mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Karevansuo Karevansuo sijaitsee Maskun ja Ruskon rajalla hiekkaisella harjualueella. Lännessä suo rajoittuu lähimmillään 170 metrin päässä kulkevaan valtatie 8:aan eli Raumantiehen. Tien ja suon välissä on kapealti sekametsää. Suon pohjois- ja luoteispuolella sijaitsevat lammet, melko pienet järvet, eli Maskun Rivieran hiekkakuopat, joista kaksi rajautuu itse suohon. Suurempi hiekkakuopista on 9,8 hehtaarin Karevanlampi. Pohjoispuolella on myös omakotitaloalue, jonka lähimmät rakennukset ovat alle 100 metrin etäisyydellä suosta. Suon ja omakotitaloalueen välissä on yhdystie 12254 eli Ruskontie. Suon itä- ja eteläpuoli on kallioista havumetsää ja peltomaata, mutta suon eteläreuna vaiheutuu myös korpimaiseen metsään. Lounaispuolella on muutamia taloja suon välittömässä läheisyydessä.
Maskun Kataja Maskun Kataja on Maskussa toimiva urheiluseura. Se on perustettu vuonna 1915 ja tuolloin seuran lajeiksi valikoituivat yleisurheilu, pyöräily ja hiihto. Vuonna 1935 mukaan tulivat näiden lisäksi uinti ja jalkapallo sekä muutamaa vuotta myöhemmin myös suunnistus. Nykyisin seuran lajivalikoimassa ovat yleisurheilu, lentopallo ja voimistelu.
Mätikän luolan kalliomaalaus Mätikkä on kukkula, joka sijaitsee Maskun kirkolta noin 2 kilometriä koilliseen. Mätikän huipulla on kallioinen kohta ja siellä sijaitsee mainittu luola. Rinteessä kallio kohoaa pystysuorana ylös ja seinämässä kalliossa oleva vakasuuntainen halkeama muodostaa luolan. Tuomo Kesäläinen huomasi luolan seinällä punavärijälkiä tarkastaessaan luolaa. Jäljet ovat kuitenkin heikkoja ja ne erottuvat hyvin vasta digitaalikuvien vahvistamisen myötä.
Masku Paikallisesti tunnettu on myös "Maskun Riviera", hiekkakuoppa-alue, jolle syntyneet tekojärvet hiekkarantoineen ovat nykyään virkistyskäytössä. Alueella on myös suurikokoinen frisbeegolfrata. Maskussa alettiin kaivaa hiekkaa 1900-luvun alussa, ja viimeksi sitä tehtiin aktiivisesti 1970-luvulla. Rivieran hiekkaa on käytetty monien Turun seudun rakennusten ja teiden pohjana.
Maskun Riviera Alue sijaitsee vedenjakajalla: Pohjoisosa kuuluu Maskunjoen valuma-alueeseen ja eteläosa Piuhanjoen valuma-alueeseen. Alueen maanpinta ja siten myös pohjaveden päävirtaussuunta viettää loivasti luoteesta kaakkoon. Pohjaveden virtauksiin vaikuttavat myös alueen hiekkakuopat ja kalliokohoutumat.
Jarmo Laivoranta Laivoranta oli kunnanvaltuutettu Lokalahdella vuosina 1969–1970 ja Maskussa 1977–2004. Maskussa hän oli valtuuston puheenjohtaja 1991–2000 ja hallituksen puheenjohtaja 1985–1988. Vuonna 2004 Laivoranta jätti Maskun kunnallispolitiikan ja muutti Turkuun. Hänet valittiin Turun kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kunnallisvaaleissa. Hän on ehdolla myös vuoden 2017 vaaleissa.
Yhdystie 1893 Yhdystie 1893 on Naantalin ja Maskun välinen päätie. Se kulkee etelä-pohjoissuunnassa suurimmaksi osaksi Naantalin ja Maskun alueilla, ja pieni osa siitä on myös Raision kaupungin alueella. Tie alkaa kantatieltä 40 Vanton eritasoliittymästä, kulkee Kustavintien eli seututien 192 poikki ja päättyy Maskun keskustassa valtatien 8 risteykseen.
Maskun vaakuna Alkuperäinen Maskulle vahvistettu vaakuna oli Ahti Hammarin suunnittelema. Maskun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 19. syyskuuta 1964, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 23. joulukuuta samana vuonna. Tämän vaakunan selitys kuului ”punaisessa kentässä viisi kultaista haavanlehteä, asetettuina 1 + 3 + 1.” Sen aihe viittasi vanhan maatalouspitäjän neljään manttaalikirjoituskylään.
Yhdystie 2010 Osoitenimenä tiellä on Nousiaisissa Valtatien 8 ja Nousiaisten keskustan välillä "Lemuntie" ja siitä eteenpäin Koljolaan asti "Koljolantie" ja tämän jälkeen "Vahdontie", jolla nimellä tie kulkee lyhyen matkaa myös Maskun alueella. Ruskolla, entisen Vahdon kunnan alueella tien osoitenimenä on ensin "Nousiaistentie" ja sitten "Valpperintie" ja Vahdon keskustan jälkeen "Paattistentie". Turussa entisen Paattisten kunnan alueella osoitenimenä on ensin "Laukolantie" ja Paattistentien risteyksen jälkeen "Levauksentie".
Särkkä (Naantali) Särkän saari on kuulunut Maskun seurakunnalle vuosisatoja, mahdollisesti jo ajalta jolloin Maskun seurakunta oli osa Naantalin luostaria. Maskun seurakunta suojeli Särkän saaresta 11 hehtaaria vuonna 2016, jolloin perustettiin yksityinen luonnonsuojelualue, jonka maapohjan omistus säilyi seurakunnalla. Suojelu toteutettiin Etelä-Suomen metsien monimuotoisuuden toimintaohjelma Metso-ohjelmalla.
Masku Vuoden 2018 aluejaon mukaan Maskussa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Varsinais-Suomen liitto Liittoon kuuluvat seuraavat kunnat: Aura, Kaarina, Kemiönsaari, Koski Tl, Kustavi, Laitila, Lieto, Loimaa, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Oripää, Paimio, Parainen, Pyhäranta, Pöytyä, Raisio, Rusko, Salo, Sauvo, Somero, Taivassalo, Turku, Uusikaupunki, Vehmaa.
Ladvo-Venka Ladvo-Venka on Naantalin 9. kaupunginosa noin 6 km kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 70 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin pienimpiä. Ladvo-Venka on Naantalin pohjoisin kaupunginosa ja se sijaitsee Maskun ja Raision rajalla. Naapurikaupunginosia Naantalin puolella ovat Murikko ja Soininen.
Lars Hordeel Hänen tärkeimpiä tehtäviään oli ilmeisesti huolehtia linnan uudistuksista ja esilinnan laajentamisesta. Kuninkaan määräyksestä toteutettu Turun tuomiokirkon korjaaminen 1580-luvulla saattoi olla hänen tehtävänsä. Hänellä oli myös joitakin sivutoimia. Hän toimi samaan aikaan Maskun kihlakunnantuomarina vuosina 1581–1584 ja Suomen autiotilatarkastajana vuosina 1583–1586.
Masku Maskun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sianlihasta ja ohraryynipuurosta tehty ryynimakkara sekä kinkkukiusausta muistuttava peruna-palvikinkkulaatikko "pruusmulju".
Pitäjänmetsä Maskun kihlakunnassa pitäjänmetsiä oli 1500–1600-luvun asiakirjojen mukaan viisi: Mynämäen-, Maarian-, Maskun- ja Nousiaistenkorvet, joiden omistajina olivat Mynämäen, Maarian ja Maskun ja Nousiaisten pitäjät kukin erikseen, sekä Ruskon ja Raision Vahdonkorpi. 1700-luvulla Ruskon korpeen saivat osansa vielä myös kaarinalaiset. Nämä kaikki pitäjänmetsät ulottuivat kapeina kiiloina Kuhankuonon rajakivelle lähellä Savojärveä, johon ylsivät myös Liedon sekä Pöytyän ja siihen silloin kuuluneen Yläneen maat.
Lemun vaakuna Lemun vaakunassa on punaisessa kentässä nelipuolainen hopeinen pyörä, josta nousee hopeinen apilaristi. Vaakunan apilat viittaavat maatalouteen ja risti ja pyörä puolestaan tarinan kirkkohirsikuormaan. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Se on vahvistettu käyttöön 11. lokakuuta 1966. Se muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi kunnan liityttyä Maskuun vuonna 2009.
Maskun seurakunta Maskun seurakunta on Suomen vanhimpia seurakuntia. Se on mainittu itsenäisenä jo vuonna 1234. Siitä ovat eronneet Merimaskun ja Vahdon seurakunnat.
Ritaharju Raitotien pohjoispuolella Ritaharjun keskuksessa sijaitsee vuonna 2010 avattu Ritaharjun monitoimitalo, jossa on mm. ala- ja yläkoulu, kirjasto sekä nuoritoimen tilat. Ritaharjun Kodin Keskus on Kuivasrannan puolella oleva liiketila, jossa toimii Ideapark, Maskun Kalustetalo ja EasyFit liikuntakeskus. Alueella on lisäksi Sale, K-Supermarket, päiväkoteja ja ratsastustalli.
Maskun Kalustetalo Vuonna 2018 Maskun Kalustetalolle rakennetaan pinta-alaltaan 19834 neliömetrin kokoinen logistiikkakeskus Mäntsälään, johon keskitetään yrityksen huonekaluvarasto.
Turun kuntaliitokset Kataisen hallitus uudisti edellisten hallitusten aloittamaa kunta- ja palvelurakenneuudistus -hanketta vuonna 2012 siten, että se asetti Suomeen 66–70 kuntajakoselvitysaluetta. Selvitysalueiden kuntien tulee osallistua selvitykseen, mikäli kunta täyttää yhdenkin hallituksen kuntarakennelakiesityksen selvitysperusteen. Lisäksi kunnalla on selvitysvelvollisuus, jos alueella ei muuten ole saavutettavissa toiminnallista kokonaisuutta. Turun kuntajakoselvitysalueeseen mukaan määrättiin edellä mainittujen ehtojen perusteella Turun lisäksi Kaarina, Raisio, Naantali, Lieto, Tarvasjoki, Aura, Rusko, Masku, Nousiainen, Mynämäki, Sauvo ja Paimio sekä mahdollisesti Marttila, Kustavi, Taivassalo ja Vehmaa. Kuntien tulee tehdä kuntajakoselvitykset ja ilmoittaa niihin perustuvat yhdistymisesitykset viimeistään 30. huhtikuuta 2014.
Lucia Olofintytär Lucia ja hänen miehensä kuuluivat samoihin aikoihin perustetun birgittalaisluostarin tukijoihin alkuajoista alkaen. Luostari sijoitettiin ensin Maskun Karinkylään, mutta kun sijainti osoittautui huonoksi, Lucia ja hänen miehensä lahjoittivat luostarille Lucian isänpuolen sukulaiselta Nils Kurjelta perityn Ailosten tilan. Luostari rakennettiin tilalle, joka sijaitsee nykyisen Naantalin kaupungin alueella.
Monnoinen Kylän ja koko Lemun tärkein luonnonnähtävyys on Oukkulanlahden lintuvesialue. Se on noin 900 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen kosteikko-life-ohjelmaan kuuluva Natura-alue, joka sijaitsee osin myös Askaisten ja Maskun alueella. Oukkulanlahdelle on rakennettu vuonna 2004 lintutorni Monnoisissa sijaitsevaan Kaidanpään niemeen sekä tornille johtava luontopolku. Polun alkupää on aivan kartanon tuntumassa.
Soininen Soininen on Naantalin 8. kaupunginosa noin 4 km kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kaupunginosassa on 1 428 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin viidenneksi suurin. Alue koostuu omakoti- ja rivitaloista joita rakentuu edelleen kiivasta tahtia. Soininen sijaitsee Naantalin pohjoisosassa Maskun rajalla. Naapurikaupunginosia ovat Luikkio, Taimo, Lietsala ja Ladvo-Venka.
Lounais-Suomen Jätehuolto Jätehuoltoyhtiön osakkaina on 17 kuntaa: Turku, Salo, Aura, Kaarina, Lieto, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Parainen, Pöytyä, Raisio, Rusko, Paimio, Sauvo ja Kemiönsaari. Ennen vuoden 2015 liitosta kuntia oli 14: Aura, Kaarina, Lieto, Marttila, Masku, Mynämäki, Naantali, Nousiainen, Parainen, Pöytyä, Raisio, Rusko, Tarvasjoki ja Turku, sekä asukkaita toimialueella noin 318 000. Vuonna 2003 perustetun TSJ:n perustajakunnat olivat Turku, Kaarina, Raisio, Naantali, Masku, Parainen, Lieto ja Piikkiö.
Maskun kihlakunta Maskun kihlakunta oli yksi kuudesta Turun läänin eteläisen vaalipiirin 1906-1994 kihlakunnasta. Ennen eduskuntavaaleja 1907 talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet valittiin kihlakunnan käsittävästä vaalipiiristä.
Suomen Kansan Sinivalkoiset Vuoden 2004 kunnallisvaaleihin SKS osallistui kahdeksassa kunnassa, mutta menestystä tuli vain Turussa, jossa puolue sai 3,6 prosenttia äänistä ja kaksi valtuutettua. Mäenpää oli koko kaupungin ääniharava. Puolue oli vaaliliitossa KTP:n ja EKA:n kanssa. Turun menestys oikeutti myös yhteen paikkaan Varsinais-Suomen maakuntavaltuustossa sekä Turun seutuvaltuuskunnassa. Kunnallisvaaleihin 2008 SKS osallistui omalla yhteislistallaan neljässä kunnassa (Kokkola, Masku, Oulu, Turku). Mäenpää valittiin kaupungin- ja maakuntavaltuustoon. Kuntavaaleihin 2012 Sinivalkoiset osallistuivat yhteislistoillaan ainakin Turussa, Oulussa ja Kokkolassa.
Turun kaupunkiseutu Turun kaupunkiseutu on Turun ympärille muodostunut tiivis kaupunkimaisten alueiden kasvukeskus jossa asuu noin 310 000 asukasta. Kaupunkiseudun keskuskunta Turku on alueen vahvin työpaikka-, asumis- ja osaamiskeskus, jossa käydään töissä verrattain laajalta alueelta Varsinais-Suomesta. Turun kaupunkiseudun määrittely saattaa tilanteesta riippuen olla erilainen, mutta sekä Varsinais-Suomen maakuntaliitto, että tilastokeskus laskevat kaupunkiseudun osaksi Turun, Kaarinan, Raision, Naantalin, Liedon, Paimion, Ruskon ja Auran kunnat. Laajemmin kaupunkiseutuun katsotaan joissain yhteyksissä kuuluviksi myös Maskun, Mynämäen, Nousiaisten ja Sauvon kunnat.
Kurittula (Masku) Kurittula on kylä Maskussa Varsinais-Suomessa. Kylässä toimii esikoulusta peruskoulun kuudensille luokille opetusta tarjoava Kurittulan koulu. Paikallista järjestötoimintaa edustaa Kurittulan kyläyhdistys ry.
Kankaisten seisake Kankaisten seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Maskuun vuonna 1933, vain vajaan kilometrin päähän Maskun rautatieasemasta. Seisake lakkautettiin toukokuussa 1974.
Turku 2000-luvun alusta lähtien Varsinais-Suomen liitto on hahmotellut Turun kaupunkiseudusta nauhamaista suurkaupunkia. Vuonna 2015 valmistui erityinen kuntajakoselvitys Auran, Kustavin, Liedon, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Ruskon, Sauvon, Taivassalon, Tarvasjoen ja Vehmaan kuntien sekä Kaarinan, Naantalin, Paimion, Raision ja Turun kaupunkien välillä. Turun kaupunginvaltuusto puolsi, mutta muut kunnat vastustivat yhdistymisesitystä.
Maskun rautatieasema Maskun rautatieasema (, ratakm 217+347) on Uudenkaupungin radan varressa sijaitseva lakkautettu rautatieasema. Se perustettiin Maskun kirkonkylään vuonna 1923. Asema sijaitsi liikenteellisesti keskeisellä paikalla, lähellä Rauman valtatietä ja siltä erkanevaa Naantaliin vievää tietä. Myös tie Ruskolle sai alkunsa aseman läheltä. Aseman eteläpuolelta vedettiin sivuraide Kankaisten sorakuopille, joista otettiin 1920-luvulla runsaasti soraa myös radan rakennustyömaalle. Vuonna 1974 sivuraidetta jatkettiin teollisuusalueella sijainneelle pintakäsittelylaitokselle asti. Sivuraide suljettiin vuonna 1996 ja se on myöhemmin purettu.
Suomen kalliomaalaukset Lounais-Suomesta ei tunneta montaakaan kalliomaalausta. Paimiossa sijaitsee edellisistä erillään Rekottilan kalliomaalaus, joka on muinaisen Sauvosta sisämaahan ulottuvan merenlahden länsirannalla aivan Turku-Helsinki-moottoritien varrella. Muinaisten merenrantojen lahdet ovat jääneet kalliomaalausten suhteen huomioimatta. Niistä saattaa löytyä lisää kohteita. Vuonna 2012 löydettiin Maskusta Mätikän luolasta maalaus, joka on edelleen vahvistamatta.
Raumharja Raumharja on kooltaan yhden neliökilometrin luokkaa, hieman suurempi, jos pinta-alaan lasketaan mukaan vesijättömaiden takana olevat luodot. Raumharja sijaitsee Taivassalon Hakkenpään ja Maskun Livonsaaren välisessä salmessa. Saari on ollut asuttuna ainakin 1700-luvun alkupuolelta, jolloin siellä oli Raumharjan torppa. Saari kuului silloin Askaisten seurakuntaan (Villnäs), joka oli Lemun kappeli. Nykyisin saaressa on useita kesäasuntoja.
Masku Maskun teatteriyhdistys on esittänyt kesäteatteria Humikkalassa vuodesta 1982 lähtien. Vuonna 2008 he esittivät Väinö Riikkilän luoman Pertsa ja Kilu -näytelmän. Näytelmän käsikirjoitti Ari Lehtinen, joka myös esitti näytelmässä Pertsan isää.
Siilon saaga Kolmas osa "Kohtalo" jatkaa siitä mihin ensimmäinen osa jäi. Siilon maailmassa on herännyt kapinahenki, joka johtaa peruuttamattomiin ja mullistaviin asioihin. Sarjan päätösosa kutoo kahden ensimmäisen kirjan tapahtumat ja henkilöt toisiinsa.
Siilon saaga Sitten käy ilmi, että projektin todellinen johtaja Thurman ei olekaan kuollut, kuten Donald on luullut. Hän oli ampunut aiemmin Thurmanin tämän kryokapseliin, mutta kapselin nanokoneet paransivat Thurmanin. Thurman saa Donaldin kiinni ja käskee kaasuttaa siilon 18. Siilossa 18 syntyy paniikki, ja osa sen asukkaista yrittää ulos pakokauhun vallassa, osa taas ryntää alatasoille. Lukas jää loukkuun IT-osastolle ja varoittaa ennen kuolemaansa Juliettea radion välityksellä. Juliette ja pieni joukko ihmisiä pääsee pakoon siilojen väliseen holviin ja pakenee siiloon 17. Sen jälkeen he sulkevat aukon.
Juice Leskinen "Tauko I" oli osa trilogiaa, jonka Leskinen oli alun perin suunnitellut julkaisevansa yhtenä kolmoisalbumina. Trilogian seuraava osa "Tauko II" ilmestyi 1979 ja kolmas osa 1980 nimellä "XV yö (Tauko III)". Tauko-levyjen teemana on pidetty sitä, mikä on viihdetaiteilijan suhde itseensä, yleisöönsä ja toiseen ihmiseen. Viimeisen "Tauko"-levyn kaksiosainen nimi oli kompromissi, sillä uudessa Hi-Hat-levy-yhtiössä ei ymmärretty trilogian merkitystä. Levyltä julkaistiin single ”Ei elämästä selviä hengissä”/”Viidestoista yö”, jonka kummastakin kappaleesta tuli hitti.
Siilon saaga Siilo-saagan ensimmäinen osa "Siilo" kuvaa tiukan hierarkkista ja säännöllistä elämää maanalaisessa siilossa, jossa ihmiset elävät turvassa myrkylliseltä ulkomaailmalta. Kaikki kuitenkin muuttuu, kun seriffi Holston päättää vapaaehtoisesti alistua puhdistustuomioon ja mennä ulos kuolemaan. Uudeksi seriffiksi valitaan Juliette Nichols, joka alkaa pian esittää kiusallisia kysymyksiä.
Violeta Violeta Trilogian ensimmäisen albumin äänitys alkoi 28. helmikuuta 2010 Duper Studiosilla Bergenissä. Jørgen Træen, Yngve Sætre sekä itse Ottesen toimivat tuottajina. 11. maaliskuuta Ottesen paljasti 12 kappaletta tulleen nauhoitetuksi 12 päivässä, saaden näin trilogian ensimmäisen osan valmiiksi. Ylimääräisten instrumenttien, kuten jousisoittimien ja orkesterin äänitys oli aikataulutettu myöhemmälle ajalle. Kesäkuun 7. päivä yhtyeen virallinen kotisivu vahvisti Volume I:n olevan valmis, luvaten ensimmäisen singlen julkaisun elokuulle ja toisen singlen tammikuun 2011 alkuun (vaikkakin päivämäärä siirrettiin vuoden 2010 lokakuuhun). Ensimmäisen singlensä julkaisua tukevan VG Nettin haastattelussa yhtye selitti trilogian kahden ensimmäisen albumin olleen jo äänitetty, ensimmäisen albumin vieden vain kaksi viikkoa. Vieraileviksi muusikoiksi Volume I:llä ilmoitettiin Stavangerin sinfoniaorkesteri ja 14-vuotias tyttö (Lykke Sofie Myrås, Ottesenin vaimon sisko). Aftenbladetin haastattelussa yhtye paljasti aikovansa äänittää trilogian kolmatta eli viimeistä osaa vuoden 2011 joulukuussa, ennen Volume II:n julkaisua tukevaa kiertuetta. He äänittivät joulukuussa puolet Volume III:sta ja saivat äänityksen päätökseen vuoden 2012 toukokuussa Volume II:n kiertueen jälkeen. He toivat Stavangerin sinfoniaorkesterin takaisin studioon käyttäen heitä oleellisena osana trilogian kolmatta albumia.
Austraasian viimeiset lapset Austraasian viimeiset lapset on Tomi Kontion kirjoittama nuortenkirja. Se on Austraasia-trilogian toinen osa. Trilogian aloittanut teos Keväällä isä sai siivet voitti vuonna 2000 Finlandia Junior -palkinnon. Austraasia-trilogian päätösteos on nimeltään Maan veli. Austraasian viimeiset lapset kertoo kolmesta nuoresta, jotka seikkailevat Austraasian ihmeellisessä maailmassa. Kuvitteellinen Austraasian nimi on muodostettu oikean elämän maanosien Australian ja Aasian nimistä.
Vampyyripäiväkirjat (kirjasarja) L. J. Smith on äskettäin allekirjoittanut sopimuksen toiseen Vampyyripäiväkirja trilogiaan. Tulevan sarjan ensimmäisen kirjan nimi tulee olemaan "Phantom". Seuraavien trilogian osien nimiksi on alustavasti annettu "Evensong" ja "Eternity". Smith on kertonut uusien kirjojen keskittyvän Elenaan ja tämän ystäviin collegessa.
Mustesydän Mustesydän on Cornelia Funken kirjoittaman fantasiatrilogian ensimmäinen osa (alkup. "Tintenherz", ). Mustesydän-trilogian toinen osa on nimeltään Musteloitsu (alkup. "Tintenblut", engl. "Inkspell"). Kolmas osa ilmestyi suomeksi syyskuussa 2009 nimellä Mustemaailma (alkup. "Tintentod", engl. "Inkdeath"). Trilogian ensimmäisestä osasta on myös tehty elokuva.
Pushing Hands Pushing Hands on ensimmäinen Ang Leen ohjaama kokopitkä elokuva. Se ilmestyi vuonna 1992 ja aloitti niin sanotun Father Knows best -trilogian. Trilogian muut osat ovat "Hääjuhla" ja "Syö juo mies nainen". Trilogia käsittelee isä-lapsisuhdetta. Elokuvan nimi viittaa erääseen taijiquan-tekniikkaan.
Siilon saaga Kirjasarjan toinen osa "Siirros" kuvaa Siilossa esitellyn maailman alkuvaiheita. Yhdysvaltain nuori kongressiedustaja Donald Keene saa tehtäväkseen valvoa jättimäistä maanalaista rakennushanketta, ja sen todellinen tarkoitus alkaa vähitellen selvitä hänelle. Keene aikoo paljastaa siilon salaisuuden, mutta joutuu maksamaan aikeistaan kalliin hinnan.
Siilon saaga Pian Juliette ja Lukas pystyvät puhumaan toisilleen radiolla, sillä jokaisessa siilossa on salainen kammio IT-osaston alapuolella, jossa on yhteydenpitovälineet. Mutta Bernard saa selville Lukasin petoksen, ja Lukas saa nyt vuorostaan puhdistustuomion. Juliette päättää mennä Lukasia vastaan ja pelastaa hänet siiloon 17. Juliette osaa nyt valmistaa suojavarusteet, joilla pelastus onnistuu.
Toppila Alun perin asunnoiksi peruskorjattavaksi suunnitellut nelisenkymmentä metriä korkeat siilot todettiin syksyllä 2012 tarkoitukseen sopimattomiksi ja määrättiin purettaviksi. Siilojen ensimmäinen osa purettiin räjäyttämällä 29. syyskuuta. Jäljelle jäänyt siilo-osa sortui vasta kymmenen purkuräjäytyksen jälkeen 14. lokakuuta, kaatamisen viimeistely tehtiin kaivinkoneella tuuppaamalla. Yli kolme vuorokautta kestänyttä purkuoperaatiota kävi seuraamassa poikkeuksellisen suuri joukko kaupunkilaisia. Vuonna 2014 myllyn siilorakennusten tilalle valmistui entisiä rakennuksia jäljittelevät kaksi asuinrakennusta.
Vihan liekit Vihan liekit () on yhdysvaltalaisen Suzanne Collinsin kirjoittaman "Nälkäpeli"-trilogian toinen osa vuodelta 2009. Teos on ilmestynyt suomeksi Helene Bützowin suomentamana, WSOYn kustantamana 2010. "Vihan liekit" on jatkoa sarjan ensimmäiselle osalle "Nälkäpelille" ja sitä seuraa trilogian viimeinen teos "Matkijanärhi".
Täällä Pohjantähden alla Suunnitelma "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian rakenteesta oli pääpiirtein valmiina syksyllä 1956. Ensimmäisen osan ilmestyessä syyskuussa 1959 – ruotsinkielinen käännös "Högt bland Saarijärvis moar" julkistettiin kuukautta myöhemmin – koko trilogian ensimmäinen, lyijykynällä kirjoitettu versio oli jo kertaalleen kirjoitettuna. Monet yksityiskohdat muuttuivat työn aikana, mutta teoksen perusrakenne pysyi koko ajan samana. Saadakseen miljöökuvauksen niin oikeaksi ja taustan niin vakuuttavaksi kuin mahdollista Linna syventyi hämäläiseen kotiseutukirjallisuuteen, sisällissodan kuvauksiin niin "valkoisten" kuin "punaisten" puolelta, moniin muistelmateoksiin, säätyvaltiopäivien ja eduskunnan pöytäkirjoihin, sanomalehtikirjoituksiin, kokousselostuksiin ja kokousten pöytäkirjoihin sekä haastatteli lukuisia, erityisesti sisällissodan tapahtumiin ja 1930-luvun alun sisäpoliittiseen kuohuntaan osallistuneita henkilöitä. Trilogian toinen osa ilmestyi syksyllä 1960. Kolmannen osan oli alun perin tarkoitus ilmestyä syksyllä 1961, mutta yksityiskohtien sommittelu, toiminnan monien lankojen solmiminen yhteen ja luonnekuvien viimeistely veivät suunniteltua enemmän aikaa. Lisäksi toisen osan synnyttämä kiihkeä keskustelu vuoden 1918 tapahtumista ja ensimmäisen osan dramatisointi vaativat Linnan aikaa ja voimia. Kolmannen osan kirjoitustyö keskeytyi pariksi viikoksi Linnan saatua liikarasituksesta aiheutuneen sairauskohtauksen kevättalvella 1962. Näin trilogian päätösosa tuli kirjakauppoihin vasta syyskuun alussa 1962.
Veronica Roth "Outolintu"-trilogiasta on myös tehty neliosainen elokuvasarja. Sarjan ensimmäinen osa "Divergent – Outolintu" sai ensi-iltansa vuonna 2014 ja sarjan toisen osan "" ensi-ilta oli 20. maaliskuuta 2015. Trilogian viimeinen kirja "Uskollinen" ("Allegiant") jaettiin kahdeksi elokuvaksi. Ensimmäisen osan "" ensi-ilta oli 16. maaliskuuta 2016 ja elokuvan huonon menestyksen takia toinen osa "" julkaistaan vain televisiossa.
Siilon saaga Paljastuu, että aiemmin useat muutkin siilot ovat kapinoineet, ja ne on ”ajettu alas”, tuhottu kaasuttamalla siiloihin tappavia nanokoneita. Mutta yksi kapinallisista siiloista – siilo numero 40 – on pystynyt välttämään tämän kohtalon, ja se on onnistunut katkaisemaan kaikki yhteydet siiloon 1. Sen ympärillä on myös muita mykkiä siiloja. Niiden lopullista kohtaloa ei tiedetä.
Seitsemän Thebaa vastaan (Aiskhylos) Aiskhyloksen "Seitsemän Thebaa vastaan" -tragedian kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla vuonna 467 eaa. Se voitti tuolloin ensimmäisen palkinnon vuotuisessa kaupunki-Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa. Tragedia oli osa Thebaan sijoittunutta trilogiaa, jonka kaksi ensimmäistä osaa olivat "Laios" ja "Oidipus". Nämä näytelmät eivät ole säilyneet nykyaikaan. Trilogiaan liittyi myös satyyrinäytelmä "Sfinksi", joka on myös kadonnut.
Zlatko Burić Burić on esiintynyt useissa tanskalaisissa elokuvissa, muun muassa "Pusher"-trilogian osissa "Pusher" (1996), "Pusher II" (2004) ja "Pusher 3" (2005). Roolistaan trilogian ensimmäisessä osassa hän sai parhaan miessivuosan Bodil-palkinnon vuonna 1997.
Karen Autio Trilogian ensimmäisen osan "Second Watch" (Sonoris Press 2005) tarina kietoutuu vuonna 1914 tapahtuneeseen RMS Empress of Irelandin haaksirikkoon, jonka tuhannen hukkuneen joukossa oli 70 suomalaissiirtolaista, myös Aution sukulaisia. Päähenkilö on kymmenvuotias Saara Mäki. Tarinan jatko-osa "Saara’s Passage" julkaistiin 2008. Siinä tytön äiti on joutunut tuberkuloosisairaalaan, josta lähettää tyttärelleen kirjeitä. Trilogian päätösosa "Sabotage" ilmestyi 2013. Siinä Saara ja sanomalehtiä jakava pikkuveli Jussi seikkailevat ensimmäisen maailmansodan epäluuloisissa oloissa kotikaupungissaan Port Arthurissa.
Akseli ja Elina Akseli ja Elina on vuonna 1970 ensi-iltaan tullut Edvin Laineen ohjaama elokuva, joka on jatkoa kaksi vuotta aiemmin ensi-iltansa saaneelle Täällä Pohjantähden alla -elokuvalle. Täällä Pohjantähden alla pohjautui Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla"-trilogian kahteen ensimmäiseen osaan, kun taas Akseli ja Elina trilogian viimeiseen osaan. Akseli ja Elina ei menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä.
Eino Hanski Eino Hanskin vanhemmat olivat vallankumouksen jälkeen Neuvostoliittoon jääneitä suomalaisia. Kirjoittamassaan trilogiassa "Pitkät vuodet" hän kertoi elämästään, jonka aikana hän kulki Leningradista monien vaiheiden kautta Ruotsiin. Trilogian ensimmäisessä osassa "Pitkä talvi" kerrotaan Leningradin piirityksestä, joka vei hengen Eino Hanskin isältä ja useilta sukulaisilta. Trilogian toinen osa "Pitkä matka" kertoo Hanskin sekä hänen äitinsä ja sisarensa matkasta Kaukasukselle, jonne heidän karjavaununsa neljästäkymmenestä matkustajasta vain yhdeksän pääsi hengissä perille. Saksalaisjoukkojen saapuminen heidän kotikyläänsä johti juutalaisten ja vähitellen myös monien muiden teloituksiin, ja Hanskin perhe katsoi parhaaksi paeta kohti Suomea. Trilogian päätösosassa "Pitkä odotus" kerrotaan Hanskien päätymisestä Ukrainan kautta Puolaan Gdańskin ja Gdynian pakolaisleireille. Lopulta perhe pääsi Suomeen, mutta kun inkeriläisiä alettiin luovuttaa Neuvostoliittoon, pakeni Hanski veneellä Pohjanlahden yli Ruotsiin ja asettui Hudiksvalliin.
Persialaiset (Aiskhylos) "Persialaiset" oli toinen osa trilogiassa, joka voitti ensimmäisen palkinnon Ateenan kaupunki-Dionysian näytelmäkilpailussa vuonna 472 eaa. Perikleen toimiessa koregina. Trilogian ensimmäinen näytelmä oli "Fineus", jonka oletetaan käsitelleen sitä, kun Iason ja argonautit pelastivat kuningas Fineuksen harpyijoiden kynsistä. Trilogian kolmas näytelmä oli puolestaan "Glaukos", jonka nimihenkilö oli joko Korintin myyttinen kuningas Glaukos, joka tuli hevostensa syömäksi Afroditeen vihan takia, tai boiotialainen maanviljelijä Glaukos, joka muuttui ennustustaitoiseksi merenjumaluudeksi syötyään taikayrttiä.
Mustemaailma Mustemaailma on Cornelia Funken kirjoittaman fantasiatrilogian viimeinen osa. Sarjan ensimmäinen osa on nimeltään Mustesydän ja toinen osa Musteloitsu. Trilogian ensimmäisestä osasta on tehty myös elokuva vuonna 2009.
Siilon saaga Juliette on nyt siilon 18 pormestari ja hän pyrkii pelastaman Solon ja lapset rappeutuneesta naapurisiilo 17:stä. Juliette pyytää koneosaston väkeä puhkaisemaan alimman tason seinän. He onnistuvat siinä ja pääsevät siilojen välissä olevaan valtavaan holviin, jossa odottavat jättimäiset kaivurit, joilla siilojen kaivannot on alun perin rakennettu. Koneosasto saa kaivurit toimimaan ja pystyy lopulta puhkaisemaan reiän siiloon 17. Juliette suunnittelee samalla hyökkäystä siiloon numero 1, sillä hän pitää heitä syyllisinä kaikkiin onnettomuuksiinsa. Lukas ja Juliette keskustelevat säännöllisesti siilon 1 kanssa.
Troijan naiset Trilogian toinen osa "Palamedes" käsitteli Palamedeen muilta kreikkalaisilta saamaa huonoa kohtelua. Trilogiaan liittyi satyyrinäytelmä "Sisyfos". Trilogian osat eivät Euripideelle tyypillisesti liittyneet juonensa puolesta yhteen samoin kuin esimerkiksi Aiskhyloksen "Oresteian" osat.
Siilon saaga Julietten tuomio pannaan täytäntöön, mutta uuden kestävän suojapukunsa turvin hän pystyy kävelemään viereisen siilon oviaukolle. Se on siilo 17, jossa on tapahtunut kapina tai jokin muu mullistus, sillä ilmalukolle johtava luiska on täynnä ruumiita. Juliette onnistuu pääsemään sisään siiloon ja löytää sieltä yksinäisen asukin, jolle hän antaa nimen Solo. Solo on asunut rappeutuneessa siilossa yksin vuosikausia. Mutta Solo ei olekaan ainut eloonjäänyt, sillä Solo ja Juliette löytävät siilon alakerroksista lapsijoukon.
Musteloitsu Musteloitsu on Cornelia Funken kirjoittama fantasiatrilogian toinen osa. Sen ensimmäinen osa on nimeltään Mustesydän ja kolmas Mustemaailma. Trilogian ensimmäisestä osasta on tehty elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2009.
Kaizers Orchestra Tammikuussa 2010 yhtye esitti uutta materiaalia osana Eurosonicia Alankomaissa. Helmikuussa he ilmoittivat tulevien albumiensa muodostavan trilogian, joka seuraisi uutta tarinaa. "Violeta Violeta" -nimisen albumin tuotanto maksettaisiin pian käynnistyvän kiertueen tuloilla. Kiertueelle osallistuville faneille annettaisiin erikoispainos albumista. Yhtye julkaisi trilogian ensimmäisen singlen, "Philemon Arthur & the Dung" elokuussa 2010. Lokakuussa julkaistiin toisen singlen nuotit ja kuun loppupuolella itse kappale ("Hjerteknuser") ja sen musiikkivideo. Trilogian ensimmäinen osa tuli myyntiin 31. tammikuuta 2011. Yhtyeen kymmenvuotisen taipaleen kunniaksi pidettiin konsertti Oslo Spektrumilla, ja se myös päätti kiertueen. 9. huhtikuuta 2011 taltioitu konsertti julkaistiin saman vuoden marraskuussa sekä DVD:nä että CD:nä.
Akseli Koskela Akseli Johannes Koskela on fiktiivinen henkilöhahmo Väinö Linnan trilogiassa "Täällä Pohjantähden alla". Hän on Jussi ja Alma Koskelan esikoinen. Kirjan alussa vanhemmat ovat tarinan varsinaiset päähenkilöt. Ensimmäisen osan aikana tarina alkaa keskittyä kuitenkin Akseliin. Trilogiaa voidaankin pitää myös kuvaukseksi hänen elinkaarestaan. Akselilla on kaksi nuorempaa veljeä, Aleksis ja August.
Marisa Coulter Marisa Coulter on Philip Pullmanin kirjoittaman "Universumien tomu" -fantasiatrilogian hahmo.
Marisa Coulter on "Universumien tomu" -fantasiatrilogian päähenkilön Lyran äiti. Hän on luonteeltaan hyvin julma, eikä epäröi kiduttaa ja tappaa. Trilogian ensimmäisessä osassa hän toimii salaperäisten lapsikaappaajien johtajana. Järjestö kaappasi lapsia voidakseen erottaa heidät daimoneistaan erityisellä hopegiljotiinillä, estääkseen lapsien aikuistumisen. Trilogian viimeisessä osassa Marisa Coulter kuolee Lordi Asrielin kanssa, kun he vetävät Taivaan valtakunnan Sijaishallitsijan, Metatron-enkelin, mukanaan erääseen kuiluun.
Kuumetta Kuumetta (televisioesityksessä Auringonpimennys, alkuperäinen nimi "L'eclisse"), on Michelangelo Antonionin ohjaama italialainen elokuva vuodelta 1962. Sitä pidetään trilogian viimeisenä osana, jonka edeltäjät ovat "Seikkailu" ("L'avventura") ja "Yö" ("La notte"). Päärooleja esittävät Alain Delon ja Monica Vitti.
Siilon saaga Siilon saaga on Hugh Howeyn kirjoittama trilogia. Kirjasarja kuvaa post-apokalyptista maailmaa, jossa ihmiset asuvat maan alla valtavassa siilossa, koska ilma on maan päällä myrkyllistä hengittää. Elämä siilossa on tarkasti kontrolloitua, ja se on jaettu eri osastoihin, joilla kullakin on oma tehtävänsä siilon ylläpitämisessä. Myös ihmiset on jaettu eri luokkiin tehtäviensä perusteella. Syntyvyyttä säännöstellään arpajaisilla, ainoastaan voittoarvan lunastaneet saavat luvan hankkia lapsia.
Zumwalt-luokka Alusten ohjukset on sijoitettu Mk 57 VLS -järjestelmän siiloihin, joita on kaikkiaan 20 nelisiiloista PVLS-ryhmää. Kuhunkin siiloon voidaan sijoittaa BGM-109 Tomahawk -risteilyohjus, SM-2-, SM-3-, SM-6- tai RIM-162 ESSM -ilmatorjuntaohjus. Pääsääntöisesti siiloihin asennetaan joko Tomahawk- tai ESSM-ohjukset. Siiloihin voidaan asentaa myös RUR-5 ASROC -sukellusveneentorjuntaheitteet. Siiloihin voidaan asentaa tulevaisuudessa mikä tahansa ohjus, jonka halkaisija on alle 653 millimetriä. Järjestelmän ohjaus perustuu laivaston Open Systems -arkkitehtuuriin, mikä mahdollistaa pitkän elinkaaren. Muista laivaston aluksista poiketen siilot on asennettu kannen laidoille ja niiden sisäpuolinen laipio on vahvistettu niin, että siilon räjähtäessä painevaikutus kohdistuu ulospäin. Etukannella on kaksitoista PVLS-moduulia kummallakin laidalla kuusi ja helikopterikentän sivuilla takakannella neljä kummallakin sivulla.
Saarijärven Paavo Myöhemmin ”Saarijärven Paavo” on kritisoitu todellisuuden vääristelystä, erityisesti marxilaisten kirjallisuusteorioiden kautta tarkasteltuna. Kritiikki runon osaltaan vakiinnuttamaa idealistista kansankuvaa kohtaan oli taustalla myös Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian ensimmäisessä osassa, jonka ruotsinnos "Högt bland Saarijärvis moar" (1959) osoittaa yhteyden jo nimensä kautta. Trilogian Koskelan Jussi asettuu Saarijärven Paavon rinnakkaishahmoksi, joka osoittautuu kuitenkin anteliaisuudessa aivan Paavon vastakohdaksi. Saarijärven talonpojat eivät myöskään todellisuudessa harrastaneet peltojen ojittamista vielä 1820-luvulla.
Täällä Pohjantähden alla Kirjasta on tehty lukuisia sovituksia. Vuonna 1968 trilogian kahdesta ensimmäisestä osasta valmistui Edvin Laineen ohjaama samanniminen elokuva, joka on Suomen neljänneksi katsotuin elokuva kautta aikain. Myös trilogian kolmannesta osasta Laine ohjasi elokuvan "Akseli ja Elina" vuonna 1970, mutta se ei menestynyt yhtä hyvin kuin edeltäjänsä. Kaksiosaisena julkaistu Timo Koivusalon elokuvasovitus ilmestyi vuosina 2009 ja 2010. 
"Tuntemattoman sotilaan" ilmestyttyä Väinö Linna oli suunnitellut kirjoittavansa romaanin omasta lapsuusympäristöstään hämäläisellä maaseudulla 1920- ja 1930-luvuilla – käytännössä siis sen teoksen, josta lopulta tuli "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian kolmas osa. Sitä aikaisempien tapahtumien kuvaaminen tuli mukaan vasta myöhemmässä vaiheessa, kun Linna alkoi järjestellä keräämäänsä aineistoa. Hänestä alkoi tuntua, että romaanin antama kuva jäisi epätäydelliseksi ja vaikeaselkoiseksi, ellei hän palaisi ajassa kauemmaksi taaksepäin ja selvittäisi romaanihenkilöiden ja tapahtumien lähtökohtia. Tämä vei hänet sisällissotaan ja sen yhteydessä ratkaisemattomiin kysymyksiin, ajassa aina 1880-luvulle saakka.
Mark 41 Vertical Launching System Siiloista voidaan laukaista RIM-66 Standard, RIM-67 Standard, RIM-161 SM-3, RIM-174 Standard ERAM, RGM-109 Tomahawk, RUM-139 VL-ASROC, RIM-7 Sea Sparrow ja RIM-162 ESSM -ohjuksia, jotka esiladataan siiloihin asennettaviin kanistereihin. ESSM ladataan neljän ohjuksen ryhminä yhteen Mk 25 kanisteriin. Järjestelmän siilot muodostavat kahdeksan siilon ryhmiä (2 x 4), joissa on palokaasujen poistoa varten keskellä poistoputki. Siilojen syvyys eli ohjusten pituus voi olla 530, 680 tai 770 senttimetriä. Kahdeksan siilon ryhmän tyhjäpaino on eri versioilla 12 200, 13 500 tai 15 000 kilogrammaa.
Yhdeksäs aisti Blattyn mukaan romaani, johon"Yhdeksäs aisti" perustuu, on toinen osa hänen uskonnollisesta trilogiastaan, joka käsittelee Jumalan, hyvyyden ja pahuuden teemaa. Hän on luonnehtinut "Yhdeksättä aistia" ”teologiseksi trilleriksi”. Romaanitrilogian ensimmäisen osan "Manaajan" sivuhenkilönä on astronautti, jota Regan varoitti niin ikään Blattyn kirjoittaman "Manaaja"-elokuvasarjan ensimmäisessä osassa ("You’re going to die up there."). Romaanitrilogian viimeinen osa on "Paholaisleegio" (1983), joka toimi pohjana elokuvalle "Manaaja III".
Tappava hymy Elokuva on keskimmäinen kolmen lännenkomedian trilogiassa, jonka ensimmäinen osa on "Luoja armahtaa, minä en" ja kolmas "Veristen saappaiden kukkula". Suomessa tämä elokuva nähtiin niistä ensimmäisenä vuonna 1970, kolmas osa 1972 ja ensiosa vasta 1973.
Gösta Ågren Ågrenin ensimmäinen runokokoelma "Kraft och tanke" ilmestyi 1955. Läpimurtokokoelmia 1970-luvulla olivat "Var inte rädd" ja "Molnsommar". Runoilijanura huipentui Jär-trilogiaan: "Jär" (murteellisesti 'här', 1988), " Städren" (= 'Städerna', 1990) ja "Hid" (= 'Hit', 1992). Trilogian ensimmäisestä osasta hän sai Finlandia-palkinnon 1988. Ågrenille ovat olleet tärkeitä aiheita historia ja suomenruotsalainen identiteetti. Hänen runoutensa perimmäinen ydin on yritys ymmärtää ”miksi täällä ollaan”.
Yksityisalue "Yksityisalue" on keskimmäinen osa Kurkvaaran trilogiassa, jonka aloittaa "Rakas..." ja päättää "Meren juhlat". Trilogian kantavia teemoja ovat ranskalaisen uuden aallon henki ja nuoren helsinkiläisälymystön elämän kuvaaminen. Sinikka Hannulalla on trilogian jokaisessa elokuvassa keskeinen rooli. Trilogian kaksi ensimmäistä teosta ovat mustavalkoisia.
Jussi Koskela Nils-Börje Stormbomin mukaan "Täällä Pohjantähden alla" -trilogian ensimmäisen osan ruotsinkielisen käännöksen nimi "Högt bland Saarijärvis moar" – täsmälleen sama kuin Johan Ludvig Runebergin runon "Saarijärven Paavo" alkuperäinen nimi – ei ole valittu sattumanvaraisesti, vaan se on tarkoituksellisen ironinen. Runebergin kuvaamassa Saarijärven Paavossa ja Koskelan Jussissa on se yhteinen piirre, että kun halla vie viljasadon, kumpikin kaivaa "kaksin verroin suuremmat ojat". Sen sijaan Jussissa ei ole häivähdystäkään Runebergin sankarihahmon valoisasta, ylen määrin luottavaisesta, sankarillisen jalosta ja anteliaasta luonteenlaadusta. Päin vastoin koko kirjassa ei ole pahempaa kitupiikkiä kuin Jussi, jonka saituus ylittää usein koomisuuden rajat. Jos tekee ajatuskokeen ja asettaa Jussin talollisen paikalle, ei ole vaikeaa kuvitella, kuinka mariseva ja vaativa isäntä hän olisi ja mitä rengit ja torpparit hänestä ajattelisivat. Näin tilallisten ja tilattomien toimintaa ohjaavat samat lait ja heitä vaivaavat samat vajavaisuudet.
Minna Lindgren Lindgrenin "Ehtoolehdon pakolaiset" on valittu vuoden 2015 Runeberg-kirjallisuuspalkintoehdokkaaksi. Trilogian ensimmäisestä osasta "Kuolema Ehtoolehdossa" (2013) on tekeillä elokuva.
R-36 Kaikki R-36:n versiot suunniteltiin laukaistaviksi siiloista. R-36M asennettiin 39 metriä syvään siiloon. Ohjus ammutaan siilosta hitaasti palavalla mustaruutipanoksella ja männällä ja sen päämoottorit syttyvät vasta raketin olleessa 10 metrin korkeudella ilmassa. Näin siilo säästyy vaurioilta ja se voidaan ladata ja laukaista uudelleen ennen kostoiskun saapumista. Tämä on valtava taktinen etu.
Joyce Cary Cary julkaisi novelleja salanimellä, mutta romaanin muoto oli hänelle aluksi vaikea. Varhaisista töistä tunnetuin on afrikkalaisesta kauppiaasta kertova Mister Johnson (1939). Cary kirjoitti kaksi trilogiaa, joissa jokainen kirja on kerrottu eri päähenkilön näkökulmasta. Ensimmäisen trilogian kolmas osa, taiteilija Gulley Jimpsonista kertova "Jimson ja valaskala" on filmattu, samoin kuin "Mister Johnson". Elokuvista ensin mainittu oli Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinto-ehdokas vuonna 1958.
Metroid Prime 3: Corruption Metroid Prime 3: Corruption on Retro Studiosin kehittämä ja Nintendon vuonna 2007 julkaisema videopeli Wiille. "Corruption" on ensimmäisen persoonan ammuntaa ja toimintaseikkailua yhdistelevän "Prime"-trilogian viimeinen osa ja "Metroid"-pelisarjan 10. osa.
Viimeinen vartio Kuusi vuotta aivovammaosastolla maannut trilogian ensimmäisen osan antagonisti, Brady Hartsfield, pyrkii kostamaan Bill Hodgesille ja koko kaupungille kokemansa kaltoinkohtelun.
Dark Souls Peliä kutsutaan Demon’s Souls -pelin henkiseksi jatko-osaksi. Peliin tehty "Artorias of the Abyss" -lisäosa kertoo ajasta 300 vuotta ennen pelin tapahtumia, kun taas jatko-osa "Dark Souls II" kertoo ajasta tuhansia vuosia ensimmäisen osan jälkeen. Trilogian viimeinen osa on "Dark Souls III".
UR-100N Sen kehitystyö alkoi Neuvostoliitossa vuonna 1970 OKB-52-suunnittelutoimistossa. Ohjuksen lentokokeet tehtiin vuosina 1973-1975. UR-100N on neljännen sukupolven siilosta laukaistava nesteajoainetta käyttävä mannertenvälinen ballistinen ohjus. Sitä varten jouduttiin rakentamaan uudet siilot, koska se ei sopinut UR-100-ohjuksen siiloihin. UR-100N tuli Neuvostoliiton asearsenaaliin 1974 alkaen. Vuonna 1978 ohjuksia oli tuolloin siiloissa 180 kappaletta.
Rakas... "Rakas..." on ensimmäinen osa Kurkvaaran trilogiassa, jota jatkavat "Yksityisalue" ja "Meren juhlat". Trilogian perustavia aiheita ovat ranskalaisen uuden aallon henki ja nuorehkon helsinkiläisälymystön elämän kuvaaminen. Trilogian kaksi ensimmäistä elokuvaa ovat mustavalkoisia.
Carrie Fisher 1980-luvun alussa Fisher teki pienen roolin elokuvassa "The Blues Brothers" (1980). Samana vuonna hän esiintyi Broadway-näytelmässä "Censored Scenes From King Kong". Roolinsa Leiana hän uusi "Tähtien sota" -trilogian toisessa osassa "Imperiumin vastaisku" (1980). Kolme vuotta myöhemmin Fisher näytteli jälleen "Tähtien sodassa" kun hän esiintyi pääosassa trilogian kolmannessa osassa "Jedin paluu". Hänen trilogian viimeisessä osassa käyttämänsä kultainen bikiniasu nousi suureen suosioon, ja elokuva teki Fisheristä seksisymbolin.
Sissi (elokuvasarja) Elokuvasarjan ensimmäisessä osassa Sissi on vielä naimaton prinsessa, mutta hän kihlautuu ja avioituu Itävallan keisarin Frans Joosefin kanssa ja kohoaa keisarinnaksi. Toinen osa kuvaa Sissin avioelämää ja taistelua hovin byrokratian ja hovietiketin syövereissä. Frans Joosefia trilogiassa esittää Karlheinz Böhm.
Meren juhlat "Meren juhlat" on viimeinen osa Kurkvaaran trilogiassa, jonka aiemmat osat ovat "Rakas..." ja "Yksityisalue". Trilogian kantavia teemoja ovat ranskalaisen uuden aallon henki ja nuoren helsinkiläisälymystön elämän kuvaaminen.
RT-2UTTH Topol-M Topol-M:n kehitystyö alkoi 1980-luvun loppupuolella vastineeksi Yhdysvaltain ohjustentorjuntaohjelmalle. Ohjus suunniteltiin uudelleen 1992. Ensimmäinen koelaukaisu tapahtui 20. joulukuuta 1994, ja ensimmäiset ohjukset sijoitettiin muunnettuihin SS-19-siiloihin joulukuussa 1997. Ensimmäinen kymmenen ohjuksen rykmentti julistettiin toimintavalmiiksi 1998 ja seuraavat kolme vuosina 1999, 2000 ja 2003. Toukokuussa 2008 Strategisilla ohjusjoukoilla oli 48 ohjusta sijoitettuina siiloihin ja kolme liikkuvaa.
Matkijanärhi Matkijanärhi () on yhdysvaltalaisen Suzanne Collinsin kirjoittaman "Nälkäpeli"-trilogian kolmas osa. Se julkaistiin englanniksi 24. elokuuta 2010 ja suomeksi marraskuussa 2010. Trilogian muut osat ovat "Nälkäpeli" ja "Vihan liekit".
Jarmo Peltola Peltolalla on laaja tieteellinen tuotanto. Parhaiten hänet tunnetaan 1930-luvun lamaa Tampereella käsitelleestä väitöskirjasta "Lama, pula ja työttömyys" sekä siihen liittyvistä kahdesta muusta tutkimuksesta. Kokonaisuudessaan ne muodostavat sosiaalihistoriallisen trilogian. Trilogian ensimmäisessä niteessä "Työllisyys, työttömyys ja huolenpito" syvennytään yhteiskunnan rakenteiden toimintaan laman aikaisessa teollisuuskaupungissa. Kakkososassa (väitöskirja) poraudutaan tamperelaisten työläisperheiden arkeen ja heidän selviytymiseensä laman pyörteissä. Kolmas osa on nimeltään "Työmailla, kabineteissa ja kaduilla", ja siinä kuvataan lama-ajan politiikkaa ja siihen liittyviä rakenteita teollisuuskaupungeissa.
Metroid Prime 2: Echoes Metroid Prime 2: Echoes on Retro Studiosin kehittämä ja Nintendon vuonna 2004 julkaisema videopeli Nintendo GameCubelle. "Echoes" on keskimmäinen osa ensimmäisen persoonan ammuntaa ja toimintaseikkailua yhdistävässä "Prime"-trilogiassa. "Echoes" on myös "Metroid"-pelisarjan ensimmäinen osa, jossa on moninpeli.
Siilo Siilo voi tarkoittaa seuraavia:
Tähtihävittäjä "Imperial"-luokan tähtihävittäjä on 1 600 metriä pitkä, kolmion muotoinen sota-alus. Sellainen nähtiin ensimmäisen kerran alkuperäisen "Tähtien sota" -trilogian ensimmäisessä osassa, kun Darth Vaderin komentama alus jahtasi prinsessa Leiaa kuljettavaa alusta. Elokuvassa Han Solo mainitsee niiden olevan ”Imperiumin risteilijöitä”.
Neurovelho Neurovelho () on William Gibsonin kirjoittama tieteisromaani, joka julkaistiin vuonna 1984. Se on yksi ensimmäisistä kyberpunk-romaaneista, ja sitä pidetään laajasti yhtenä lajinsa tyypillisimmistä ja tunnetuimmista edustajista. "Neurovelho" on ensimmäinen, itsenäinen osa Sprawl-trilogiaa, jonka muut osat ovat "Kreivi Nolla" ja "Mona Lisa". Suomeksi se ilmestyi Arto Häilän kääntämänä vuonna 1991.
Siilon saaga Juliette ja muut eloonjääneet onnistuvat kulkemaan myrkkypilven läpi ja saapuvat rakennukselle, jonka Charlotte on kuvannut. Se osoittautuu suureksi varastorakennukseksi, jossa on eri kasvien siemeniä sekä telttoja, työkaluja ja muita tarvikkeita, joiden avulla he voivat aloittaa uuden elämän. Pian he näkevät Charlotten, joka on selvinnyt siilo ykkösen tuhosta. Hän tulee myrkkypilven läpi suojapuvussa. Charlotte hyväksytään yhteisön jäseneksi. Osa haluaisi jäädä asumaan varaston lähelle, mutta yhteisö päättää lähteä kohti rannikkoa. Raskaita menetyksiä kokenut Juliette tuntee itsensä väsyneeksi, ja Solo näyttäisi kohoavan eloonjääneiden uudeksi johtajaksi.
Entäs sitten, Leevi Entäs sitten, Leevi on Lauri Viidan viimeinen romaani, ja se ilmestyi vuonna 1965. Se oli tarkoitettu trilogian ensimmäiseksi osaksi, mutta Viita kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin joulun alla teoksen ilmestymisvuonna.
Suomalaisia rakkaustarinoita 3 "Suomalaisia rakkaustarinoita" -laulusarja muodostaa kolmiosaisen trilogian. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2006, toinen osa 2008. "Suomalaisia rakkaustarinoita" -trilogian tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Onni on pienissä asioissa”, ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei”, ”Rakkaus naista kuljettaa” ja ”Enkelit sut luotani vei”. Monet Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian laulut ovat olleet muun muassa Yle Radio Suomen ja Radio Top 20 -soitetuimpien listoilla vuosina 2006–2013.
Suomalaisia rakkaustarinoita Suomalaisia rakkaustarinoita -laulusarja muodostaa kolmiosaisen trilogian. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2006, toinen osa 2008 ja kolmas vuonna 2012. Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Onni on pienissä asioissa”, ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei”, ”Rakkaus naista kuljettaa” ja "Enkelit sut luotani vei". Monet Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian laulut ovat olleet mm. Yle Radio Suomen ja Radio Top 20 -soitetuimpien listoilla vv. 2006–2013.
Peter Jackson "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian osat saivat ensi-iltansa vuosina 2001–2003. Jackson käsikirjoitti trilogian yhdessä Fran Walshin ja Philippa Boyensin kanssa. Jackson toimi ohjauksen lisäksi trilogian tuottajana. Jackson teki cameoroolin jokaisessa elokuvassa. "" miehenä Briissä, "" sotilaana Helmin Syvänteen taistelussa ja "" merirosvona. Myös Jacksonin lapset Billy ja Kate tekevät cameon jokaisessa trilogian osassa: "Sormuksen ritareissa" hobittilapsina, "Kahdessa tornissa" rohanilaisina pakolaisina ja "Kuninkaan paluussa" gondorilaisina lapsina ja hobittilapsina.
Stieg Larsson Vaikka sarjan teokset ovat muodoltaan rikosromaaneja, etenkin ensimmäisen teoksen keskeiseksi aiheeksi nousee miehen vallanhalu naista kohtaan ja sen ilmeneminen vihana ja väkivaltana kotona, kadulla ja töissä. Larssonin trilogia on ollut suurmenestys. Ensimmäisestä osasta on tehty elokuva "Miehet jotka vihaavat naisia" (2009), jonka on ohjannut tanskalainen Niels Arden Oplev. Toisen osan filmatisointi, Daniel Alfredsonin ohjaama "Tyttö joka leikki tulella", tuli elokuvateattereihin syyskuussa 2009. Alfredson ohjasi elokuvaksi myös trilogian kolmannen osan, "Pilvilinna joka romahti", joka sai ensi-iltansa Tukholmassa marraskuussa 2009.
Muurahaisten kapina (romaani) Muurahaisten kapina (Le Jour de fourmis) on ranskalaisen Bernard Werberin vuonna 1992 kirjoittama tieteisromaani, joka on toinen osa "Muurahaiset"-trilogiassa. Kirjan edeltäjä on nimeltään "Muurahaiset" ja trilogian kolmatta osaa ("La Révolution des fourmis") ei ole suomennettu.
Iso joki tulvii Iso joki tulvii on suomalaisen laulajan Mikko Alatalon kahdeksas albumi ja toinen osa Lauluja Siirtomaa-Suomesta -trilogiassa (kolme vuotta ensimmäisestä). Se julkaistiin Finnscandian Hi-Hat-levymerkillä vuonna 1981.
Taru kolmesta miekasta Taru kolmesta miekasta () on yhdysvaltalaisen Tad Williamsin kirjoittama fantasiakirjasarja, joka ilmestyi alun perin trilogiana vuosina 1988–1993. Kariston kustantama suomennos on kuitenkin jaettu 12 osaan. Englanniksikin sarjan nidottu laitos julkaistiin neljässä osassa niin, että trilogian viimeinen osa jaettiin kahdeksi niteeksi. Kirjasarjan on suomentanut Auli Hurme-Keränen.
Suomalaisia rakkaustarinoita 2 Suomalaisia rakkaustarinoita -laulusarja muodostaa kolmiosaisen trilogian. Ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 2006, toinen osa 2008 ja kolmas vuonna 2012. Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Onni on pienissä asioissa”, "Ei surullista", "Tatuoitu neitoperhonen", ”Suomalaisia rakkaustarinoita”, ”Jospa ne kaksi poikaa”, ”Da?”, ”Enää linnut laula ei”, ”Rakkaus naista kuljettaa” ja "Enkelit sut luotani vei". Monet Suomalaisia rakkaustarinoita -trilogian laulut ovat olleet mm. Yle Radio Suomen ja Radio Top 20 -soitetuimpien listoilla vv. 2006 - 2013.