ainakin jo vuonna 1445 sillä oli oma kirkkoherra. Sahalahden seurakunta erotettiin Pälkäneestä vuonna 1581.
Johannes Gripenberg Johannes Gripenberg (17. helmikuuta 1842 Sääksmäki – 20. toukokuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka palveli 20 vuotta valtiosihteerinvirastossa Pietarissa ja oli 1891–1893 senaattorina. Hän kannatti fennomaniaa.
Sääksmäen kihlakunta 1500-luvulla kihlakunta jakautui kuuteen hallintopitäjään, jotka olivat Kalvola, Kulsiala, Porras, Pälkäne, Saarioinen ja Sääksmäki. Näiden lisäksi kihlakuntaan tulivat kuulumaan Rautalammi vuodesta 1563 ja Jämsä vuodesta 1582.
Emil Aaltonen Emil Aaltonen (sukunimi vuoteen 1888 Widell; 29. elokuuta 1869 Metsäkansa, Sääksmäki – 16. joulukuuta 1949 Tampere) oli suomalainen kenkäteollisuuden uranuurtaja, suurliikemies, vuorineuvos ja merkittävä lahjoittaja.
Sääksmäki Kivikirkkojen varsinainen rakennuskausi alkoi vasta 1480-luvulla. Sääksmäen kirkon rakennusajaksi on määritelty 1495–1505. Kellotapuli oli peräisin vuodelta 1507, mutta se jouduttiin ukkosen jäljiltä rakentamaan uudelleen 1766.
Evert Porila Evert Martialis Porila (sukunimi vuoteen 1907 Grönfors; 30. kesäkuuta 1887 Yli-Porila, Sääksmäki – 18. huhtikuuta 1941) oli suomalainen kuvanveistäjä. Porila on veistänyt muun muassa useita sankaripatsaita.
Sääksmäki Valkeakosken asukkaat sisältyvät yllä Sääksmäen lukuihin vielä vuonna 1930, vaikka Valkeakoski erotettiin Sääksmäestä jo vuonna 1922.Sääksmäen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla "hernetuuvinki" ja makea hapanleipä "setsuuri".
Veli Lehtelä Veli Veikko Valtteri Lehtelä (s. 6. syyskuuta 1935 Sääksmäki) on suomalainen soutaja ja olympiamitalisti. Hän ja parinsa Toimi Pitkänen ovat Pertti Karppista lukuun ottamatta Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäimmät kilpasoutajat.
Ilari Paatso Antti Ilari Paatso (4. elokuuta 1943 Helsinki – 29. syyskuuta 1990 Sääksmäki) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa vuosina 1965–1971 näyttelijä Liisa Paatson kanssa. Näyttelijä Rinna Paatso on heidän lapsensa.
Aukusti Veuro Aukusti Veuro (20. syyskuuta 1886 Sääksmäki – 6. toukokuuta 1954) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Veuron pääteoksia ovat "Aleksis Kiven patsas" Nurmijärvellä ja "Hitsaaja" (1948) Heteka Oy:n portin edustalla Helsingissä.
Tuomas Saikku Tuomas Veikko Saikku (22. joulukuuta 1906 Sääksmäki – 19. syyskuuta 1963 Valkeakoski) oli suomalainen agronomi, joka toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä lokakuusta 1956 heinäkuuhun 1958.
Eevert Laine Eevert Johannes Laine (14. tammikuuta 1878 Tarttila, Sääksmäki – 19. lokakuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja historiantutkija. Laine tunnetaan ennen kaikkea kolmiosaisesta "Suomen vuoritoimen historia"-teoksestaan.
Pälkäne Pälkäneen naapurikuntia ovat Hattula, Hämeenlinna, Kangasala, Padasjoki ja Valkeakoski. Aikaisempia naapurikuntia ovat Pälkäneeseen liitetyn Luopioisen lisäksi olleet Hämeenlinnaan liitetty Hauho, Kangasalaan liitetyt Kuhmalahti ja Sahalahti, Valkeakoskeen liitetty Sääksmäki sekä Hattulaan liitetty Tyrväntö.
Reikäleipäkunta Joskus reikäleipäkunnalla ja siitä eronneella kauppalalla tai kaupungilla on voinut olla eri nimet, vaikka maalaiskunta olisikin jäänyt ympäröimään kauppalaa tai kaupunkia joka puolelta (esimerkiksi Lieksa ja Pielisjärvi tai Vammala ja Tyrvää) tai lähes joka puolelta (esimerkiksi Sääksmäki ja Valkeakoski tai Uskela ja Salo).
Paavo Järvinen Paavo Akseli Järvinen (1. maaliskuuta 1900 Sääksmäki – 4. elokuuta 1958 Tampere) oli suomalainen punakaartilainen, jonka vuoden 1918 sisällissodasta kertova omaelämäkerrallinen romaani julkaistiin vuonna 2017. Myöhemmältä ammatiltaan hän oli teknikko, joka teki työuransa teollisuudessa.
Hartikka Speitz Hartvig (Hartikka) Henrikinpoika Speitz (1591, Liuttulan kartano, Rantoo, Sääksmäki – 1651) oli suomalainen lainlukija, joka käänsi suomeksi asetuksia. Tiettävästi hän sai valmiiksi myös koko Ruotsin valtakunnan lain suomentamisen, mutta tämä työ jäi käsikirjoitukseksi, joka on kadonnut.
Sääksmäki Pitäjän nykyiset kylät on perustettu jo keskiajalla. 1400-luvulta on peräisin kolme aateliskartanoa. Ensimmäisten vuonna 1539 laadittujen maakirjojen mukaan talonpoikaistaloja oli 209. Vanhimmat kirkolliset väestötaulut ovat vuodelta 1749, jolloin asukkaita kirjattiin olevan 2 286.
Eerolan hyppyrimäet Valkeakoskelle (silloiseen Sääksmäkeen) rakennettiin ensimmäinen hyppyrimäki Roukon kylän Lotilan kartanon lähistölle, mäen nimi oli Lotilan hyppyrimäki. Eerolan hyppyrimäet sijaitsevat myös Roukon kylässä. Mäet joutuvat usein ilkivallan kohteeksi ja niitä on pitänyt korjata talkoilla.
Sääksmäki Rapolan harju on Suomen suurimpia muinaismuistoalueita. Siellä on mm. maamme suurin muinaislinna, useita rautakautisia asuinpaikkoja sekä muinaispelto, kolme uhrikiveä ja kolme kalmistoa. Lisäksi Rapolan luonnonsuojelualueet sisältävät jääkauden aikana syntyneen harjun ja kaksi suppaa eli harjuhautaa.
Thorsten Renvall Renvall rakennutti Sääksmäkeen, keskiaikaisen kivikirkon naapuriin, mustan kansallisromanttisen "Harjula"-nimisen hirsihuvilan, joka valmistui kesällä 1913. Huvilan todennäköisesti suunnitteli hänen ystävänsä ja koulutoverinsa Lars Sonck. Renvallin huvila, nykyinen "Tervapääsky", on kesäisin heinäkuussa avoinna puutarhakahvilana vierailijoille.
Fabian Langenskiöld Carl Fabian Theodor Langenskiöld (17. marraskuuta 1810 Sääksmäki – 29. kesäkuuta 1863 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja senaattori. Senaatin finanssi- eli valtiovaraintoimituskunnan päällikkönä 1858–1863 toiminutta Langenskiöldiä on sanottu vuonna 1860 käyttöönotetun Suomen markan ”isäksi”.
Juokse kuin varas "Juokse kuin varas" -elokuva kuvattiin 6. heinäkuuta – 20. elokuuta 1964. Kuvauspaikkoja olivat muun muassa Helsinki, Espoo (Tapiola), Hämeenlinna, Valkeakoski, Hattula ja Sääksmäki. Sisäkuvia otettiin Helsingin Liisankadun SF-studioissa. Elokuva jäi studion 20-vuotisen historian viimeiseksi näytelmäelokuvaksi.
P. E. Svinhufvud Pehr Evind Svinhufvud (15. joulukuuta 1861 Sääksmäki – 29. helmikuuta 1944 Luumäki) oli itsenäisen Suomen ensimmäinen valtionhoitaja vuonna 1918 ja Suomen tasavallan kolmas presidentti vuosina 1931–1937. Svinhufvud oli puoluetaustaltaan nuorsuomalainen. Vuonna 1918 hänestä tuli kokoomuslainen, kun puolue perustettiin.
Eino Jutikkala Eino Kaarlo Ilmari Jutikkala (vuoteen 1931 Rinne; 24. lokakuuta 1907 Sääksmäki – 22. joulukuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, professori ja akateemikko. Jutikkala oli yksi 1900-luvun merkittävimpiä suomalaisia historioitsijoita, ja hänen poikkeuksellisen pitkä ja tuottelias tieteellinen uransa kesti lähes kahdeksan vuosikymmentä.
Onni Ermala Onni Johannes Ermala (entinen Enroth 9. toukokuuta 1904, Sääksmäki – 29. syyskuuta 1958, Kemi) oli arkkitehti. Hän opiskeli Viipurin Taiteenystävien piirustuskoulussa vuosina 1920–1924 ja toimi Rakennushallituksen piirtäjänä 1929–1943, Rakennushallituksen suunnitteluosaston ylimääräisenä arkkitehtina 1943–1950 ja Kemin kaupunginarkkitehtina 1950–1958.
Vanajaveden–Pyhäjärven alue Alue on ollut asuttu jo Suomen esihistoriassa. Pyhäjärven pohjoisimman kiintopisteen Tampereen lisäksi sen vaikutuspiirissä ovat olleet itäpuolella vanhoista asutuksista muun muassa Messukylä, Pirkkala ja Lempäälä, länsipuolella Nokia, Tottijärvi ja Vesilahti. Vanajaveden asutuksia ovat muun muassa Lempäälä, Viiala, Toijala, Kalvola, Sääksmäki, Tyrväntö, Hattula ja Vanaja.
Anita Välkki Anita Kaarina Välkki (25. lokakuuta 1926 Sääksmäki – 27. huhtikuuta 2011 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen laulaja (sopraano) ja tunnustettu laulupedagogi. Hänen äänensä edusti harvinaista hochdramaattisen sopraanon äänityyppiä eli fakkia, mikä teki hänestä erityisesti Wagner-laulajan. Wagner-roolien lisäksi hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Puccinin "Turandot" ja "Tosca".
Akaa Akaan kaupunki syntyi, kun Toijalan kaupunki ja Viialan kunta yhdistyivät 1. tammikuuta 2007, ja vuoden 2011 alusta Akaaseen liittyi myös Kylmäkoski. Tätä ennen Akaa-niminen kunta oli ollut olemassa vuoteen 1946 asti, jolloin sen kirkonkylästä lähialueineen muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala ja muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen.
Toivo Ilomäki Toivo Osmo Ilomäki (25. elokuuta 1917 Sääksmäki – 4. maaliskuuta 1965 Hämeenlinna) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 155. 5. divisioonan 24. tykkikomppaniassa (24. TykK) panssarintorjuntatykin ampujana toiminut Ilomäki nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 2. lokakuuta 1944. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali.
Sääksmäki 1200-luvulla Hämeen hallinnasta taistelivat Ruotsi ja Novgorod. Ensimmäiset puiset katoliset kirkot on Hämeeseen rakennettu samoihin aikoihin Tuomas-piispan lähetystyön tuloksena. Ennen sitä alueelle oli ortodoksisuus levinnyt jo 900-luvulle tultaessa. Ainoa kivikirkko oli Hattulan Pyhän ristin kirkko. Kuuluisin kivirakennus tuolta ajalta on hyvin säilynyt Hämeen linna.
Sääksmäki Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Sääksmäen taajamat olivat Kärjenniemi (466 asukasta), Valkeakosken keskustaajama (13 asukasta) ja Vanhakylä (37 asukasta). Näistä Valkeakosken keskustaajama ja Vanhakylä sijaitsivat pääosin Valkeakosken puolella, ja niiden kohdalla on mainittu pelkästään Sääksmäen puolella asunut asukasmäärä. Vuoden 1960 taajamista Huittulaa ei määritelty taajamaksi vuonna 1970, mutta nykyisin se on jälleen taajama.
Ville Pankko Ville Ignatius Pankko (vuoteen 1935 Bang, 17. joulukuuta 1883 Sääksmäki – 18. marraskuuta 1988 Malmö) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Etsivän keskuspoliisin ja sen seuraajan Valtiollisen poliisin apulaispäällikkönä vuosina 1923–1944. Hän oli sekä EK:n että Valpon kakkosmies, jonka vastuulla olivat tutkijatoiminta ja juridiset kysymykset. Pankko pakeni jatkosodan jälkeen Ruotsiin, jossa hän asui kuolemaansa saakka.
Sääksi Sääksi on kalasääsken synonyymi. Nimi on säilynyt monissa suomalaisissa paikannimissä (Sääksmäki, Sääksjärvi), vaikka itse lintu olisi jo aika päiviä sitten kadonnut paikkakunnalta. Kalasääksi on linnun vanhentunut nimitys, ja esiintyy mm. Espoossa kadunnimenä (Kalasääksentie, -katu, ja -kuja). Eri lähdeteoksista löytyy kuitenkin ristiriitaista tietoa nimiin liittyen, monien lähteiden mukaan "kalasääski" olisi vanhentunut nimitys.
Sääksmäki Rapolan linnavuoren Vanajan puoleisella rinteellä on useita eri-ikäisiä asutusjäänteitä. Vanhimmat niistä ovat 2000 vuotta vanhoja. Alueella on kaksi polttohautoja sisältävää kalmistoa sekä uhrikivi, ns. kuppikivi. Kiveen koverrettuihin kuoppiin tuotiin viljaa ja maitoa hyvän sadon ja karjaonnen takaamiseksi. Kalmiston hautapaikoista on löydetty useita merkittäviä esineitä, jotka ajoittavat kalmiston 400–500-luvuille.
Sääksmäki "Helan huutamisessa" yhdistyy pakanallinen perinne ja katoliset uskomukset. "Ritvalan vainiot ja pellot lakkaapi kasvamasta ja hetelmiä antamasta silloin kun kansa näihin kyllästyypi tahi tämän vanhan tavansa heittääpi", kertoivat kyläläiset C. A. Gottlundille, joka ensimmäisenä tallensi helkavirsiä vuonna 1824. Sittemmin Elias Lönnrot, joka vuonna 1832 saapui Sääksmäelle koleralääkäriksi, julkaisi helkavirret Kantelettaressa.
Johan Ulrik Sebastian Gripenberg Johan Ulrik "Sebastian" Gripenberg (14. syyskuuta 1795 Sääksmäki – 12. lokakuuta 1869 Kirkkonummi) oli suomalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja senaattori, joka tunnettiin varsinkin maanviljelyksen kehittäjänä. Hän oli Mustialan maanviljelyskoulun ensimmäinen johtaja vuosina 1838–1847, senaatin maanviljelystoimituskunnan ensimmäinen päällikkö vuosina 1861–1866 ja niin sanotun Tammikuun valiokunnan puheenjohtaja vuonna 1862.
Tuula Sariola Tuula Marjatta Sariola (o.s. "Korpela", s. 7. joulukuuta 1941 Sääksmäki) on kirjailija Mauri Sariolan (1924–1985) leski. Nykyisin eläkkeellä oleva tullivirkailija asuu Helsingissä. Tuula Sariola esittäytyi nimissään julkaistujen dekkarien kirjoittajana vuosina 1989–2005. Todellisuudessa teokset on kirjoittanut toimittaja Ritva Sarkola. Sarkola ryhtyi kirjoittamaan dekkareita omalla nimellään vuonna 2006.
Isak Pihlman Pihlman syntyi Uudessakaupungissa 23.11.1650. Hänen isänsä Erland Håkansson (s.1621, k.14.6.1690 Sääksmäki) oli lähtöisin Ruotsin Uplannista, mistä muutti Suomeen ja toimi raatimiehenä Uudessakaupungissa 23 vuoden ajan. Isak laitettiin jo varhain opintielle: 19.4.1659 Uudenkaupungin pedagogian ja 18.3.1665 Porin triviaalikoulun oppilas. Ylioppilas Turussa 22.11.1671 ja Uppsalassa 30.5.1678. Ylimmän luokan stipendiaatti 1681-82, maisteri 7.12.1682.
Sääksmäki Annila, Huittula, Ikkala, Itko, Jutikkala, Kalalahti, Kantala, Kasuri, Kyä, Kärjenniemi, Kärsä, Lahinen, Lantoinen, Leipiälä (Naakkala), Linnainen, Liuttula, Maatiala, Mulkue, Muntee, Mustilahti, Muti (Mutinen), Nuutala, Pappila, Partala, Pietola (Koivuporras), Poukkala, Rapola, Ritvala, Roukko, Rytiälä, Saari, Salo, Sillantaka, Sulamäki, Talola, Tarttila, Terinen, Tyrisevä, Uittamo, Vainonniemi, Valkeakoski, Valto, Vedentaka, Voipaala, Vuorentaka, Ylenjoki
Voipaala Uudempaa asutusta kylässä edustavat kylän vanhoille kotitiluksille Kemmolan ratsutilan ympärille 1990-luvulla muodostunut Kemmolan kaupunginosa kylän eteläosassa, maaseutumainen Viuhan asuinalue kylän tilusten keskivaiheilla Viuhanjärven luona sekä kylän metsäisessä pohjoisosassa Sassin ja Raikkaan asuinalueet. Näistä Sassi ja Raikas olivat ennen Sääksmäen ja Valkeakosken kuntaliitosta osa Valkeakosken kaupunkia, Viuha ja Kemmola Sääksmäkeä. Sääksmäen ja Valkeakosken raja kulki tuolloin Vallonjoessa Viuhan pohjoispuolella.
Sääksmäki Vihollinen saapui milloin mistäkin ilmansuunnasta. Turvapaikkaa haettiin vesistöjen varrelta vaikeapääsyisiltä korkeilta harjuilta, joilta oli hyvä näkyvyys. Kaikkiaan tällaisia linnoitettuja mäkiä on Hämeestä löydetty 20. Rapolan muinaislinnassa oli kaksi suurta hirsivallein suojattua harjuhautaa, joihin vihollisen uhatessa otettiin mukaan karja ja muu tärkeä omaisuus. Nykyisin muinaislinnasta on jäljellä hirsivarustusten tukikiveys, 13 uunimaista tulisijaa, noin 80 asuinkuoppaa ja heittokivikasoja. Varhaisimmat merkit ihmisen toiminnasta ovat 600-luvulta ja tulisijoja on käytetty vielä keskiajalla.
Valkeakoski Arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema 1000-paikkainen Valkeakosken kirkko valmistui 1969. Kaupunkioikeudet Valkeakoski sai jo kuusi vuotta aiemmin, 1963. Vuonna 1973 emäpitäjä Sääksmäki liitettiin Valkeakoskeen ja 1975 kaupungin pohjoispuolella sijainnut aikaisemmin Pälkäneeseen kuulunut Painon kylä lähiympäristöineen. Vuonna 1978 suoritettiin osaliitos Hattulan ja Valkeakosken välillä, kun osa seitsemän vuotta aiemmin Hattulaan liitetyn Tyrvännön kunnan kylistä liitettiin Valkeakoskeen. Liitettyjä kyliä ovat Uskila, Mälkiäinen ja Tykölä.
Porras–Renko-tie Tien läheisyydessä sen pohjoispuolella on Palsankallion rajakivi, jossa ovat aikoinaan kohdanneet seitsemän historiallisen pitäjän (Loppi, Tammela, Urjala, Sääksmäki, Kalvola, Hattula ja Vanaja) rajat. Viimeisinä rajakuntina olivat Hattula ja Renko. Rajakivi on isokokoinen siirtolohkare, jonka päälle on hakattu ympyräkuvio ja siitä lähtevät seitsemän rajalinjaa. Kiven ympärillä on lisäksi neljä niin sanottua viisarikiveä osoittamassa rajojen suuntaa, yksi viisarikivistä on museotien eteläpuolella. Rajakivi menetti viimeisenkin rajansa vuoden 2009 alussa, jolloin Hämeenlinnan seudun kuntaliitoksessa Renko ja osa Hattulaa liitettiin Hämeenlinnaan.
Retoriikka (Aristoteles) Retoriikka (; , “Retoriikan taide“) on Aristoteleen retoriikan alan pääteos. Se sijoittaa julkisen puhumisen aikansa muiden älyllisten harrasteiden joukkoon. Aristoteles kirjoittaa retoriikan puolesta ja haluaa palauttaa sen maineen, koska Platon oli kirjoituksissaan voimakkaasti hyökännyt sitä vastaan.
Aristoteles Aulus Gelliuksen mukaan Aristoteles opetti retoriikkaa viimeisen kymmenen akatemiavuotensa aikana. Tuohon aikaan hän kirjoitti myös ensimmäiset retoriikkaa käsittelevät tutkielmansa. Aristoteles vastusti periaatteessa kaikkea aiempaa ja oman aikansa retoriikkaa. Erityisesti hän halusi erottautua Isokrateesta, joka oli tuon ajan tunnetuin puhuja. Aristoteles halusi retoriikan palvelevan ennen kaikkea totuuden etsimistä, kun taas Isokrates välitti ensisijaisesti tyylistä eikä halunnut tietää juuri mitään filosofiasta. Akatemiassa opiskellessaan Aristoteles säilytti yhteytensä Makedoniaan. Hän kävi kerran Ateenan lähettiläänä kuningas Filippos II:n hovissa ja sai kirjeen kruununperijä Aleksanterin syntymästä.
Retoriikka (Aristoteles) Aristoteles kirjoitti, että retoriikkaa tarvitaan, jotta totuus voittaisi aina. Hänen mielestään “totuus ja oikeus ovat aina luonnostaan vahvempia kuin niiden vastakohdat, joten jos päätökset eivät ole sellaisia kuin pitäisi, syy tappioon on välttämättä puhujissa itsessään, mikä on moitittavaa“. Vaikka Aristoteles suosikin puhuttaessa logosta, järkeen perustuvia loogisia argumentaatioita, hän myönsi myös sen, että kaikki ihmiset eivät jaksa aina seurata tällaisia todisteluketjuja. Tämän vuoksi tarvitaan myös retoriikan taitoja.
Juoni Aristoteles määritteli ensimmäisenä, miten hyvä juoni tulisi rakentaa. Aristoteles kutsuu juonta toiminnan jäljittelyksi. Juoni merkitsee Aristoteleen Runousopin mukaan kirjallisen teoksen tapahtumien järjestämistä siten, että ne seuraavat toisiaan uskottavasti. Juuri Aristoteleeltä on peräisin näkemys, että juonessa tuli olla alku, keskikohta ja loppu, ja niiden oli myös seurattava toisiaan tässä järjestyksessä.
Retoriikka (Aristoteles) Aristoteles kirjoitti myös muita retoriikkaa käsitelleitä teoksia. Aristoteleen dialogeihin on kuulunut teos "Puhetaidosta" eli "Grylos" ("Peri rhētorikēs ē Grylos"), jossa tämä vaikuttaa esittävän vielä Platonin "Gorgiaan" tapaan, ettei retoriikka voi olla taito. Aristoteleen nimiin on laitettu myös kaksi retoriikkaa käsittelevää käsikirjaa, "Käsikirjojen yhteenveto" ("Tekhnōn synagōgē") ja "Theodekteen käsikirjan yhteenveto" ("Tekhnēs tēs Theodektou synagōgē"). Mikään näistä kolmesta teoksesta ei ole säilynyt nykyaikaan.
Retoriikka (Aristoteles) "Retoriikka" koostuu kolmesta kirjasta:
Retoriikka Aristoteles suhtautui retoriikkaan paljon Platonia myötämielisemmin, ja itse asiassa hänen retoriikkansa voidaan nähdä juuri tällaisena Platonin kaipaamana ylevänä retoriikkana. Hänen teoksensa "Retoriikka" toteaa heti alkusanoissaan retoriikan ja dialektiikan olevan rinnakkaisia taitoja, joita ei voi erottaa toisistaan. Hänen mielestään dialektiset menetelmät ovat tarpeen totuuden löytämiseksi, ja retoriset menetelmät totuuden kertomiseksi ja opettamiseksi.
Aristoteles Politiikkaan liittyy läheisesti myös retoriikka, sillä kaupunkivaltiossa ei voinut toimia menestyksekkäästi ilman vakuuttamisen taitoa. Vaikka Aristoteles suosikin järkeen perustuvia loogisia argumentaatioita, hän myönsi myös sen, että suuri yleisö ei aina jaksa seurata tällaisia todisteluketjuja. Retoriikan taitoja tarvitaan, jotta totuus voisi voittaa aina.
Retoriikka (Aristoteles) Aristoteles myös jakaa retoriikan kolmeen osaan: poliittiseen, oikeudelliseen ja esittävään (epideiktiseen). Poliittiset puheet käsittelevät sitä, mitkä toimenpiteet tulisi tehdä tai jättää tekemättä "tulevaisuudessa". Oikeudelliset puheet pyrkivät selvittämään totuuden toimenpiteistä, jotka on tehty "menneisyydessä". Esittävät puheet keskittyvät jonkun henkilön tai asian ylistämiseen tai syyttämiseen "nykyisyydessä".
Retoriikka (Aristoteles) Kirja I käsittelee retoriikan merkitystä, perusteita ja peruskäsitteitä, sekä retoriikan suhdetta muihin tieteisiin ja taiteisiin. Puheet jaotellaan kolmeen tyyppiin: poliittisiin, oikeudellisiin ja esittäviin. Aristoteles antaa neuvoja, mitä asioita puhujan tulee tietää, kun hän puhuu eri aiheista. Esimerkiksi sodasta ja rauhasta puhuttaessa puhujan tulee tuntea kaupungin voimavarat, millaisia joukkoja on käytössä ja kuinka paljon niitä voi saada lisää. Samoin on tunnettava naapurikaupunkien joukot, kaupungin ja naapurikaupunkien sodankäynnin historia, sekä todennäköisyys sotaan eri kaupunkien kanssa.
Retoriikka (Aristoteles) Aristoteleen määritelmän mukaan “retoriikka on kyky havaita kunkin asian yhteydessä vakuuttava“. Tällä määritelmällä hän asettaa retorisen yrityksen keskipisteeksi vakuuttavien argumenttien keksimisen. Näin hän asettaa retoriikkansa erilliseksi Platonin pilkkaamista sofisteista, joille tärkeää oli vain lopputulos. Aristoteleelle retoriikka oli siis enemmän arkkitehtoninen (prosessiin keskittyvä) kuin tuottava (lopputulokseen keskittyvä) taito.
Eetos Retoriikassa eetos on yksi kolmesta vaikuttamisen keinosta logoksen ja paatoksen ("pathos") ohella. Aristoteles käsitteli näitä teoksessaan "Retoriikka" retorisen argumentin osatekijöinä. Ollakseen uskottava, puhujan tulee ensinnäkin ilmaista oikeanlaista eetosta. Alun perin sana ilmaisi moraalista kykyä, mutta Aristoteles laajensi tämän tarkoittamaan kokemusta ja tietoa. Aristoteleen mukaan eetos tulisi saavuttaa yksinomaan sen kautta, mitä puhuja sanoo; ei sen kautta, mitä kuulijat ajattelevat hänen henkilöstään tai luonteestaan ennen kuin hän alkaa puhua.
Retoriikka (Aristoteles) "Retoriikka" on ilmeisesti syntynyt pidemmän ajan kuluessa. Sen varhaisimmat osat saattavat olla peräisin Aristoteleen ensimmäiseltä Ateenan-kaudelta, jolloin tämä toimi Platonin Akatemiassa. Myöhemmät osat taas vaikuttavat syntyneet Aristoteleen ollessa poissa Ateenasta sekä tämän toisella Ateenan-kaudella, jolloin hän toimi Lykeionin peripateettisen koulun johdossa; teos viittaa eräisiin noihin aikoihin sijoittuviin tapahtumiin. "Retoriikka" on mahdollisesti sisältänyt Aristoteleen toistuvasti pidettyjen retoriikan luentojen rungon. Sisällöisesti "Retoriikka" vaikuttaa edeltävän Aristoteleen syllogistiikan teoriaa.
Aristoteles Teoksessaan "Retoriikka" Aristoteles pyrki antamaan aiheesta edeltäjiään laajemman ja oman näkemyksensä mukaisen selvityksen. Hän erotti kolme syytä, jotka saavat aikaan puheen vakuuttavuuden: itse puhe ja sen loogiset argumentit ("logos"), puhujan oma luonne ("ethos"), sekä puhujan mielentila tai tunteiden ilmaisu, ja kuulijoiden tunteisiin vetoaminen ("pathos"). Aristoteles myös jakoi retoriikan kolmeen osaan: poliittiseen, oikeudelliseen ja esittävään (epideiktiseen). Poliittiset puheet käsittelevät sitä, mitkä toimenpiteet tulisi tehdä tai jättää tekemättä "tulevaisuudessa". Oikeudelliset puheet pyrkivät selvittämään totuuden toimenpiteistä, jotka on tehty "menneisyydessä". Esittävät puheet keskittyvät jonkun henkilön tai asian ylistämiseen tai syyttämiseen "nykyisyydessä". Kuhunkin lajiin kuuluvan puheen tulee olla luonteeltaan erilainen ja huomioida erilaisia seikkoja.
Retoriikka (Aristoteles) Tämän lisäksi Aristoteles käsittelee kehotus- ja varoituspuheiden (poliittinen puhe), syyte- ja puolustuspuheiden (oikeudellinen puhe), sekä hyvettä, pahetta, jaloa ja rumaa käsittelevien puheiden (esittävä puhe) luonnetta ja niissä huomioitavia seikkoja.
Retoriikka (Aristoteles) Jako tarkoitti sitä, että käytännön elämässä oli myös useita puhetilanteita, joissa ei edes tarvittu varsinaisesti filosofiseen totuuteen perustuvaa argumentaatiota. Tämä oli toinen syy, miksi Aristoteleen mukaan tarvitaan retoriikkaa: siitä oli hyötyä kuulijoihin vetoavassa puhumisessa myös muissa tilanteissa.
Metafysiikka (Aristoteles) Kirja I toteaa aluksi, että ”kaikki ihmiset tavoittelevat luonnostaan tietämistä”. Aristoteles määrittelee kognitiivisten kykyjen hierarkian: havaitseminen, muistaminen, kokemus, sekä taito ja järjen päätelmät. Eläimetkin kykenevät aistimaan, vain ihminen kykenee omaamaan taitoa ja tekemään päätelmiä järjellään. Aristoteles määrittelee viisauden olevan aina sitä suurempaa, mitä korkeammalla tässä hierarkiassa ollaan. Suurimman viisauden hän sanoo koskevan ensimmäisiä syitä ja prinsiippejä, ja teoreettisten tieteiden liittyvän enemmän viisauteen kuin tuotannollisten tieteiden.
Puheviestintä Puheviestinnän tieteenalalla on liki 2500 vuotta vanhat perinteet. Tieteenalan historia ulottuu aina antiikin retoriikkaan saakka. Aristoteles laati ensimmäisen systemaattisen kuvauksen puhetaidosta, vaikuttamisen perusteista sekä puhujan ja kuuntelijoiden suhteesta Retoriikka-teoksessaan jo noin 330 vuotta ennen ajanlaskumme alkua. Retoriikalla oli valistuksen aikoihin saakka merkittävä asema osana yleissivistävää koulutusta, ja se oli myös eurooppalaisten yliopistojen keskeisimpiä oppiaineita ja tieteenaloja.
Retoriikka (Aristoteles) Kirja II käsittelee lähinnä "logosta", "ethosta" ja "pathosta". "Logosta" käsiteltäessä Aristoteles selvittää loogisessa vakuuttamisessa tarvittavia asioita. Tällaisia ovat esimerkki (joka vastaa induktiota), periaate (yleinen väitelause), enthymema (joka on eräänlainen syllogismi) ja vastakohtien hyödyntämistä.
Empedokles Empedokles oli kotoisin Akragasista, Sisiliasta. Hän oli ammatiltaan lääkäri, ja antoi enemmän vaikutteita lääketieteeseen kuin filosofiaan. Empedokles oli myös mystikko ja runoilija, ja muun muassa Aristoteles piti häntä retoriikan keksijänä. Kuuluisa sofisti Gorgias oli hänen oppilaansa ja sai todennäköisesti Empedokleelta ajatuksensa retoriikasta eräänlaisena magiana.
Aristoteles Kaiken kaikkiaan Aristoteles määritteli neljä syytä sille, että jotain tapahtuu tai joku on jotakin. Nämä syiden luokat olivat:
Retoriikka (Aristoteles) Aristoteleen tutkielmat retoriikasta pyrkivät systemaattisesti esittämään retoriikan tällaisena inhimillisenä taitona. Hän erotti kolme syytä, jotka saavat aikaan puheen vakuuttavuuden: itse puhe ("logos"), puhujan luonne ("ethos"), ja puhujan mielentila tai tunteiden ilmaisu ("pathos"). Logos sisältää kielenkäytön ja sananvalinnat argumenttia muodostettaessa. Ethos keskittyy siihen, missä määrin puhujan persoona kykenee saamaan yleisön vakuuttuneeksi siitä, että hän on uskottava. Pathos sisältää sen, missä määrin puhuja laittaa omia tunteitaan peliin ja yrittää vedota kuulijoiden tunteisiin saadakseen heidät puolelleen.
Aleksanteri Suuri Vuodesta 342 eaa. Aleksanterin opettajana oli filosofi Aristoteles, jonka Filippos oli kutsunut Makedoniaan opettamaan poikaansa ja muita makedonialaisen ylimystön lapsia. Aristoteles opetti nuorelle prinssille retoriikkaa ja kirjallisuutta. Aristoteles teki suuren vaikutuksen nuoreen Aleksanteriin. Aristoteles perusti akatemian pienoismallin Miezan läheisyyteen. Ei ole tarkalleen tiedossa, mitä Aristoteles opetti nuorelle Aleksanterille ja muille oppilailleen. Plutarkhos kertoo Aristoteleen opettaneen ainakin politiikkaa ja etiikkaa. Erityisesti Homeroksen "Ilias" oli Aleksanterin suosikkikirja. Myös Pindaros kuului hänen suosikkeihinsa. Aleksanterin sanotaan osanneen Euripideen tuotannon ulkoa ja pitäneen historioitsija Filistosta suuressa arvossa. Lisäksi hänen kerrotaan pitäneen Telestoksen ja Filoksenoksen dityrambeista.
Retoriikka Aristoteles myös jakaa retoriikan kolmeen osaan: poliittiseen, oikeudelliseen ja esittävään (epideiktiseen). Poliittiset puheet käsittelevät sitä, mitkä toimenpiteet tulisi tehdä tai jättää tekemättä "tulevaisuudessa". Oikeudelliset puheet pyrkivät selvittämään totuuden toimenpiteistä, jotka on tehty "menneisyydessä". Esittävät puheet keskittyvät jonkun henkilön tai asian ylistämiseen tai syyttämiseen "nykyisyydessä".
Theodekteen käsikirjan yhteenveto Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelosta. Tämän mukaan teos oli yhden kirjan laajuinen. Hesykhios kuitenkin sanoo teoksen käsittäneen kolme kirjaa. Aristoteles itse viittaa siihen teoksensa "Retoriikka Aleksanterille" johdannossa nimellä "Theodektea" ja "Retoriikassa" nimellä "Theodekteia". Teoksen nimen "synagōgē" tarkoittaa sekä ”kokoelmaa” että ”yhteenvetoa”, tässä tapauksessa todennäköisemmin jälkimmäistä.
Retoriikka (Aristoteles) "Pathosta" käsiteltäessä Aristoteles kuvaa erilaisia tunteita ja niiden herättämistä kuulijoissa. Tunteiden hän sanoo olevan sellaisia, "joiden johdosta muuttuneina ihmiset päätyvät erilaisiin ratkaisuihin". Tällöin voidaan kysyä, minkälaisen mielentilan tunne sai aikaan, ketä ihmistä kohtaan tunne tunnetaan, ja mikä asia tunteen sai aikaan. Kun hallitaan nämä kaikki, voidaan tunne saada aikaan. Tunteista Aristoteles käsittelee suuttumusta, rauhallisuutta, pitämistä, vihaamista, pelkoa, rohkeutta, häpeää, häpeämättömyyttä, suosiollisuutta, suosion puutetta, sääliä, närkästystä, kateutta, iloa, kilpailuhalua ja halveksuntaa.