mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Seinäjärvi (Virrat) Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 17 miljoonaa kuutiometriä eli 0,017 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 4,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee Paukalahdella.
Punainenmeri Meren pituus on noin 2 000 kilometriä ja leveys leveimmässä kohdassa 352 kilometriä. 
Pinta-ala on 438 000 neliökilometriä. Meren keskisyvyys on noin 500 metriä ja syvin kohta noin 2 500 metriä.
Kuortaneenjärvi Kuortaneenjärven valuma-alue on Kuortaneen, Alavuden, Lehtimäen ja Töysän alueilta yhteensä noin 1 266 neliökilometriä ja sen syvin kohta on 16 metriä. Kuortaneenjärvi on ollut 5000-4000 vuotta sitten kapea Litorinameren lahti.
Boren Boren [ˈbuːrɛn] on järvi Ruotsissa Itä-Götanmaalla. Sen itäpuolella on Borensberg ja länsipuolella Motala. Boren on 73 metriä merenpinnan yläpuolella, sen pinta-ala on 28 km². Sen syvin kohta on 14 m syvä.
Pieni-Onkamo Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 31 miljoonaa m³ eli 0,031 km³. Järven keskisyvyys on 2,5 metriä ja suurin syvyys on 7,4 metriä. Syvin kohta sijaitsee järvenselän lounaispuolella.
Iso-Naakkima Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 52 miljoonaa m³ eli 0,052 km³. Järven keskisyvyys on 4,7 metriä ja suurin syvyys on 16,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee järvenselän keskellä.
Osmajärvi (Leppävirta) Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 31 miljoonaa kuutiometriä eli 0,031 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,4 metriä ja suurin syvyys on 18 metriä. Syvin kohta sijaitsee Hevossaaren edustalla.
Ilajanjärvi Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 25 miljoonaa kuutiometriä eli 0,025 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 12,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee Palosaaren ja Selkäsaaren puolivälissä.
Ohotanmeri Meren pinta-ala on 1 583 000 km² ja keskisyvyys 973 m. Syvin kohta on 3 365 m. Suurin osa Ohotanmerestä, lukuun ottamatta Kuriilien ympäristöä, jäätyy talven ajaksi.
Elänne Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 15 miljoonaa kuutiometriä eli 0,015 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,8 metriä ja suurin syvyys on 18,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Herransaaren ja Uittosalmen puolivälissä.
Elkiänjärvi Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 1,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0017 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 0,9 metriä ja suurin syvyys on 1,7 metriä. Syvin kohta sijaitsee Martinniemen edustalla sen itäpuolella.
Drevviken Drevviken on järvi Tukholman läänissä, Ruotsissa. Se sijaitsee Huddingen, Haningen, Tyresön ja Tukholman kuntien alueella, Södertörnin niemimaan keskivaiheilla. Kooltaan järvi on 5,09 neliökilometrin suuruinen, ja sen syvin kohta on noin 15,4 metriä syvä.
Ristinselkä Ristinselässä, Toivakan kunnan alueella Rappukallion edustalla on Suomen sisävesien syvin tunnettu kohta. Sen syvyys on 95,4 metriä. Merenkulkulaitoksen syvyyskartassa on ollut painettuna syvyysluku 104 metriä, mikä perustui vanhan luotauskartan merkinnän lukuvirheeseen.
Aurajoki Turun vedensaantia varten säännöstellystä Savojärvestä lähellä Kuhankuonon rajapaikkaa Kurjenrahkan kansallispuistossa Yläneellä saa alkunsa Järvijoki (valuma-alueen pinta-ala 110,02 km²), joka yhtyy Aurajokeen Auran kirkon lähellä.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuiston alueella on kaksi järveä, Savojärvi ja Lakjärvi, joista Savojärvi on selvästi suurempi. Sen kokonaispinta-ala on 124 hehtaaria, ja kansallispuistoon siitä kuuluu 64 hehtaaria järven pohjoisosassa. Savojärvi on dystrofinen, suorantainen järvi, joka saa vetensä ympäröiviltä soilta. Se sijaitsee Nousiaisten, Mynämäen ja Pöytyän kuntien alueella ja toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Lakjärvi on vain kolmen hehtaarin suuruinen, suorantainen järvi Mynämäen kunnan alueella. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Lakjärvenrahkan koilliskulmassa ja laskee vetensä Mynäjokeen. Kansallispuiston soilla on lisäksi satakunta pientä allikkoa.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kansallispuiston kallioisten metsien maaperä on pääosin moreenia ja kalliopaljastumia. Pukkipalon-Laidassuon alueen pohjoisosan sekä Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Puiston metsät ovat enimmäkseen melko karuja ja monin paikoin kallioisia. Yli puolet kansallispuiston metsistä on mustikkatyypin tuoreita kankaita, jotka ovat yleisesti soistuneita. Kurjenrahkan kansallispuistossa on myös paljon kanervatyypin kuivia kangasmetsiä sekä puolukkatyypin kuivahkoja kankaita. Lisäksi puistossa on muutama pieni lehtomaisen kankaan alue, esimerkiksi Kurjenrahkan suon Mustasaaressa kasvaa pieni käenkaali-oravanmarjatyypin metsä.
Järvijoki Järvijoki on Varsinais-Suomessa virtaava joki, joka on Aurajoen toiseksi suurin sivujoki. Se kuuluu Aurajoen vesistöalueeseen. Järvijoki saa alkunsa Kurjenrahkan kansallispuistosta Savojärvestä. Ympäröiviltä soilta siihen yhtyy pieni Ihavanjoki, minkä jälkeen joki levenee ja laskee vetensä Aurajokeen Auran kunnassa. Järvijoen valuma-alueen pinta-ala on 110 km² ja järvisyys 1,1 %. Siihen laskevia järviä on Savojärven lisäksi vain pieni Asonlammi.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuisto on Varsinais-Suomessa Auran, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Ruskon ja Turun kuntien alueella. Matkaa Turun keskustasta kansallispuistossa sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle on noin 35 kilometriä. Seututie 204 Turusta Säkylään kulkee puiston pohjoispuolitse, ja sen varrelta on matkaa Kuhankuonon pysäköintipaikalle alle kilometri. Lisäksi Nousiaisten keskustasta Valpperin kylään tuleva yhdystie 2014 jatkuu paikallistienä 12429 puiston eri osien välitse. Tie päättyy Mynämäestä Yläneelle johtavalle yhdystie 2020:lle, joka sivuuttaa Kurjenrahkan kansallispuiston pohjoispuolelta ja läheisen Vaskijärven luonnonpuiston eteläpuolelta. Edellä mainitulta paikallistie 12429:ltä alkava yhdystie 2042 Nousiaisten Saksalasta Turun Tortinmäkeen kulkee Kurjenrahkan suon ja Vajosuon välistä. Näiltä teiltä pääsee myös puiston virallisille pysäköintipaikoille Pukkipalon läheisyyteen, Rantapihaan, Vajosuon laidalle sekä Töykkälään.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kansallispuiston halki kulkee vedenjakaja. Lakjärvenrahkalta ja Lammenrahkan läntisistä osista vedet valuvat kohti länttä, Mynäjärveen ja siitä alkunsa saavaan Mynäjokeen, joka laskee mereen Mietoistenlahdella. Lammenrahkan eteläosan ja Kurjenrahkan vedet puolestaan valuvat etelään, joko Savojärveen ja Kurjenrahkan länsilaitaa virtaavaan Järvijokeen tai suon koillispuolisen Ihavanjokeen ja niistä edelleen Aurajokeen, joka laskee mereen Turussa.
Kurjenrahkan kansallispuisto Yli kahdenkymmenen neliökilometrin laajuinen, kansallispuistolle nimensä antanut Kurjenrahkan suo on Varsinais-Suomen ja lähes koko Etelä-Suomen laajin yhtenäinen suoalue. Luoteis- ja keskiosiltaan se on hyvin vetinen. Tällä vaikeakulkuisella alueella on useita pieniä allikoita eli suolampia, joiden rannoilla pesivät monet suolinnut. Kurjenrahkan keidassuolla on myös useita metsäsaarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina. Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, josta kaikki puut on hakattu ennen kansallispuiston perustamista. Kurjenrahkan vallitsevaksi suotyypiksi ilmoitetaan eri lähteissä joko kitukasvuista mäntyä harvakseltaan kasvava isovarpuräme tai keidasräme, mutta suon itäosissa on runsaasti myös laajoja erilaisia neva- ja korpisoita. Suon koillis- ja kaakkoiskulmien rajoilla on rämeestä raivattuja peltoja, joiden tuntumasta on nostettu turvepehkua.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kansallispuiston soilla elää kuitenkin muutamia harvinaisia ja uhanalaisia perhoslajeja. Kurjenrahkan suoalueella on tavattu muun muassa uhanalaiset muurainhopeatäplä ja rahkahopeatäplä sekä harvinainen rämepörhömittari. Vajosuolla on uhanalaisen luumittarin lounaisin esiintymä Suomessa.. Lisäksi Vajosuollakin on tavattu vaarantuneen muurainhopeatäplän yksilöitä. Näiden lisäksi kansallispuistossa elävät pursupikkumittarin ja silmälläpidettävän rimpiputkisirvikkään lounaisimmat populaatiot Suomessa. Myös rämekarvajalka, kanervamittari, kehnämittari sekä pikkutupsukas elävät siellä levinneisyysalueensa äärirajalla. Yhteensä puistossa on tavattu 45 soille tunnusomaista perhoslajia. Muiden selkärangattomien ryhmien lajisto on lounaissuomalaisille soille tyypillistä, mutta Kurjenrahkan suon hämähäkkieläinkanta on tutkimusten mukaan erityisen runsas ja monipuolinen.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuisto on enimmäkseen suota, mutta siellä on myös metsää sekä suorantaisia järviä ja lammikoita. Niistä merkittävimpiä ovat Pukkipalon aarniometsä ja Savojärvi. Kansallispuisto muodostuu Varsinais-Suomen laajimmista luonnontilaisina säilyneistä suoalueista, jotka ovat pääosin karuja keidassoita. Soiden ympärillä kasvaa pääosin kuivia kangasmetsiä, joista osa on hyvin vanhoja. Puistossa on kolme osaa. Suurin niistä koostuu Savojärveä ympäröivistä Kurjenrahkan ja Lammenrahkan suurista keidassuoalueista sekä Valkiaissaarenrahkasta. Niistä lounaaseen sijaitsee puiston toinen osa, johon kuuluu aukea Vajosuo reunametsineen. Puiston kolmas osa on kahden muun osan länsipuolella ja se koostuu Laidassuon, Lakjärvenrahkan, Nousiaisten Lammenrahkan ja Pukkipalon suo- ja metsäalueesta.
Kurjenrahka Pohjoisessa Kurjenrahkan suo rajoittuu Savojärveen, jonka pohjoisosasta 64 hehtaaria kuuluu kansallispuistoon. Järvi toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Savojärvi laskee vetensä Kurjenrahkan suon länsilaitaa etelään virtaavaan Järvijokeen, joka on Aurajoen toiseksi suurin sivujoki. Kurjenrahkan vedet valuvat Järvijoen ja Ihavanjoen kautta etelään ja Aurajokeen.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuistossa on enimmäkseen karuja keidassoita, mutta siellä on myös metsää ja suorantaisia järviä. Osa metsistä, kuten Pukkipalon aarnialue, on huomattavan vanhaa. Puiston eläimistö ja kasvisto on pääosin tyypillistä suolajistoa. Alueella elää kuitenkin myös erämaisia, Varsinais-Suomessa harvinaisia ja uhanalaisia eläinlajeja, kuten liito-orava, rosopehkiäinen ja luumittari. Kansallispuisto on myös monien pohjoisten lintulajien eteläisimpiä esiintymispaikkoja.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuistossa on käynyt suhteellisen vähän ihmisiä, mutta 2010-luvun aikana puiston käyntimäärät ovat moninkertaistuneet. Esimerkiksi vuonna 2009 kävijöitä oli noin puolet kaikkien Suomen kansallispuistojen kävijämäärien keskiarvosta. Silloin puistossa vieraili noin 28 500 ihmistä, mikä oli noin 1,5 prosenttia kaikista Suomen kansallispuistojen vierailijoista. Kävijämäärä on selvässä kasvussa, esimerkiksi vuonna 2016 kävijöitä oli 65 900, joka on 2,3 prosenttia kaikista kävijöistä ja osuus keskiarvosta oli kivunnut noin 90 prosenttiin. Vuosien 2009 ja 2016 välillä kansallispuistojen määrä kasvoi neljällä 39:ään puistoon ja niiden vuotuinen yhteiskävijämäärä oli noussut 2,8 miljoonaan kävijään. Neljässä eniten vierailluissa puistossa – Pallas-Yllästunturin, Nuuksion, Urho Kekkosen ja Oulangan kansallispuistoissa oli vuonna 2016 yhteensä 1,37 miljoonaa kävijää eli lähes puolet kaikista kansallispuistojen kävijöistä. Kävijätutkimuksen perusteella Kurjenrahkan kansallispuisto on tyypillisesti perheiden päiväretkikohde, jonka reiteille tullaan omalla autolla etenkin syksyisin ja viikonloppuisin, keskimäärin neljän-viiden tunnin retkille. Kävijät ovat enimmäkseen turkulaisia, ja heille puisto on tavallaan lähivirkistysalue. Turun kaupunki on myös järjestänyt puistossa monenlaista liikuntatapahtumia, kuten lumikenkäkierroksia, hiihtoretkiä ja erilaisia ulkoilupäiviä. Mynämäen kunta järjestää alakoululaisille luokkaretkiä kansallispuistossa.
Jomfrulandin kansallispuisto Jomfrulandin kansallispuisto () sijaitsee Norjassa Telemarkin läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Kragerøn kunnan alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto on noin 117 neliökilometriä. 98 prosenttia kansallispuiston pinta-alasta on merialuetta. Kansallispuisto perustettiin 2016 ja sen viralliset avajaiset pidettiin vuonna 2017.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuisto on jaettu hoito- ja käyttösuunnitelmassa kolmeen vyöhykkeeseen, minkä tarkoitus on ohjata maankäyttöä ja ihmisten liikkumista. Pääosa puistosta on syrjävyöhykettä, jonne ei pyritä rakentamaan palveluvarustusta. Suurin osa laavuista, poluista ja muista rakenteista sijaitsee pienialaisilla virkistysvyöhykkeillä, joiden tarkoitus on muun muassa estää luonnon kuluminen ja häiriintyminen muilla alueilla. Luonnoltaan kaikkein arimmat ja arvokkaimmat alueet ovat puiston rajoitusvyöhykkeillä, joilla liikkumista rajoitetaan muun muassa linnuston pesimärauhan takaamiseksi. Lammenrahkan alueella liikkuminen on kiellettyä tammikuun puolivälin ja heinäkuun puolivälin välisenä aikana, kun taas Vajosuon, Kurjenrahkan ja Laidassuon-Lakjärven alueilla kulkurajoitukset ovat voimassa huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin.
Kluanen kansallispuisto Kluanen kansallispuisto on Kanadan Yukonin territorion lounaiskärjessä sijaitseva kansallispuisto, joka perustettiin vuonna 1976. Kansallispuiston pinta-ala on 21 980 neliökilometriä. Siihen kuuluu myös Kanadan korkein vuori, 5 950 metriä korkea Mount Logan. Vuoret ja jäätiköt peittävätkin noin 80 % koko kansallispuiston pinta-alasta.
Kurjenrahkan kansallispuisto Talouskäytöstä huolimatta seudun soita ja hakkaamattomia ikimetsiä on pidetty arvokkaina luontokohteina jo pitkään. Ensimmäinen suojelutoimenpide nykyisen kansallispuiston alueella tehtiin, kun Metsähallitus päätti vuonna 1958 säilyttää Pukkipalon metsän talouskäytön ulkopuolisena aarnialueena. Lisäksi jo vuonna 1976 Kansallispuistokomitea esitti puiston perustamista. Valtioneuvosto puolestaan teki periaatepäätöksen Kurjenrahkan kansallispuiston perustamisesta Pukkipaloon ja Lammenrahkan alueelle kansallispuisto-ohjelmassaan vuonna 1978. Puiston perustaminen kuitenkin viivästyi etenkin yksityismaiden hankkimisen takia. Erityisesti Suomen luonnonsuojeluliiton Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri kampanjoi puiston puolesta voimakkaasti 1990-luvulla ja nosti sen perustamisen yhdeksi tärkeimmistä tavoitteistaan.
Ôbon kansallispuisto Ôbon kansallispuisto () on kansallispuisto Guineanlahdella Afrikan länsirannikon edustalla sijaitsevassa São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa. Kansallispuisto käsittää noin 30 prosentin alan valtion pinta-alasta, ja se sijaitsee kummallakin pääsaarella, São Tomélla ja Príncipellä. Ôbon kansallispuistosta 235 neliökilometriä sijaitsee São Tomélla ja loput 65 km² Príncipellä, mikä on miltei puolet saaren pinta-alasta. Kansallispuistossa on erilaisia biotooppeja, kuten savannia, alanko- ja vuoristometsiä sekä mangrovea. Valtion korkein kohta, São Tomén saarella sijaitseva, Pico de São Tomé (2 024 m) sijaitsee puiston alueella.
Kurjenrahkan kansallispuisto Alueen kasvilajisto on tyypillistä, monipuolista eteläisen Suomen suolajistoa, joskaan puistosta ei ole tavattu harvinaisia tai uhanalaisia putkilokasveja. Esimerkkeinä Kurjenrahkan kansallispuiston kasveista voidaan mainita Savojärven ja muiden suojärvien laidoilla kasvavat raatteet, suovehkat, pullosarat, suokortteet ja jouhivihvilät. Soiden tyypillistä kasvistoa ovat lisäksi ainakin vaivaiskoivu, kanerva, suopursu, pitkä- ja pyöreälehtikihokki sekä suokukka. Marjoista soilla kasvaa ainakin lakka, juolukka sekä iso- ja pikkukarpalo.
Jostedalsbreenin kansallispuisto Jostedalsbreenin kansallispuisto () on Norjassa sijaitseva kansallispuisto, jonka pinta-alasta täyttää noin puolet Euroopan mantereen suurin jäätikkö, Jostedalsbreen. Puisto avattiin 25. lokakuuta 1991, ja se on pinta-alaltaan 1 310 neliökilometriä.
Ala-Dnestrin kansallispuisto Ala-Dnestrin kansallispuisto on kansallispuisto Moldovassa. Sen pinta-ala on noin 50 000 neliömetriä. Puisto valmistui vuonna 2016.
Dovrefjell–Sunndalsfjellan kansallispuisto Dovrefjell–Sunndalsfjellan kansallispuisto on kansallispuisto Opplandin, Møren ja Romsdalin sekä Etelä-Trøndelagin läänien alueella Norjassa. Puisto on perustettu 1974. Kansallispuisto kattaa laajoja alueita Dovrefjellin vuoristosta. Kansallispuiston pinta-ala on 1 693 km². Ympäröivät muut suojelualueet mukaan luettuna suojelualueen pinta-ala on 4 367 km². Se on yksi suurimmista yhtenäisistä suojelualueista manner-Norjassa.
Kurjenrahka Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Avosuon lisäksi Kurjenrahkan suohon kuuluu useita metsäisiä saarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina.Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, joista jälkimmäisen puut on hakattu kokonaan pois ennen kansallispuiston perustamista. Mustasaaressa puolestaan sijaitsee pienialainen käenkaali-oravanmarjatyypin metsä. Suon itäreunan metsät ovat nuoria taimikoita, mutta eteläreunan Raakanokassa on vielä jäljellä vähän vanhempaa metsää.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuisto perustettiin lopulta 19. joulukuuta 1997 annetun lain perusteella "Etelä-Suomessa poikkeuksellisen edustavan suo- ja metsäluonnon suojelemiseksi, soiden ja metsien eliölajien säilyttämiseksi, yleiseksi luonnonnähtävyydeksi sekä retkeilyä, opetusta ja tutkimusta varten." Laki kansallispuistosta astui voimaan 1. tammikuuta 1998, jolloin Varsinais-Suomen mantereen ensimmäinen ja koko maan 32. kansallispuisto syntyi – 20 vuotta periaatepäätöksen jälkeen ja viimeisenä ohjelmassa luetelluista puistoista. Vastaperustettu puisto muodostui 25,4 neliökilometristä valtion omistamia maita, jotka sijaitsivat Turun kaupungin lisäksi Auran, Lemun, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Vahdon ja Yläneen silloisissa kunnissa. Puiston alueesta 1 980 hehtaaria oli suota, 500 hehtaaria metsää ja 65 hehtaaria vesialueita.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuiston tunnetuin nähtävyys on seitsemän kunnan rajapyykki Kuhankuono, jonne on enimmillään ulottunut kahdeksan kuntaa. Vuodelta 1773 olevan tiedon mukaan Kuhankuono-nimi tulee rajakiven sijaintipaikan muodosta, sillä kivi sijaitsi ison suosaarekkeen länsilaidalla terävällä, nokkaa eli kuonoa muistuttavalla kalliopaadella. Vaihtoehtoisen selityksen mukaan nimi tarkoittaa erärajoja ja eräteitä viitoittavaa merkkipaikkaa. Seututie 204:ltä on kivelle matkaa noin kilometri. Vähä-Välisaaressa, Kuhankuonosta noin 400 metriä lounaaseen, on punakaartilaisen Ahti Jalosen hauta ja yksinkertainen muistokivi.
Repoveden kansallispuisto Repoveden alueet siirtyivät 1910-luvulla Kymi-yhtiön haltuun ja metsätalouskäyttöön. Vuonna 2001 UPM-Kymmene lahjoitti valtiolle kolmasosan tulevan kansallispuiston maista ja esitti Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueen perustamista omille mailleen. Repoveden kansallispuisto perustettiin 1. tammikuuta 2003. Kansallispuiston pinta-ala on 15 neliökilometriä, Aarnikotkan metsän luonnonsuojelualueen pinta-ala 14 neliökilometriä. Repoveden alue oli ollut retkeilijöiden suosiossa jo vuosikymmeniä ennen varsinaisen kansallispuiston perustamista.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuiston eläimistö on pääosin tyypillistä suolajistoa. Alueella pesii kuitenkin myös erämaisia, Varsinais-Suomessa harvinaisia ja uhanalaisia eläinlajeja. Monet pohjoiset lintulajit pesivät alueella eteläisimmillä esiintymispaikoillaan, ja erityisesti Lammenrahkalla on runsas lintulajisto. Kansallispuiston lintulajistoon kuuluvat vaarantuneet käenpiika ja tiltaltti sekä silmälläpidettävät kehrääjä, harmaapäätikka, pikkusieppo ja kalasääski. Muita lajeja ovat esimerkiksi nuolihaukka, tuulihaukka ja kangaskiuru, ja myös muuttohaukkoja on tavattu. Puisto on yksi eteläisimmistä riekon ja pohjansirkun pesimäalueista Suomessa. Sen vanhoissa metsissä pesivät lisäksi ainakin korppi, helmipöllö, viirupöllö, palokärki, pohjantikka, teeri ja metso, ja keväisin ja syksyisin siellä näkee paljon muuttomatkalla olevia metsähanhia ja kurkia. Kurjista osa myös pesii alueen soilla.
Virungavuoret Virunga kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Siellä on Virungan kansallispuisto, joka kattaa 790 000 hehtaaria. Se rajoittuu Ugandan Rwenzorivuorten kansallispuistoon, jonka pinta-ala on 99 600 hehtaaria, Ruandan Parc National des Volcansiin, jonka pinta-ala on 15 000 hehtaaria, ja sivuaa muutamia kilometrejä Ugandan Mgahingan kansallispuistoa, jonka laajuus on 2 900 hehtaaria.
Galápagosin kansallispuisto Galápagosin kansallispuisto () on kansallispuisto Galápagossaarilla. Lähes koko Galápagossaaret kuuluvat kansallispuistoon. Sen pinta-ala on 7 618 neliökilometriä eli se peittää 96,7 prosenttia saarten maa-alasta. Loput 3,3 prosenttia on jätetty ihmiskäyttöön.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kansallispuistossa kulkee useita merkittyjä polkuja. Puistossa palvelurakenteet, kuten nuotiopaikat ja laavut sekä polut, ovat Metsähallituksen ylläpitämiä, mutta puiston ulkopuolella niitä hoitavat yhdistykset. Kaikki alueen polut kuuluvat Kuhankuonon retkeilyreitistöön. Reitistössä on kuusi viitoitettua rengasreittiä, joiden varrella on laavuja ja nuotiopaikkoja. Kuhankuonon retkeilyreitistön kokonaispituus on yli 200 kilometriä. Puiston ulkopuolella retkeilyreitistöön kuuluvat lisäksi Maskun, Ruskon ja Raision alueilla kulkeva Suokullan reitti sekä Maskussa ja Ruskolla kulkeva Karevan kierto. Reitistö yhdistää kansallispuiston myös läheiseen Vaskijärven luonnonpuistoon, ja eri reittejä kulkemalla puistossa ja sen ympäristössä voi tehdä jopa viikon mittaisia retkiä. Talvisin latuja ei ylläpidetä säännöllisesti mutta Nousiaisten Valpperista ajetaan useimmiten moottorikelkalla latu-ura Vajosuon kautta Kurjenrahkalle ja Pukkipaloon.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kokonaan kansallispuiston alueella kulkee vain yksi rengasreitti, edellä mainittu kahden kilometrin mittainen Karpalopolku, joka kulkee Kurjenpesän luontotuvalta Kuhankuonolle ja takaisin. Lisäksi Savojärven kiertävä, 6,7 kilometrin pituinen Savojärven kierros kulkee lähes kokonaan puiston sisällä. Muut rengasreitit, kuten yhdeksän kilometrin pituinen Pukkipalon reitti ja kolmenkymmenen kilometrin pituinen Vajosuon vaellus, kulkevat suurelta osin puiston ulkopuolella. Kansallispuistossa kulkeva Pukkipalon noin kilometrin pituinen luontopolku vanhan metsän lajistosta kertovine tauluineen on osa Pukkipalon reittiä. Luontotuvalta Kuhankuonon kautta Rantapihaan johtava polku, Töykkälästä Kuhankuonolle johtava polku Kurjenrahkan suon yli sekä Vajosuon reunaosissa kulkeva polku ovat puolestaan osa Vajosuon vaellus -reittiä.
Kurjenrahkan kansallispuisto Muusta puistosta erillinen Vajosuon keidassuo on Kurjenrahkaa ja Lammenrahkaa pienempi. Sen keskiosassa on vähän puita, ja reunoja kiertää mäntyä kasvava rämevyöhyke. Vajosuon vallitsevia suotyyppejä ovat paikoittain hyvinkin kosteat lyhytkortis- ja suursaranevat. Alueen keskiosissa on lisäksi useita allikoita, joissa säilyy vesi kuivinakin kesinä. Suon länsi- ja itälaidoista osa on aikanaan ojitettu ja suon laidoilta on myös nostettu turvepehkua. Kuten Kurjenrahkallakin, pehkun kuivatuksessa käytetyt rakennelmat ovat kuitenkin jo häviämässä, eikä ojituskaan enää juuri näy suon maisemassa.
Mynämäki Mynämäen arvokkain luonnonnähtävyys on Kurjenrahkan kansallispuisto. Mynämäki on yksi niistä seitsemästä kunnasta, jonka raja kulkee kansallispuistossa sijaitsevan Kuhankuonon eli seitsemän kunnan rajapyykin kautta. Kuhankuono on Mynämäen itäisin piste.
Keidassuo Edustavia keidassoita on muun muassa Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistossa Etelä-Pohjanmaalla, Torronsuon kansallispuistossa Kanta-Hämeessä, Valkmusan kansallispuistossa Kymenlaaksossa ja Kurjenrahkan kansallispuistossa Varsinais-Suomessa. Muita esimerkkejä keidassoista tai keidassoita sisältävistä suoyhdistymistä ovat muiden muassa Siikaneva Ruovedellä Pirkanmaalla, Linnaistensuo Lahdessa ja Nastolassa Päijät-Hämeessä sekä Eksyssuo Loimaalla ja Huhmassuo ja Reksuo Somerolla Varsinais-Suomessa.
Quttinirpaaqin kansallispuisto Quttinirpaaqin kansallispuisto () on Kanadan kansallispuisto. Nunavutin territoriossa sijaitseva kansallispuisto on Kanadan pohjoisin, ja Wood Buffalon kansallispuiston jälkeen toiseksi suurin kansallispuisto. Vuonna 1988 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 37 775 neliökilometriä.
Sanjay Gandhin kansallispuisto Sanjay Gandhin kansallispuisto (aiemmin Borivalin kansallispuisto) on luonnonsuojelualue Intiassa, Mumbain pohjoispuolella. Puiston pinta-ala on vähän yli 103 neliökilometriä, ja puiston alaa on laajennettu viisi kertaa sen perustamisen jälkeen.
Sjunkhattenin kansallispuisto Sjunkhattenin kansallispuisto on kansallispuisto Nordlandin läänin alueella Pohjois-Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2010 ja sen pinta-ala on 417,5 km².
Rohkunborrin kansallispuisto Rohkunborrin kansallispuisto on kansallispuisto Tromssan läänin alueella Pohjois-Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 2011 ja sen pinta-ala on 556 km².
Abel Tasmanin kansallispuisto Kansallispuiston pinta-ala on 225,3 km² ja se on pienin Uuden-Seelannin kansallispuistoista.
Nousiainen Nousiaisissa on kaksi Natura-kohdetta: Kurjenrahkan kansallispuisto ja Rehtisuon keidassuo.
Vilsandin kansallispuisto Kansallispuisto käsittää Vilsandin lisäksi sata pienempää saarta ja luotoa sekä osia Saarenmaan rannikosta Kihlekonnan ja Lümandan kuntien alueella. Kaikkiaan kansallispuiston pinta-ala on 180 km². Suurin osa alueen saarista ja luodoista on vähemmän kuin 500 metriä pitkiä ja 100 metriä leveitä. Suojelualueen ydinalueen muodostava Vilsandin saari on pinta-alaltaan 8,75 km². Vilsandin saari on alueen ainoa asuttu saari.
Triglavin kansallispuisto Triglavin kansallispuisto on vuonna 1981 perustettu Slovenian ensimmäinen ja ainoa kansallispuisto. Kansallispuisto sijaitsee Julisilla Alpeilla ja sen pinta-ala on 880 km.
Ånderdalenin kansallispuisto Ånderdalenin kansallispuisto () sijaitsee Norjassa Tromssan läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Tranøyn ja Torskenin kuntien alueille. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 124,9 neliökilometriä.
Patvinsuon kansallispuisto Patvinsuon kansallispuisto on vuonna 1982 perustettu kansallispuisto, joka sijaitsee Lieksan ja Ilomantsin alueilla, Koitereen pohjoispuolella. Patvinsuon pinta-ala on 105 neliökilometriä, ja se onkin eteläisen Suomen laajin kansallispuisto ja merkittävä suoluonnon suojelu- ja tutkimusalue. Se on myös osa Pohjois-Karjalan biosfäärialuetta. Alueella on 80 kilometriä merkittyjä polkuja. Kansallispuisto sijaitsee sekä eteläisten, että pohjoisten suo- ja metsätyppien vaihettumisvyöhykkeellä. Suoalueet ovat alueelle leimaa-antavia. Puiston keskiosassa virtaa Nälämäpuro. Metsät ovat vanhoja. Puistossa sijaitsee myös kaksi järveä, isompi Suomunjärvi ja pienempi Iso Hietajärvi. Puiston opastuskeskus on Suomunjärven rannalla. Patvinsuon kansallispuisto on myös Unescon biosfäärialue. Puiston pinta-alasta on vettä yhdeksän neliökilometriä.
Junkerdalin kansallispuisto Junkerdalin kansallispuisto () sijaitsee Norjassa Nordlandin läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Saltdalin ja Fausken kuntien alueille. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 682 neliökilometriä. Kansallispuisto on perustettu 9. tammikuuta 2004.
Dovren kansallispuisto Dovren kansallispuisto () sijaitsee Norjassa Hedmarkin ja Opplandin läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Dovren ja Folldalin kuntien alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 289,1 neliökilometriä. Kansallispuisto perustettiin lokakuussa 2003.
Reisan kansallispuisto Reisan kansallispuisto () sijaitsee Norjassa Tromssan läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Raisin kunnan alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 804 neliökilometriä. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1986. Kansallispuiston korkein kohta on 906-metrinen Čáravárri.
Jasperin kansallispuisto Jasperin kansallispuisto () on 10 878 neliökilometrin pinta-alallaan Kanadan Kalliovuorten suurin kansallispuisto. Se sijaitsee Albertassa, Banffin kansallispuistosta pohjoiseen ja Edmontonista länteen.
Akanin kansallispuisto Akanin kansallispuisto () on 4. joulukuuta 1934 perustettu kansallispuisto Hokkaidōlla, Japanissa. Kansallispuisto sijaitsee Hokkaidōn saaren itäosissa ja sen pinta-ala on 904,81 neliökilometriä.
Savojärvi Savojärvi on Varsinais-Suomessa sijaitseva järvi, josta noin puolet kuuluu Kurjenrahkan kansallispuistoon.
Préspajärvien kansallispuisto Kansallispuisto sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella Kreikan, Albanian ja Makedonian tasavallan rajalla. Siihen kuuluvat Kreikan puoleinen osa Megáli Préspa ja Mikrí Préspa -järvistä sekä niiden rantoja. Koko kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Kansallismetsän pinta-ala on tästä noin hehtaaria, ja se käsittää Mikrí Préspa -järven ja sen itärannan. Järvialueesta hehtaaria on suojeltu myös Ramsarin sopimuksella. Lisäksi alue on Natura 2000 -aluetta. Alueella sijaitsee 12 kylää.
Daisetsuzanin kansallispuisto Daisetsuzanin kansallispuisto () vuonna 1934 perustettu kansallispuisto Hokkaidōlla, Japanissa. Se sijaitsee keskellä Hokkaidōa ja on 2 267,64 neliökilometrin pinta-alallaan Japanin suurin kansallispuisto.
Jotunheimenin kansallispuisto Jotunheimenin kansallispuisto on kansallispuisto Opplandin ja Sognin ja Fjordanen läänien alueella Norjassa. Kansallispuisto sijaitsee Jotunheimenin vuoristoalueella Etelä-Norjassa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1980 ja sen pinta-ala on 1 151 neliökilometriä.
Saaristomeren kansallispuisto Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten ja Kemiönsaaren kunnissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus.
Øvre Dividalin kansallispuisto Øvre Dividalin kansallispuisto (, ) sijaitsee Norjassa Tromssan läänissä. Kansallispuisto levittäytyy Målselvin kunnan alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 770 neliökilometriä. Kalottireitti kulkee kansallispuiston läpi. Kansallispuisto on perustettu 1971 ja sitä laajennettiin vuonna 2006.
Kurjenrahkan kansallispuisto Puiston kolme suurinta yhtenäistä suota, Kurjenrahka, pohjoinen Lammenrahka ja Vajosuo ovat kaikki keidassoita. Niissä ympäristöään kuivemmat alueet, kermit, kiemurtelevat märempien alueiden, kuljujen, välissä. Kuivilla alueilla kasvaa harvassa mäntyä sekä runsaasti suopursua. Upottavat kuljut kasvavat pääosin rahkasammalta. Keidassoille tyypilliset reunaluisut ovat myös hyvin kehittyneet. Vesi- ja ravinnetaloudeltaan suurin osa kansallispuiston soista on ombrotrofisia, eli ne saavat vetensä ja ravinteensa sateen mukana. Ympäröiviltä mailta ravinteikkaan vetensä saavat minerotrofiset suot ovat nekin enimmäkseen vähäravinteisia. Lounaissuomalaisille keidassoille tyypilliset suotyypit ovat myös puistossa yleisiä, runsaimpina keidasräme ja isovarpuräme. Harvinaisista suotyypeistä siellä on vain ruoho- ja heinäkorpea.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kurjenrahkan kansallispuiston metsät kasvavat soiden reunoilla tai niiden keskelle jäävissä saarekkeissa. Vaikka suurin osa onkin entisiä talousmetsiä, osa saarekkeista on säilynyt luonnontilassa. Esimerkiksi edellä mainitulla Pukkipalon aarnialueella on runsaasti suuria, vanhoja puita sekä lahopuuta. Pukkipalon vanhaa metsää pidetäänkin maakunnan komeimpana. Alueen alavissa ja paikoin kosteapohjaisissa osissa kasvaa pääasiassa vanhoja kuusia, ja keskiosan avoimien kallioiden ympärillä ja korkeammilla paikoilla on puolestaan runsaasti suuria, kilpikaarnaisia mäntyjä. Myös keloja ja maapuita on paljon. Täysin luonnontilainen ei Pukkipalokaan ole, sillä suurimpia puita on hakattu ja sahattu lankuiksi 1900-luvun alussa ja 1930-luvulla on kaivettu muutamia ojia.
Møysalenin kansallispuisto Møysalenin kansallispuisto on yksi harvoista kansallispuistoista, jotka laskeutuvat meren pinnan tasolle. Puisto on pinta-alaltaan pieni, 51 km², ja se on perustettu vuonna 2003 suojelemaan Møysalen-vuorta ja sen ympäristöä. Kansallispuiston luonto on monipuolista, ja siihen kuuluu korkeita vuoria, laaksoja, kanjoneita, suistoalueita ja koivumetsiä. Møysalenin kansallispuiston ilmasto on viileä ja kostea. Siellä viihtyy muutamia uhanalaisia lintulajeja sekä petolintuja, kuten meri- ja maakotka, ja tunturi- ja muuttohaukka.
Saadanin kansallispuisto Saadanin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Tansaniassa, Intian valtameren rannalla. Sen pinta-ala on 1 100 neliökilometria. Puisto sai alkunsa riistanhoitoalueena 1960-luvulla. Vuonna 2002 sen pinta-ala nostettiin kaksinkertaiseksi. Salametsästys on ollut aiemmin alueella suuri ongelma, mutta yhteistyössä läheisten kylien kanssa salametsästys on saatu vähenemään.
Färnebofjärdenin kansallispuisto Färnebofjärdenin kansallispuisto () on kansallispuisto Uppsalan läänin, Gävleborgin läänin ja Taalainmaan läänin alueella Ruotsissa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1998 ja se on pinta-alaltaan 10 100 hehtaaria. Kansallispuiston alueella on yli 200 saarta tai luotoa.
Doñanan kansallispuisto Doñanan kansallispuisto () sijaitsee Andalusiassa, Espanjan lounaisosassa. Alueen pinta-ala on hehtaaria, ja se on Espanjan suurin kansallispuisto. Doñanan biodiversiteetti on Euroopan oloissa ainutlaatuinen, sillä siellä on pienellä alalla monenlaisia elinympäristöjä, siellä vuorottelevat marskimaa ja dyynit, merivesi, murtovesi ja makeavesi.
Lofotoddenin kansallispuisto Lofotoddenin kansallispuisto sijaitsee Norjassa Lofooteilla. Kansallispuisto levittäytyy Moskenesin ja Flakstadin kuntien alueille. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 99 neliökilometriä, josta maata on 86 neliökilometriä ja merta 13 neliökilometriä. Kansallispuisto on perustettu kesäkuussa 2018.
Haaparannan saariston kansallispuisto Haaparannan saariston kansallispuisto () on kansallispuisto Haaparannan ja Kainuun kuntien alueella Norrbottenin läänissä Ruotsissa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1995 ja se on pinta-alaltaan 6 000 hehtaaria.
Kurjenrahka Kurjenrahkan kansallispuiston ja suon tunnetuin nähtävyys on seitsemän kunnan rajapyykki Kuhankuono, jonne parhaimmillaan on ulottunut kahdeksan kuntaa. Vähä-Välisaaressa, Kuhankuonosta noin 400 metriä lounaaseen, sijaitsee myös kansalaissodan aikainen punakaartilaisen Ahti Jalosen hauta. Haudalle on pystytetty yksinkertainen muistokivi. Paikallisen tarinan mukaan myös vain sukulaisille näyttäytyvä kuolleen pojan isän haamu etsiskelee paikalla kadonnutta poikaansa.
Luettelo Latvian kansallispuistoista Latviassa sijaitsee neljä kansallispuistoa . Luettelossa on mainittu puiston nimi suomeksi ja latviaksi, puiston kokonaispinta-ala (neliökilometreinä), perustamisvuosi ja historiallinen alue, missä suojeltu puisto sijaitsee. Yhteensä kansallispuistot kattavat noin 3,2% Latvian pinta-alasta. Kansallispuistojen ohella maassa muitakin merkittäviä suojelualueita, kuten neljä luonnonpuistoa, yksi biosfäärialue ja yhdeksän maisemansuojelualuetta
Bali Puiston pinta-ala on 190 km² ja lisäksi 550 km² laajuinen ala on varattu kansallispuiston alueen laajentamiseksi. Lisäksi rannikkovesien koralliriutta-aluetta kuuluu kansallispuistoon 70 km². Kansallispuiston luonnonsuojelullinen merkitys on erittäin suuri, niinkin tiheästi asutulla saarella kuin Bali.
Läntisen alueen maaseutu Piirikunnan 544 neliökilometrin pinta-alasta suuren osan (pinta-ala lähteestä riippuen 176,88 tai 183,37 km) kattaa vuonna 2013 perustettu Läntisen alueen niemimaan kansallispuisto. Kansallispuisto - joka sijottuu maalle nimensä antaneen Leijonavuoriston alueelle - on nimetty Sierra Leonen aielistaan mahdollisena tulevina maailmanperintökohteena. Kansallispuistossa toimii vangittujen apinoiden kotouttamiseen keskittynyt suojelualue. Piirikuntaan kuuluu myös matkailukohteena markkinoitu Banana Islands -saariryhmä viitisen kilometriä mantereen lounaispuolella.
Kurjenrahkan kansallispuisto Kansallispuiston ympärillä on myös tiheä metsäautotieverkosto, jota pitkin pääsee puiston lähelle. Linja-autollakin pääsee kansallispuiston tuntumaan, sillä pikavuoroja lukuun ottamatta useimmat Turusta Yläneelle ja Säkylään kulkevista linja-autoista kulkevat puiston ohi ja muutamat Turun paikallisliikenteen vuorot ajavat Tortinmäen päätepysäkille asti. Pysäkiltä on matkaa Kuhankuonolle noin kuusi ja Vajosuolle noin neljä kilometriä.
Dzūkijan kansallispuisto Dzūkijan kansallispuisto () on alueeltaan suurin Liettuan kansallispuistoista. Tämä pinta-alaltaan 585,19 neliökilometrin suuruinen kansallispuisto sijaitsee maan eteläosassa Alytusin läänin Varėnan kunnallispiirin alueella. Varsinaisen kansallispuiston vieressä sijaitsee tiukemmin suojeltu Čepkeliain luonnonpuisto.
Trakain historiallinen kansallispuisto Trakain historiallinen kansallispuisto (), joskus lyhyemmin Trakain kansallispuisto on alueeltaan pienin Liettuan kansallispuistoista. Tämä vuonna 1991 perustettu, pinta-alaltaan 82,00 neliökilometrin suuruinen kansallispuisto sijaitsee Vilnan läänissä lähinnä Trakain kunnallispiirin alueella.
Nepal Nepalissa on 19 kansallispuistoa ja luonnonsuojelualuetta, jotka kattavat puskurialueineen yhteensä 29 014,52 neliökilometriä eli 23,2 prosenttia Nepalin pinta-alasta. Kansallispuistoista Shey Phoksundon kansallispuisto on suurin, Chitwanin kansallispuisto vanhin ja Sagarmāthān kansallispuisto sisältää korkeimmat huiput.
Päijänteen kansallispuisto Päijänteen kansallispuisto on Padasjoen, Asikkalan ja Sysmän alueella sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 14 neliökilometriä ja se on perustettu vuonna 1993.
Sanqingshanin kansallispuisto Sanqingshanin kansallispuisto on kansallispuisto ja Unescon maailmanperintöluettelon kohde Kiinassa, Jiangxin maakunnassa. Se sjaitsee Huaiyun vuoristossa ja on pinta-alaltaan 229,5 neliökilometriä.
Syötteen kansallispuisto Syötteen kansallispuisto on perustettu vuonna 2000 ja se sijaitsee Pudasjärven, Posion ja Taivalkosken kuntien alueella. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 300 km².
Saaristomeri Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten ja Kemiönsaaren kunnissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus.
Femundsmarkan kansallispuisto Femundsmarkan kansallispuisto (norjaksi "Femundsmarka nasjonalpark") sijaitsee Norjassa Hedmarkin läänin ja Trøndelagin alueilla. Kansallispuisto levittäytyy Engerdalin ja Rørosin kuntien alueille. Pinta-alaltaan kansallispuisto on 597 neliökilometriä. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1971 ja sitä laajennettiin vuonna 2003.
Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto Kansallispuisto sijaitsee Keski-Makedonian alueella koilliseen Thessalonikin metropolialueesta. Se käsittää nimensä mukaisesti Koróneia- ja Vólvi-järvien alueet sekä Makedonian Témpin eli Rentínan solan. Kansallispuiston varsinaisen alueen pinta-ala on noin hehtaaria ja kokonaispinta-ala ympärysalueineen noin hehtaaria.
Lahdenpohja Lahdenpohjan kunnan pinta-ala on 262,5 neliökilometriä. Se rajoittuu Lahdenpohjan piirin Miinalan sekä Laatokan kautta Sortavalan ja Pitkärannan piirin Salmin kuntiin.
Pinta-alasta 84,0 % on vesialuetta, 9,7 % asuinaluetta ja 4,4 % metsää. Seudulle suunniteltiin pitkään Laatokan saariston kansallispuistoa. Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissa sijaitsevan kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin tammikuussa 2018.
Torronsuon kansallispuisto Torronsuon kansallispuisto on Tammelan kunnassa Kanta-Hämeessä sijaitseva, pinta-alaltaan 30 neliökilometrin laajuinen kansallispuisto. Kansallispuisto perustettiin Tammelan Torronsuolle vuonna 1990. Sitä ennenkin lähes luonnontilainen suo oli määritelty suojelualueeksi.
Kakumin kansallispuisto Kakumin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Ghanassa. Sen pinta-ala on 357 neliökilometriä.
Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuisto Rishirin–Rebunin–Sarobetsun kansallispuisto () on 20. syyskuuta 1974 perustettu kansallispuisto Hokkaidōn luoteisosissa Japanissa. Sen pinta-ala on 212,22 neliökilometriä.
Nuuksion kansallispuisto Nuuksion kansallispuisto on Espoon, Kirkkonummen ja Vihdin alueella sijaitseva kansallispuisto. Sen pinta-ala on 53 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1994. Aluetta hallinnoi Metsähallitus.
Vihula Kunnassa oli rantaviivaa noin 100 kilometriä. Lahemaan kansallispuisto käsitti 60 % kunnan pinta-alasta, ja 70 % pinta-alasta oli metsää.
Reinheimenin kansallispuisto Reinheimenin kansallispuisto (norjaksi "Reinheimen nasjonalpark") sijaitsee Norjassa Opplandin sekä Møren ja Romsdalin läänien alueella. Kansallispuisto levittäytyy Lesjan, Skjåkin, Vågån, Lomin, Norddalin ja Rauman kuntien alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto 1969 neliökilometriä. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2006.
Ängsön kansallispuisto Ängsön kansallispuisto on yksi Ruotsin kansallispuistoista. Se sijaitsee Roslagenissa Tukholman saariston pohjoisosassa Tukholman läänissä ja kuuluu Norrtäljen kuntaan. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1909 ja sitä laajennettiin vuonna 1988. Se on pinta-alaltaan 195 hehtaaria.
Lammenrahka Lammenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva noin 500 hehtaarin suoalue. Se sijaitsee Pöytyän Yläneellä, Savojärven pohjoispuolella.
Évroksen suiston kansallispuisto Kansallispuisto sijaitsee Évroksen alueyksikössä Alexandroúpolin kunnan alueella Turkin rajan pinnassa. Kansallispuiston pinta-ala on noin hehtaaria. Tästä on suojeltu Ramsarin sopimuksella hehtaaria ( maa-aluetta ja vesialuetta). Suisto on merkittävää lintualuetta. Lisäksi siellä on tavattu 40 eri nisäkäslajia, 28 matelija- ja sammakkoeläinlajia, 46 kalalajia ja 300 eri kasvilajia.
Sanjayn kansallispuisto Sanjayn kansallispuisto on kansallispuisto Madhya Pradeshissa, Intiassa, ja se on Keski-Intian tärkeimpiä luonnonsuojelualueita. Puisto on perustettu vuonna 1981, ja sen pinta-ala on 2 303 neliökilometriä.
Gorongosan kansallispuisto Gorongosan kansallispuisto on kansallispuisto Mosambikin keskiosassa, Itä-Afrikan ison hautavajoaman eteläpäässä. Puiston pinta-ala on 3 770 neliökilometriä, ja se on osa Sofalan maakuntaa.
Sagarmāthān kansallispuisto Sagarmāthān kansallispuisto on luonnonsuojelualue Nepalissa. Siihen kuuluu maailman korkein vuorenhuippu, Mount Everest. Puisto on Unescon maailmanperintökohde. Kansallispuiston pinta-ala on 1 148 neliökilometriä.
Kazuma Panin kansallispuisto Kazuma Panin kansallispuisto sijaitsee Luoteis-Zimbabwessa Botswanan rajalla Hwangen kansallispuistosta hieman luoteeseen. Kazuma Pan julistettiin kansallispuistoksi 1949, vuonna 1964 se menetti nimityksen ja sai sen jälleen takaisin vuonna 1975. Kansallispuiston pinta-ala on 313 km².
Tammisaaren saariston kansallispuisto Tammisaaren saariston kansallispuisto () sijaitsee Tammisaaren ulkosaaristossa läntisellä Uudellamaalla. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1989, ja sen pinta-ala on 52 km². Kansallispuiston lähtökohtana oli vuonna 1956 perustettu Jussarön luonnonpuisto. Puistoa hallinnoi ja hoitaa Metsähallitus, kuten muitakin Suomen kansallispuistoja.
Blåfjella-Skjækerfjellan kansallispuisto Blåfjella-Skjækerfjellan kansallispuisto () on kansallispuisto Pohjois-Trøndelagin läänissä Norjassa. Kansallispuisto on manner-Norjan neljänneksi suurin, sen pinta-ala on 1 924 km². Puisto avattiin 17. joulukuuta 2004. Kansallispuiston maisemat vaihtelevat laaksoista aarniometsiin ja vuorimaisemiin. Kansallispuiston korkein vuori on Midtiklumpen, 1 333 metriä.
Durmitorin kansallispuisto Durmitorin kansallispuisto sijaitsee Montenegrossa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1952. Kansallispuiston pinta-ala on 390 neliökilometriä ja korkein huippu, Bobotov kuk, kohoaa 2 522 metrin korkeuteen. Tarajoen laakso on Euroopan syvin kanjoni.
Blackburn Ripon Suomen ilmavoimissa Riponeja käytettiin vuodesta 1931 lähtien 1930-luvun lopulle ensisijaisesti tiedusteluun ja yhteistoimintaharjoituksiin. Lisäksi yksiköissä harjoiteltiin pommitustehtäviä varten sekä kokeiltiin – tosin huonolla menestyksellä – torpedon käyttöä. Koneita käytettiin myös maalinhinaustehtävissä. Koneet oli sijoitettu Santahaminan Merilentoasemalle ja Turkinsaaren Merilentoeskadeeriin.
Blackburn Ripon Blackburn Ripon oli englantilaisen Blackburn Aircraftin suunnittelema kaksitasoinen, yksimoottorinen lentotukialuksilta operoivaksi suunniteltu torpedo- ja tiedustelukone. Sitä valmistettiin useissa sarjoissa vuodesta 1929 lähtien kaikkiaan 123 kappaletta, joista 25 konetta valmistettiin lisenssillä Valtion Lentokonetehtaalla Suomessa.
Blackburn Ripon Ensimmäiset sarjavalmisteiset lentokoneet luovutettiin lentotukialuksille "HMS Furious" ja "HMS Glorious" heinäkuussa 1929. Vuonna 1930 tilattu seuraava 40 koneen sarja oli varsinainen päätuotantosarja nimikkeellä Ripon IIA. Viimeinen tuotantoversio oli Ripon IIC, jossa aiempien versioiden puiset siipirakenteet korvattiin metallisilla. Sarjan viimeiset koneet valmistuivat vuonna 1932, jonka jälkeen valmistui vielä prototyyppi kokonaan metallirakenteisesta Ripon III:sta, josta kehitettiin myöhemmin Bristol Pegasus-moottorilla varustettu Blackburn Baffin.
Blackburn Ripon Suomen valtio hankki vuonna elo–syyskuussa 1928 Yhdistyneestä kuningaskunnasta Ripon-koneen valmistuslisenssin ja yhden koneen (tyyppi T.5D II) käytettäväksi mallina valmistuksessa. Tarkoituksena oli korvata vanhentuvat I.V.L. A.22 Hansat.
Blackburn Ripon Päijät-Hämeen ilmailumuseossa (entinen Vesivehmaan varastohalli) on varastoituna maailman ainoa Blackburn Ripon -yksilö (tunnus RI-140). Kone on toistaiseksi entisöimätön.
Blackburn Ripon Ripon suunniteltiin Englannin ilmailuministeriön spesifikaation 21/23 pohjalta vuonna 1925. Spesifikaatio määritteli vaatimukset laivaston torpedo- ja tiedustelukoneelle, jonka oli määrä korvata Blackburn Dart. Suunnitelmien valmistuttua rakennettiin kaksi 467 hevosvoiman Napier Lion V -moottorilla varustettua prototyyppiä (Ripon I), joista ensimmäisen ensilento lennettiin maakoneena 17. huhtikuuta 1926. Toinen prototyyppi, joka rakennettiin kellukekoneeksi, lensi ensilentonsa neljä kuukautta myöhemmin. Koneen lento-ominaisuuksien parantamiseksi tehtiin muutostöitä muun muassa siivistöön, ja suorituskykyä parannettiin vaihtamalla moottori 570 hv:n Napier Lion XI:hin. Muutosten jälkeen ilmailuministeriö tilasi Blackburn Aircraft Limitediltä 20 koneen sarjan nimikkeellä Ripon II.
Blackburn Ripon Korvaavan koneen puuttuessa Riponeja käytettiin vielä talvi- ja jatkosodassa. Lentolaivue 16 lensi talvisodassa Värtsilästä käsin Riponeilla 110 sotalentoa pudottaen lentolehtisiä ja tehden tiedustelua. Lentolaivue 36 teki koneilla Helsingin Kallvikista tiedustelu-, sukellusveneidentorjunta- ja pommituslentoja.
Blackburn Ripon Ripon-kalustolla lennettiin 22 713 tuntia. Onnettomuuksia ja vaurioita raportoitiin 63 ja niistä 14 johti koneen poistoon. Onnettomuuksissa ja sotatoimissa menetti 11 ihmistä henkensä. Viimeisen Ripon-lennon suoritti RI-156 16. helmikuuta 1945.
Bristol Jupiter Blackburn Ripon -koneeseen valittiin moottoriksi aluksi Jupiter. Moottoria käytettiin kuitenkin vain mallikoneessa ja ensimmäisessä sarjakoneessa, sillä 480 hevosvoiman Jupiter osoittautui tehtävään liian heikkotehoiseksi. Riponissa kokeiltiinkin monenlaisia moottoreita kunnes päädyttiin 580 hevosvoiman Bristol Pegasukseen – Jupiterin seuraajaan.
Bristol Jupiter Blackburn Ripon -koneen vaihtoehdoksi Valtion lentokonetehdas suunnitteli koneen, josta myöhemmin kehitettiin kalliiksi osoittautuneen ja myöhästyneen Ripon-kaluston täydentäjä. V.L. E.30 Kotka ja V.L. E.31 Kotka II -nimellä tunnettuja tiedustelukoneita valmistettiin yhteensä kuusi. Prototyyppiin ja ensimmäiseen sarjakoneeseen tuli 420 hevosvoiman Jupiter, muissa koneissa kokeiltiin muita moottoreita Riponin tapaan.
Blackburn Ripon Jatkosodassa tiedustelu- ja yhteistoimintakoneista oli pula, joten Riponien käyttö jatkui. Konetta käytti aluksi Lentolaivue 15 Höytiäisen Hirvirannasta käsin. Koneilla tehtiin tiedustelua Karjalan Armeijalle, huollettiin kaukopartioita ja pudotettiin lentolehtisiä. Parhaimmillaan laivueella oli 15 Riponia. Laivue lakkautettiin helmikuussa 1942. Osa Lentolaivueen 15 Riponeista siirrettiin Lentolaivue 12:lle, joka Nurmoilasta teki tiedustelu- ja pommituslentoja Syvärin rintamalla. Se menetti viimeisen Riponinsa heinäkuussa 1942. Merivoimille alistettu Lentolaivue 6 käytti Riponeita tiedustelu- ja meripelastustehtäviin muun muassa Santahaminasta, Maarianhaminasta ja Vaasasta. Konetta käytettiin myös kuljetuskoneena sekä maalinhinauskoneena Täydennyslentolaivueessa.
810 Naval Air Squadron 810 NAS perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä 463. ja 464. torpedolentueiden Blackburn Dart koneet lentolaivueeksi. Perustettaessa laivueella oli kaksitoista lentokonetta. Laivue siirrettiin 8. toukokuuta Kotilaivastoon "HMS Courageousille". Blackburn Ripon koneet korvasivat syyskuussa laivueen Dartit. Laivueen kaluston vaihtaminen Blackburn Baffineiksi aloitettiin heinäkuussa 1934 ja koko laivue oli kalustettu marraskuussa. Abessinian kriisin vuoksi siirrettiin "HMS Courageous" laivueineen Välimerelle elokuussa 1935. Alus laivueineen palasi kotivesille helmikuussa 1936.