mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Satu Silvo Silvo perusti yhdessä veljensä tilintarkastaja Jukka Silvon ja insinööri Marja-Leena Palviaisen kanssa Satulinna-nimisen hotellin Hirvensalmelle vuonna 2001. Hotelli siirtyi myöhemmin Silvon silloisen kumppanin Juha Rantasilan omistukseen. Silvo sanoo toimineensa sen jälkeen palkattomana työntekijänä siihen asti, kunnes välit menivät poikki. Vuonna 2007 toiminta siirtyi Next Hotels & Restaurants -ketjuun ja hotelli- ja ravintolatoiminnan vetäjät vaihtuivat.
Satu Silvo Silvolla on Helsingin Hakaniemessä kasvisruokaan erikoistunut kahvila-ravintola Silvoplee (Satumainen ravinto Oy).
Kymppitonni Vuonna 2018 Kymppitonni teki jälleen paluun, tällä kertaa Fox-kanavalle ja uuden juontajan voimin. Ensimmäinen jakso esitettiin 26. maaliskuuta 2018.Ohjelmaa on juontanut myös muutaman jakson verran näyttelijä Satu Silvo vuonna 1999, kun Riitta Väisänen oli sairauslomalla.
Satu Silvo Silvo joutui vakavaan onnettomuuteen vuonna 1998 jäätyään Saariselällä laskettelukeskuksessa rinnekoneen alle, mutta toipui vammoistaan työkuntoon puolessa vuodessa.
Sami Helenius (tanssija) Sami Helenius (s. 25. heinäkuuta 1977 Kaarina) on suomalainen tanssija. Helenius on voittanut puolisonsa Jutta Heleniuksen (o.s. Markkanen) kanssa kolme SM-pronssimitalia 10-tanssissa amatööriluokassa vuosina niin 2003–2005. Ammattilaisluokassa pari on voittanut myös 10-tanssin SM-kultaa. Vuonna 2009 hän oli ensimmäisen kerran mukana "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmassa, parinaan Rosa Meriläinen. Helenius ja Meriläinen sijoittuivat kilpailussa kolmanneksi. Hän on ollut mukana ohjelmassa myös vuonna 2010 Satu Silvon, vuonna 2011 Satu Ruotsalaisen, vuonna 2012 Sari Multalan ja vuonna 2017 Hanna Sumarin tanssiparina.
Peto on irti Päivää ennen singlen julkaisua Antti Tuiskun virallisella YouTube-kanavalla julkaistiin kappaleen musiikkivideo, jonka on ohjannut Cristal Snow. Videolla esiintyy kerrossiivoojan roolissa näyttelijä Satu Silvo. Videota on parodisoitu MTV3-kanavan "Kingi"-ohjelmassa. Myös HeavyWeight Remix -versiosta on julkaistu musiikkivideo, joka on koostettu Tuiskun fanien Instagram-palveluun lataamista videoista.
Lauluja verotuksesta Kappaleiden lauluosuudet laulavat Heikki Kinnunen ja Satu Silvo.
Esko Salminen Matti Kassilan "Niskavuoressa" (1984) Salminen vetää keskeisen miesosan Satu Silvoa vastaan. Niskavuoren Aarnen olivat näytelleet valkokankaalla aiemmin Tauno Palo ja Erkki Viljos. Silvo teki Ilonan roolin. 1930-luvun Hämeeseen ja Helsinkiin sijoittuva, Hella Wuolijoen näytelmiin perustuva elokuva sai varovaisen myönteisen vastaanoton ja noin 150 000 katsojaa.
Via Crucis Vuonna 2015 vietettiin Via Cruciksen 20-vuotisjuhlavuotta. Pääsiäisvaelluksen ohjasi oopperaohjaaja Ville Saukkonen ja uuden tekstin kirjoitti Veli-Pekka Hänninen. Musiikin sävelsi Heikki Sarmanto. Jeesusta esitti näyttelijä Matti Leino. Muissa rooleissa olivat mm. Kristiina Halkola Jeesuksen äitinä Mariana, Sami Saikkonen ylipappi Kaifaksena, Jorma Uotinen Herodeksena, Oskari Katajisto Juudaksena, Satu Silvo rouva Pilatuksena ja Juha-Pekka Mikkola Pietarina. Puvustus toteutettiin yhdessä Fida Internationalin kanssa.
Erkki Silvo Silvon vanhemmat olivat Leo Silvo ja Ida Järvinen ja puoliso vuodesta 1956 Terttu Anneli Eloranta. Silvo tuli ylioppilaaksi 1954 ja suoritti Kadettikoulun 1957 ja Sotakorkeakoulun 1967. Hän toimi Karjalan prikaatin opetusupseerina 1957–1958, Kanta-aliupseerikoulun opetusupseerina, linjanjohtajana ja komppanianpäällikkönä 1959–1965, Pääesikunnan toimistoupseerina 1967–1972 ja osastopäällikkönä 1983–1985, sotilasasiamiehen apulaisena Lontoossa 1972–1975, Porin prikaatin esikuntapäällikkönä 1975–1977, puolustusministeriön toimistopäällikkönä 1977–1983, Itä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä 1985–1992 ja Uudenmaan sotilasläänin ensimmäisenä komentajana 1993–1994. Puolustusvaliokunnan sihteeri Silvo oli 1977–1983 ja Suomen Sotilasurheiluliiton varapuheenjohtaja 1985–1987 ja puheenjohtaja 1988–1991. Silvo julkaisi teokset "Puolustusvoimien kouluttajan opas" (1972) ja "Itä-Uudenmaan sotilaspiirin historia" (1992). Hänet ylennettiin vänrikiksi 1955, luutnantiksi 1958, yliluutnantiksi 1961, kapteeniksi 1964, majuriksi 1969, everstiluutnantiksi 1974 ja everstiksi 1981.
Juha Rihtniemi Sota-aikana teini-ikäiset Juha Rihtniemi ja hänen tuleva puolisonsa Anna-Liisa Birgitta Silvo ottivat osaa ilmavalvontatehtäviin ja muuhun sota-ajan vapaaehtoiseen maanpuolustustyöhön. Juha Rihtniemi tapasi Anna-Liisa Silvon sotasyyllisyysoikeudenkäyntien aikana 1945–1946, jolloin Rihtniemi toimi lähettinä ja Silvo puolustuksen konekirjoittajana. Lähettinä Juha Rihtniemi vei syytettyjen puolustusasianajajajan ministeri Hjalmar Procopén asiakirjoja muun muassa Risto Rytille konttorilta Katajanokan vankilaan ja toisin päin.
Niskavuori (elokuva) Pääosasuorituksia on kiitetty muidenkin kuin Jussilla palkittujen osalta. Esko Salmisen roolisuoritus on erään kriitikon mukaan "lämpimän luja", Satu Silvon "luonnonraikas".
Putous Kuudennen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa vierailivat malli Sabina Särkkä ja meteorologi Pekka Pouta. Toisessa jaksossa vierailivat laulajat Isac Elliot ja Eini sekä Cristal Snow. Kolmannessa jaksossa vierailivat laulaja Janna Hurmerinta ja näyttelijä Ulla Tapaninen. Neljännessä jaksossa vierailivat laulaja Maukka Perusjätkä ja juontaja Kari Salmelainen. Viidennessä jaksossa vierailivat näyttelijä Satu Silvo ja kokki Harri Syrjänen. Kuudennessa jaksossa vierailivat koomikko-näyttelijä Pirkka-Pekka Petelius, laulaja Pepe Willberg, rockyhtye Yö ja taikuri Keke Pulliainen sekä sketsiryhmä Justimusfilms. Seitsemännessä jaksossa vierailivat Anne Kukkohovi, Susanna Laine, Vappu Pimiä, Tommi Läntinen, Kike Elomaa, Johannes Brotherus ja lauluyhtye Rajaton. Putouksen finaalissa vierailivat Heikki Silvennoinen, Krista Siegfrids, Musta Barbaari, Jari Mentula, Mikko Lehtonen ja Santtu Karvonen.
Uneton48 Vuonna 2015 joukkueita ilmoittautui kilpailuun yhteensä noin 130. Tuomaristossa toimivat Reidar Palmgren, Kaisa Penttilä. Eeva Putro, Kimmo Sillanmikko ja Satu Silvo.
Sörsselssön Sörsselssönin vaimot vaihtelivat hyvin moneen kertaan. Vaimoja ovat esittäneet Seela Sella, Helena Notkonen, Hellevi Seiro, Riitta Väisänen, Satu Silvo sekä Rita Polster.
Äpärä (elokuva) Elokuvan päärooleja esittävät Eppu Pastinen, Krista Hannula, Satu Silvo ja Jonathan Hutchings, ja muissa rooleissa nähdään Anssi Niemi, Anna Böhm, Ernest Lawson ja Matti Pajulahti.
Jussi-palkinnot 2000 Jussi-palkinnot 2000 jaettiin 20. helmikuuta 2000 Finlandia-talossa järjestetyssä Jussi-palkintojen jakotilaisuudessa vuoden 1999 elokuville. Gaalan juonsivat Satu Silvo ja Esko Salminen.
Jouko Turkka Rankan fyysisyyden tavoite oli vapauttaa mieli turhasta kontrollista. Satu Silvon mukaan Turkka ei suvainnut ”mukaharjoittelua”, josta syntyisi ”mukanäyttelemistä”. Tarkoituksena oli karsia opiskelijoista tekotaiteellisuus ja ”taiteilijana” esiintyminen, kapakassa istuminen ja maailman kyyninen halveksiminen jo nuorella iällä.
Kati Fors Forsin ensimmäinen iso rooli teatterissa oli Satu Silvon kanssa jaettu naispäärooli näytelmässä "Muukalaisia yössä" Seinäjoen kaupunginteatterissa. Joulukuun 2006 alussa ensi-iltansa saanut näytelmä kertoo Frank Sinatran ja Ava Gardnerin myrskyisestä avioliitosta.
Esko Salminen Kassilan rikosdraamassa "Kaikki pelissä" (1994) Salminen näytteli miespääosan, komisario Nummensyrjän. Hannele Lauri ja Satu Silvo näyttelivät keskeiset naisroolit ja elokuvan "pahiksena" oli Jukka Puotila. Elokuva sai vain kymmenisen tuhatta katsojaa ja kriitikkovastaanottokin oli vaisu.
Herkku &amp; Partanen Eija Vilppaan ja Mikko Kivisen lisäksi vakionäyttelijänä oli Hannele Lauri. Heidän lisäksi jokaisessa jaksossa oli vierailevia näyttelijöitä muun muassa Juha Veijonen, Aake Kalliala, Mari Vainio, Esko Hukkanen, Ville Virtanen, Satu Silvo ja Sinikka Sokka.
Hypnoosi (näytelmä) Turkan ohjausassistenttina toimi Hannele Rubinstein. Näytelmässä esiintyivät Anja Haahdenmaa, Eeva-Liisa Haimelin, Rauni Ikäheimo, Kirsti Ortola, Saara Pakkasvirta, Eila Pehkonen, Eero Pikkarainen, Marjatta Raita, Markku Riikonen, Satu Silvo, Raili Tiensuu, Matti Tuominen ja Antti Virmavirta.
Hannu Oskala Oskala oli ensimmäistä kertaa ehdolla kunnallisvaaleissa 2004, muttei 223 äänellä tullut valituksi. Hän toimi kaudella 2005–2008 kulttuuri- ja kirjastolautakunnan varajäsenenä. Kunnallisvaaleissa 2008 hän sai 423 ääntä ja nousi kesken kauden varavaltuutetuksi. Kauden 2009–2012 hän oli kulttuuri- ja kirjastolautakunnan jäsen. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 1008 äänellä. Kaudella 2013–2016 hän on myös kaupunginhallituksen jäsen. Oskala on ollut myös vuonna 2013 aloittaneen tietotekniikkajaoston varajäsen. Syksyllä 2015 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti hänen valtuustoaloitteensa pohjalta aloittaa kantakaupungin parkkipaikkojen vuokraamisen kivijalkayrittäjille esimerkiksi terasseiksi, polkupyöräparkeiksi tai puistoiksi. Oskala jäi vuoden 2017 kuntavaaleissa varasijalle Helsingin kaupunginvaltuustoon. Varsinaisen vaalipäivän laskennassa hän olisi mennyt läpi, mutta tarkastuslaskennassa hänet ohitti näyttelijä-yrittäjä Satu Silvo.
Toijalan takana Kappale on Aki Sirkesalon säveltämä ja sanoittama. Sanoituksessa kertojana on pikkukaupungin hiljaiselossa ikävystynyt nuorimies, jolla ei ole juuri muuta tekemistä kuin seurata naispuolisten julkisuuden henkilöiden (Satu Silvo, Janina, Hannele, Kata) elämää kioskista ostamistaan aikakauslehdistä (Apu, Seura, 7 päivää) ja toivoa, että Janina ilmestyisi pelastavana enkelinä ostoskeskuksen parkkipaikalle.
Smurffit: Kadonnut kylä Muissa rooleissa suomenkielisessä dubbauksessa ovat Satu Silvo, Myy Lohi, Mimosa Willamo, Reetta Korhonen, Annituuli Kasurinen, Antti LJ Pääkkönen, Akseli Herlevi, Henna Wallin, Osku Ärilä, Peter Kanerva, Roope Salminen, Saara Lehtonen, Taisto Oksanen, Valtteri Turunen, Yasmine Yamajako sekä Tiina Juntunen.
Ralliraita Ralliraita on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut suomalainen Markku Pölösen ralliaiheinen elokuva. Pääosissa esiintyvät muun muassa Olavi Uusivirta, Heikki Silvennoinen, Mika Nuojua, Peter Franzén ja Kai Hyttinen. Näiden lisäksi pienemmissä rooleissa nähdään muiden muassa Aake Kalliala, Sakari Kuosmanen, Satu Silvo ja Antti Virmavirta.
Frank Wedekind Frank Wedekind avioitui vuonna 1906 näyttelijä Tilly Newesin (1886–1970) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä, näyttelijä ja kääntäjä Anna Pamela (1906–1986) sekä näyttelijä ja kirjailija Epiphania Kadidja (1911–1994). Wedekindin vanhin lapsi Friedrich Strindberg (1897–1978) oli syntynyt suhteesta August Strindbergin puolison Frida Strindberg-Uhlin kanssa.
Satu Hlinovsky Satu Hlinovsky (s. 1977/1978) on suomalainen kääntäjä ja kustantaja. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti George R. R. Martinin "Tulen ja jään laulu" -romaanisarjan suomentamisesta.
"Tulen ja jään laulun" viiden osan suomennosurakka on kestänyt toistakymmentä vuotta. Satu Hlinovsky omistaa puolisonsa Jan Hlinovskyn kanssa Kirjava-pienkustantamon, joka on kustantanut "Tulen ja jään laulun" suomennokset. Kirjava perustettiin vuonna 2002. Vuonna 2003 ilmestyneestä "Valtaistuinpelistä" tuli Kirjavan ensimmäinen julkaisu. Toinen osa "Kuninkaiden koitos" julkaistiin 2004. Sarjan kolmas osa "Miekkamyrsky" julkaistiin kahdessa osassa sen pituuden takia. Ensimmäinen nide julkaistiin vuonna 2005 ja toinen nide 2006. Neljäs osa "Korppien kestit" ilmestyi 2007 ja viides osa "Lohikäärmetanssi" kahdessa osassa vuonna 2014.
Pelkovaara "Pelkovaara" herätti huomiota muun muassa tähtikaartillaan Satu Silvo, Joonas Saartamo ja Taisto Reimaluoto, jotka joutuivat kriitikkojen hampaisiin muun muassa sotilaselämään liittyvän epärealistisuuden, ”puskakomediamaisuuden” ja tuotantoyhtiönsä Fremantle Productions Oy:n takia. Katsojia sarja saavutti varsinkin alussa hyvin, ja osa katsojista otti kantaa sarjan puolesta. Sarja on kuvattu Sodankylän Syväjärvellä.
Satu Taavitsainen Satu Taavitsaisen puoliso on Aki Taavitsainen, joka on tähtitieteen harrastajien yhdistyksen Mikkelin Ursan puheenjohtaja.
Rakkauden FAQ Ohjelmassa viikoittain vaihtuvat vakiopanelistit Simo Frangén, Satu Silvo, Ismo Leikola, Lorenz Backman, Suvi West, Harri Moisio ja Laura Paloheimo vastaavat ohjelman nimen mukaisesti rakkauden usein kysyttyihin kysymyksiin. Toisinaan ohjelmassa on myös yksi vieraileva panelisti. Oikeat vastaukset kysymyksiin antaa kaksi seksuaaliterapeuttia, joiden mukaan panelistit saavat pisteitä oikeasta tai eniten oikeaan suuntaan olevasta vastauksesta.
Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu Suuren kysynnän vuoksi näytelmää jatkettiin vielä vuonna 2010. Esityksiä haluttiin tuoda myös Helsinkiin päin, joten päädyttiin rakentamaan uusi kesäteatteri Laajasaloon. Esityksiä nähdään kesällä 2010 niin Laajasalossa, kuin Taaborillakin. Suosittuja näyttelijöitä lisättiin ja mukaan tähtikaartiin liittyivät mm. Eija Vilpas, Laura Malmivaara ja Oskari Katajisto. Kesäksi 2010 Satu Silvo poistui näyttelijäkaartista.
Gino Paoli Paoli selvisi uransa varhaisessa vaiheessa itsemurhayrityksestä. Hän on jatkanut uraansa 2000-luvulle ja kilpaillut San Remossa viimeksi vuonna 2002. Hän sai vuonna 1964 silloisen puolisonsa, näyttelijä Stefania Sandrellin kanssa Amanda-tyttären, josta itsestäänkin tuli näyttelijä.
Hilkka Ollikainen Hilkka Annikki Ollikainen (4. lokakuuta 1928 Kajaani – 7. helmikuuta 2002 Pori) oli suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt mm. televisioelokuvassa "Amalia" (1973) ja televisiosarjoissa "Elämän rouva, rouva Glad" (1990) ja "Kiinnisidottu" (1994). Hänen puolisonsa oli näyttelijä Aimo Heino.
Esa Halme Esa Halme syntyi Pentti Halmeen ja Marjatta Varosen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1981 on Eeva Kyttälä. Halme tuli ylioppilaaksi 1977 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1997. Hän toimi tutkijana VTT:llä 1984–1986, Vaasan läänin seutukaavaliiton osastopäällikkönä 1986–1988, suunnittelutoimiston johtajana 1990–1993 ja Itä-Uudenmaan liiton johtajana 1993–1994. Itä-Uudenmaan maakuntajohtaja Halme oli 1994–2002 ja Päijät-Hämeen 2002–2010. Pirkanmaan maakuntajohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2010.
Agneta Ara Aran isä oli oopperalaulaja Ture Ara ja äiti näyttelijä Birgit Kronström. Hänen puolisonsa oli vuosina 1982–1986 lääketieteen lisensiaatti Nils Laurent. Aran sisar on kuvanveistäjä Birgitta Ara.
Silvo Sokka Tapauksen aiheuttaman häpeän ja vaivan vuoksi Silvon perhe muutti tapahtuneen jälkeen sukunimensä Salkeksi. Silvo kävi myöhemmin Kotkassa sahateollisuuskoulua ja armeijassa pioneerikomppaniassa. Perheettömänä elänyt Silvo kuoli 79-vuotiaana Uudessakaupungissa tammikuussa 2010.
Tony Anholt Anholt syntyi Singaporessa. Hän oli vuosina 1964–1986 naimisissa ensimmäisen puolisonsa, Sheilan kanssa; näyttelijä Christien Anholt on heidän lapsensa. Toisessa avioliitossaan Anholt oli vuosina 1990–1998 näyttelijäkollegansa Tracey Childsin kanssa.
Sointu Angervo Sointu Satu Tellervo Angervo (s. 19. huhtikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja teatterinjohtaja. Angervo on toiminut pitkään näyttelijänä Suomen ammattiteattereissa, Valkeakosken kaupunginteatterin johtajana, Musiikkiteatteri Mustin johtajana ja musiikkiteatterissa ohjaajana ja näyttelijänä. Hän on myös kirjoittanut näytelmiä, librettoja, novelleja ja satuja. Hän on toiminut kansantanssin, teatterin ja tanssin opetustehtävissä.
Satu Tiivola Tiivolan toinen puoliso oli ravintolanjohtaja Leo Vuoristo (1919–1973). Miehensä veikkausvoiton turvin Tiivola hankki Kampinkadulta vuonna 1950 vaatetusliikkeen, ja hänen johdollaan Helsinkiläinen Muotihuone Oy kasvoi liikeketjuksi. Hän osallistui myös perheen ravintolatoimintaan, johon kuului muun muassa Suomen ensimmäinen hampurilaisravintola Broadway; puolisot uudistivat myös Porvoon Seurahuonetta ja Helsingin Espilää. Vuonna 1955 Satu Tiivola perusti alusvaateketju Lollon.
Satu Rasila Satu Rasila on naimisissa näyttelijä Kimmo Rasilan kanssa.
Eva Hemming Hemmingin puoliso oli näyttelijä Leif Wager (1922–2002). Heillä on kaksi tytärtä, Evita (s. 1951) ja Carmela (s. 1954). Hemming on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Taiteilijanmäelle.
Markku Lahtela Lahtelan isä oli kansanedustaja ja ministeri Olavi Lahtela, äiti kirjailija Kyllikki Kallas ja isänisä kansanedustaja Matti Lahtela. Hänen poikiaan ovat kirjailija Silvo Lahtela ja näyttelijä Johannes Lahtela. SDP:n poliitikko Mikael Jungner on hänen sisarenpoikansa.
Cecilie Løveid Løveidin vanhemmat ovat merikapteeni Erik Løveid ja näyttelijä Ingrid Cecilie Meyer. Løveid asui isovanhempiensa luona, koska vanhemmat olivat paljon merillä. Hänen puolisonsa oli muusikko Bjørn Ianke (1948–2002).
Ilona Ahlgren Ilona on keskeinen naisrooli näytelmissä "Niskavuoren naiset", "Niskavuoren leipä" ja "Entäs nyt, Niskavuori?". "Niskavuoren naisten" kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Ilonaa tulkitsi Martta Kontula. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa "Niskavuoren naiset" Ilonaa näyttelee Sirkka Sari, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Teija Sopanen. Edvin Laineen "Niskavuoren Aarne" pohjautuu näytelmään "Niskavuoren leipä". Siinä Ilonaa näyttelee Rauni Ikäheimo. Laineen elokuvassa "Niskavuori taistelee" Ilonan roolissa on Mirjam Novero. Vuoden 1984 "Niskavuori"-elokuvassa Ilonana on Satu Silvo.
Luettelo televisiosarjan Uusi päivä henkilöistä Jaana Jokela (es. Satu Silvo) on Otso Karhun entinen vaimo ja Tomi Karhun äiti. Hahmo nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran lokakuussa 2013 poikansa ylioppilasjuhlissa. Jaana palasi sarjaan jälleen tammikuussa 2014, kun hän osti Virtauksessa sijainneen kukkakaupan. Otson ja Jaanan välit lämpenivät jälleen, mutta juuri ennen parin muuttoa Tampereelle Otso tajusi ettei voi edelleenkään luottaa Jaanaan ja suhde päättyi. Jaana lähti yksin Tampereelle ja laittoi kukkakauppansa myyntiin.
Philip Jackson (näyttelijä) Philip Jackson (s. 18. kesäkuuta 1948) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten ylikomisario Jappin roolista Agatha Christien menestysromaaneihin perustuvassa ITV:n televisiosarjassa "Hercule Poirot" (1989–2002, 2013) sekä apotti Hugon roolista "Robin of Sherwood" -sarjassa (1984–1986).
Satu Aarnio Satu Sinikka Aarnio (o.s. Tuomisto
, s. 17. helmikuuta 1986 Tampere) on suomalainen malli ja juontaja. Hänet valittiin Miss Suomeksi vuonna 2008.
Carey Lowell Carey Lowell (s. 11. helmikuuta 1961 Huntington, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Kova laki", "Empire Falls" ja "Kuuden ketju" sekä elokuvista "007 ja lupa tappaa" (1989) ja "Paholaisen lapsenvahti" (1990).
Carey Lowell on ollut kolme kertaa naimisissa. Ensimmäisen puolisonsa John Stemberin kanssa hän oli naimisissa 1984–1988 ja toisen puolisonsa, näyttelijä-ohjaaja Griffin Dunnen kanssa 1989–1995. Vuonna 2002 hän meni naimisiin näyttelijä Richard Geren kanssa. Hänellä on lapsi Dunnen ja Geren kanssa. Tytär Hannah syntyi vuonna 1990 ja poika Homer syntyi vuonna 2000. Lowell on merkittävän pohjoisamerikkalaisen geologin tytär, hän matkusti ympäri maailmaa jo hyvin nuorena. Hän asui suuren osan lapsuuttaan Libyassa. Hän palasi Yhdysvaltoihin ja aloitti mallin uransa työskentelemällä muun muassa Ralph Laurenille ja Calvin Kleinille.
Hans-Christian Berg Bergin puoliso vuodesta 2007 on tanssitaiteilija Satu Halttunen. Berg valmistui taiteiden maisteriksi sekä Kuvataideakatemiasta että Taideteollisesta korkeakoulusta 2002. Yksityisnäyttelyitä hän on pitänyt vuodesta 2004 ja osallistunut näyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänen teoksiaan on muun muassa Salon lukiossa, Turun kaupunginkirjaston pääkirjastossa, Tampereen Tampellassa ("Valon kehrä") sekä Fennian talossa Helsingissä. Berg sai Raimo Utriaisen taidesäätiön palkinnon vuonna 2000, hänet valittiin vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 2007 ja William Thuringin palkinto myönnettiin hänelle vuonna 2009.
Kyllikki Kallas Kyllikki Kallas oli naimisissa vuodesta 1936 kansanedustaja Olavi Lahtelan kanssa. Kirjailija Markku Lahtela ja elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja Atro Lahtela ovat heidän poikiaan. Yleisradion entinen pääjohtaja ja entinen SDP:n puoluesihteeri Mikael Jungner on hänen tyttärenpoikansa ja kirjailija Silvo Lahtela sekä näyttelijä Johannes Lahtela hänen pojanpoikiaan.
Silvo Silvo on suomalainen miehen etunimi.
Kaija Kaikkonen Kaija Kaikkonen syntyi Pielavedellä. Hän suoritti opintoja Lahden kansanopiston näyttämötyön linjalla vuosina 1985 ja 1986 sekä Lapin opiston televisiotyön linjalla vuosina 1993 ja 1994. Lisäksi hänellä on takanaan näyttelijä- ja kameratyöskentelyn kursseja. Taiteellisen uransa Kaikkonen aloitti Kokkolan kaupunginteatterissa näyttelijäharjoittelijana vuonna 1986 ja jatkoi Rauman kaupunginteatterissa 1987–1990. Ammattilaisuransa hän aloitti niin ikään Raumalla vuonna 1990 ja siirtyi siirtyi edelleen Ahaa Teatteriin vuosiksi 1991–1993. Vuonna 1993 Kaikkonen ryhtyi freelance-näyttelijäksi. Hän on näytellyt YksKaks-teatteriryhmässä vuodesta 2000 sekä Keski-Uudenmaan teatterissa vuodesta 2002.
Satu Tuuli Karhu Satu Tuuli Karhu (s. 1994) on suomalainen näyttelijä. Hän on tullut tunnetuksi Sofian roolista elokuvassa "Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja".
Satu Vihavainen Hänen puolisonsa on oopperalaulaja Ilkka Vihavainen.
Anja Pohjola Anja Pohjolan puoliso oli näyttelijä Pehr-Olof Sirén (1923–1986). Omia lapsia Pohjolalla ei ole, mutta Pehr-Olof Sirénin lapsenlapsia ovat muun muassa laulajinakin tunnetuiksi tulleet Anna, Pinja ja Janus Hanski. Pohjola on asunut Helsingin Etu-Töölössä vuodesta 1963, Lallukan taiteilijakodissa vuodesta 1990.
Satu Halttunen Halttusen puoliso on kuvanveistäjä Hans-Christian Berg.
Silvo Silvo on muunnos latinalaisperäisestä nimestä "Sylvester", joka tarkoittaa 'metsäläistä', 'metsässä asuvaa'.
Helena Anttonen Helena Anttonen syntyi paperityöntekijä Pentti Anttosen ja siivooja Kaarina Anttosen perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1981–1994 oli Heikki Pursiainen ja toinen vuodesta 1992 on Markku Pulli. Anttonen tuli ylioppilaaksi 1972 ja suoritti dramaturgin tutkinnon 1977. Hän oli dramaturgi MTV-teatterissa 1977–1978 ja Televisioteatterissa 1980–1982. Anttonen toimi johtajana Penniteatterissa 1983–1986, Teatteri Pienessä Suomessa 1986–1988, Kajaanin kaupunginteatterissa 1988–1995 ja Lappeenrannan kaupunginteatterissa 1995–2002. Hän sai Oulun läänin taidemitalin vuonna 1995.
Mika Tiivola Mika Tiivolan toinen puoliso vuodesta 1975 oli kauppaneuvos Satu Tiivola.
Erkki Silvo Erkki Juhani Silvo (27. marraskuuta 1934 Kotka – 7. maaliskuuta 2014 Kotka) oli suomalainen eversti.
Silvo Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien rinnakkaismuotonsa Sylvesterin rinnalla. Sylvesterin ja Silvon nimipäivä on 31. joulukuuta.
Olavi Silvo Olavi Edvard Johannes Silvo (20. heinäkuuta 1922 – 16. kesäkuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen nuortenkirjailija.
Silvo Sokka 11. lokakuuta Silvo Sokka tunnusti lopulta keksineensä koko jutun. Hänelle ei kuitenkaan tullut mitään oikeudellisia seuraamuksia asiasta.
Marko Äijö Äijö on työskennellyt tuottajana myös muun muassa televisiosarjoissa "Benner & Benner", "Pulkkinen" ja "Ratikka-Raimo". Lisäksi hänellä on ollut lukuisia pieniä rooleja näyttelijänä eri televisiosarjoissa, myös esimerkiksi "Salatuissa elämissä" ja "Kotikadussa". Lisäksi hän on tuottanut ex-puolisonsa Kaisa Rastimon ohjaaman "Heinähattu ja Vilttitossu" elokuvan vuonna 2002.
Tribecan elokuvajuhlat Tribecan elokuvajuhlat () on vuosittain New Yorkin Manhattanilla Tribecan alueella pidettävä elokuvatapahtuma. Se on järjestetty vuodesta 2002 elävöittämään syyskuun 11. päivän terrori-iskuista kärsinyttä aluetta. Tapahtuman perustivat alun perin elokuvatuottaja Jane Rosenthal, näyttelijä Robert De Niro ja Rosenthalin puoliso Craig Hatkoff.
Satu Linnapuomi Satu Henna Irina Linnapuomi (ent. Lattu, s. 26. huhtikuuta 1975 Lappeenranta) on suomalainen teatteriohjaaja ja tv-toimittaja. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Linnapuomi on toiminut myös näyttelijänä "Salatut elämät" -tv-sarjassa (2000), sekä myöhemmin vuonna 2016. Hän on toiminut toimittajana televisio-ohjelmissa "Ensi-ilta" (MTV3), "Kino" (Canal+) ja "Tähtihetki" (Yle TV1), radiokanavalla Radio City sekä useissa lehdissä. Linnapuomin veli on näyttelijä Pete Lattu.
Eeva-Helena Jokitaipale Eeva-Helena Jokitaipale syntyi Lars Jokitaipaleen ja Helena Linnalan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2001 on toimittaja Hannu Laukkarinen. Jokitaipale tuli ylioppilaaksi 1970 ja opiskeli lehdistö- ja tiedotusoppia Tampereen yliopistossa. Hän oli "Anna-lehden" toimittaja 1978–1986, "Seuran" toimituspäällikkö 1986–1991 ja "7 päivää -lehden" toimituspäällikkö 1991–1994. Lehden vastaavaksi päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1994. Aller Julkaisut -yhtiön julkaisujohtajaksi Jokitaipale tuli 1994. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 2016. Jokitaipale sai Aikakauslehtien päätoimittajat -yhdistyksen Julius-palkinnon vuonna 2002.
Satu Huttunen Huttunen syntyi kirvesmies Sulo Pulkkisen ja toimistosihteeri Sirkka Achrénin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1965 on Jouko Huttunen (s. 1944). Huttunen tuli ylioppilaaksi Kajaanin tyttölyseosta 1965 ja opiskeli Oulun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1972 ja lisensiaatiksi 1974 ja väitteli tohtoriksi 1975. Suomen Akatemian tutkimusassistentti sekä nuorempi ja vanhempi tutkija hän oli useaan otteeseen 1975–1983, sitten Oulun yliopiston kasvitieteen dosentti 1980–1989, va. apulaisprofessori 1983–1983 sekä professori 1989–2012. Yliopiston hallituksen jäsen Huttunen oli 1988–1990 ja Metsäntutkimuslaitoksen johtokunnan jäsen 1991–1997. Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajana Huttunen toimi 1991–1994. Hänet valittiin Vuoden naiseksi 1986.
Silvo Vuoden 2018 loppuun mennessä Väestörekisterikeskuksen mukaan Silvo-nimen on saanut noin 250–260 henkilöä, joista alle 20 on naisia.Silvo on tai on ollut myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Olavi Silvo Silvo valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1946, lisensiaatiksi 1966 ja maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1970. Hän toimi ympäristötoksikologian dosenttina Helsingin yliopistossa.
Anne Puonti Puontin puoliso on liikkeenjohdon konsultti Mikko Puonti. Puonti valmistui kasvatustieteiden maisteriksi Joensuun yliopistosta 1987 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 2004. Ennen linnanvoudin tehtäviään hän työskenteli keskusrikospoliisissa hallintojohtajana 2005–2006, kehittämispäällikkönä 2003–2004 ja tutkijana 1991–1999. Helsingin yliopiston tutkijana Puonti toimi 1999–2002, opettaja hän oli 1986–1991.
Leena Erkkilä Satuja
TV 2:ssa 1986-87
Silvo Sokka Silvo Sokka (21. joulukuuta 1930 Mikkeli – 13. tammikuuta 2010 Uusikaupunki) tuli vuonna 1948 kuuluisaksi ”rakettilennostaan”. Tapaus oli muutaman päivän ajan suuri sensaatiouutinen koti- ja ulkomaisissa tiedotusvälineissä.
Satu Auno Satu Auno, silloiselta nimeltään Hoikkala, edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta kaksissa olympialaisissa (Salt Lake City 2002, Torino 2006) sekä kolmasti MM-kilpailuissa. Vuonna 2004 hän saavutti MM-pronssia. Kaikkiaan hän pelasi 92 maaottelua.
Per Oscarsson Oscarsson avioitui 1954 näyttelijä Gerd Hegnellin kanssa. Toisen puolisonsa kanssa hänellä on poika Boman Oscarsson. Hänen kolmas puolisonsa on näyttelijä Kia Östling, joka työskenteli apunaisohjaajana elokuvassa "Sverige åt svenskarna".
Anna-Liisa Alanko Alangon puoliso oli agrologi, pankinjohtaja Voitto Akilles Alanko. Heidän lapsiaan ovat muusikot Ismo Alanko, Ilkka Alanko, Petri Alanko ja Satu Alanko-Rautamaa.
Kimmo Rasila Kimmo Rasila (s. 27. heinäkuuta 1970 Oulu) on suomalainen näyttelijä. Rasila valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1998 ja on siitä lähtien ollut kiinnitettynä Turun kaupunginteatteriin. Hän on naimisissa dramaturgi Satu Rasilan kanssa. Näyttelijä Jukka Rasila on hänen veljensä.
Silvo Lahtela Silvo Lahtela (s. 18. kesäkuuta 1959 Helsinki) on saksalainen kirjailija. Hänen vanhempansa olivat suomalainen kirjailija Markku Lahtela (1936–1980) ja saksalainen elokuva- ja teatteriohjaaja Helke Sander (s. 1937). Lahtelalta on suomennettu yksi romaani, vuonna 1991 ilmestynyt "Kuvienkaataja".
Satu Paavola Satu Paavola (s. 17. elokuuta 1970 Nurmo) on suomalainen näyttelijä, televisiojuontaja ja nukketeatterin tekijä. Hän on toiminut teatterin ja esittävän taiteen kentällä laajasti tehden sooloesityksiä, musikaaleja, televisiotuotantoja ja elokuvaa sekä nukketeatteria. Hän on tunnettu muun muassa televisiosarjoista "Tahdon asia", "Pieni pala Jumalaa" ja "Seitsemän" sekä elokuvista "Levottomat" ja "Nousukausi". Hän on myös ollut juontajana televisiotietovisailu "Einsteinissä".
Tomi Männistö Tomi Matti Männistö (s. 3. lokakuuta 1964 Tampere) on Helsingin yliopiston ohjelmistotuotannon professori. Männistön puoliso vuodesta 1989 on tutkimuspäällikkö Satu Männistö (o.s. Vuori).
Olavi Lahtela Lahtelan vanhemmat olivat maanviljelijä, kansanedustaja Matti Lahtela ja Briita Kaisa Heikkilä. Hän suoritti kadettikoulun 1941, palveli puolustusvoimissa ja jäi sotien jälkeen kapteenina reserviin. Hän toimi pioneerikomppanian päällikkönä ja prikaatin pioneerikomentajana. Vuonna 1965 hänet ylennettiin majuriksi. Hän oli avioliitossa vuodesta 1936 kirjailija Meeri Kyllikki Kallaksen (1916–1979) kanssa. Kirjailija Markku Lahtela sekä elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja Atro Lahtela ovat hänen poikiaan. SDP:n puoluesihteeri Mikael Jungner on hänen tyttärenpoikansa. Kirjailija Silvo Lahtela ja näyttelijä Johannes Lahtela ovat hänen pojanpoikiaan.
Riihimäen vankileiri Riihimäen vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Riihimäen varuskunnan alueella toiminut vankileiri, jossa pidettiin enimmillään noin 8 500 punavankia. Heistä kuoli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan teloituksissa, nälkään tai kulkutauteihin yhteensä 981. Vankileiri lakkautettiin lokakuussa 1918 ja sen korvannut pakkotyölaitos keväällä 1921. Vankileirin muistomerkki sijaitsee Riihimäellä Tienhaaran kaupunginosassa.
Riihimäen vankileiri Toukokuun 23. päivänä Riihimäen vankileirin vartiointi annettiin 5. Etelä-Pohjanmaan rykmentin vastuulle. Myöhemmin kesällä se nimettiin uudelleen Riihimäen vartiopataljoonaksi. Syyskuun joukkoarmahdusten myötä vankileiri lakkautettiin lokakuussa 1918 ja se muutettiin pakkotyölaitokseksi. Samalla se siirtyi siviiliviranomaisten hallintaan. Riihimäelle jäi enää kuritushuonetuomion saaneita vankeja, jotka siirrettiin vuoden 1920 loppuun mennessä joko Tammisaaren vankileirille tai Turun ja Lappeenrannan vankiloihin. Virallisesti Riihimäen pakkotyölaitos lopetettiin keväällä 1921.
Yrjö Karppanen Hän työskenteli Suomen sisällissodan aikana toimittajana Turussa ilmestyneessä "Sosialisti-lehdessä". Sisällisodan jälkeen hänet vangittiin Porvoossa, mutta Karppanen pääsi pakenemaan vankileiriltä Ruotsiin. Vuonna 1920 hän pyrki Venäjälle Suomen kautta, mutta vangittiin Karjalankannaksella. Yleisen armahduksen jälkeen Karppanen palasi Ruotsiin, jossa hän toimi Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan adjundanttina salanimellä "Korpela". Kesällä 1919 Karppanen laati suunnitelman Pohjois-Suomessa totetettavasta vallankumouksesta, joka tehtäisiin punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan tukemana.
Suomen sisällissodan vankileirit Sotavankileirit lakkautettiin virallisesti 15. syyskuuta 1918, jolloin ne siirtyivät Sotavankilaitokselta siviiliviranomaisen eli vankeinhoitohallituksen alaisuuteen. Kahdeksan niistä jatkoi toimintaansa pakkotyölaitoksena ja muut leirit suljettiin syksyn 1918 aikana. Samassa yhteydessä noin 40 000 vangin tuomiot muutettiin ehdollisiksi ja heidät vapautettiin. Tämän jälkeen vielä noin 10 000 vankia armahdettiin 30. lokakuuta 1918. Jäljelle jäi noin 6 100 punavankia, jotka pysyivät vangittuina pakkotyölaitoksissa. Vuonna 1921, jolloin kansalaisuus palautettiin 40 000 entiselle punavangille jäljellä oli enää 100 vankia. Muut pakkotyölaitokset lakkautettiin ja heidät siirrettiin Tammisaaren pakkotyölaitokseen, josta Väinö Tannerin sosialistihallitus armahti viimeiset 50 vankia vuonna 1927.
Väinö Salmi (muistelmakirjailija) Salmi julkaisi kolme muistelmateosta 1960- ja 1970-luvuilla. Ensimmäinen kirja "Olin punikki" käsitteli Salmen vaiheita sisällisodan aikana ja vankeutta Tammisaaren vankileirillä, myöhemmät kirjat kuvasivat hänen kokemuksiaan Neuvosto-Karjalassa.
Olavi Virta Olavi Virran isä oli vuonna 1891 syntynyt sysmäläisen suutarin poika Juho Oskari Ilmén. Hänen äitinsä oli vuonna 1889 syntynyt, Karjalankannaksen Koivistolta Helsinkiin muuttanut Ida Grusander. He solmivat avioliiton lokakuussa 1914, ja Olavi oli ainoa lapsi. Virta kastettiin nimellä Oskari Olavi Ilmén, mutta Juho Ilmén suomensi sukunimen Virraksi vuonna 1926. Sisällisodan jälkeen Juho Ilmén tuomittiin puoleksi vuodeksi vankeuteen, jonka hän vietti Hennalan vankileirillä.
Riihimäen vankileiri Punavankeja alettiin kokoamaan varuskunnan alueelle toukokuun 1918 alussa. Vankien määrä kasvoi, ja enimmillään heitä oli virallisen raportin mukaan 8 495. Kyseessä oli Suomen kuudenneksi suurin vankileiri.
Suomenlinnan vankileiri Suomenlinnan vankileiri lopetti epävirallisesti toimintansa 15.9.1918, jolloin se muuttui pakkotyölaitokseksi ja siirtyi muiden vankileirien tavoin Sotavankilaitokselta siviiliviranomaisen eli vankeinhoitohallituksen alaisuuteen. Samalla vankeja vapautettiin, niin että heitä jäi jäljelle enää hieman yli tuhat. Viimeiset punavangit poistuivat Suomenlinnasta 14. maaliskuuta 1919, jolloin pakkotyölaitos lakkautettiin.
Matti Edvard Takala Takala aloitti kilvanajon jo 15-vuotiaana. Hänen ensimmäinen menestynyt hevosensa oli Eversti, jonka Takala kuitenkin myi lähtiessään siirtolaiseksi Pohjois-Amerikkaan vuonna 1901. Suomeen palattuaan Takalan tilalla syntyi vuonna 1903 ori Sopusointu, jonka kanssa hän kilpaili aina Pietaria myöten. Sopusointu juoksi ennätyksen 1.37,2 ja oli käynnistämässä legendaarisen Murron sukua. Sisällisodan aikana suojeluskuntalaiset olivat Närpiössä uhanneet Takalaa, että vaikka hän säilyisikin vankileiriltä hengissä, ei Sopusointua säästetä. Vartionnista huolimatta se onnistuttiin myrkyttämään ja ori kuoli tuntikaupalla kärsittyään marraskuussa 1918. Ruumiinavauksen tehnyt eläinlääkäsi löysi hevosen vatsalaukusta suolet poltanutta myrkkyä.
Aleksandr Solženitsyn Suomen Kuvalehdessä julkaistussa artikkelissa sanottiin, että Suomen ulkopoliittinen johto ei pitänyt "Vankileirien saariston" julkaisemista suotavana, jolloin Kokoomuksen kansanedustaja Tuure Junnila teki asiasta eduskuntakyselyn. Ulkoministeri Ahti Karjalainen kiisti kaiken koti- ja ulkomaisen painostuksen ja vakuutti, että kirjan hylkäämisestä oli päättänyt kokonaan kustantaja. Tämä säilyikin pitkään virallisena totuutena, kunnes Kalevi Sorsa myönsi haastattelussa vuonna 1991 sekä hallituksen että Neuvostoliiton kehottaneen Tammea luopumaan "Vankileirien saariston" julkaisemisesta.
Libanoninristi Libanoninristi (The Lebanese Forces Cross; Salib al-Muqawama; Resistance Cross) otettiin käyttöön Libanonin kristillisen armeijan piirissä sisällisodan (1975–1990) aikaan vuonna 1984, mutta kyseinen tunnus ei ole ollut yleisessä käytössä vuoden 1990 jälkeen, kun Libanonin rintama -puolue lakkautettiin.
Hohenschönhausenin vankila Vankilaa edelsi niin sanottu ”Erityisleiri nro 3”, jonka Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi NKVD perusti kesäkuussa 1945 entisen NS-Volkswohlfahrtin ylläpitämän kansanruokalan ja ruokavaraston alueelle itäiseen Berliiniin. Paikalla ollut punatiilirakennus oli valmistunut 1939. Hohenschönhausenin vankileirin kautta siirrettiin poliittisista syistä vangittuja saksalaisia isommille vankileireille muualle Saksaan. Se oli ylikansoitettu ja monia vankeja kuoli nälkään ja tauteihin. Vankileiri suljettiin lokakuussa 1946, mutta alueen kellarit muutettiin salaiseksi selliosastoksi, joka toimi koko Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeen tärkeimpänä NKVD:n vangitsemis- ja kuulustelupaikkana. Siellä sijaitsi myös Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle perustetun kymmenen vankileirin yhteinen keskushallinto, kunnes viimeiset leirit lakkautettiin vuonna 1950.
Suomen Lukko Suomen Lukko lakkautettiin virallisesti tammikuussa 1945 Moskovan välirauhansopimuksen tulkinnan mukaan ”fasistisena” järjestönä.
Oulun valtaus Vankileiri lakkautettiin elokuuhun mennessä, ja sen 320 vankia siirrettiin Suomenlinnaan.
Suomen itsenäistyminen Suomen- ja ruotsinkielisten väliset kiistat olivat alkaneet 1800-luvun lopulla. Vuonna 1917 kielikysymys oli taka-alalla muiden ongelmien viedessä päähuomion, mutta sisällisodan jälkeen kieliryhmien välit kärjistyivät jälleen. Kiistoja aiheutti muun muassa kielilainsäädäntö. Autonomian aikana oli ollut voimassa Ruotsin laki, ja ruotsia käytettiin virkakielenä. Myös hallintoperinne ja koulutus pitivät ruotsin kielen vahvaa asemaa yllä. Suomenkielisten oppikoulujen määrä alkoi merkittävästi kasvaa 1870-luvun loppupuolelta lähtien. Suomeksi koulunsa käyneiden ylioppilaiden määrä ylitti ruotsinkielisten määrän 1800-luvun lopulla. Tämän jälkeen virkamieskunta suomalaistui nopeasti. Kun Suomi itsenäistyi, sekä suomesta että ruotsista tuli maan kansalliskieliä, joiden asema turvattiin perustuslaissa. Itsenäistymisen jälkeen suomen kielen laatua alettiin tietoisesti kehittää myös virallisin toimin.
Jyvan Kyrla Kyrla pidätettiin huhtikuussa 1937 syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen ja lähetettiin Vienanmeren–Itämeren kanavan vankileirille. Virallisen tiedon mukaan hän kuoli vankileirillä Uralilla heinäkuussa 1943.
Tampereen vankileiri Tampereen vankileiri (myös Kalevankankaan vankileiri) oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Tampereen Kalevankankaalla toiminut vankileiri, jossa oli enimmillään yli 10 000 punavankia. Sitä on kutsuttu myös Suomen ensimmäiseksi keskitysleiriksi.
Luettelo Suomen rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista Suomessa oli vuoden 2016 lopussa 124 itsenäistä rekisteröityä uskonnollista yhdyskuntaa. Luettelossa on niistä 111. Luettelon rekisteröintivuosi on se vuosi, jolloin uskontokunta on virallisesti järjestäytynyt uskonnolliseksi yhdyskunnaksi. Suunta-sarake perustuu joko yhdyskunnan nimestä ilmenevään uskontosuuntaan tai milloin se ei ole selvää, "Uskonnot Suomessa" -hankkeen luokitteluun.
Vilho Pentikäinen Pentikäinen syntyi Antrean pitäjän Talikkalan kylässä seppä Herman Pentikäisen ja Alina Mannisen perheeseen. Hän liittyi jo nuorena Talikkalan työväenyhdistykseen ja osallistui punakaartin riveissä Suomen sisällissodan Viipurin taisteluun huhtikuussa 1918 ollessaan vasta 15-vuotias. Antauduttuaan valkoisille Pentikäinen joutui Viipurin vankileirille, josta hän vapautui isänsä ja tämän liikemiesystävän avustuksella toukokuun lopussa. Sodan jälkeen Pentikäinen eli työmiehenä ja oli mukana sosialidemokraattisen nuoriso-osaston toiminnassa, kunnes se lakkautettiin yhteyksistään kiellettyyn Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon vuonna 1925.
Turun vankileiri Turun vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuosina 1918–1919 Turussa toiminut vankileiri. Sodan voittaneiden valkoisten perustama leiri sijaitsi kaupungin keskustassa Sirkkalan kasarmilla. Turun vankileirillä oli enimmillään 3 300 punavankia. Heistä kuoli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan 176.
Suomen sisällissodan vankileirit Suomen sisällissodan vankileirit olivat vuonna 1918 Suomen sisällissodan seurauksena perustettuja vankileirejä, joille koottiin antautuneita punakaartien taistelijoita sekä muita punaisten ja työväenliikkeen toiminnassa mukana olleita tai siitä epäiltyjä. Leirit olivat sodan voittaneen osapuolen valkoisten perustamia, punaiset säilyttivät sodan aikana ottamiaan vankeja lähinnä hallussaan olleissa vankiloissa. Joitakin sisällissodan aikaisia vankileirejä on kutsuttu myös keskitysleireiksi.
Oulun vankileiri Oulun vankileiri (myös Raatin vankileiri) oli Suomen sisällissodan aikana vuonna 1918 Oulun Raatinsaaressa toiminut vankileiri. Sille oli enimmillään sijoitettuna noin 1 100 punakaartilaista ja työväenliikkeen aktiivia. Kyseessä oli yksi Suomen 13 keskusvankileiristä, joille punavangit kesäkuun alusta lähtien keskitettiin. Raatinsaareen päätyivät Oulun ja Lapin läänien pienemmillä leireillä olleet punaiset. Touko-kesäkuun vaihteeseen saakka Oulun vankileirillä oli myös noin 1 000 Venäjän armeijan sotilaista.
Suomen sisällissodan vankileirit Leirien vankimäärän lähteenä on Jaakko Paavolaisen teos "Vankileirit Suomessa 1918" ja kuolleiden määrän lähteenä Suomen sotasurmat 1914–1922 -tietokanta, ellei toisin ole viitattu. Yhteensä vankileirejä toimi enimmillään 64, joista vangit keskitettiin kesän 1918 aikana 13 leirille.
Helsingin vankileiri muodostui Suomenlinnan, Katajanokan, Santahaminan ja Isosaaren vankileireistä, jotka on luettelossa mainittu erikseen.
Varsinaisia sotavankileirejä pienempiä leirejä, joita on kutsuttu myös pidätysleireiksi, toimi eri puolilla maata ainakin 50–60. Niistä on hyvin vaikea saada tietoja, koska leirien arkistot ovat suurimmaksi osaksi kadonneet tai säilyneet puuttellisesti.
Suomen sisällissota Lapissa Valkoiset perustivat Lappiin kuusi vankileiriä, jotka toimivat Kemissä, Rovaniemellä, Torniossa, Kittilässä, Kemijärvellä ja Kuolajärvellä. Suurin oli Tornion vankileiri, jossa oli 124 punavankia. Tornion valtauksen yhteydessä vangitut venäläiset sen sijaan toimitettiin Pohjanmaan vankileireille. Etelä-Suomen vankileireihin verrattuna kuolleisuus oli pieni, sillä esimerkiksi Torniossa kuoli vain yksi vanki.
Turun vankileiri Toukokuun puoliväliin mennessä vankeja oli jo noin tuhat. Suurimmillaan vankimäärä oli kuukautta myöhemmin, jolloin heitä oli arviolta 3 300. Vankien joukossa oli myös noin 160 naista. Turun vankileiri oli Suomen 26 vankileiristä kahdeksanneksi suurin. Vangeista suurin osa oli maakunnan ulkopuolelta, enimmäkseen Satakunnasta, mutta heitä oli runsaasti myös Hämeestä ja Uudeltamaalta. Turun ja Varsinais-Suomen punakaartilaiset puolestaan olivat enimmäkseen muilla Etelä-Suomen leireillä, muun muassa Lahden Hennalassa ja Tammisaaren vankileirillä.
Joensuun yliopiston ylioppilaskunta Joensuun yliopiston ylioppilaskunta lakkautettiin Kuopion yliopiston ylioppilaskunnan (KYY) ja emoyliopistojensa tavoin vuoden 2010 alussa, kun uusi Itä-Suomen yliopisto ja Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunta (ISYY) aloittivat virallisesti.
Suomenlinnan vankileiri Suomenlinnan vankileiri oli Suomenlinnan saariin sisällissodan jälkeen vuonna 1918 perustettu vankileiri. Se muodosti Helsingin vankileirin yhdessä Santahaminan, Isosaaren ja Katajanokan vankileirien kanssa, jotka toimivat Suomenlinnan vankileirin alaisuudessa. Leireillä oli yhteensä 13 000 punavankia, joista Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan kuoli 1 468. Suomenlinnassa vankeja oli kaiken kaikkiaan noin 10 000, joista kuoli arviolta 1 100. Kyseessä oli toiseksi suurin valkoisten perustamista vankileiristä ja myös yksi pahamaineisimmista.
Einsatzkommando Finnland Saksalaisten hyökkäyksen pysähtyessä uusien sotavankien määrä laski nopeasti. Yksikkö lakkautettiin loppuvuodesta 1942. Vankileirit Stalag 309 ja 322 toimivat kuitenkin vielä vuoteen 1944.
Suomen Kommunistinen Puolue SKP ei perustanut omaa nuorisojärjestöä heti perustamisensa yhteydessä, vaan sen nuoret kannattajat toimivat itse puolueessa ja Kommunistisessa nuorisointernationaalissa (KNI). Venäjällä oleskelleet toimivat lisäksi puna-armeijassa ja Suomeen jääneet julkisessa Suomen sosialidemokraattisessa nuorisoliitossa (SSN), joka sisällissodan jälkeen valitsi kommunistit liittolaisikseen. SSN lakkautettiin 1923 ja sen toimintaa jatkoi Sosialistinen nuorisoliitto (SNL), joka koki saman kohtalon pari vuotta myöhemmin. Alkuvuodesta 1925 perustettiin Suomen kommunistinen nuorisoliitto (SKNL) SKP:n viralliseksi ja sille alisteiseksi nuorisojärjestöksi. SKNL toimi vuoteen 1936, jolloin se lakkautettiin ja jäseniä kehotettiin siirtymään SDP:n Työläisnuorisoliittoon (STL).
Hämeenlinnan vankileiri Hämeenlinnan vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen huhti-syyskuussa 1918 Hämeenlinnassa Poltinahon kasarmialuella toiminut vankileiri. Yhteensä siellä oli vangittuna noin 12 000 punaista, joista Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan kuoli 2 464.
Raahen vankileiri Raahen vankileiri oli yksi Suomen sisällissodan vankileireistä. Se toimi maalis-kesäkuussa 1918 Raahen Porvari- ja Kauppakoulun alueella. Yhteensä leirillä oli vangittuna 772 punakaartilaista, joista Suomen sotasurmat -tiedoston mukaan kuoli 139. Joidenkin lähteiden mukaan kuolleita olisi ollut yli 160.
Lappeenrannan vankileiri Toukokuun alussa Valloitettujen alueiden turvaamisosasto VATO ja Sotavankilaitos päättivät lähettää tilanahtauden vuoksi osan Lahdessa sijaitsevan Hennalan vankileirin vangeista Lappeenrantaan. Sotavankilaitoksen päällikkö V. O. Juvelius esitti jopa 4 000 vangin siirtämistä, mutta lopulta heitä tuli Lappeenrantaan noin 2 700. Vankileiri perustettiin virallisesti 13. toukokuuta ja sen komentajaksi nimitettiin linnoituksessa jo aikaisemmin toimineen Lappeenrannan vankilan johtaja Nikolai Tammelin. Lääkäriksi tuli Kaukaan tehtaiden lääkärinä toiminut Niilo Berner ja ns. kasvatusjohtajaksi Lappeenrannan kirkkoherra Hugo Alfred Kalaja.
Guantanamo Bayn vankileiri Yhdistyneet kansakunnat teetti tukikohdasta raportin, jossa päädyttiin suosittamaan vankileirin sulkemista. Myös Euroopan unioni on samalla kannalla. Yhdysvaltain entinen presidentti Barack Obama oli vaalikampanjansa aikana antanut lupauksen leirin sulkemisesta. Marraskuussa 2008 hän uusi lupauksensa CBS:n "60 Minutes" -ajankohtaisohjelmassa. Time-lehden haastattelussa joulukuussa 2008 hän tarkensi, että Guantánamon sulkeminen kuuluu hänen kahden ensimmäisen presidenttivuotensa tavoitteisiin. Virallisen päätöksen asiasta Obama antoi tammikuun 22. päivänä 2009, kun hän allekirjoitti määräyksen sulkea vankileiri vuoden kuluessa. Hän ei kuitenkaan lunastanut lupaustaan.
Lappeenrannan vankileiri Lappeenrannan vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Lappeenrannan linnoituksessa toiminut vankileiri. Siellä oli kaikkiaan noin 3 000 punavankia, joista kuoli lähes 700. Lappeenranta oli yksi pahamaineisimmista sisällissodan voittaneiden valkoisten perustamista vankileireistä.
Hennalan vankileiri Hennalan vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen Lahdessa Hennalan varuskunnassa toiminut vankileiri. Virallinen nimi oli Lahden Sotavankila. Nimi muuttui 15.9.1918 Vankeinhoitohallituksen alaiseksi Lahden Pakkotyölaitokseksi. Hennalassa oli vangittuna noin 13 000 punaista. Heistä kuoli Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan ainakin 1 200.
Isosaaren vankileiri Isosaaren vankileiri aloitti toimintansa 15. toukokuuta 1918. Se kuului Santahaminan vankileirin tavoin Suomenlinnan vankileirin alaisuuteen. Leirille sijoitettiin venäläisiä sotilaita sekä valkoisten "poliittisesti erittäin vaarallisina" pitämät punaiset, jollaisia olivat esimerkiksi Suomen kansanvaltuuskunnan hallinnossa toimineet tai muutoin julkisuudessa olleet.
Suomenlinnan vankileirin muistopaikka Suomen itsenäisyyden alkuaikoina Suomenlinnassa toimi vankileiri lähes vuoden ajan (14.4.1918 -14.3.1919). Siellä oli enimmillään 8 000 vankia, joista noin 1 600 menehtyi lähinnä aliravitsemukseen. Vankileirillä kuolleita vietiin haudattaviksi Santahaminaan. Muistopaikkahankkeen aloitteentekijöitä olivat Suomenlinnan vankileirillä kärsineiden ja kuolleiden omaiset.
Aarne Arvonen Antautumisen jälkeen Arvonen siirrettiin Viipurin vankileirille ja sieltä edelleen 4. kesäkuuta Tammisaaren vankileirille, jossa hänestä tuli tutkintavanki nro 4842. Arvonen sairasti tuhansia vankeja tappaneen espanjantaudin, mutta selvisi siitäkin. Tammisaaressa oli sattumalta vartijana hänen suojeluskuntaan kuulunut setänsä Ivar Hilpert, joka toimitti Arvoselle ruokapaketteja. Häntä kuulusteltiin omien vaiheidensa lisäksi myös sodan aikana punaisten siviilihallinnossa toimineen isänsä tekemisistä. Lopulta 30. heinäkuuta Arvonen tuomittiin ehdolliseen 3 vuoden ja 8 kuukauden kuritushuonerangaistukseen ja päästettiin samalla vapaaksi viiden vuoden koeajalla. Lisäksi hän menetti kansalaisluottamuksensa kahdeksaksi vuodeksi yli rangaistusajan. Sisällissodan aika aiheutti Arvoselle traumoja, eikä hän milloinkaan muistellut sotavuosia mielellään. Viimeisinä vuosinaan hän kuitenkin kritisoi vapaussotamyytin uudelleenlämmittämistä.
Suomen sisällissota Etelä-Pohjanmaalla Etelä-Pohjanmaalla toimi vankileirejä myös ainakin Kristiinankaupungissa, Närpiössä, Seinäjoella ja Kauhavalla, lisäksi Ilmajoella oli punakaartilaisille tarkoitettu työsiirtola. Niistä suurin oli Seinäjoen vankileiri, jolta 9. helmikuuta siirrettiin noin 400 vankia Pohjanmaan muille leireille. Tämän jälkeen Seinäjoella oli vielä noin 120 punaista, kunnes vankileiri suljettiin 2. heinäkuuta. Seinäjoen vankileirillä ei ilmeisesti kuollut vankeja, mutta Närpiön vankileirillä sai surmansa 12 ja Ilmajoen vankisiirtolassa neljä henkilöä.
Kristiinankaupunki 31. tammikuuta 1918 käytiin Kristiinankaupungin taistelu, joka oli Suomen sisällisodan ainoa Etelä-Pohjanmaalla käyty punaisten ja valkoisten välinen taistelu.