mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Vapaus johtaa kansaa Delacroix teki paljon historiamaalauksia, mutta "Vapaus johtaa kansaa" on hänen suurtöistään ainoa, joka kuvaa Ranskan ajankohtaisia tapahtumia. Yleensä Delacroix ei ollut kiinnostunut politiikasta, mutta heinäkuun vallankumouksen dramaattiset ja väkivaltaiset tapahtumat vetosivat häneen romantikkona. Hän ei kuitenkaan osallistunut itse vallankumoukseen.
1900-luku Ensimmäisen maailmansodan loppumisen myötä Saksan, Venäjän, Turkin ja Itävalta-Unkarin imperiumit tulivat tiensä päähän. Alueellisten järjestelyjen myötä Itä-Eurooppaan syntyi joukko uusia valtioita: Suomi itsenäistyi Venäjästä jo siellä tapahtuneen vallankumouksen myötä 1917 kun taas Viro, Latvia ja Liettua itsenäistyivät Venäjästä sodan jälkeen. Itävalta-Unkari hajotettiin Itävallaksi, Unkariksi, Tšekkoslovakiaksi ja Jugoslaviaksi ja Puola sai alueita sekä Venäjältä, Saksalta että Itävalta-Unkarilta. Lisäksi monia keskusvaltoihin kuuluneita alueita liitettiin ympärysvaltojen maa-alueisiin.
Romania Itävallan keisarikunta sai Moldavian pohjoisosan Bukovinan 1775 ja Venäjän keisarikunta itäosan Bessarabian 1812. Transilvania joutui Unkarin hallintaan 1100-luvulla, vuonna 1526 se liitettiin Osmanien valtakuntaan ja 1800-luvulla Itävaltaan (vuodesta 1867 Itävalta-Unkari). Romania syntyi Moldavian ja Valakian yhdistyessä 1859, ja suurvallat tunnustivat sen itsenäiseksi Turkin sodan aikana 1877. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävalta-Unkarin hajotessa ja Venäjän vallankumouksen aikana Bessarabia päätti liittyä Romanian kuningaskuntaan 1918. Trianonin rauhassa Transilvania siirrettiin Unkarilta Romanialle, jolloin Romania sai suuren unkarilaisvähemmistön.
Unkarin historia Amiraali Miklós Horthy on aikana Unkari oli virallisesti monarkia, mutta todellisuudessa sitä hallitsi valtionhoitaja. Horthy oli palvellut keisarillisessa laivastossa, mutta keisarikunnasta itsenäistynyt Unkari oli sisämaavaltio. Unkarilaiset sanoivat leikillään: "Unkari on kuningaskunta ilman kuningasta ja sitä johtaa amiraali, vaikka sillä ei ole rannikkoa."
István Széchenyi Vallankumouksen jälkeinen uusi hallitus oli vahvasti unkarilaishenkinen, ja se joutui sangen pian törmäyskurssille Unkarin kansallisten vähemmistöjen kanssa – etenkin kroatialaisten. Wienin hallitus ei yrittänyt mitenkään hillitä tätä kiistaa, päinvastoin. Elokuun lopussa Wien julisti Unkarin hallituksen päätökset laittomiksi ja antoi poliittisen ultimaatumin. Sodan uhka oli ilmeinen.
Unkarin kansallismuseo Museo oli merkittävä roolissa vuoden 1848 vallankumouksessa. Runoilija Sándor Petőfi lausui museon portailta 15. maaliskuuta 1848 ensimmäisen kerran uuden kansallislaulun sanat: "Vannokaa: ei enää meitä orjiks saa!" Samana vuonna Unkarin ensimmäisen edustuksellisen parlamentin ylähuone piti kokouksensa museossa, ja ylähuone kokoontui siellä siihen asti, kunnes parlamenttitalo valmistui. Kansallismuseosta on tullut Unkarin kansan vapauden symboli, ja vuoden 1848 muistopäivän juhlatilaisuudet pidetään museon edessä.
Svetozar Boroević von Bojna Itävalta-Unkarin hajotessa Boroević ehdotti keisari Kaarle I:lle marraskuun 1918 alussa vallankumouksen kukistamista armeijan avulla, mutta keisari torjui ehdotuksen. Itävalta-Unkarin hajottua Boroević tarjosi palveluksiaan myös Jugoslavian valtion perustamiseen osallistuneille kroaateille, mutta tuli jälleen torjutuksi. Sen jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä.
Unkarin vallankumous Vallankumousvuosi 1848 eli niin sanottu Euroopan hullu vuosi alkoi Palermossa tammikuussa. Kansannousut levisivät pian myös Napoliin ja helmikuussa myös Pariisiin. Itävallassa liikehdintä levisi Wieniin ja kansleri Klemens von Metternich joutui eroamaan 13. maaliskuuta. Vallankumouksellisuuden leviämisen nopeuteen vaikuttivat teollinen vallankumous ja tiedon liikkumisen nopeutuminen. Teollisen vallankumouksen synnyttämä porvariluokka omaksui vallankumouksellisia aatteita esimerkiksi elinkeinonvauapuksista ja vapaakaupasta. Tilannetta kärjisti tyytymättömyys uudistusten hitauteen. Tieto Pariisin helmikuun vallankumouksesta saapui Pozsonyissä kokoontuneelle Unkarin valtiopäiville 1. maaliskuuta. Alahuoneen edustaja Lajos Kossuth ryhtyi ajamaan ajatusta Unkarin omasta valtiopäiville vastuussa olevasta hallituksesta. 13. maaliskuuta runoilija Sándor Petőfin johtama joukko nuoria radikaaleja julkaisi niin sanotun 12 kohdan ohjelman, jossa vaadittiin esimerkiksi lehdistön vapautta, poliittisesti vastuullista hallitusta, maaorjuuden poistamsita, poliittisten vankien vapauttamista ja Unkarin ja Transsilvanian yhdistämistä. Kyseessä ei kuitenkaan ollut itsenäisyysjulistus ja esimerkiksi eroa keisarikunnasta ei vielä vaadittu. Viranomaiset sallivatkin lehtien kirjoittaa ilman ennakkosensuuria ja keisari suostui vaatimukseen Unkarin oman hallituksen perustamisesta. 15. maaliskuuta Petőfi lausui uuden kansallislaulun sanat väkijoukolle Kansallismuseon edessä Pestissä ja 17. maaliskuuta Unkarin pääministeriksi nimitettiin kreivi Lajos Batthyány. Huhtikuussa Unkarin valtiopäivät veivät läpi useita suuria uudistuksia merkinneitä lakeja. Unkarista tehtiin perustuslaillinen perinnöllinen monarkia, Hallitsijan oli kuitenkin tarkoitus olla kuitenkin sama, kuin muilla Habsburgien mailla. Äänioikeus annettiin tietyin rajoituksin kaikille yli 20-vuotiaille miehille ja käytännössä noin neljännekselle kaikista täysi-ikäisistä miehistä. Kansalaisten tuli olla yhdenvertaisia lain edessä ja eri uskontokunnat tulivat tasa-arvoiseksi juutalaisia lukuun ottamatta. Säätyjen ja korporaatioiden erityisoikeudet poistettiin ja talonpojat saivat henkilökohtaisen vapauden. Keisari Ferninand V hyväksyi lait 11. huhtikuuta 1848.
Ensimmäinen maailmansota Ennen toista maailmansotaa ensimmäistä maailmansotaa kutsuttiin myös ”sodaksi joka lopetti kaikki sodat”. Mutta oikeammin voidaan sanoa, että ensimmäinen maailmansota oli toisen maailmansodan siemen. Hävitty sota johti Saksassa talouden romahdukseen ja inflaatioon ja yleisesti epäoikeutettuna pidetty rauhansopimus aiheutti tyytymättömyyttä, mikä osaltaan myöhemmin johti kansallissosialistien valtaannousuun. Venäjän huono sotamenestys johti osaltaan lokakuun vallankumoukseen ja keisarillisen Venäjän loppuun, veriseen sisällissotaan ja lopulta Neuvostoliiton syntyyn. Suomen irtoaminen Venäjästä liittyi vallankumoukseen, kun bolševistinen Venäjä tunnusti Suomen itsenäisyyden.
Itä-Euroopan vallankumoukset 1989 Unkarin avatessa syyskuussa Itävallan vastaisen rajansa, tuhannet itäsaksalaiset siirtyivät Unkarin kautta länteen. DDR:ssa pidettiin yhä laajamittaisempia mielenosoituksia rajan avaamisen puolesta, ja 9. marraskuuta maa avasi Saksan liittotasavallan vastaisen rajansa. Berliinin muuri kaadettiin ja yli miljoona saksalaista kävi viikonlopun aikana Saksan liittotasavallan puolella.
Miklós Horthy nuorempi Urheilu oli Miklókselle hyvin tärkeä. Henkilökohtaisesti hän oli aktiivi auto- ja moottoripyöräurheilija 1920-luvun lopulla. Seuraavalla vuosikymmenellä hänestä tuli näkyvä Unkarin urheiluelämän hahmo. Hän johti vuodesta 1930 Unkarin nyrkkeilyliittoa, 1933 Unkarin Uimaliittoa, 1934 Unkarin Tennisliittoa. Vuodesta 1939 hänet valittiin Unkarin kansallisen olympiakomitean puheenjohtajaksi ja Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi vuodesta 1939. Näissä tehtävissä hän oli aina vuoteen 1948 asti.
István Tisza Tisza oli huolissaan slaavilaisen väestön suuresta määrästä monikansallisessa Itävalta-Unkarissa ja sen unkarilaisessa puoliskossa. Heinäkuun kriisin aikana vuonna 1914 hän vastustikin sodan aloittamista Serbiaa vastaan, sillä hänen mielestään uusien slaavilaisten alueiden liittäminen valtakuntaan Balkanin suunnalla olisi horjuttanut kaksoismonarkiaa muuttamalla liikaa väestöryhmien suhteita. Lisäksi se olisi voinut johtaa autonomian myöntämiseen slaavilaisille vähemmistökansallisuuksille Unkarin kustannuksella. Niinpä Tisza jarrutteli Itävallan hallituksen ja sotilasjohdon suunnitelmia hyökätä välittömästi Serbiaan heinäkuussa 1914, ja vaati diplomatian keinoihin turvatumista. Kun ensimmäinen maailmansota kaikesta huolimatta syttyi, Tisza tuki lojaalisti Itävallan liittoa Saksan kanssa. Hän takasi Unkarin täyden tuen kaksoismonarkian sotaponnistuksille, mutta odotti vastineeksi Unkarin intressien tunnustamista. Tiszan kannatus Unkarissa laski sodan pitkittyessä ja hänen asemansa vaikeutui Kaarle I:n tultua keisariksi joulukuussa 1916. Eritysesti Tisza vastusti uuden keisarin innokkaasti ajamaa äänioikeuden laajentamista. Tiszan hallitus valmisteli vastentahtoisesti mahdollisimman varovaisen esityksen äänioikeuden muuttamisesta Unkarissa. Asiasta seurannut kiista keisarin kanssa johti Tiszan eroon 23. toukokuuta 1917. Hän palveli sen jälkeen everstinä Unkarin asevoimissa, mutta palasi vielä syksyllä 1918 osallistumaan neuvotteluihin Unkarin tulevaisuudesta.
Frank País Vallankumoustaistelun alettua País toimi Castron ohella yhtenä sen johtavista hahmoista. País johti osaa joukoista vallankumouksen eri vaiheissa ja toimi muutoinkin ratkaisevissa rooleissa vallankumouksessa. País ei kuitenkaan koskaan elänyt nähdäkseen vallankumouksen voittoa vaan joutui Batistan tukijoiden suorittaman attentaatin uhriksi Santiago de Cubassa 30. heinäkuuta 1957.
Unkarin historia Vuonna 1988 Unkarissa syntyi laajoja demokratiaa vaativia mielenosoituksia. Vuoden 1956 kansannousun jälkeen johtajaksi nostettu János Kádár syrjäytettiin ja oppositiopuolueiden perustaminen sallittiin lailla. Syksyllä 1989 päästettiin itäsaksalaisia pakolaisia Unkarin kautta länteen, mikä johti lopulta Berliinin muurin murtamiseen ja kylmän sodan päättymiseen. 23. lokakuuta 1989 – kansannousun vuosipäivänä – julistettiin uusi Unkarin tasavalta perustetuksi. Unkari siirtyi markkinatalouteen.
Alois von Aehrenthal Ottomaanien valtakunnassa heinäkuussa 1908 tapahtuneen nuorturkkilaisten vallankumouksen jälkeen Aehrenthal päätti liittää vuodesta 1878 Itävalta-Unkarin miehittämän Bosnia-Hertsegovinan kokonaan kaksoismonarkiaan, ennen kuin turkkilaiset saisivat sen hallintaansa. Syyskuussa 1908 hän teki Buchlaussa Venäjän ulkoministeri Aleksandr Izvolskin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Venäjä ei vastustaisi Bosnian liittämistä Itävalta-Unkariin, jos Itävalta-Unkari vastaavasti tukisi Turkin salmien avaamista Venäjän sota-alusten käyttöön. Venäjän yllätykseksi Itävalta-Unkari toteutti Bosnian liittämisen vain kolme viikkoa myöhemmin. Tämä herätti tuohtumusta varsinkin Serbiassa, minkä lisäksi Izvolski katsoi Aehrenthalin huijanneen häntä neuvotteluissa ja sota Venäjän kanssa näytti uhkaavan. Ilman liittolaistensa tukea jäänyt Venäjä kuitenkin perääntyi kiistassa ja tunnusti lopulta 1909 Bosnian kuulumisen Itävalta-Unkarille, minkä myötä kriisi laukesi.
Kolmen vallan sopimus Unkarin kuningaskunta liittyi kolmen vallan sopimukseen 20. marraskuuta 1940. Unkari haki yhteistyötä Saksan kanssa lähinnä selvittääkseen Transilvanian kysymyksen Romanian kuningaskunnan kanssa. Unkarin politiikka johti osallistumiseen Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon kesällä 1941.
Gyula Horn Gyula Horn (5. heinäkuuta 1932 Budapest, Unkari – 19. kesäkuuta 2013 Budapest) oli Unkarin pääministeri ja ulkoministeri. Hän toimi pääministerinä vuosina 1994–1998. Hän oli myös sosialismin ajan viimeinen ulkoministeri ja keskeinen vaikuttaja 1980-luvun lopun tilanteessa, joka johti sosialismin päättymiseen Unkarissa. Hänen arvellaan olleen päättämässä Unkarin rajojen avaamisesta DDR:stä lähteville saksalaisille.
Unkarin taide Avantgardistiset kokeilut alkoivat saada sijaa akateemiselta taiteelta 1900-luvun alussa. Uusi taide sai Unkarissa osin radikaalimpia muotoja kuin muualla, ja monet taiteilijat joutuivat muuttamaan ulkomaille 1919 jälkeen vallankumouksen epäonnistuttua. Emigranttien ansiosta kuitenkin unkarilainen moderni taide tuli näkyville laajemmin. Kansainvälisesti tunnetuimpia modernisteja ovat László Moholy-Nagy ja Victor Vasarely, sekä arkkitehti Marcel Breuer.
Unkarin parlamentti Unkarin parlamentti () on Unkarin yksikamarinen parlamentti, joka valitaan vaaleilla neljän vuoden välein. Parlamentissa on 199 edustajainpaikkaa. Paikkajako ratkaistaan suhteellisen vaalitavan ja enemmistövaalin yhteistuloksella. Parlamentin puhemies on edustajainhuoneen ylin viranomainen. Hän johtaa parlamentin istuntoja ja edustaa parlamenttia sen kansainvälisissä suhteissa.
Kálmán Tisza Tisza kuului vanhaan kalvinistiseen maanomistajasukuun. Unkarin vallankumouksen yhteydessä vuosina 1848–1849 hän kuului nuoresta iästään huolimatta opetusministerinä vallankumoushallitukseen. Kapinan kukistamisen jälkeen hän lähti maanpakoon, mutta palasi myöhemmin takaisin ja osallistui kamppailuun autonomian saamiseksi Unkarille. Tisza sai julkisuutta puolustamalla Unkarin evankelisen kirkon itsenäisyyttä Itävallan hallituksen säädöksiin nähden vuonna 1859, ja kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Unkarin parlamenttiin. Tisza ryhtyi 1860-luvulla johtamaan oppositiossa ollutta parlamentin keskustaryhmää, joka vastusti sekä jyrkkää separatismia että Ferenc Deákin tukijoiden sopuilua Itävallan hallituksen kanssa. Tisza vastusti alkujaan Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian luonutta vuoden 1867 kompromissia ja arvosteli sen jälkeisinä vuosina vallassa olleiden Deákin tukijoiden talous- ja sisäpolitiikkaa Unkarissa. Vuonna 1875 keskustalaiset ja deákilaiset kuitenkin yhdistyivät Tiszan johdolla uudeksi liberaalipuolueeksi ("Szabadelvű Párt"), joka kannatti vuoden 1867 kompromissin säilyttämistä ja toi yhteen eri yhteiskuntaryhmien intressejä.
Trianonin rauha Unkarin tapahtumat herättivät suurta hämmennystä Pariisissa. Vallankumouksen pelättiin nyt leviävän Unkarista Itävaltaan ja Saksaan. Woodrow Wilson ja Britannian David Lloyd George arvostelivat Ranskaa unkarilaisten ajamisesta epätoivoon liiallisilla vaatimuksilla. Tšekit ja romanialaiset päättivät vastata Unkarin tapahtumiin lähettämällä maahan joukkojaan. Samalla ne saattoivat pönkittää aluevaatimuksiaan. Romanialaiset joukot ylittivät rajan 16. helmikuuta, Unkarin neuvostohallitus erosi 1. elokuuta ja romanialaiset joukot valtasivat Budapestin. Kaaoksen jälkeen uudeksi voimatekijäksi Unkarissa nousi Miklós Horthyn kansallinen armeija, joka marssi Budapestiin romanialaisten joukkojen vetäydyttyä 16. marraskuuta 1919. Kristillissosiaalisen puolueen Károly Huszárin onnistui muodostaa demokraattinen hallitus, jonka kanssa ympärysvallat saattoivat tehdä lopullisen rauhansopimuksen. Huszárin hallitus järjesti myös uudet vaalit, joiden voittajiksi kohosivat kuningaskuntaa kannattaneet puolueet. Ympärysvallat ja Unkarin naapurivaltiot vastustivat kuningaskunnan palautusta, jolloin kompromissiratkaisuna kuningaskunta ei saanut kuningasta, vaan Miklós Horthystä tehtiin 1400-luvun tapaan valtionhoitaja.
Ensimmäinen maailmansota Venäjällä sota johti kahteen vallankumoukseen vuonna 1917, ensin tsaarinvastaiseen Helmikuun vallankumoukseen ja sitten kommunistiseen lokakuun vallankumoukseen. Venäjän armeija oli vuoden 1917 ajan hajoamistilassa tsaarin joutuessa luopumaan vallastaan helmikuussa. Helmikuuhun mennessä yli kaksi miljoonaa sotilasta oli karannut rintamalta ja armeijan taistelutahto romahti. Kesällä 1917 venäläiset aloittivat yleisen perääntymisen itärintamalla. Toisen vallankumouksen jälkeen Venäjä irrottautui sodasta 3. maaliskuuta 1918 Brest-Litovskin rauhansopimuksella, jossa Venäjä luopui Baltian maista, Puolasta, Suomesta ja Ukrainasta.
Lajos Tisza Lajos Tisza oli Unkarin pääministerinä toimineen Kálmán Tiszan nuorempi veli. Hän oli vuodesta 1861 Unkarin parlamentin jäsen, 1871–1873 viestintäministeri ja 1892–1894 Unkarin ministeriedustaja Itävalta-Unkarin hovissa. Hän johti 1879–1883 kuninkaallisena komissaarina tulvassa tuhoutuneen Szegedin kaupungin jälleenrakennusta, mistä hyvästä hänet korotettiin 1883 kreiviksi nimellä "de Szeged". Vuonna 1904 Szegedin kaupunki pystytti hänelle muistomerkin.
Kaarlo Kivekäs Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Kivekäs palasi syyskuussa 1914 vuoristotykistörykmentteineen Eurooppaan ja komensi sitä vuoden ajan Saksan ja Itävalta-Unkarin vastaisella rintamalla. Hän osallistui lukuisiin taisteluihin ja sai huhtikuussa 1915 Pyhän Yrjön miekan. Joulukuussa 1915 Kivekäs kutsuttiin Odessaan muodostamaan 113. kenttätykistöprikaati, jonka komentajana hän sen jälkeen toimi. Hän johti prikaatia hyökkäys- ja puolustustaisteluissa itävaltalaisia vastaan Galitsiassa kesästä 1916 alkaen. Hänet ylennettiin syyskuussa 1916 kenraalimajuriksi. Keväällä ja kesällä 1917 Kivekäs oli 41. armeijakunnan va. tykistöpäällikkönä, mistä hänet siirrettiin syyskuussa 113. jalkaväkidivisioonan komentajaksi. Kyseinen divisioona siirtyi lokakuun vallankumouksen jälkeen joulukuussa 1917 Ukrainan hallituksen puolelle ja Kivekäs päätyi näin Ukrainan armeijaan. Hän komensi divisioonaa taisteluissa sekä saksalaisia että bolševikkeja vastaan Volynian alueella kevääseen 1918 asti.
Vapaus johtaa kansaa Vapaus johtaa kansaa (), joka tunnetaan myös nimellä Vapaus barrikadeilla on Eugène Delacroix’n kuuluisin maalaus. Se valmistui 1830 ja kuvaa heinäkuun vallankumouksen tapahtumia.
Unkarin Grand Prix 1999 Unkarin Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 15. elokuuta 1999 Hungaroringillä, Unkarissa. Kilpailun voitti paalulta kisaan startannut Mika Häkkinen, joka johti kilpailua alusta loppuun. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi David Coulthard ajalla 1,20.699.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1934 Puolivälierissä yksi mielenkiintoisimmista ja tasokkaimmista ottelupareista oli Itävallan ja Unkarin kohtaaminen. Entisen Itävalta-Unkarin perillismaat olivat kohdanneet toisensa perinteisesti vuosittain, viime vuosina itävaltalaiset olivat olleet niskan päällä. Unkari lähti otteluun vaihtamalla puolet edellisen ottelun kokoonpanostaan, mutta Itävalta hallitsi kuitenkin kamppailua ja johti puoliajalla 2-0. Unkari tuli kavensi kuitenkin György Sárosin rangaistuspotkumaalilla. Pian tämän jälkeen Unkarin Imre Markos ajettiin ulos kentältä ja tämän lisäksi István Avar joutui jättämään pelin kesken loukkaannuttuaan. Itävalta pystyi puolustamaan 2-1 johtoaan vajaamiehistä Unkaria vastaan ottelun loppuun asti.
Suleiman Suuri 29. elokuuta 1526 Suleiman löi Unkarin kuninkaan Ludvig II:n (Lajos II) Mohácsin taistelussa ja miehitti suurimman osan Unkarista ennen kuin luovutti sen hallittavaksi Transilvanian prinssille János Zsigmondille. Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan keisari Kaarle V ja hänen veljensä Ferdinand Itävallan arkkiherttua valloittivat Unkarin uudelleen. Vastatoimena Suleiman yritti valloittaa Unkarin kahdesti. Hän saavutti Wienin vuosina 1529 ja 1532, mutta molemmilla kerroilla sää esti valloituksen. Vuonna 1533 Suleiman kirjoitti Ferdinandin kanssa sopimuksen, joka jakoi Unkarin kahtia Habsburgien ja Szapolyain kesken. Szapolyain kuoltua Unkarin alueet jäivät Ferdinandille, joka yllytti Suleimania annektoimaan Unkarin. Tämä johti useisiin sotiin ja rauhansopimuksiin ennen kuin "status quo" palautui.
Itä-Euroopan vallankumoukset 1989 Itä-Euroopan vallankumoukset on tapahtumasarja, jossa itäblokin maiden kommunistipuolueet menettivät yksinvaltansa, ja jonka tuloksena lopulta siirryttiin valtiojohtoisesta suunnitelmataloudesta ja sosialismista monipuoluejärjestelmään ja markkinatalouteen. Vallankumoukset lähtivät liikkeelle vuonna 1989 (jota kutsutaan myös "Itä-Euroopan ihmeelliseksi vuodeksi"), kun Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov julisti, että valtio on luopunut Brežnevin opista ja aloittaa uudistusohjelma Perestroikan. Vallan vaihtuminen tapahtui pääasiassa rauhallisesti. Vain Romaniassa vallansiirto johti verenvuodatukseen.
Unkarin vallankumous 6. lokakuuta 1849 13 unkarilaista kenrtaalia telitettiin Aradissa kapinallisina. Myöhemmin teloitettiin myös vallankumoushallituksen pääministeri Lajos Batthyáany ja toista sataa upseeria ja alempaa rivimiestä. Vankeustuomion saivat tuhannet ja kymmenet tuhannet määrättiin vuosien pakkotyöhön. Juutalaisia rangaistiin tuesta kapinallisille niin sanotulla Haynaun sakkoverolla. Unkarin sotilashallinto kesti heinäkuuhun 1850 saakka, jolloin Haynau lähetettiin eläkkeelle. Euroopan olojen vakiinnuttua keisari julisti lopulta yleisen armahduksen vallankumoukseen osallistuneille.
István Széchenyi Toisin kuin yläluokkainen Széchenyi, Kossuth nojasi alempaan aateliin ja porvaristoon. Hän ei ajanut pelkästään uutta perustuslakia vaan myös Unkarin itsenäisyyttä. Kossuth sai lehtimiehenä ja erinomaisena puhujana yleisön puolelleen. Széchenyin mielestä Kossuth oli kansankiihottaja, joka yksinkertaisti asioita ja vetosi enemmän tunteisiin kuin järkeen. Kirpeässä pamfletissaan "Kelet Népe" (Idän kansa, 1841) Széchenyi varoitti, että uusi politiikka veisi väistämättä vallankumoukseen ja saattaisi Unkarin konfliktiin Habsburgin dynastian kanssa. Pian ilmeni, että hän oli oikeassa.
Semjon Dimanštein Helmikuun vallankumouksen jälkeen Dimanštein palasi Venäjälle, jossa hän osallistui bolševikkien propagandatyöhön ja lokakuun vallankumoukseen. Vuosina 1918–1919 hän työskenteli kansallisuusasiain kansankomissariaatissa. Dimanštein oli juutalaisasiain komissariaatin johtaja ja juutalaissektioiden keskusbyroon puheenjohtaja. Hän oli perustamassa jiddišinkielistä sanomalehteä ja johti juutalaisten seurakuntien ja järjestöjen lakkauttamista.
Gavrilo Princip Gavrilo Princip [ɡǎʋrilɔ prǐntsip] (25. heinäkuuta 1894 Obljaj, Bosnian vilajet, Itävalta-Unkari – 28. huhtikuuta 1918 Terezín, Pohjois-Böömi, Itävalta-Unkari) oli Bosnian serbeihin kuulunut opiskelija, joka ampui Itävalta-Unkarin kruununperillisen, arkkiherttua Frans Ferdinandin ja tämän vaimon herttuatar Sophien Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914. Tämä Sarajevon laukauksina tunnettu murha johti Itävalta-Unkarin sotatoimiin Serbiaa vastaan, mikä monimutkaisten liittosopimusten takia toimi laukaisevana tekijänä ensimmäisen maailmansodan syttymiselle.
Unkarin vallankumous Keisari oli nyt saanut tarpeekseen Unkarin tilanteesta ja vallankumoukselle päätettin pistää loppu. Valtiopäivät hajotettiin ja niiden päätökset julistettiin laittomiksi. Jellacic nimitettiin Unkarin kuvernööriksi. Unkarin valtiopäivät eivät suostuneet niiden hajottamiseen, vaan ne nimittivät Kossuthin puolustusvaliokunnan Unkarin hallitukseksi. Keisari nimitti ruhtinas Alfred Windisch-Grätzin asevoimien ylipäälliköksi. Lokakuussa Transsilvanian armeijaa komentanut Antal Puchner loikkasi Windisch-Grätzin puollelle ja 17. marraskuuta hänen joukkonsa valtasivat Kolozsvárin. Vallankumouksellsiten puolelle oli sen sijaan siirtynyt joukko puolalaisia, italialaisia, saksalaisia ja itävaltalaisia upseereja, joihin lukeutuivat esimerkiksi Henryk Dembinszki, Józef Wysocki ja Józef Bem. Vallankumous muualla Euroopassa oli samaan aikaan sammumassa. Wienissä liikehdintä taantui, kun Felix von Schwarzenberg nimitettiin kansleriksi marraskuun lopulla ja Ferninand V luopui kruunusta joulukuun alussa poikansa Frans Joosefin hyväksi. Keisarillinen armeija aloitti määrätietoiset toimet vallankumouksellisten kukistamiseksi Unkarissa. Ensin he keskittyivät alueille, joilla vähemmistökansalaisuuksien osuus oli suuri. 4.–6. joulukuuta Franz Schlikin ja Christian Götzin johtamat joukot etenivät Unkariin. Unkarissa valtiopäivät vastasivat julistamalla Frans Joosefin vallananastajaksi 7. joulukuuta, mutta pian Unkariin eteni myös Windisch-Grätzin johtama keisarillisten pääarmeija. Toisella suunnalla Transsilvaniassa unkarilaiset saavuttivat Józef Bemin johdolla voittoja ja Kolozsvár vallattiin joulukuun lopussa. Toisaalta Mór Perczelin kärsittyä tappion Mórin taistelussa 30. joulukuuta Unkarin puolustusvaliokunta siirtyi Buda-Pestistä Debreceniin. Keisarin joukot valtasivat Pestin vuoden 1849 alkupäivinä ja Szolnok antautui 13. tammikuuta.
Nikolai Markov Markov pidätettiin helmikuun vallankumouksen aikana, mutta laskettiin vapaaksi toukokuussa 1917. Hän johti lakkautetun puolueensa seuraajaksi perustettua maanalaista organisaatiota. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Markov pakeni Suomeen. Hän tuki Luoteis-Venäjän armeijaa, jonka oli tarkoitus kenraali Nikolai Judenitšin komennossa vallata Pietari takaisin bolševikeilta. Vuodesta 1920 Markov asui maanpaossa Saksassa ja julkaisi monarkistisia emigranttilehtiä. Hän johti vuosina 1921–1927 venäläisten valkoisten emigranttien perustamaa Ylintä monarkistineuvostoa ja toimi kruununtavoittelija Kirill Vladimirovitš Romanovin neuvonantajana. Viimeisinä vuosinaan hän teki yhteistyötä Saksan kansallissosialistisen hallinnon kanssa.
Petrovaradinin linnoitus Linnoituksen valmistumisen jälkeen ei turkkilaisjoukkojen uhkaa enää ollut. Viimeinen merkittävä sotilaallinen operaatio linnoituksella tapahtui Unkarin vallankumouksen aukana vuonna 1849, jolloin Itävallan joukot yrittivät saada linnoitusta antautumaan saarron avulla.
Unkarin vallankumous 31. elokuuta keisarin Kroatian baaniksi nimittämän Josip Jelačićin joukot etenivät Unkarin Fiumeen. Jellacic halusi osoitaa kroaatien olevan uskollisia keisarille ja saada näin Kroatia erotetuksi Unkarin alaisuudesta. Syyskuun puolella kroaatit ylittivät Unkarin vastaisen rajan Drava-joella ja Ádám Telekin komentamat unkarilaiset vetäytyivät Balaton-järven tuntumaan. Syntyi poliittinen kriisi, jonka takia Batthyányn hallitus erosi. Kun valtiopäivät eivät suostuneet luovuttamaan valtaa keisarin Unkarin käskynhaltija arkkiherttua Stefanille Batthyány muodosti uuden hallituksen. Keisari ei suostunut tunnustamaan uutta hallitusta. Sen sijaan 25. syyskuuta hän nimitti kreivi Franz Lambergin Unkarissa olleiden joukkojen ylipäälliköksi. Lamber pyrki neuvottelemaan unkarilaisten kanssa ja saada nämä näin luopumaan vallankumouksestaan. Unkari ei ollut vieläkään eronnut virallisesti Habsburgien keisarikunnasta, mutta valtiopäivät julistivat Lambergin nimityksen laittomaksi. Raivostunut väkijoukko lynkkasi Lambergin 28. syyskuuta, mikä herätti suuttumusta Itävallassa. Tällä välin kroaatien offensiivi oli työntynyt pitkälle unkarilaisten selustaan ja maan eteläosat oli menetetty. Kossuth päätti alkaa aseistaa Unkarin kanssaa ja hän piti syyskuun loppupuolella sarjan kansan innostamiseen tähdänneitä puheita. Talonpojille lupailtiin myönnytyksiä ja verohelpotuksia. Tuloksena monet värväytyivät Kossuthin kansalliskaarteihin. 29. syyskuuta saivat merkittävän voiton Pákozdin taistelussa, minkä jälkeen Jellacic suostui tulitaukoon ja aloitti vetäytymisen Unkarista. Jellacicin kuriirina toiminut Ödön Zichy teloitettiin vastavallankumouksellisena ja varoituksena etuoikeuksiaan takaisin havitelleille aristokraateille. Batthyány jätti pääministerinvirkansa lopullisesti ja valta oli nyt käytännössä diktaattorin oikeuksia käyttäneellä Kossuthin johtamalla puolustusvaliokunnalla.
Itävalta-Unkari Itävalta-Unkarin joukot hyökkäsivät Venäjälle, mutta venäläisten vastaisku työntyi Itä-Galitsiaan. Venäjä pysäytti Saksan ja Itävallan talvihyökkäyksen Venäjän Puolaan 1914, ja eteni syvemmälle Galitsiaan vuoden 1915 alussa. Italia, vaikkakin Itävallan liittolainen, pysyi aluksi puolueettomana, mutta liittyi sotaan 1915 ympärysvaltojen puolella saadakseen alueita Itävalta-Unkarilta. Sen hyökkäykset kuitenkin torjuttiin. Kesällä 1915 Saksan–Itävallan hyökkäys ajoi Venäjän Itävallan alueilta ja tuhosi kokonaisia Venäjän armeijakuntia. Vuonna 1916 Romania liittyi sotaan, mikä laajensi sodan rintaman ulottumaan Mustallemerelle saakka. Venäjä pysyi Romanian apuna vuoteen 1917, jolloin sen talous ja huolto romahtivat täysin, ja ongelmat johtivat Venäjän vetäytymiseen sodasta ja helmikuun vallankumoukseen.
Karl Radek Radek syntyi Lembergissä silloisessa Itävalta-Unkarissa juutalaiseen perheeseen. Hänen alkuperäinen nimensä oli Karol Sobelsohn. Hän otti nimen "Radek" Stefan Żeromskin kirjan romaanihenkilön mukaan. Radek oli Puolan kuningaskunnan ja Liettuan sosialidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 1904. Hän osallistui vallankumoukseen Varsovassa 1905. Radek osallistui sodan vastaiseen toimintaan ensimmäisen maailmansodan aikana Sveitsissä ja Ruotsissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 hän muutti Petrogradiin ja nousi johtavaan asemaan. Hän oli Saksassa vuosina 1918–1920 perustamassa paikallista kommunistista liikettä. Radek haastettiin oikeuteen ja vangittiin yhteyksistään Spartakistiliittoon.
Unkari Eurovision laulukilpailussa Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Unkari ei osallistunut kilpailuihin vuosina 1996, 1999–2004, 2006 ja 2010. Vuosina 2008 ja 2009 Unkari ei selviytynyt finaaleihin. Vuodesta 2004 lähtien myös semifinaaleissa karsiutuneet maat ovat voineet äänestää finaalissa.
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Unkari osallistui myös vuoden 1993 Eurovision laulukilpailun esikarsintaan "Kvalifikacija za Millstreet", jossa Unkarin kappaletta johti kisan slovenialainen pääkapellimestari Petar Ugrin.
Leopold von Berchtold Leopold Anton Johann Sigismund Joseph Korsinus Ferdinand von Bercthold (18. huhtikuuta 1863 Wien – 21. marraskuuta 1942 lähellä Cserpregiä, Unkari) oli itävaltalainen kreivi ja diplomaatti, joka oli Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1912–1915. Hänen toimintansa Itävalta-Unkarin ja Serbian välille vuonna 1914 syntyneen niin sanotun heinäkuun kriisin yhteydessä osaltaan johti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen.
István Báthory (Ecsed) István Báthory (k. 3. toukokuuta 1530 Devín, Slovakia) oli transilvanialainen ylimys ja Unkarin varakuningas. Hän komensi aatelisten armeijaa György Dózsan kapinassa vuonna 1514 ja osallistui myös Mohácsin taisteluun 1526. Sekä kuningas Ludvig II että monet muut Unkarin johtajat kaatuivat taistelussa, mutta Báthory onnistui pakenemaan. Taistelun jälkeen Unkarissa ei ollut hallitsijaa, koska Ludvig II:lla ei ollut perillisiä. Báthory johti pientä paronien ryhmää, joka kannatti Unkarin uudeksi kuninkaaksi Itävallan arkkiherttua Ferdinandia. Valtiopäivät valitsivat kuitenkin kuninkaaksi János Szapolyain.
Venäjän tasavalta Venäjän tasavalta (; Rossijskaja respublika) 15. maaliskuuta - 7. marraskuuta 1917 oli valtio, jota virallisesti johti Venäjän väliaikainen hallitus ja joka tuli valtaan keisari Nikolai II:n luovuttua vallasta helmikuun vallankumouksessa 15. maaliskuuta . Venäjän tasavallaksi se julistautui 14. syyskuuta 1917 . Se lakkautettiin lokakuun vallankumouksessa, jolloin sitä seurasi Neuvosto-Venäjä.
Juli Martov Martov palasi Venäjälle helmikuun vallankumouksen aikaan. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Martov johti pientä oppositioryhmää. Tällöin perustettuun vallankumoushallitukseen kansankomissaarien neuvostoon menivät bolševikit ja vasemmistoeserrät. Martovin puolue kiellettiin vuonna 1918. Poliittisista syistä Martov joutui lähtemään vuonna 1920 jälleen maanpakoon, ja hän kuoli Saksan Schönbergissä.
Unkarin vallankumous Habsburgien keisarikunta näytti olevan hajoamistilassa. Maaliskuussa 1848 vallankumoukset olivat levinneet Itävallan hallitsemille maille Milanossa ja Venetsiassa, minkä lisäksi Sardinian kuningas Kaarle Albert julisti sodan Itävallalle. Unkarille annetut myönnytykset herättivät vaatimuksia myös keisarikunnan muiden vähemmistökansalaisuuksien keskuudessa. Unkarin kroaatit, serbit ja romanialaiset vaativat omia oikeuksiaan, joihin Unkarissa ei kuitenkaan oltu valmiita vastaamaan. Monet vähemmistöistä tukeutuivat nyt Itävaltaan, jonka hallitsija käytti tilannetta hyödykseen antamalla erillaisia lupauksia itsehallinnosta. Vallankumousaatteen levitessä perustetun kansalliskaartit jakautuivat kansallisuusjakojen mukaan. Unkarilaiset alkoivat koota omia "hónved"-joukkojaan kansallisen armeijan muodostamiseksi. Serbit aloittivat lopulta avoimen kapinan unkarilaisia vastaan ja 12. kesäkuuta Unkarin hallitus julisti poikkeustilan. Vielä saman päivän aikana alkoivat taistelut serbejä vastaan Vojvodinassa. Yritykset kukistaa serbit eivät kuitenkaan tuottaneet tulosta. Unkarissa oli päätetty valtiopäivien koollekutsumisesta 19. toukokuuta ja valtiopäivien vaalit voittivat Kossuthin johtamat liberaalit. Heinäkuussa valtiopäivät päättivät otttaa 42 miljoonan forintin sotalainan ja värvätä 200 tuhatta alokasta. Tilanne keisarikunnassa muuttui merkittävästi kesän aikana. Itävalta ei ollut ryhtynyt sotilaallisiin toimiin sen kamppailessa vallankumouksellisten kanssa Italiassa, mutta Sardinian kuningas Kaarle Albert joutui pyytämään rauhaa kärsittyään merkittävän tappion Custozzan taistelussa 24. heinäkuuta ja elokuussa Wien vaati Unkarille myönnettyjen oikeuksien rajoittamista.
Unkarin kansallismuseo Viimeisen 150 vuoden aikana puutarhaan on pystytetty useita monumentteja kirjallisuuden ja historian merkkihenkilöiden muistoksi. Taidehistoriallisesti merkittävin on runoilija János Aranyn patsas, joka on koristanut puutarhaa vuodesta 1893. Ensimmäinen patsas pystytettiin runoilija Dániel Berzsenyin muistoksi, ja vuotta myöhemmin valmistui kirjailija Ferenc Kazinczyn muistomerkki. Ajan mittaan patsaan puistoon ovat saaneet taidemaalari ja kirjailija Károly Kisfaludy, runoilija Sándor Kisfaludy, museon perustaja kreivi Ferenc Széchényi ja tiedemies Ottó Herman. Myös Giuseppe Garibaldilla, Unkarin vallankumouksen sotilasjohtajalla, on patsas puutarhassa.
Vapaus johtaa kansaa Maalaus on yksi kuuluisimmista Ranskan vallankumouksia kuvaavista tauluista. Teos sai suuren suosion ollessaan esillä Pariisin salongissa vuonna 1831. Ranskan hallitus maksoi maalauksesta 3 000 Ranskan frangia. Sitä ei kuitenkaan asetettu uudelleen näytteille, koska hallitus pelkäsi sen innoittavan uusiin vallankumouksiin. Nykyään maalaus on nähtävillä Louvren taidemuseossa Pariisissa.
Ukraina Ukraina on semipresidentiaalinen tasavalta, jota johtaa vallankumouksen jälkeen valittu presidentti Petro Porošenko.
Vapaus johtaa kansaa Maalaus on usein myöhemmin virheellisesti yhdistetty Ranskan suureen vallankumoukseen.
Itävallan unkarilaiset Burgenlandin unkarilaiset ovat 1000-luvulla Unkarin kuningaskunnan alueelle sitä vartioimaan asutettujen unkarilaisten jälkeläisiä. Heillä oli yläluokan asema, mikä säilyi aina vuoteen 1848 saakka. Burgenland oli hallinnollisesti osa Unkaria, kunnes siitä tuli osa Itävaltaa vuonna 1920. Unkarin kieltä opetettiin muutamissa alueen kunnissa sotien välisenä aikana, mutta toisen maailmansodan jälkeinen taloustilanne aiheutti suuren muuttoaallon alueelta pois. Lisäksi sodan jälkeen asenne unkarin kieltä kohtaan muuttui kielteiseksi, mikä johti kiihtyneeseen sulautumiseen muuhun väestöön. Burgenlandin unkarilaiset tunnustettiin viralliseksi vähemmistöksi vuonna 1976.
Iuliu Maniu Transilvaniasta kotoisin ollut Maniu valittiin vuonna 1906 Unkarin parlamenttiin, jossa hän pyrki ajamaan maan romanialaisen vähemmistön asiaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Itävalta-Unkarin armeijassa. Sodan päätyttyä hän johti liikettä, joka ajoi Transilvanian irrottamista Unkarista ja yhdistämistä Romaniaan Suur-Romanian luomiseksi. Joulukuun alussa 1918 Maniun johtama Transilvanian neuvosto julisti alueen yhdistetyksi Romaniaan. Trianonin rauhansopimus vahvisti liitoksen vuonna 1920.
Bernin ihme Saksan joukkue kohtasi jalkapallon MM-finaalissa 1954 Unkarin, jota pidettiin ottelun selvänä ennakkosuosikkina, sillä unkarilaiset eivät olleet hävinneet yhtäkään ottelua neljään vuoteen. Suosikin asemaa lisäsi myös se, että Unkari oli voittanut Saksan alkulohkossa peräti 8-3. Finaalissa Unkari johti jo 2-0, mutta Saksa nousi voittoon lukemin 3-2. Helmut Rahn teki voittomaalin kuusi minuuttia ennen pelin loppua.
Gustav Struve Gustav Struve (alkujaan von Struve; 11. lokakuuta 1805 München, Baijeri – 21. elokuuta 1870 Wien, Itävalta-Unkari) oli saksalaisen vallankumouksellinen agitaattori, joka yritti vuoden 1848 vallankumouksen aikana useita kertoja nostattaa tasavaltaisen kansannousun Badenissa.
Sarajevo Vuonna 1878 kaupungin valtasi Itävalta-Unkari. Tulipalossa suuri osa kaupungin keskustaa paloi, ja jälleenrakennus johti ainutlaatuiseen sekoitukseen länsimaista ja itämaista arkkitehtuuria. Itävalta-Unkarin hallintoaikana Sarajevo teollistui, länsimaistui ja uudenaikaistui. Muun muassa latinalaiset aakkoset otettiin käyttöön.
Unkari Kádár kehitti Unkarin talouspolitiikkaa ja esitti 1960-luvun lopulla ajatuksensa ”Uudesta taloudellisesta mekanismista”, joka sisälsi joitakin piirteitä markkinatalousjärjestelmästä. 1960-luvun loppua kutsutaan ”kultaiseksi aikakaudeksi”,jolla viitataan lisääntyneeseen taloudelliseen vaurauteen. Talous joutui kuitenkin pian kriisiin. Unkari joutui perumaan joitakin talousuudistuksia 1970-luvulla Neuvostoliiton painostuksesta. Vuosien 1973–1975 taantuma vaikutti myös negatiivisesti Unkarin talouteen. Kádárin ajan talousuudistuksia on pidetty osittain tehottomina ja riittämättöminä. Valtiovelka kasvoi hälyttävää vauhtia ja Unkari liittyi jo Kádárin aikana Kansainväliseen valuuttarahastoon. Talouden heikkeneminen johti siihen, että yhä useampi joutui tekemään kahta työtä. Toisaalta tehtiin työtä valtion leivissä, mutta tulojen hankkiminen muualta oli osittain sallittua.
Bastiljin valtaus Bastiljin valtaus oli 14. heinäkuuta 1789 tapahtunut Ranskan suuren vallankumouksen varhaisvaiheen tärkeä käännekohta, jossa aseistautunut väkijoukko valtasi Pariisissa sijainneen Bastiljin ("Bastille") linnoituksen ja vapautti siellä pidetyt poliittiset vangit. Bastiljin valtausta pidetään usein koko vallankumouksen lähtölaukauksena ja tapahtumana, joka johti "ancien régimen" päättymiseen. Sen muistoksi Ranskan kansallispäivää vietetään 14. heinäkuuta.
Claude Alexandre de Bonneval Heinäkuussa 1735 Ali pašša erotettiin, minkä jälkeen myös Bonneval joutui sivuun kaikista neuvonantajan tehtävistään. Kesällä 1737 Itävalta julisti sodan osmaneille. Uusi suurvisiiri Muhsinzade Abdullah pašša kutsui Bonnevalin jälleen neuvonantajaksi sodankäyntiin liittyvissä kysymyksissä. Bonneval oli joitakin vuosia aiemmin laatinut suunnitelman, joka onnistuessaan olisi käynnistänyt vallankumouksen Habsburgien Unkarissa. Suunnitelman tavoitteena oli jatkaa siitä, mihin hänen ystävänsä unkarilainen ruhtinas Ferenc II Rákóczi oli jäänyt. Rákóczi oli pyrkinyt vallankumoukseen Unkarin itsenäistämiseksi, mutta epäonnistuttuaan paennut Osmanien valtakuntaan. Bonneval roolitti uudeksi kapinajohtajaksi Rákóczin pojan. Yritys kuitenkin epäonnistui, vaikka Bonneval matkusti itse rintamalle toteuttamaan suunnitelmaansa. Hän palasi Istanbuliin 1738 ja huomasi pudonneensa sulttaanin ja hovin suosiosta. Hänet karkotettiin pääkaupungista takaisin Komotiniin. Hän pääsi kuitenkin takaisin tykistöön jo vuoden kuluttua muttei ei onnistunut enää saavuttamaan aiempaa arvovaltaansa. Bonneval toimi tykistössä lähinnä hallinnollisissa tehtävissä, ja ajoittain häntä konsultoitiin länsieurooppalaiseen politiikkaan liittyvissä kysymyksissä. Hänen neuvojaan kuitenkin arvostettiin ja kirjattiin jopa valikoidusti ylös.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1954 Puolivälierissä ennakkosuosikki Unkari pudotti Brasilian maalein 4–2 yhdessä jalkapallohistorian rumimmista ja raaimmista otteluista. Unkari pelasi ilman kirkkainta tähteään Ferenc Puskásia, joka oli loukkaantunut. Unkari johti ottelua 2–0, kunnes Brasilia sai ensimmäisen maalinsa rangaistuspilkulta. Tuon jälkeen ottelun luonne muuttui poikkeuksellisen väkivaltaiseksi. Brasilian Nilton Santos ja Unkarin kapteeni József Bozsik ajettiin ulos kentältä 73 minuutin kohdalla. Hetkeä myöhemmin, kun pelikello näytti 79 minuuttia, Brasilian Humberto joutui myös jättämään kentän. Epävirallisesti ottelu päättyi vasta pukuhuoneessa käydyssä joukkotappelussa.
Liegnitzin taistelu Puolalaisista ruhtinaista merkittävin Henrik II johti liittouman noin 20 000:n miehen armeijaa, johon kuului puolalaisruhtinaiden pakkovärvättyjä, temppeliherroja, johanniittoja, Saksalaisen ritarikunnan varustama huomattava joukko ja joitakin vapaaehtoisia, kuten Sleesian baijerilaisia kullankaivajia. Koottu armeija kokoontui Liegnitzin eli nykyiseen Legnicaan Puolassa odottamaan vahvistuksia Wenceslasilta. Sübedei johti 150 000:n mongolin armeijaa, jonka pääasiallinen kohde oli kuitenkin Unkari. Armeijan pääjoukko eteni Unkariin ja Puolaan lähetettiin 30 000;n sotilaan joukko kahdessa osastossa johtajinaan Baidar ja Kadan.
Béla Imrédy Imrédy jatkoi toisen maailmansodan aikana monien oikeistolaisten järjestöjen johdossa. Saksan miehitettyä Unkarin vuonna 1944 hän toimi Unkarin talousministerinä ja valjasti maan kansantalouden Saksan sotapolitiikan tueksi. Läheinen yhteistyö saksalaismiehittäjien kanssa johti siihen, että sodan jälkeen kansantuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan sotarikoksista.
André Kertész Hän oli 20-vuotias, kun hän vuonna 1914 joutui rintamalle, missä hän otti valokuvia elämästä juoksuhaudoissa kevyellä kameralla (Goerz Tenax), joka sopi kuljetettavaksi mukana taistelussa. Valitettavasti useimmat noista kuvista tuhoutuivat Unkarin vallankumouksessa 1919. Hän haavoittui luodista 1915, ja hänen oikea käsivartensa halvaantui tilapäisesti.
Gyula Madarász Madarász väitteli filosofian tohtoriksi Budapestin yliopistossa vuonna 1880. Hän työskenteli Unkarin kansallismuseon eläinkokoelmien parissa ja pääsi museon lintukokoelmien johtajaksi. Hänen tieteelliset tutkimuksensa koskivat ensisijaisesti lintuja. Tutkimuksiensa vuoksi hän matkusti paljon, niin kotimaassaan Unkarissa kuin Länsi-Euroopassa, Aasiassa, Afrikassa ja Amerikoissa. Vuosina 1896–1897 hän tutki ja keräsi lintuja Intiassa ja Ceylonilla. Hän johti tutkimusmatkoja Egyptiin, Nubiaan ja Sudaniin 1911–1912. Hän havainnoi lintujen muuttoa lähellä Fertőjärveä Unkarissa.
Itävallan historia vuoteen 1815 Rudolf II (h. 1576–1612) seurasi isäänsä Unkarin kuninkaana ja Pyhänä Rooman keisarina. Turkkilaiset aloittivat sodan Unkarissa 1593. Rudolfin julma sodanjohto johti protestantin ylimystön kapinaan kuninkaallisessa Unkarissa. Suvun nuorempien jäsenten tuella nuorempi veli Matias takavarikoi Rudolfin maat, palautti järjestyksen ja Rudolfin kuoltua valittiin keisariksi (hallitsi: 1612–1619). Nuorempien veljesten sukuriidassa tekemät myönnytykset muodostivat kuitenkin uusia vaaroja Habsburgeille.
Mihály Károlyi Károlyi aloitti poliittisen toimintansa Unkarin parlamentissa vuonna 1905 liberaalien ryhmässä, mutta siirtyi itsenäisyyspuolueen vasempaan siipeen ja johti oppositiota pääministeri István Tiszaa vastaan. Hän oli länsimyönteinen ja arvosteli Itävalta-Unkarin suuntautumista Saksaan. Hänen poliittiset näkemyksensä – maareformi, yleinen äänioikeus ja kansallisuuksien tasa-arvo – olivat liian radikaaleja konservatiivisessa Unkarissa, eikä hänellä ollut parlamentissa juuri vaikutusvaltaa. Károlyin asema muuttui kuitenkin ensimmäisen maailmansodan lopussa, kun sotilaallinen tilanne kääntyi keskusvalloille epäedulliseksi.
Paul Klebnikov Paul Klebnikov syntyi yhdysvalloissa venäläistaustaiseen emigranttiperheeseen, joka oli paennut Lokakuun vallankumouksen seurauksia Venäjältä Yhdysvaltoihin vuonna 1918. Hänen isoisoisä oli kontra-amiraali Arkadi Nebolsin, jonka tappoivat vallankumouksen aikana kapinaan nousseet matruusit. Paul Klebnikovin isoäiti Ekaterina Nebolsina johti New Yorkissa toiminutta Venäläistä lasten hyväntekeväisyysjärjestöä ja hänen isänsä Georgi Klebnikov työskenteli YK:n simultaanitulkkien osastojohtajana.
Saksa ensimmäisessä maailmansodassa Ensimmäisen maailmansodan aikana Saksa johti Itävalta-Unkarin kanssa keskusvaltoja, jotka kuitenkin hävisivät sodan. Saksa tuki liittolaistansa Itävalta-Unkaria kun tämä aloitti sodan Serbian kanssa ja joutui konfliktiin myös Serbian liittolaisen Venäjän kanssa sekä Ranskan, joka oli tehnyt Venäjän kanssa sopimuksen liittolaisuudesta mikäli Saksa hyökkäisi.
Nur Muhammad Taraki Taraki syntyi lähellä Kabulia ja opiskeli Kabulin yliopistossa, jonka jälkeen hän aloitti poliittisen uransa toimittajana. Myöhemmin hänestä tuli yksi Afganistanin kansandemokraattisen puolueen (PDPA) perustajajäsenistä ja hänet valittiin puolueen pääsihteeriksi ensimmäisessä kongressissa. Hän oli ehdokkaana vuoden 1965 Afganistanin parlamenttivaaleissa, mutta ei päässyt kansanedustajaksi. Vuonna 1966 hän julkaisi ensimmäisen numeron puolueen sanomalehteä "Khalqia", mutta Afganistanin hallitus lopetti sen pian. Mir Akbar Khaibarin murha johti Tarakin yhdessä Hafiz Allah Aminin (vallankumouksen järjestäjän) ja Babrak Karmalin kanssa aloittamaan vallankumoukseen ja kommunistisen Afganistanin demokraattisen tasavallan perustamiseen. Taraki käynnisti maareformin 1. tammikuuta 1978, mikä osoittautui erittäin epäsuosituksi ja muut hänen hallituksensa uudistukset johtivat epävakauteen, joka johti Afganistanin sisällissotaan.
Dukla Muutamia kilometrejä kaupungista etelään Slovakian rajalla sijaitsee Duklasola Karpaattien vuoristossa, joka on stategisesti tärkeä kulkureitti Puolan ja Slovakian välillä. Solan katsotaan olevan itäisen ja läntisen slaavilaisen kulttuurin kohtauspaikka. Duklasolasta on käyty kovia taisteluita vuonna 1848 Unkarin vallankumouksen ja toisen maailmansodan aikana.
Unkarin Grand Prix Kauden 1997 Unkarin Grand Prix oli kyseisen kauden yksi erikoisimmista. Hallinnut maailmanmestari Damon Hill johti kilpailua lähes koko kilpailun ajan melko huonolla Arrows -autollaan. Eräs syy hyvään menestykseen oli, että Hillillä oli käytössään Bridgestonen renkaat, jotka sattuivat toimimaan radalla Goodyearin renkaita paremmin. Hill johti kilpailua ylivoimaisesti, mutta muutama kierros ennen maalia hänen autoonsa tuli ongelmia. Tämän takia hänen kierrosaikansa putosivat reilusti. Viimeisellä kierroksella Williamsin Jacques Villeneuve ohitti Hillin nurmikon kautta ja ajoi voittoon. Hill sijoittui kuitenkin toiseksi noin yhdeksän sekuntia Villeneuven jälkeen.
Julius von Haynau Haynau oli Hessen-Kasselin vaaliruhtinas Vilhelm I:n avioton poika. Hän aloitti sotilasuransa Itävallan armeijassa vuonna 1801 ja osallistui Napoleonin sotiin. Vuoteen 1848 mennessä hän oli ylennyt sotamarsalkkaluutnantiksi ja toiminut divisioonankomentajana Unkarissa. Vallankumouksen puhjettua tuona vuonna Haynau lähti vapaaehtoisesti kukistamaan liikehdintää Italiassa ja sai aluksi nimityksen Veronan komendantiksi. Hän osallistui voitokkaaseen Custozan taisteluun sekä Peschieran puolustukseen. Tukahdutettuaan 31. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 1849 ankarin keinoin Bresciassa puhjenneen kansannousun hän sai lempinimen ”Brescian hyeena”. Saman vuoden toukokuussa hänet kutsuttiin "feldzeugmeisterina" johtamaan Unkaria kukistamaan lähetettyjä Itävallan joukkoja. Haynau löi Unkarin armeijan 5. elokuuta Szöregin ja 9. elokuuta Temesvárin taistelussa. Hän sai arvostusta sotilaallisilla kyvyillään, mutta häntä myös yleisesti inhottiin sillä hän kohteli hävinneitä niin ankarasti. Kuuluisin esimerkki tästä oli unkarilaisten kapinajohtajien teloitus Aradissa 6. lokakuuta. Haynau nimitettiin Unkarin valtionhoitajaksi ja ylipäälliköksi, ja hän hallitsi maata käytännössä sotilasdiktaattorina kunnes hänet Itävallan hallituksen kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi yllättäen erotettiin tehtävistään 6. heinäkuuta 1850.
Itävalta-Unkari Serbian noustua vuosien 1912–1913 Balkanin sodissa merkittäväksi kuningaskunnaksi Ottomaanien valtakunnan kustannuksella, syntyi Itävalta-Unkarissa serbikansallinen liike, joka kannatti serbien liittymistä Serbiaan. Tämä johti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen serbinationalisti Gavrilo Principin murhattua arkkiherttua Frans Ferdinandin Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914.
Nikolai Podvoiski Podvoiski erotettiin nuoruudessaan Tšernigovin pappisseminaarista vallankumouksellisen toimintansa vuoksi, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Demidovin oikeustieteellisessä lyseossa Jaroslavlissa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja osallistui vuoden 1905 vallankumoukseen. Seuraavina vuosina hän oli useasti pidätettynä ja karkotettuna Siperiaan sekä välillä maanpaossa. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Podvoiskista tuli bolševikkipuolueen keskuskomitean alaisen sotilasorganisaation johtaja ja lokakuussa 1917 Pietarin sotilaallisen vallankumouskomitean johdon jäsen. Lokakuun vallankumouksen aikana hän oli yksi Talvipalatsin valtauksen johtajista. Välittömästi vallankumouksen jälkeen hänet nimitettiin Pietarin sotilaspiirin komentajaksi ja hän sai vastuulleen myös Kerenskin–Krasnovin kapinan torjumisen. Podvoiski oli ensimmäisessä kansankomissaarien neuvostossa sota- ja laivastoasiain kansankomissaarina aina maaliskuuhun 1918 asti, jolloin Lev Trotski tuli hänen tilalleen. Podvoiski johti myös puna-armeijan perustamista valmistellutta kollegiota.