mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Formula 1 -kausi 1999 Formula 1 -kausi 1999 oli Formula 1 -historian 50. kausi. Kausi alkoi Australian Grand Prix’llä 7. maaliskuuta. Kaudella oli mukana 11 tallia ja 24 kuljettajaa. Uutena tallina kauden aloitti British American Racing (BAR), joka korvasi Tyrrell -tallin. Rengasvalmistajana oli pelkästään Bridgestone, kun Goodyear vetäytyi Formula 1 -sarjasta. Kilpailuista jäi pois Argentiinan Grand Prix, jonka tilalle tuli Malesian Grand Prix, joka ajettiin Sepang International Circuit -radalla.
Formula 1 -kausi 2006 Formula 1 -kausi 2006 oli Formula 1 -historian 57. maailmanmestaruuskausi. Kausi alkoi Bahrainin GP:llä 12. maaliskuuta ja päättyi Brasilian GP:hen 22. lokakuuta. Mukana oli 11 tallia ja 22 kuljettajaa. Rengasvalmistajia olivat Bridgestone ja Michelin.
Formula ADAC BMW Kausi 2007 oli sarjan viimeinen kausi. Saksan ADAC BMW ja vastaavalla kalustolla ajettu Ison-Britannian Formula BMW -sarja lopetettiin ja yhdistettiin kaudeksi 2008 F1-kilpailuiden yhteydessä ajettavaksi Formula BMW Euro cupiksi.
Frozenbyte Frozenbyte on suomalainen vuonna 2002 perustettu itsenäinen videopelejä kehittävä yritys, joka toimii Helsingissä. Frozenbyten ensimmäinen kaupallinen peli oli vuonna 2005 julkaistu "Shadowgrounds". Frozenbyten kolmas peli, "Trine", julkaistiin vuonna 2009 ja sen jatko-osa vuonna 2011. "Trine"-pelisarjan kolmas osa julkaistiin vuonna 2015.
Frozenbyte Lauri Hyvärinen ja Juha Hiekkamäki perustivat Frozenbyten vuonna 2001 päästyään asepalveluksesta. Yritys toimi aluksi vapaaehtoistyöllä. Toiminnan muuttuessa hiljalleen ammattimaisemmaksi yritys sai paikan yrityshautomosta vuonna 2004. Ensimmäinen videopeli, "Shadowgrounds", julkaistiin vuonna 2005 henkilökohtaisille tietokoneille – kaksi vuotta aikataulusta myöhässä. "Shadowgroundsin" jälkeen Frozenbyte alkoi suunnitella isoa projektia, joka kuitenkin keskeytettiin rahoituksen puutteessa 2008. Myöhemmin Frozenbyte julkisti "Jack Claw" -nimisen projektin lähdekoodin yhteisön käyttöön. "Jack Claw'n" suunnittelun yhteydessä Frozenbyte kehitti "Shadowgroundsille" spin-off-pelin "Shadowgrounds Survivor", joka julkaistiin 2007.
Frozenbyte Syyskuussa 2008 Frozenbyte solmi levityssopimuksen ranskalaisen Nobilis Groupin kanssa. "Jack Claw" -projektin kariutuessa yritys laittoi voimavaransa erään tiimiläisen harrastusprojektina aloittamaan fantasiaseikkailuun, joka sai nimen "Trine". Peliltä vaadittiin menestystä, sillä muuten Frozenbyte olisi todennäköisesti mennyt konkurssiin velkojensa takia. Trine julkaistiin 2009 PC:lle ja PlayStation Networkissa, ja se sai hyvän vastaanoton. Frozenbyte on itse kehittänyt pelikehitystyökalunsa, ja yritys on itse tehnyt versioinnit "Trine"-pelisarjasta kahdeksalle eri alustalle.
Frozenbyte Frozenbyten peli "Nine Parchments" on julkaistu vuonna 2017 Nintendo Switch ja Windows -alustoille.
Frozenbyte Joulukuussa 2015 Frozenbyte julkisti kehityksessä olevan "Shadwen"-hiiviskelypelin, joka sijoittuu keskiaikaiseen pelimaailmaan. Peli julkaistiin toukokuussa 2016, ja se sai kriitikoilta huonon vastaanoton.
Shadowgrounds Shadowgrounds on suomalaisen Frozenbyten esikoispeli. Se on ylhäältä alaspäin kuvattu räiskintäpeli, hiukan Alien Breedin tyyliin. "Shadowgrounds" julkaistiin aluksi vain Suomessa ja Saksassa. Frozenbyte on solminut levityssopimuksia maakohtaisesti, eli pelillä ei ole yksittäistä julkaisijaa. Shadowgroundsin voi myös ostaa Valve Corporationin Steam-palvelun kautta.
Frozenbyte "Trine 3" julkaistiin Steam-palvelun Early Access -valikoimassa huhtikuussa 2015, ja virallisesti saman vuoden elokuussa. Peli sai ristiriitaisen vastaanoton, ja erityisesti sen lyhyyttä ja eräitä pelimekaniikan uudistuksia moitittiin. Frozenbyte kertoi pelin lyhyyden syyksi rahapulan, sillä pelin kehitys oli maksanut jo tuplasti enemmän kuin sarjan toisen osan. Vastaanoton takia pelisarjan jatkosta ei ollut varmuutta kunnes lokakuussa 2018 varmistui, että jatko-osa Trine 4 on kehitteillä ja alustavan tiedon mukaan julkaistaan vuoden 2019 aikana.
Shadwen Shadwen on Frozenbyten kehittämä hiiviskelypeli, joka on julkaistu vuonna .
Trine Alkuvuodesta 2015 Frozenbyte ilmoitti tekevänsä toisen jatko-osan pelille; "".
Has-Been Heroes Has-Been Heroes on suomalaisen Frozenbyten kehittämä taktinen roolipeli.
Trine (pelisarja) Trine on suomalaisen Frozenbyten kehittämä pelisarja. Pelit ovat yhdistelmä tasohyppelyä ja pulmapeliä.
Frozenbyte "Trine" ja sen jatko-osa "Trine 2" olivat myyneet yhteensä yli 7 miljoonaa kappaletta vuoden 2014 loppuun mennessä.
Frozenbyte Tammikuussa 2017 "Has-Been Heroes" julkistettiin seuraavaksi peliksi. Peli on julkaistu 28.3.2017 Nintendo Switch, PlayStation 4, Xbox One ja Windows -alustoille.
Trine 3: The Artifacts of Power Trine 3: The Artifacts of Power on Frozenbyten kehittämä jatko-osa "Trine" -pelisarjalle. Peli on julkaistu vuonna .
Trine 4: The Nightmare Prince Trine 4: The Nightmare Prince on Frozenbyten kehitteillä oleva jatko-osa "Trine" -pelisarjalle. Peli julkaistaan vuoden aikana.
Trine Heinäkuussa 2014 Frozenbyte julkaisi uudelleentehdyn version pelistä nimellä "Trine: Enchanted Edition". Eroja alkuperäiseen peliin ovat mukautettu Trine 2:n pelimoottori ja tuki verkkomoninpelille.
Alternative Games Alternative Games on suomalainen videopeliyritys, joka on erikoistunut kääntämään pelejä Linux- ja Mac-alustoille. Yrityksen ensimmäiset Linuxille kääntämät pelit olivat suomalaisen Frozenbyten kehittämät Shadowgrounds ja Shadowgrounds Survivor.
Nine Parchments Nine Parchments on Frozenbyten toimintapeli, joka on julkaistu vuonna 2017 Nintendo Switch, PlayStation 4, Windows ja Xbox One -alustoille. Peli on julkaistu Steam-palvelussa 5. joulukuuta 2017.
Shadowgrounds Survivor Shadowgrounds Survivor on suomalaisen Frozenbyten kehittämä ja vuonna 2007 julkaistu isometrisestä kuvakulmasta kuvattu ammuntapeli. Peli on spin-off-osa vuonna 2005 julkaistulle "Shadowgrounds"-videopelille. Pelin musiikin on säveltänyt suomalainen Ari Pulkkinen.
Trine 2 Trine 2 on suomalaisen Frozenbyten kehittämä fantasiamaailmaan sijoittuva videopeli. Peli on julkaistu vuonna Windows-alustalle ja OS X:lle sekä myöhemmin Linuxille, Xbox 360:lle, PlayStation 3:lle, Wii U:lle sekä PlayStation 4:lle.
Trine Trinen pelimoottorina toimii rankalla kädellä muokattu "Frozenbyten" esikoispelin Shadowgroundsin moottori. Grafikkamoottori on uudelleenkirjoitettu PlayStation 3 -versiota varten. Pelin ohjelmointi on suoritettu kokonaan C++:lla, ja omien työkalujensa ohella tekijätiimi on käyttänyt myös Visual Studiota.
Suomen videopeliala Tunnetuimpia yrityksiä ovat Supercell, Rovio, Remedy Entertainment, Bugbear Entertainment, Sulake, Digital Chocolateen fuusioitunut Sumea, RedLynx, Frozenbyte ja Housemarque. Yritysten lisäksi Suomessa on paljon pelikehitysharrastajia. Vuoden 2014 Global Game Jam Finlandiin osallistui noin 700 harrastajaa.
Trine Trine on suomalaisen Frozenbyte-yrityksen kehittämä fantasiamaailmaan sijoittuva tasohyppelypeli. Projekti julkistettiin 5. joulukuuta 2008. Peli julkaistiin PC:lle 10. heinäkuuta 2009, mutta bugien takia PlayStation Networkiin vasta 23. lokakuuta 2009. Jatko-osa "Trine 2" ilmestyi loppuvuodesta 2011.
Suomen videopelialan historia Suomalaisista pelikehittäjistä ensimmäisenä pelinsä Steamissa julkaisi Frozenbyte. Heidän vuonna 2005 julkaistu "Shadowgrounds" pääsi Steamin valikoimiin vuonna 2006. Yrityksen ensimmäinen pelisuunnitelma hylättiin, kun Juha Hietamäen kehittämästä grafiikkarutiinista saatiin idea "Alien Terroriin", jossa leikiteltiin valon ja varjon kanssa. Tekes tuki pelisuunnitelmaa 66 000 eurolla. Vuonna 2004 peli esiteltiin ranskalaisilla pelimessuilla nimellä "Shadowgrounds", ja tapahtuman jälkeen saksalainen DTP oli halukas julkaisemaan pelin. Vuoden 2006 Steam-julkaisu myi perinteistä hyllyversiota enemmän. Seuraavana vuonna pelille julkaistiin spin-off "Shadowgrounds Survivor".
Gísli Súrinpojan saaga "Gísli Súrinpojan saaga" on ilmestynyt suomeksi 2003 Joonas Aholan kääntämänä ja toimittamana.
Grettir Väkevän saaga "Grettis saga" on ilmestynyt suomeksi Antti Tuurin kääntämänä nimellä "Grettir Väkevän saaga".
Yngvarr Kaukomatkaajan saaga Yngvarr Kaukomatkaajan saaga () on islantilainen saaga, jossa kuvataan Sveanmaalta (isl. "Svíaríki") itään Venäjän jokien kautta Kaspianmerelle matkaavasta Yngvarrista ja tämän pojasta Sveinnistä. Saagan alkuperäinen, latinankielinen versio on kirjoitettu Islannissa 1100-luvun lopulla. Saagan laatija on todennäköisesti ollut islantilainen munkki, mahdollisesti saagan lopussa mainittu ”Oddr Viisas” (isl. "Oddr inn fróði") eli Oddr Snorrason. Saagasta on säilynyt vain muinaisislanninkielinen käännös, joka on laadittu 1200-luvun vaihteessa mutta ei ole latinankielisen alkuperäistekstin suora käännös. "Yngvarr Kaukomatkaajan saaga" on kategorisoitu vaihtelevasti kuningas- tai muinaissaagaksi. Nykytutkimuksessa se luetaan muinaissaagoihin. Saaga on ilmestynyt suomeksi muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen" (Finn Lectura 2013).
Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta "Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta" (isl. "Illuga saga Gríðarfóstra") on islantilainen saaga, joka kertoo talollisen pojasta, Illugista, joka kohtaa viikinkiretkellä ystävästä kuninkaanpoika Sigurðrin kanssa kaukana pohjoisessa peikkoämmäksi loihditun prinsessan ja tämän tyttären. "Saaga Illugista" luetaan myöhäisiin muinaissaagoihin. Se on kirjoitettu todennäköisesti 1400-luvulla, vaikkakin sen keskiaikaista alkuperää on myös epäilty. Saagan varhaisin käsikirjoitus, muinais- ja ritarisaagoja sisältävä AM 123 8vo, on 1500-luvulta. "Saaga Illugista" on kuitenkin osa laajempaa skandinaavista tarinaperinnettä, josta on säilynyt jälkiä norjalaisissa, tanskalaisissa ja färsaarelaisissa kansanballadeissa. "Saaga Illugista, Gríðrin kasvattipojasta" on ilmestynyt suomeksi käännettynä muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen – Muinaissaagoja Pohjolasta" (Finn Lectura 2013).
Erik Punaisen saaga Erik Punaisen saaga eli Eiríks saga rauða () eli "saaga norjalaisten Pohjois-Amerikkaan asuttamisesta". Saaga kertoo tapahtumista, joiden vuoksi Erik Punainen karkasi Grönlantiin, sekä Leif Erikinpojan Vinlandin löytämisestä, joka tapahtui ihan sattumalta hänen viikinkilaivansa eksyttyä sumussa kulkusuunnasta. Maantieteellisten tietojen mukaan hänen löytämänsä paikka oli Newfoundlandin saari, joten hän löysi Amerikan noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta. Saagaa on säilynyt kahdessa käsikirjoituksessa: "Hauksbókissa" (1300-luku) ja "Skálholtsbókissa" (1400-luku). Nykyajan filologit olettavat, että "Skálholtsbók" on lähempänä alkuperäistä tarinaa, joka oli kirjoitettu ilmeisesti 1200-luvulla. Saaga on ilmestynyt suomeksi nimellä "Viinimaan saaga" vuonna 1971 Jyrki Mäntylän kääntämänä teoksissa "Veriveljien saaga ja Viinimaan saaga" (Helsinki: Otava, 1971) sekä "Saagat" (Helsinki: Otava, 1987).Saagassa mainittuja paikkoja Grönlannin ulkopuolella ovat: Helluland, Markland, Bjarney, Kjalarnes, Furdustrandir, Straumfjörð, Straumey, Vinland, Hóp, Einfœtingjaland, Hvítramannaland ja "Irlannin meri".
Egillin, Kalju-Grimrinpojan saaga Saagasta on ilmestynyt Antti Tuurin laatima suomennos vuonna 1994.
Ynglingien saaga Ynglingien saaga (isl. "Ynglinga saga") on keskiaikainen islantilainen saaga. Se on Snorri Sturlusonin 1200-luvun alkupuolella kirjoittaman, kuningassaagoja sisältävän teoksen "Heimskringla" aloittava osio. "Ynglingien saaga" käsittelee Skandinavian esihistoriaa ja kertoo tarunhohtoisesta Ynglingien suvusta, jota pidettiin keskiajalla yhtenä vanhimmista tunnetuista Pohjolan kuningassuvuista. Suvun esi-isänä esitetään saagassa pakanajumala Óðinn, joka saapui saagan mukaan Aasiasta ja asettui Sigtunaan, Ruotsiin. Pakanajumala Freyrin taas kerrotaan myöhemmin hallinneen Uppsalassa. "Ynglingien saaga" on ilmestynyt J. A. Hollon suomentamana teoksessa "Snorri: Norjan kuningassaagat", 1 (Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1960).
Bósin saaga Bósin saaga (isl. "Bósa saga ok Herrauðs") on muinaissaagoihin luettu islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. "Bósin saaga" kertoo kahdesta sankarista: kuninkaanpojasta nimeltä Herrauðr sekä hänen viikinkiystävästään Bósista, jotka lähtevät Bjarmien maahan ("Bjarmaland") suorittamaan vaarallista tehtävää. Saagasta tunnetaan kaksi hieman toisistaan poikkeavaa versiota. Niistä vanhempi on todennäköisesti kirjoitettu ennen vuotta 1350, joidenkin näkemysten mukaan vuosisadan loppupuolella. Kyseisen version varhaisimmat säilyneet pergamenttikäsikirjoitukset ovat 1400-luvulta. Nuorempi versio saagasta on säilynyt 1600–1700-luvuilta peräisin olevissa paperikäsikirjoituksissa. Tämä versio poikkeaa jonkin verran varhaisemmasta ja on sitä laajempi. "Bósin saagasta" on säilynyt useita keskiajan jälkeen laadittuja käsikirjoituskopioita, mikä osoittaa, että saaga on ollut Islannissa hyvin suosittu. Saagan suomennos on ilmestynyt muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen" (Finn Lectura 2013).
Heimskringla "Heimskringla" kuvaa norjalaisten kuninkaiden historiaa myyttisestä muinaisuudesta vuoteen 1177 eli Maunu Erlinginpoikaan saakka. "Heimskringlan" kirjoittajana pidetään yleisesti Snorri Sturlusonia, vaikka ajoittain onkin esitetty myös eriäviä näkemyksiä teoksen laatijasta. Teoksen alkuperäinen käsikirjoitus ei ole säilynyt, mutta Snorrin katsotaan kirjoittaneen sen pian vuoden 1230 jälkeen. "Heimskringla" on ilmestynyt J. A. Hollon suomentamana nimellä "Snorri: Norjan kuningassaagat", 1–3 (Porvoo: Werner Söderström Osakeyhtiö, 1960).
"Heimskringla" sisältää seuraavat saagat:
Färsaarten historia Norjalaiset saapuivat Färsaarille 800-luvulla. Ensimmäiset asukkaat olivat maanviljelijöitä ja talonpoikia, jotka olivat etsimässä uutta maata tai paenneet sortoa Skandinaviasta. "Färsaarelaisten saaga" kertoo, että Grímr Kamban olisi ollut Färsaarten ensimmäinen asukas. Hänen ensimmäinen nimensä on muinaisnorjaa ja toinen iiriä, joten hän saattoi olla Britteinsaarilla asunut viikinki. Vágarin saarelta on löytynyt myös riimukivi, jonka mukaan Torkil Onundarson olisi ollut saarten ensimmäinen asukas.
Färsaarille perustettiin pian norjalainen hallintojärjestelmä. Tinganesissa oli saarten valtiollinen "ting", ja sen alaisuudessa oli paikallisia kokoontumispaikkoja. "Färsaarelaisten saagan" mukaan kristinusko tuli Färsaarille noin vuonna 1000, samoihin aikoihin kuin Islantiin. Uskonnon saarille toi hallitsevan Gøtuskeggjar-suvun edustaja Sigmundur Brestisson. Hän oli vieraillut Norjassa ja luvannut kuningas Olav Tryggvasonille käännyttävänsä saarelaiset. Färsaarelaiset maanviljelijät vastustivat muutosta, mitä seurasi verinen ajanjakso, johon liittyi myös yleistä vastustusta norjalaishallintoa vastaan.
"Färsaarelaisten saagan" mukaan "ting" hyväksyi 1035 norjalaisten vallan ja saarista tuli osa Norjan kuningaskuntaa. Saaret tulivat jatkossa sekä poliittisesti että taloudellisesti entistä riippuvaisemmaksi Norjasta. Paikallinen talous joutui vieraan vallan alaisuuteen, ensin Norjan ja sitten hansaliiton. Kirkko alkoi myös käyttää saarilla valtaa, ja se aloitti noin vuonna 1300 Kirkjubøuriin katedraalin rakentamisen. Siihen tarvittiin paljon paikallisia varoja, mikä sytytti kapinan piispaa kohtaan. Katedraali jäi lopulta rakentamatta.
Eyrin asukkaiden saaga Eyrin asukkaiden saaga (isl. "Eyrbyggja saga") on muinaisislannin kielellä kirjoitettu keskiaikainen saaga, joka luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saagan tapahtumat sijoittuvat noin vuosien 880–1030 väliseen aikaan Snæfellsnesin niemimaalle Länsi-Islantiin. "Eyrin asukkaiden saga" kertoo nimestään huolimatta alueen kolmen merkkisuvun, Eyrin asukkaiden ("Eyrbyggjar"), Joutsenvuonolaisten ("Álptfirðingar") ja Þórsnesin asukkaiden ("Þórsnesingar"), vaiheista, jotka jollain tapaa linkittyvät myös muista islantilaissaagoista ("Gísli Súrinpojan saaga", "Poltetun Njállin saaga", "Lohilaaksolaisten saaga") tunnetun päällikön, Snorri goðin elämään. Saaga on kirjoitettu todennäköisesti 1200-luvun puolivälin tienoilla, ennen vuotta 1262, jolloin islantilaiset siirtyivät Norjan kuninkaan alaisuuteen. Sen kirjoittaja on oletettavasti ollut islantilainen Sturlungien sukuun (isl. "Sturlungar") kuulunut Sturla Þórðarson (1214–1284), jonka esi-isä Snorri goði oli ja joka tunsi alueen, jolle saagan tapahtumat keskittyvät. "Eyrin asukkaiden saagaa" ei ole suomennettu, mutta siinä esiintyvä episodi Kuohuvirran (isl. "Fróðá") tilalle palaavista rauhattomista vainajista, jotka hätyyttelevät ja sairastuttavat tilan asukkaita, on ilmestynyt nimellä ”Kummittelua maailmanääressä” Marko Lambergin toimittamassa ja kääntämässä keskiaikaisten kummitustarinoiden kokoelmassa "Päätön ritari – Kauhutarinoita keskiajalta" (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2012).
Norjan löytäminen Norjan löytäminen (isl. "Fundinn Noregr") on toinen niistä keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen kuuluvista teksteistä, jotka luetaan myyttisestä Fornjótr-jättiläisestä ja tämän suvusta kertoviin tarinoihin ("Frá Fornjóti ok hans ættmönnum"). Toinen näistä sisällöllisesti samalle tarinamateriaalille ja mahdollisesti samasta lähteestä juontuva teksti on pelkästään Flateyjarbók-käsikirjoituksessa säilynyt "Hversu Noregr byggðist". "Norjan löytäminen" kertoo Norjan synnystä myyttisessä alkuhämärässä ja kuvaa samalla muutamien norjalaisten kuninkaiden polveutumista tarinassa mainituista myyttisistä ja tarunhohtoisista hahmoista. Teksti käsittelee samankaltaista tarinamateriaalia kuin useat muinaissaagat, minkä vuoksi myös "Norjan löytäminen" luetaan muinaissaagoihin, vaikka se poikkeaakin näistä muodoltaan ja tyyliltään. "Norjan löytäminen" ei ole itsenäinen saaga vaan 1100-luvun lopulla tai 1200-luvun alussa kirjoitetun "Orkneylaisten saagan" aloittava, kolme lukua käsittävä osio. Se on säilynyt esimerkiksi Flateyjarbókissa. "Norjan löytäminen" on ilmestynyt suomeksi teoksessa "Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta" (Helsinki: Finn Lectura, 2013) sekä osana Antti Tuurin kääntämää "Orkneylaisten saagaa" (Helsinki: Otava, 2008).
Sukujyrkkämä Uppsalan yliopiston professori Adolf Noreen (1854–1925) kuitenkin asetti sukujyrkkämätarinan kyseenalaiseksi. 1990-luvulla tutkijoiden keskuudessa onkin yleisesti hyväksytty käsitys, ettei sukujyrkkämiä todellisuudessa ole ollut olemassa. Ruotsissa kerrottuihin tarinoihin sukujyrkkämät luultavasti tulivat juuri "Götrekin saagasta". Saagan tiedot levisivät pappien ja kartanonherrojen välityksellä osaksi suullista kansanperinnettä. "Götrekin saagan" kuvausta sukujyrkkämistä on arveltu humoristiseksi fiktioksi, koska siinä kerrotaan ihmisten hyppäävän jyrkkämältä mitä ihmeellisimmistä syistä. On otaksuttu, että islantilainen saagakirjailija halusi pilkata ruotsalaisia kuvaamalla nämä jyrkkämältä hyppiviksi idiooteiksi.
Poltetun Njállin saaga Poltetun Njállin saaga (isl. "Brennu-Njáls saga") on keskiaikainen islantilainen saaga. Se on pisin ja laajin niin kutsutuista islantilaissaagoista (isl. "Íslendingasögur") ja kirjoitettu vuosien 1275–1290 välisenä aikana. Saaga kertoo kahdesta ystävyksestä, Njállista ja Gunnarrista sekä näiden perheistä, jotka ovat osallisena pitkässä verikoston kierteessä. Tapahtumat sijoittuvat pääosin aikaan hieman ennen islantilaisten kristillistymistä (v. 999/1000) ja pian sen jälkeen, ja maantieteellisesti Etelä-Islantiin mutta ajoittain myös Britteinsaarille tai muualle Skandinaviaan ja Islantiin. "Poltetun Njállin saagaa" on yleisesti pidetty saagakirjallisuuden mestaritaidonnäytteenä. Saagan vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1300-luvulta (AM 468 4to eli Reykjabók, n. 1300–1315, ja AM 133 fol  eli Kálfalækjarbók, n. 1300), minkä lisäksi siitä on säilynyt useita keskiaikaisia ja reformaation jälkeisiä käsikirjoituksia. Säilyneiden käsikirjoitusten valossa saaga on ollut yksi suosituimmista saagoista kautta aikojen. Sen kirjoittajaa ei tunneta, mutta on arveltu, että hän olisi ollut kirkonmies. Tämän on kuitenkin täytynyt olla hyvin oppinut ja lukenut. Kirjoittaja on ollut hyvin perehtynyt islantilaiseen lakiin ja kiinnostunut moraaliteologisista kysymyksistä. Hän on myös tuntenut sekä suullista perinnettä että oppinutta latinankielistä kirjallisuutta. "Poltetun Njállin saaga" on ilmestynyt Antti Tuurin suomentamana vuonna 1996 (Otava).
Saagan alussa kerrotaan "Ragnarr Karvahousun saagassa" mainitun muinaisen kuningas Ragnarrin jälkeläisestä Hrútr Herjólfrinpojasta (isl. Herjólfsson). Tämä saavuttaa kunniaa ja menestystä Norjassa. Hrútrin suhde kuningataräiti Gunnhildriin kuitenkin aikaansaa sen, ettei Hrútrin myöhemmin Islannissa solmima liitto Unnrin kanssa ei suju vaan päättyy eroon. Hrútr ei kuitenkaan suostu palauttamaan Unnrin myötäjäisiä vaan haastaa Unnrin isän, Mörðrin taisteluun. Mörðr ei suostu, koska tietää Hrútrin maineen ja ettei pärjäisi tälle taistelussa. Hrútr saa siksi pitää Unnrin myötäjäiset, mutta Mörðrin näkökulmasta lopputulos ei ole oikeudenmukainen. Hrútrilla on myös veli, Höskuldr, jolla on kaunis tytär nimeltä Hallgerðr. Jo saagan alussa Hrútr ihmettelee, mistä ”varkaan silmät” ovat sukuun tulleet, ja viittaa näin Hallgerðriin. Myöhemmin kerrotaan Hallgerðrin kahdesta ensimmäisestä avioliitosta. Kumpikin päättyy niin, että Hallgerðrin kasvatusisä Þjóstólfr surmaa aviomiehet. Hallgerðr on itse myötävaikuttanut ensimmäisen miehensä surmaan, mutta toiseen mieheensä hän on ollut kiintynyt. Eräänä päivänä avioparin välillä on erimielisyyksiä, ja sen seurauksena Þjóstólfr surmaa myös toisen aviomiehen. Tappo ei ole Hallgerðrille mieluinen. Hrútr kostaa sen surmaamalla Þjóstólfrin.
Bockin perheen saaga Kielitieteen, folkloristiikan ja nimistötutkimuksen näkökulmasta yllä esitetyillä kertomuksilla ja etymologioilla ei useinkaan ole todellisuuspohjaa. Esimerkiksi Vantaan nimellä ei katsota olevan yhteyttä vaaneihin. Joissain tapauksissa Bockin kertomukset ovat löyhästi yhteneviä historian tutkimustulosten kanssa. Esimerkiksi Tunan kauppapaikka on ilmeisesti ollut olemassa, vaikka tuskin onkaan Suomen vanhin kaupunki. Toiset tarinat, kuten Raaseporin marmoripäällystys ja paavin armeija vuodelta 1050, ovat historiantutkimuksen ja arkeologian näkökulmasta fiktiota.
Lohilaaksolaisten saaga "Lohilaaksolaisten saaga" on julkaistu suomeksi vuonna 1967.
Ihmesarja Nykyään Egmont-kustannus julkaisee muutaman kerran vuodessa ilmestyvää kokoelmaa Marvelin sarjakuvista mustavalkoisina. Ei ole tiedossa onko nimi kunnianosoitus edelliselle Ihmesarjalle. Tähän mennessä niitä on ilmestynyt Suomessa 18 osaa:
Saaga (nimi) Suomessa nimi Saaga on 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 482 ja Saga 3354 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Saagan nimipäivä on suomen­kielisen kalenterin mukaan 17. lokakuuta, joka jo ennestään on ollut suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Sagan nimi­päivä.
Käännetyt ritarisaagat Latinasta käännettyjen ritarisaagojen yhteydessä mainitaan joskus myös "Klári saga", jonka alussa mainitaan saagan perustuvan Ranskasta löydetylle latinankieliselle runoelmalle. Tällaista teosta ei kuitenkaan tunneta, joten ei ole varmaa, onko saaga pohjautunut esimerkiksi jollekin nyt jo kadonneelle tekstille tai tämän latinankielisen tarinan tunteneen henkilön suulliselle kertomukselle. Toisaalta tällaiset suorat maininnat lähteestä eivät välttämättä aina saagoissa tarkoita, että kyseinen lähde todella on ollut olemassa. "Klári saga" luetaan siksi usein Islannissa laadittuihin kotoperäisiin ritarisaagoihin.
Bockin perheen saaga "Bockin perheen saagaan" sisältyy useita Suomen historiaan liittyviä omaperäisiä tarinoita.
Dumber Dumber (Dumbr, Dumbus) on mytologinen hallitsija tai kuningas Ruijassa. Hänen nimensä tarkoittaa suomennettuna vähäpuheista. Hänet mainitaan Bard Lumitunturinharjun saagassa. Hän oli saagassa esiintyvän Bardin isä. Hänet mainitaan myös Suomen kronikassa viimeisenä Suomen mytologisista kuninkaista.
Soturikissat Erikoisseikkailut eivät kuulu mihinkään tiettyyn Soturikissat-saagaan, vaan ne kertovat yleensä jonkun tietyn kissan tai klaanin kohtalosta tai "erikoisseikkailusta". Yleensä tämä on aiemmin kirjoissa esiintynyt kissa tai klaani, jonka menneisyyttä ja taustoja erikoisseikkailussa selvennetään. Myös muita erikoisseikkailuita on ilmestynyt allamainittujen lisäksi, tosin englanniksi.
Oivan ja Onnin jouluseikkailu Oivan ja Onnin jouluseikkailu on vuonna 1998 ilmestynyt kanadalainen lastenelokuva. Sen on ohjannut Buzz Potamkin.
Luettelo Suomen kuninkaista Suomen kronikan mukaan Kronikan kuninkaiden nimet on kerätty pääosin kolmesta alkuperäislähteestä, jotka ovat Saxo Grammaticuksen Tanskan historia, Snorri Sturlusonin Orkney-saarten jaarlien saagaan sisältyvä teksti Norjan löytäminen sekä Bardr Lumitunturinharjun saaga. Lisäksi osa nimistä perustuu suomalaiseen kansanrunouteen.
Bósin saaga "Bósin saagan" tapahtumat sijoittuvat Skandinaviaan, saagan mukaan erityisesti Göötanmaalle. Saagassa Bósi ja Herrauðr lähtevät myös Idäntielle ("Austrvegr"). Sanalla ei tarkoitettu pelkästään merireittiä vaan myös idässä sijaitsevia alueita. Idäntielle sijoitettiin monia alueita, kuten esimerkiksi Vendien maa ("Vindland"/"Wendland"), missä Bósi kohtaa veroja keräävän Sjóðrin ja surmaa tämän. Tämän Vendien maa katsotaan viittaavan alueisiin Pohjois-Saksan ja Puolan alueella. Idäntielle sijoittui myös todennäköisesti Karjalan kannakseen ja Viipurin alueeseen viittaava "Kirjálaland". Idäntiellä on voitu viitata myös nykyisen Venäjän, Suomen ja Baltian alueeseen.
Bósin saaga Bósi ja Herrauðr matkaavat saagassa Idäntietä pitkin Bjarmiaan tai Bjarmien maahan ("Bjarmaland"). ”Bjarmaland” on vanha nimitys alueelle, jonka katsotaan sijainneen Vienanmeren alueella Pohjois-Venäjällä. Bjarmian asukkaiden jumalasta käytetään nimeä Jómali, joka muistuttaa suomen kielen jumala-sanaa. Tämä viittaa siihen, että saagan kirjoittajalla on ollut tietoa jostain suomalais-ugrilaista kieltä puhuvasta ihmisryhmästä ja näiden jumalasta ja että tämä on sijoittanut nämä ”bjarmit” mielikuvissaan Idäntien suuntaan.
Norjan löytäminen Tekstin "Norjan löytäminen" iästä ja sen suhteesta toiseen edellä mainittuun tekstiin "Hversu Noregr byggðist" on esitetty erilaisia näkemyksiä. Yleisesti ottaen "Norjan löytäminen" -tekstiä pidetään näistä kahdesta lähteestä vanhempana, vaikka onkin esitetty myös sellaisia näkemyksiä, joiden mukaan "Norjan löytäminen" juontuisi viimeksi mainitusta tekstistä. 
 
On myös esitetty, että Snorri Sturluson olisi myöhemmin lisännyt "Norjan löytäminen" -tekstin "Orkneylaisten saagaan", jolloin teksti ajoittuisi 1200-luvun alkupuolelle. Tutkijat ovat erimielisiä siitä, kirjoittiko Snorri tekstin vai ei, mutta Margaret Clunies Ross (1983) on havainnut sen ja Snorrin Proosa-Eddan välillä selviä temaattisia ja ajatuksellisia yhteyksiä. Snorrin tiedetään myös tunteneen "Orkneylaisten saagan", sillä hän käytti sitä kirjoittaessaan ensimmäisen elämäkertansa Pyhästä Olavista. Snorrilla tiedetään myös olleen yhteyksiä Oddaverjar-sukuun, jonka parista "Orkneylaisten saagan" kirjoittajan on epäilty tulleen. Näiden kiinnostus Orkneyn jaarleihin oli henkilökohtaista: "Norjan löytäminen" mainitsee esimerkiksi Møren jaarli Rögnvaldr Eysteinssonin, josta myös Oddaverjar-suku katsoi polveutuvansa.
Hylestadin sauvakirkko Monet keskiajan ihmiset saattoivat toisaalta pitää myyttistä sankarihahmoa Sigurðria todellisena historiallisena henkilönä. Onkin korostettu, että keskiajalla Sigurðrin katsottiin olevan yhteydessä Norjan kuningassukuun. Sigurðrin legendan yhtä päälähdettä, "Völsungain saagaa", sen pääkäsikirjoituksessa (NkS 1824 b, 4to) seuraavassa "Ragnarr Karvahousun saagassa" kerrottiin Sigurðrin ja Brynhildrin tyttärestä Áslaugista ja tämän puolisosta Ragnarrista, joista Norjan kuningashuoneen katsottiin polveutuvan. Kuninkuuden periytymisestä samassa sukulinjassa oli Norjassa säädetty laissa vuonna 1162, minkä jälkeen kuninkaaksi voitiin valita myös alaikäisiä hallitsijoita. Sigurðrin esittäminen kirkollisissa yhteyksissä saattoi olla yksi tapa oikeuttaa kyseistä lakiin merkittyä perimysjärjestystä: se toi esille Norjan vallassa olevan kuningassuvun yhteyden Sigurðriin ja tämän kautta myös myyttiseen pakanajumala Óðinniin, joka esitetään esimerkiksi "Völsungain saagassa" Sigurðrin suvun esi-isänä. Siten tehtiin näkyväksi Norjan kuningashuoneen yhteys myös muinaisiin, varhaisimpina pidettyihin skandinaavisiin kuningassukuihin, ja perusteltiin näin hallitsija-aseman laillisuutta.
Käännetyt ritarisaagat Käännettyjen ritarisaagojen yhteydessä mainitaan joskus myös "Flóvents saga", mutta kyseinen saaga ei kuitenkaan ole käännös muinaisranskankielisestä sankarirunoelmasta "Floovant". Vaikka onkin mahdollista, että "Flóvents saga" perustuisi jollekin jo kadonneelle "Floovant"-runoelman versiolle, luetaan se yleensä kotoperäisiin ritarisaagoihin. Niihin luetaan myös "Mágus saga jarls", jolla on jonkinlainen yhteys teokseen "Renaud de Montauban" (tai: "Les quatre fils Aimon") mutta jota ei kuitenkaan voida pitää kyseisen teoksen mukaelmana. Näiden lisäksi ritarisaagoihin on vaihtelevasti luettu myös saksalaiselle Teoderik Suurta koskevalle tarinaperinteelle pohjautuva "Þiðrekr Berniläisen saaga" (isl. "Þiðreks saga af Bern"), joka joskus on kategorisoitu myös muinaissaagaksi.
Bockin perheen saaga Saaga kertoo, että Suomessa olisi muinaisina aikoina ollut sukujyrkkämiin liittyvää toimintaa. Bock mainitsee esimerkiksi Etelä-Suomesta kaksi kohdetta, joita olisi käytetty tähän tarkoitukseen: Sipoossa Gumbostrandin kalliovuoren yhteydessä oleva megaliitinomainen korkea kivi ja Helsingissä Kulosaarentien ja Risto Rytin tien risteyksestä noin 150 metriä pohjoiseen oleva kalliojyrkkämä (paikalla on nykyisin rakennuksia). Bockin mukaan suomen kielessä näistä paikoista olisi käytetty nimeä "surmakivi", ja rituaalia olisi nimitetty "kaatumiseksi".
Grœnlendinga-saaga Grœnlendinga saga (Grönlantilaisten saaga) on islantilainen saaga, joka kertoo skandinaavisesta siirtokunnasta Grönlannissa viikinkiajalla. Se on Erik Punaisen saagan ohella toinen kirjallinen päälähde viikinkien matkoista Pohjois-Amerikkaan. Saaga lienee alun perin kirjoitettu 1200-luvulla. Saagan käsikirjoituskopio on säilynyt 1300-luvun "Flateyjarbók"-käsikirjoituksen yhteydessä. Saaga käsittelee noin vuosien 970–1030 välisiä tapahtumia. Osa saagasta on tarunomaista, mutta sen uskotaan sisältävän muistoja myös todellisista tapahtumista.
Valoveteläisten saaga On katsottu, että "Valoveteläisten saagan" päähahmoilla on todennäköisesti ollut todellinen historiallisen esikuvansa. Saagassa kuvattujen tapahtumien osalta on kuitenkin katsottu, etteivät ne välttämättä kerro todellisista tapahtumista. Sen sijaan jotkut saagan tapahtumista ja tarina-motiiveista kuvastavat muusta aikalaiskirjallisuudesta ja kertomusperinteestä tulleita lainoja, ja osa tapahtumista on selvästi fiktiivisiä.
Guðmundr on "Valoveteläisten saagan" hallitsevin hahmo, mutta saagassa hänet esitetään melko epäedullisessa valossa. Sen sijaan saagan kirjoittaja on suhtautunut huomattavasti myönteisemmiin valoveteläisiin eli Ljósvetningar-sukuun, jonka pää, Þorgeirr Ljósvetningagoði Þorkelsson (s. n. 940), oli Islannin lainpuhujana, kun islantilaiset päättivät yleiskäräjillä Þorgeirrin esittämän kompromissin mukaisesti saarelaisten kääntymisestä kristinuskoon. Guðmundr mainitaan kuitenkin myös useassa muussakin islantilaissaagassa, kuten "Lohilaaksolaisten saagassa", "Grettir Väkevän saagassa" ja "Poltetun Njállin saagassa".
Frá Fornjóti ok hans ættmönnum Frá Fornjóti ok hans ættmönnum (”Fornjótrista ja hänen sukunsa jäsenistä) on yhteinen nimitys kahdelle keskiajan islantilaiseen saagakirjallisuuteen kuuluvalle tekstille, "Fundinn Noregr" ja "Hversu Noregr byggðist", joissa kuvataan muutamien norjalaisten sukujen polveutumista tarunhohtoisista kuningaista ja myyttisestä Fornjótr-jättiläisestä. Kumpikin teksti on käsittelemänsä tarinamateriaalin vuoksi luettu muinaissaagoihin. "Hversu Noregr byggðist" on säilynyt ainoastaan Flateyjarbók-käsikirjoituksessa. "Fundinn Noregr" on Orkneylaisten saagan aloittava osio, joka on sekin säilynyt Flateyjarbókissa. Kumpikaan ei sisällä runoutta. Näistä kahdesta tekstistä "Fundinn Noregr" on ilmestynyt suomeksi nimellä "Norjan löytäminen" muinaissaagojen kokoelmassa "Egill Yksikätinen. Muinaissaagoja Pohjolasta" (Helsinki: Finn Lectura).
Hálfdan Eysteinninpojan saaga "Hálfdan Eysteinninpojan saagassa" mainitaan useita paikannimiä, jotka on yhdistetty itäisessä Skandinaviassa ja Venäjän alueella oleviin paikkoihin. On katsottu, että "Bálagarðssíða" eli Bálagarðrin rannikko viittaisi Suomen lounaisrannikkoon. Toiset saagalähteet yhdistävät Bálagarðssíðan kuitenkin Själlannin rannikolle.
Völsunga-saaga Suuri osa "Völsungain saagan" kerronnasta on sisältönsä puolesta edellä mainittujen Eddan sankarirunojen proosamuotoista uudelleenkerrontaa, ja kattaa oletettavasti myös Codex Regius-käsikirjoituksesta kadonneen Sigurðr-legendaan liittyneen osion. Saagan kirjoittajalla ei kuitenkaan ole todennäköisesti ollut käytössään Codex Regius -käsikirjoitusta. Sen sijaan hänen lähteenään on todennäköisesti ollut jokin toinen, nyt jo hävinnyt eddarunoutta sisältänyt käsikirjoitus, tai hänen lähteensä ovat voineet olla myös suullisia. 
On myös spekuloitu sillä, olisiko saaga pohjautunut jollekin toiselle proosamuotoiselle tekstille, joka ei perustunut Runo-Eddan materiaalille. On esitetty mahdollisuus niin kutsutun *"Sigurðrin saagan" (*"Sigurðar saga") olemassaolosta. Tämä saaga olisi kertonut Sigurðr Fáfnirinsurmasta, mutta olisi sittemmin kadonnut. Varmuutta tällaisen saagan olemassaolosta ei kuitenkaan ole. Lisäksi on katsottu, että saagan myöhempi kirjuri olisi tehnyt muokkauksia "Þiðrekr Berniläisen saagan" pohjalta "Völsungain saagan" lukuun numero 23, jossa kuvataan Sigurðrin ulkoista ja sisäistä upeutta.
Muinaissaagat Useat muinaissaagoista sisältävät myös jonkin verran Edda-runoutta. Esimerkiksi Eddan sankarirunot keskittyvät muinaissaagana tunnetun "Völsungain saagan" ("Völsunga saga") tarinaperinteen ympärille. Onkin pidetty mahdollisena, että jotkut muinaissaagat olisivat ensin välittyneet runomuodossa ennen kuin niiden pohjalta laadittiin keskiajalla proosamuotoisia saagoja.
Muumi Kirjoittamisen lisäksi Tove Jansson myös kuvitti kirjansa itse. Muumit viestivät harmoniaa. Vaikka muumimaailma onkin perusturvallinen, sen asukkaille tapahtuu välillä jännittäviä asioita, jotka ovat kertomisen arvoisia. Ensimmäinen Muumi-teos oli vuonna 1945 ilmestynyt "Småtrollen och den stora översvämningen" (ilmestyi suomeksi vuonna 1991 nimellä "Muumit ja suuri tuhotulva").
Völsunga-saaga Saagan pääkäsikirjoituksessa NKS 1824 b 4to "Völsungain saaga" edeltää "Ragnarr Karvahousun saagaa". Viimeksi mainittu on kyseisessä käsikirjoituksessa suoraa jatkoa "Völsungain saagalle". Siinä kerrotaan Óðinnin sukulinjaan kuuluvasta Sigurðrin ja Brynhildrin tyttärestä, Áslaugista, josta tulee saagassa Ragnarr Karvahousun vaimo. Keskiajan kontekstissa "Völsungain saaga" loi (yhdessä "Ragnarr Karvahousun saagan" kanssa) jumaliin johtavan sukulinjan myös Norjaa 1200-luvulla hallinneelle kuningas Haakon IV Haakoninpojalle, jota pidettiin Ragnarrin poikien jälkeläisenä.
Myös monet keskiajan islantilaiset merkkimiehet katsoivat polveutuvansa Áslaugin ja Ragnarrin jälkeläisistä. Esimerkiksi "Poltetun Njállin saagassa" ja "Lohilaaksolaisten saagassa" kerrotaan Höskuldr- ja Hrútr-nimisistä veljeksistä, jotka ensin mainitussa saagassa esitetään Ragnarr Karvahousun jälkeläisinä. Höskuldrista ja Hrútrista taas polveutui lukuisia 1200-1300-lukujen islantilaisia merkkisukuja. "Islantilaisten kirjan" (isl. "Íslendingabók") 1100-luvun alussa laatinut Ari Viisas taas ilmoitti omassa sukupuussaan polveutuvansa kyseisestä Ragnarrista.
Hálfdan Eysteinninpojan saaga "Hálfdan Eysteinninpojan saaga" (isl. "Hálfdanar saga Eysteinssonar") on keskiaikainen islantilainen saaga, joka kertoo norjalaisen kuninkaan pojasta, Hálfdanista, ja tämän viikinkiretkistä idässä. "Hálfdan Eysteinninpojan saaga" luetaan muinaissaagoihin. Se on kirjoitettu todennäköisesti 1300-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Saagan kirjoittajaa ei tunneta. "Hálfdan Eysteinninpojan saagan" varhaisimmat säilyneet käsikirjoitukset ovat 1400-luvulta (AM 343 a 4to, AM 586 4to). "Hálfdan Eysteinninpojan saagaa" ei ole suomennettu.
Vilmundr Poissaolevan saaga "Vilmundr Poissaolevan saagasta" on säilynyt lähes viitisenkymmentä käsikirjoitusta. Yleensä kotoperäisillä ritarisaagoilla ei ole sisällöllisesti yhteyttä toisiinsa, mutta "Vilmundr Poissaolevan saaga" esiintyy kolmessa vanhimmassa käsikirjoituksessaan, 1400-luvulta peräisin olevissa kokoelmakäsikirjoituksissa yhdessä muinaissaagoihin luetun "Bósin saagan" kanssa (AM 577 4to, AM 343a 4to, AM 586 4to). Vilmundrin kerrotaan kummassakin saagassa olevan "Bósin saagassa" kuvattujen Bósin eroottisten seikkailujen seurauksena syntyneen jälkikasvun, Svaðin, poika. "Vilmundrin saagan" ironisissa loppusanoissa on nähty yhtäläisyyksiä "Bósin saagan" ajoittain rietastelevaan kerrontaan.
Saaga Kuningassaagat kertovat viikinkiajan ja keskiajan norjalaisista ja tanskalaisista kuninkaista sekä Orkneysaarten jaarleista. Ne edustavat keskiajan islantilaista ja norjalaista historiankirjoitusta. Kansankielisiä kuningassaagoja alettiin kirjoittaa jo 1100-luvulla; varhaisimpana mainitaan Eiríkr Oddssonin nyt jo kadonnut *"Hryggjarstykki", joka toimi myöhempien kuningassaagojen kokoelmien lähteenä. Kansankielisillä kuningassaagoilla oli myös latinankielisiä edeltäjiä: 1100-luvulla kirjoitetut "Historia Norwegiae", jonka tekijää ei tunneta, Theodoricus Monachuksen "Historia de antiquitate Norwagiensium" sekä latinankieliset hagiografiset saagat Pyhästä Olavista ja läntisen Skandinavian kristillistäneestä Óláfr Tryggvasonista. Niin sanotun klassisen ajanjakson aikana (1220–1280) laadittiin useampia pitkän aikavälin historiaa tarkastelevia kuningassaagojen kokoelmia kuten "Fagrskinna" ja "Heimskringla". Näistä "Heimskringlan" kirjoittajana pidetään islantilaista Snorri Sturlusonia (1178/79–1241). Kyseinen teos on ilmestynyt J. A. Hollon suomennoksena nimellä "Norjan kuningassaagat".
Vilmundr Poissaolevan saaga Uppsalassa vuonna 1694 painetussa "Sturlaugr Ahkeran saagan" ruotsinkielisessä käännöksessä "Sagann af Sturlauge hinum Starf-sama" teoksen kääntänyt Guðmundur Ólafsson mainitsee esipuheessaan "Vilmundrin saagan". Samassa yhteydessä Guðmundur Ólafsson luettelee muita, nykytutkimuksessa muinaissaagoina pidettyjä keskiaikaisia saagoja, kuten "Hervörin saagan", "Kävelijä-Hrólfrin saagan", "Hrómundr Griprinpojan saagan" ja "Hálfdan Eysteinninpojan saagan", joita hän omien sanojensa mukaan pitää ”totuudenmukaisina historioina” ("sanfärdige Historier").
Sturlaugr Ahkeran saaga Sisältönsä ja kansansatumaisten piirteidensä perusteella "Sturlaugr Ahkeran saagan" on katsottu kuuluvan nuorempiin muinaissaagoihin eli seikkailusaagoihin (saks. "Abenteuersagas"). Monet ruotsalaiset oppineet kuitenkin kiinnostuivat saagasta 1600-luvulla, sillä se katsottiin kuvaavan Ruotsin kannalta merkittäviä henkilöitä ja alueita. "Sturlaugr Ahkeran saagan" päähahmon, Sturlaugrin, kerrotaan saagassa olevan norjalaista alkuperää. Saagan kerronta keskittyy sekä Norjan että Ruotsin maaperälle, mutta myös sellaisille alueille, joiden katsottiin kuuluvan suurvalta-Ruotsin vaikutuspiiriin. Saagassa kerrotaan esimerkiksi, miten Sturlaugrista tulee tarunhohtoisen kuningas Yngvi-Freyrin seuraaja ja lopulta Sveanmaan (isl. "Svíþjóð") kuningas. Saagan tapahtumapaikkoina ovat esimerkiksi Bjarmien maa (isl. "Bjarmaland"), Finnmark, Göötanmaa (isl. "Gautland"), Venäjä (isl. "Garðaríki") sekä saagassa jonnekin pohjoisille alueelle sijoitettu "Hundingjaland".
Hjálmþérin ja Ölvirin saaga Nuorena muinaissaagana "Hjálmþérin ja Ölvirin saaga" luetaan niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. "Abenteuersaga"). Saaga muistuttaa juonensa ja tapahtumapaikkojensa osalta hyvin paljon myös kotoperäisiä ritarisaagoja. Niiden tavoin "Hjálmþérin ja Ölvirin saagassa" mainitaan useita eksoottisia paikkoja, kuten "Syría" ja "Arabía", ja saagahahmoilla on nimiä, jotka eivät ole skandinaavista alkuperää (esim. Ptólómeus). Saagan sisällön ja tyylin perusteella "Hjálmþérin ja Ölvirin saaga" on katsottu sen saaneen vaikutteita monenlaisista lähteistä, alkaen muista muinais- ja kotoperäisistä ritarisaagoista eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Saagalla on myös kansansatumaisia piirteitä, ja siinä esiintyy monia tarina-aihelmia. Useilla motiiveilla on vastaavuutensa joko skandinaavisessa tai kelttiläisessä perinteessä. Saaga on muunnelma niin sanotusta äitipuolisadusta.
Hrólfr Riu'un saaga Hrólfr Riu’un saaga tai "Hrólfr Riu’un ja hänen sotureittensa saaga" (isl. "Hrólfs saga kraka (ok kappa hans)") on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo muinaisesta, kertomusperinteen mukaan 500-luvulla eläneestä ja mahdollisesti Tanskassa Lejren alueella hallinneesta kuningas Hrólfr "krakista" ("riuku"), joka kuului tarunhohtoiseen Skjöldungien kuningassukuun. Saaga keskittyy kuvaamaan erityisesti kuningas Hrólfrin ja Uppsalassa hallitsevan kuningas Aðilsin välisiä vihamielisyyksiä, sekä siihen johtaneita syitä ja sen seurauksia. Monelle muinaissaagalle tyypilliseen tapaan "Hrólfr Riu’un saaga" sisältää muutamia yksittäisiä runoja (isl. "lausavísur"). "Hrólfr Riu’un saagan" kirjoittaja on oletettavasti tuntenut vanhan, mahdollisesti alkujaan jo 900-luvulla laaditun runon "Bjarkamál" (“Bjarkin laulu“), jonka kattavin versio on säilynyt latinankielisenä Saxo Grammaticuksen teoksessa "Gesta Danorum". "Hrólfr Riu’un saaga" ei kuitenkaan sisällä itse runoa, vaan ilmaisee sen kertoman proosamuodossa. "Hrólfr Riu’un saagaa" ei ole suomennettu.
Viila-Jónin saaga "Viila-Jónin saagassa" on monia piirteitä, jotka ovat jossain määrin yhteisiä sekä kotoperäisille ritarisaagoille että nuoremmille muinaissaagoille (ns. seikkailusaagat, "Abenteuersagas"), kuten esimerkiksi niin sanottu morsiamen etsintä -teema. Saagan tarina-aihelmiin on myös saatu vaikutteita käännetyistä ritarisaagoista, kuten Chrétien de Troyes’n teoksista. Saaga sijoittuu sen viikinki-ilmapiirin valossa oletettavasti aikaan ennen Islannin asuttamista, kuten muinaissaagat, mutta ei Skandinaviaan kuten useat muinaissaagat. Sen sijaan "Viila-Jónin saagan" tapahtumapaikkoina ovat ritarisaagoille tyypillisemmät pohjoisen Ranskan alueet sekä Venäjän alue, joka taas on myös usean muinaissaagan näyttämönä. Mahdollisesti juuri saagan lajityypin epämääräisyys tutkijoiden silmissä on vaikuttanut siihen, että saagaa ei ole julkaistu yhdessäkään muinaissaagojen kokoelmassa, mutta ei myöskään ritarisaagojen kokoelmissa."Viila-Jónin saagalla" on myös sisällöllisesti yhteneväisyyksiä kotoperäisen ritarisaagan "Konraðr keisarinpojan saaga" (isl. "Konraðs saga keisarasonar") kanssa. "Viila-Jónin saaga " esiintyy sen kanssa usein samoissa käsikirjoituksissa, ja molemmissa saagoissa jaarli Róðbert esitetään sankarin päävastustajana.
Liverpool FC Liverpool Football Club on englantilainen Valioliigassa pelaava jalkapallojoukkue. Liverpool on perustettu vuonna 1892 ja sen kotikenttä on ollut alusta asti Anfield Road 
Liverpoolissa. 
Liverpool on Englannin jalkapallohistorian menestyneimpiä seuroja. Sillä on englantilaisjoukkueista eniten muun muassa Euroopan cupin ja Mestarien liigan voittoja, UEFA Cupin voittoja ja liigacupin voittoja. Joukkue on voittanut 18 Englannin pääsarjamestaruutta, mikä on toiseksi eniten Manchester Unitedin jälkeen. Ensimmäisen liigamestaruutensa Liverpool voitti vuonna 1901, ja se on pelannut Englannin korkeimmalla sarjatasolla tauotta vuodesta 1962. Joukkueen kulta-aikana pidetään 70- ja 80-lukuja, jolloin se voitti mm. ykkösliigan 10 ja Euroopan cupin 4 kertaa. Liverpoolin vihollisia ovat paikallisvastustaja Everton ja Manchester United. Liverpoolin ja Evertonin välisiä otteluita kutsutaan Merseysiden derbyksi.
New Balance Vuonna 2004 New Balance osti vuonna 1992 perustetun urheiluvälinevalmistaja Warrior Sportsin, joka on toiminut myös vuodesta 2012 perinteikkään englantilaisen jalkapalloseuran Liverpool FC:n paitojen valmistajana. Helmikuussa 2015 New Balance kuitenkin solmi vuodessa Liverpoolille 25 miljoonaa puntaa tuottavan sopimuksen, jolla yhtiö itse valmistaa Liverpoolin pelipaidat kaudesta 2015-2016 lähtien. Paitasopimus Liverpoolin kanssa on yhtiön ensimmäinen välinevalmistussopimus jalkapallojoukkueen kanssa, ellei Warrior Sportsia lasketa.
Psygnosis Psygnosis on brittiläinen videopelien kehittäjä ja julkaisija, joka on perustettu Liverpoolissa vuonna .
Brian Epstein Palattuaan Liverpooliin hän alkoi hoitaa perheyrityksen sähköosastolle perustettua äänilevyosastoa. Sen nimeksi tuli North End Music Stores eli NEMS. Toimintansa myötä nimi vakiintui tarkoittamaan Epsteinin manageritoimistoa.
Ladytron Ladytron on Liverpoolissa, Englannissa vuonna 1999 perustettu elektropopyhtye. Yhtyeeseen kuuluvat Helen Marnie (laulu, syntetisaattorit), Mira Aroyo (laulu, syntetisaattorit), Daniel Hunt (syntetisaattorit, kitara, laulu) ja Reuben Wu (syntetisaattorit.)
Joseph Wright Vuosina 1768–1771 Wright asui Liverpoolissa. Ei ole selvää, miksi hän muutti sinne, mutta on spekuloitu, että hän koki saavansa liian vähän arvostusta niin Lontoon taidepiireissä kuin kotikaupungissaan Derbyssä. Royal Academy oli perustettu vuonna 1768, eivätkä sen 30 perustajajäsentä pitäneet Wrightiä jäsenyyden arvoisena.
Everton FC Everton Football Club on Liverpoolissa vuonna 1878 perustettu englantilainen jalkapalloseura. Se on yksi Englannin menestyksekkäimmistä joukkueista. Everton on pelannut neljää kautta lukuun ottamatta aina maan korkeimmalla sarjatasolla. Seura on kerännyt tällä sarjatasolla enemmän pisteitä kuin mikään muu joukkue.
Liverpoolin yliopisto Liverpoolin yliopisto () on yliopisto Liverpoolissa Englannissa. Yliopisto perustettiin vuonna 1881 nimellä University College Liverpool. Vuonna 1884 se liitettiin Victorian yliopistoon (). Vuonna 1903 siitä tuli parlamentin päätöksellä itsenäinen Liverpoolin yliopisto.
Liverpool Mersey-joen suussa sijaitseva Liverpool kuuluu Ison-Britannian tärkeimpiin satamakaupunkeihin. Liverpoolissa on Ison-Britannian toiseksi suurin telakka. Liverpoolin satama vie koneita ja teksiilejä, tuo puuvillaa ja viljaa. Liverpoolissa on paljon vireää kemian-, elintarvike- ja terästeollisuutta.
Johan Pitka Johan Pitka syntyi maanomistajan perheeseen Järvamaalla. Hänen veljensä oli kirjailija Peäro August Pitka, joka käytti kirjailijanimeä "Ansomardi". Pitka oli vuosina 1889–1907 merillä ja opiskeli 1891–1893 Käsmun ja Kuressaaren merikouluissa sekä 1894–1895 Paldiskin merikoulussa, josta hän valmistui merikapteeniksi. Vuosina 1907–1911 hän toimi laivameklarina Liverpoolissa Englannissa ja sen jälkeen laivanvarustajana Tallinnassa. Pitka oli myös vuonna 1917 perustettujen Tallinnan laivaseuran ja Baltian pelastusseuran puheenjohtaja. Vallankumousvuoden 1917 aikana hän liittyi mukaan Viron sotilasneuvostojen komitean ja Tallinnan Omakaitsen toimintaan. Vuonna 1918 hän oli mukana maanalaisena perustetussa Kaitseliitissa.
Liverpool Liverpoolin perusti kuningas Juhana vuonna 1207. Sen satamaan perustuva vauraus alkoi 1700-luvulla. Liverpooliin rakennettiin vuonna 1715 Britannian ensimmäinen syväsatama. Liverpool kasvoi Amerikoista tulleen tavaraliikenteen ja etenkin orjakaupan ansiosta. 1700-luvun lopussa Liverpoolin kautta kulki yli 40% Euroopan orjakaupasta.
HMS Wivern Alus suojasi 7. syyskuuta operaatio Rivalissa "HMS Wild Swanin" kanssa risteilijöitä "HMS Aurora" ja "HMS Cardiff" partiomatkalla Alankomaiden rannikolle. Operaatiosta vapauduttuaan alus siirrettiin läntisen reitin alaisuuteen Liverpooliin perustettuun 5. saattajaryhmään "HMS Malcolmin", "HMS Veteranin" ja "HMS Wild Swanin" kanssa suojaamaan Atlantin saattueita.
Liverpool 1800-luvun alussa 40% maailmankaupasta kulki Liverpoolin kautta, mikä tuotti vaurautta. Vuonna 1830 Liverpooliin ja Manchesterin välille avattiin maailman ensimmäinen kaupunkien välinen, matkustajille tarkoitettu säännöllinen rautatieyhteys. Kaupunki kasvoi voimakkaasti etenkin 1840-luvulla alkaneen, nälänhädästä johtuneen irlantilaissiirtolaisuuden vuoksi. Vuonna 1851 arviolta neljännes Liverpoolin asukkaista oli irlantilaisia. 1900-luvun alkupuolella Liverpool houkutteli siirtolaisia eri puolilta Eurooppaa. Liverpoolin asukasluku oli suurimmillaan vuonna 1931, jolloin kaupungissa asui 846 101 ihmistä.
Liverpool Menestynein suomalainen jalkapalloilija Liverpoolissa on kannattajien keskuudessa suurta arvostusta nauttiva Sami Hyypiä, joka vuonna 2001 luotsasi kapteenina Liverpool FC:n UEFA-cupin voittoon. Myös Jari Litmanen on pelannut Liverpool FC:n joukkueessa.
Liverpool FC Kaudella 2015-2016 Brendan Rodgers sai potkut, kun Liverpool pelasi 1-1 tasapelin Evertonia (Merseyside Derby) vastaan. Rodgersin Liverpool olisi pitänyt voittaa ottelu, jotta Rodgers olisi voinut pitää paikkansa Liverpoolissa.