mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Pluto Pluto on nimetty roomalaisen manalan jumalan Pluton mukaan, ja se on elämälle erittäin epäedullinen paikka. Nimen valintaa perusteltiin kuitenkin myös sillä, että se sisältää tuntematonta planeettaa pitkään etsineen Percival Lowellin nimikirjaimet PL. Niistä muodostettiin myös Pluton symboli .
Pluto Aina 1930-luvulta vuoteen 2006 saakka Plutoa pidettiin planeettana. 24. elokuuta 2006 Prahaan kokoontunut Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni äänesti uudesta planeetan määritelmästä, jonka mukaan Plutoa ei enää lasketa planeetaksi vaan kääpiöplaneetaksi. Päätöksen jälkeen Pluto liitettiin myös IAU:n ylläpitämään pikkuplaneettojen luetteloon numerolla 134340. Vuonna 2008 IAU loi uuden nimityksen, jonka määritelmän perusteella Pluto on plutoidi. Osa tähtitieteilijöistä oli eri mieltä uudesta nimityksestä.
Kharon (kuu) Vuorovesivoimat pitävät Pluton ja Kharonin aina sama puoli toisiinsa kääntyneinä. Kharon kiertää Pluton samassa ajassa kuin tämä kierähtää akselinsa ympäri eli 6,387 vuorokaudessa (6 vrk 9 h 18 min). Kharonin halkaisija 1192 km on runsas puolet (53 prosenttia) Pluton halkaisijasta. Kharonin massa on seitsemäsosa Pluton massasta ja pinta-ala on 4 400 000 km². Toisin kuin Pluto, joka on jäätyneen metaanin peittämä, Kharon näyttäisi olevan vesijään peitossa.
Neptunuksentakaiset planeetat Pluton koko selvitettiin tarkasti lopulta vuonna 1978, kun amerikkalainen tähtitieteilijä James W. Christy löysi sen kuun Kharonin. Hän määritti Pluton ja Kharonin massat Robert Sutton Harringtonin kanssa kuun kiertorataliikkeen perusteella. He arvioivat Pluton massaksi 1,31×10 kg, mikä on viidessadasosa Maan massasta tai kuudesosa Kuun massasta eikä riitä alkuunkaan aiheuttamaan kaasujättiläisten ratamuutoksia. Pluton löytäminen Lowellin olettamasta paikasta oli ollut sattuma, ja vaikka Planeetta X olisikin olemassa, se ei ollut Pluto.
Pluto vartiossa Pluto vartiossa ("Private Pluto") on vuonna 1943 valmistunut lyhytelokuva, jonka tuotti The Walt Disney Company. Lyhytanimaation ohjasi Clyde Geronimi ja animaattorina toimi Al Bertino. Elokuvassa Yhdysvaltain armeijan tukikohdassa sotilaana toimiva Pluto saa vastaansa kaksi maaoravaa.
Pluto Ohut kaasukehä koostuu pääasiassa metaanista ja typestä, ja sen paine on hyvin alhainen, mikrobaarin luokkaa. Pinnan lähellä on ohutta utua. Pluton pakonopeus on 1,2 km/s. Pluton pinnalla arvioidaan olevan metaanijäätä. Pluton väri on punaisempi kuin Kharonin. Päiväntasaajan tienoilla on pitkulainen tummahko alue.
Neptunuksentakaiset planeetat Tähtitieteilijöiden yllätykseksi Plutolla ei ollut näkyvää kiekkoa vaan se näkyi pisteenä, joka ei poikennut lainkaan tavallisesta tähdestä. Se oli myös 15 kertaa himmeämpi kuin Lowell oli arvioinut, joten sen täytyi olla joko todella pieni tai todella tumma. Tutkijat olettivat Pluton niin suureksi, että se voisi aiheuttaa häiriöitä planeettojen kiertoratoihin, minkä perusteella he laskivat sen albedoksi 0,07. Pluto olisi siis suunnilleen yhtä tumma kuin Merkurius. Pluton säteeksi laskettiin noin 8 000 kilometriä eli 60 % Maan säteestä. Pluton radan havaittiin olevan todella elliptinen, paljon enemmän kuin yhdenkään toisen planeetan. Tähtitieteilijä Armin O. Leuschner kiistikin Pluton aseman planeettana, koska sen himmeys ja suuri eksentrisyys olivat samanlaisia kuin asteroideilla ja komeetoilla.
Neptunuksentakaiset planeetat 1900-luvun keskivaiheilla arviot Pluton massasta laskivat. Vuonna 1931 Nicholson ja Mayall päättelivät Pluton vaikutuksesta kaasujättiläisiin, että sen massa olisi suunnilleen sama kuin Maalla. Vuonna 1949 arvioitiin, että Pluton läpimitta olisi Merkuriusta suurempi mutta Marsia pienempi ja sen massa olisi noin 0,1 Maan massaa. Dale Cruikshank, Carl Pilcher ja David Morrison Havaijin yliopistosta arvioivat vuonna 1976, että Pluton täytyy sisältää metaanijäätä, mikä on hyvin heijastavaa. Tämä tarkoitti sitä, että Pluto olikin erittäin kirkas ja sen massa olisi korkeintaan 0,01 Maan massaa.
James W. Christy Löytö tehtiin huolellisesti tutkimalla valokuvauslevyä Plutosta ja huomaamalla, että siinä oli hyvin pieni kohouma Pluton toisella puolella. Tämä levy ja sen osat oli merkitty "huonoksi", koska pitkulaisen kuvan Plutosta arveltiin olevan virhe, joka johtui virheellisestä yhdenmukaistamista. Christy kuitenkin huomasi, että vain Pluto oli pitkänomainen, taustalla olevat tähdet eivät.
New Horizons Lisää kuvamateriaalia Plutosta otettiin Ralph- ja LORRI-kameroilla huhtikuun alussa 2015, jolloin luotaimella oli matkaa Plutoon vielä hieman yli 100 miljoonaa kilometriä. Kuviin sisältyy Ralphilla otettu ensimmäinen värikuva sekä LORRIn kuvasarja Charonista kiertämässä Plutoa. Näissä kuvissa erottuu sekä Pluton punertava sävy että Pluton pinnan selvästi tummempia ja vaaleampia alueita. Erityisesti mielenkiintoa herätti hyvin vaalea alue, joka vaikuttaa olevan ympäristöään puhtaamman jään alue Pluton toisen navan ympäristössä. Näissä kuvauksissa käytetty 1/10 sekunnin valotusaika on liian lyhyt, että pienemmät kiertolaiset olisi ollut mahdollista erottaa. Pienimmät kiertolaiset, Kerberos ja Styx, havaittiin sen sijaan LORRIlla 25. huhtikuuta ja 1. toukokuuta välisenä aikana otetusta kuvasarjasta, jossa kukin valotus oli 10 sekunnin pituinen.
Pluto Plutosta katsottuna Aurinko näyttää kirkkaalta tähdeltä, ja sen säteilystä saapuu vain 0,89 W/m. Plutossa on todella kylmä, lämpötila on vain noin 43 kelviniä (−230 °C). Lämpötila vaihtelee Pluton kierron mukana −228 – −238 °C. Ilmakehän paksuutta kuvaava skaalakorkeus on 60 km, ja keskimääräinen molekyylipaino 16–25 g/mol.
Pluto Pluto on 50–70-prosenttisesti kiveä, ja loput massasta on lähinnä jäätä. Pluton tiheys on 1 750 kg/m3. Niinpä Plutossa olisi jäätä noin 30–50 prosenttia. Jään alhainen osuus viittaa siihen, että Aurinkokunnan synnyssä alueella olevasta hapesta suuri osa tiivistyi alhaisessa lämpötilassa hiilimonoksidiksi CO eikä vedeksi niin kuin lähempänä Aurinkoa.
Eris (plutoidi) Eristä pidettiin aluksi huomattavasti Plutoa suurempana planeettana. Vuonna 2011 Erikselle tehtyjen tarkempien mittausten jälkeen kuitenkin todettiin, että Eris ja Pluto ovat kooltaan likimain yhtä suuria. Vuonna 2015 New Horizons -luotaimen Plutolle tekemien mittausten myötä Pluto osoittautui hieman luultua suuremmaksi, minkä jälkeen sitä on jälleen pidetty Eristä suurempana kääpiöplaneettana.
H. P. Lovecraft Lovecraftin isoisä kuoli vuonna 1904, minkä jälkeen Lovecraftin perheen oli muutettava pienempään asuntoon. Lovecraft kärsi vuonna 1908 hermoromahduksen, eikä tämän takia koskaan saanut opintojaan päätökseen. Lovecraft kokeili myös kykyjään tieteilijänä. Elokuussa 1906 tiedelehti "Scientific American" julkaisi hänen kirjeensä, jossa hän ehdotti, että tähtitieteelliset observatoriot etsisivät Neptunuksen takaista planeettaa koordinoidusti. Lovecraft antoi planeetalle nimen Yuggoth, jota hän käyttikin myöhemmin novelleissaan. Kun Pluto löydettiin vuonna 1930, hän muistutti ystävilleen, että oli ennustanut sen olemassaolon.
Pluto (jumala) Vaikka Plutoa verrataan manalan jumalana usein Saatanaan, roomalaiset eivät nähneet häntä pahana hahmona. Jumalaa pidettiin kullan, hopean ja muiden maanalaisten rikkauksien antajana. Kääpiöplaneetta Pluto on nimetty hänen mukaansa.
Pluton Svea Pluton Svea (Eskilstuna) oli ruotsalainen RAC-yhtye, jonka laulajana toimi Jocke Karlsson. Pluton Svea perustettiin vuonna 1994 ja ne lopettivat vuonna 2002. Yhtye on käynyt esiintymässä myös Suomessa.
Pluto kaksinkertaiseksi seuranneiden parin vuosikymmenen aikana. Ehkä Pluton napalakki on kääntynyt Aurinkoon päin ja alkanut sulaa. Pluto on melko kirkas, sen Bondin albedo on 0,4–0,6 ja geometrinen albedo 0,5–0,7. Pluton pinnasta on kiinteää typpeä 98 prosenttia, hieman metaania ja jälkiä hiilimonoksidista. Kirkkailla alueilla on typpeä, metaania, etaania ja hiilimonoksidia. Tummilla alueilla on orgaanista materiaalia, joka on syntynyt eri yhdisteiden reagoidessa kosmisten säteiden vaikutuksesta.
Kuiperin vyöhyke Ennen 1990-lukua Pluto ja sen kuu Kharon olivat ainoat tunnetut Kuiperin vyöhykkeen kohteet – tosin vyöhyke sai nimensä vasta sen jälkeen, kun ensimmäinen uusi kohde löydettiin vuonna 1992. Sen jälkeen vyöhykkeeltä on löydetty jatkuvasti uusia kohteita. Tietokonemallinteiden ja teorioiden perusteella on otaksuttu, että vyöhykkeen loppuminen noin 50 AU:n saattaa selittyä Marsin kokoisen kappaleen vaikutuksella. On myös esitetty olettamuksia, että kiviplaneettojen kokoisia kappaleita voisi löytyä kaukaa Kuiperin vyöhykkeen takaa, sillä suuri etäisyys tekisi myös suurempien kohteiden havaitsemisen hankalaksi.
Pluto Avaruusteleskooppi Hubble löysi heinäkuussa 2011 neljännen Plutoa kiertävän kuun, joka sai väliaikaisesti nimen S/2011 (134340) 1 (se tunnettiin myös epävirallisesti nimellä P4). Pienikokoisen kuun arvioidaan olevan halkaisijaltaan 13–34 kilometriä, ja se on siten Pluton tunnetuista kuista pienin. S/2011 (134340) 1 näyttää sijaitsevan noin 59 000 kilometrin päästä Plutosta. Kuu sai viralliseksi nimekseen Kerberos IAU:n 2. heinäkuuta 2013 julkaisemassa tiedonannossa.
Pluto Tähtitieteilijät ovat tehneet vuonna 2002 tapahtuneen tähdenpeiton perusteella laskelmia, joiden mukaan Pluton pinta saattaa olla lämpiämässä ja vastaavasti ilmakehä viilenemässä. Laskelmat perustuvat havaintoihin vuonna 2002 tapahtuneesta tähdenpimennyksestä, jolloin Pluto kulki tähden P126A edestä.
Pluto (koira) Pluton muistettavimpiin "roolisuorituksiin" kuuluu Aku Ankka -piirretty "The Eyes Have It" vuodelta 1945. Aku Ankka tilaa postimyynnistä hypnoosilasit, joiden avulla hän hypnotisoi Pluton erilaisiksi eläimiksi, kuten kanaksi, hiireksi ja leijonaksi.
Kharon (kuu) Kharon on kääpiöplaneetta Pluton kuu. Sitä voidaan toisaalta pitää kaksoiskääpiöplaneettana Pluton kanssa. Kharon tunnetaan myös nimellä (134340) Pluto I. Kharonin löysi tähtitieteilijä James Christy 22. kesäkuuta 1978 tutkiessaan muutamaa kuukautta aiemmin otettuja valokuvia Plutosta ja huomatessaan pienen pullistuman ilmestyvän siihen säännöllisesti. Myöhemmin pullistuma vahvistettiin 29. huhtikuuta 1965 otetuista kuvista erilliseksi taivaankappaleeksi. Kharonin pinnalla arvellaan olevan jäätynyttä vettä. Aluksi Kharonille annettiin tilapäinen nimi 1978 P 1.
Pluto vartiossa Pluto on Yhdysvaltain armeijan tukikohdassa vartiokoirana ja saa kersantilta käskyn vartioida bunkkeria ja siellä olevaa tykkiä, sillä alueella on havaittu sabotoijia. Aluksi Pluto toteuttaa kersantin käskyä, mutta saa huomata, että kaksi maaoravaa käyttää tykkiä sekä pähkinöiden säilytyspaikkana että pähkinänsärkijänä.
New Horizons New Horizons on NASAn 19. tammikuuta 2006 matkansa aloittanut avaruusluotain, joka lähetettiin tutkimaan kääpiöplaneetta Plutoa ja sen kuita. Se on ensimmäinen NASAn "New Frontiers" -tutkimusohjelman luotain. Luotaimen tehtävänä oli analysoida kääpiöplaneetan kaasukehää ja sen toimintaa sekä kuvata Pluton pintaa. Plutoa ei ollut koskaan aikaisemmin tutkittu avaruusluotaimilla.
Plutoni Plutoni voi viitata seuraaviin asioihin:
New Horizons Kuvasarjassa, jonka LORRI-kamera otti 29. toukokuuta ja 19. kesäkuuta välisenä aikana noin 25 miljoonan kilometrin etäisyydeltä Plutosta, Pluton pinnalta erottuu vaihtelevan näköistä maastoa. Kuvaston erikoisuus on kuitenkin Charonin pinnalla erottuva, selvästi ympäristöään tummempi alue. Kesäkuun lopulla infrapunaspektrografi Ralph havaitsi Plutossa metaania. Tämä ei sinänsä ollut uusi tieto, sillä Plutosta havaittiin metaania Maasta käsin jo 1970-luvulla. Luotaimen havaintotarkkuus kuitenkin riittää selvittämään metaanin alkuperää. Ultraviolettispektrografi Alice teki 16. kesäkuuta testihavaintoja, joita tarvitaan myöhempien ilmakehähavaintojen käsittelyssä.
Plutoidi 22. elokuuta 2006 tehdyssä esityksessä ei aiemmin esitettyä "plutoni"-termiä ehdotettu käyttöön. Tärkeä syy tähän oli termiin liittyvä sekaannuksen vaara: Sanalla on jo geologiassa vakiintunut merkitys ja eräissä kielissä kuten ranskassa sana "pluton" tarkoittaa kääpiöplaneetta Plutoa, joten näihin kieliin olisi tarvittu sanasta oma käännöksensä. Lisäksi se on sanana hyvin samantapainen kuin "plutino", joka tarkoittaa tietyn tyyppistä transneptunista kohdetta. "Plutonin" sijaan otettiin käyttöön käsite "kääpiöplaneetta". Kääpiöplaneettoja ovat muiden muassa asteroidivyöhykkeellä sijaitseva Ceres, Kuiperin vyöhykkeen kappaleista planeetan statuksensa menettänyt Pluto ja vuonna 2003 löydetty Eris.
Pluto (täsmennyssivu) Pluto voi viitata seuraaviin asioihin:
Plutoni (geologia) Plutoni on geologiassa intrusiivinen magmakivimassa, joka kiteytyy maanalaisesta magmasta. Plutoneihin lukeutuvat mm. batoliitit, diapiirit ja stokit. Käytännössä plutoni viittaa selvästi erottuviin, halkaisijaltaan kilometrejä oleviin magmakivimassoihin. Plutoninen kivilaji eli syväkivi on syvällä maankuoressa magmasta kiteytynyt kivilaji. Yleisimmät plutoniset kivilajit ovat graniitti, granodioriitti, tonaliitti ja kvartsidioriitti.
Pluto (okeanidi) Pluto sai joko Zeuksen tai Tmoloksen kanssa pojan, Tantaloksen.
Makemake Yksi Makemaken kierros Auringon ympäri kestää 308 vuotta ja rata on monien muiden Kuiperin vyöhykkeen kohteiden tapaan melko eksentrinen. Makemake on Pluton jälkeen kirkkain Kuiperin vyöhykkeen kohde (näennäinen magnitudi +17) ja sen voi havaita jo suurella harrastajakaukoputkella. Tämän vuoksi onkin hieman yllättävää, että kohde löydettiin vasta vuonna 2005. Syynä myöhäiseen löytöajankohtaan on radan suuri inklinaatio: koska Makemaken rata on lähes 30 astetta vinossa Aurinkokunnan tasoon nähden, se sijaitsee suurimman osan ajastaan taivaalla melko kaukana ekliptikasta. Koska Aurinkokunnan kohteiden etsintä keskittyy ekliptikan ympäristöön, kohde pysyi kauan löytymättömissä.
FS Pluton (1929) FS Pluton oli Ranskan laivaston miinalaiva toisessa maailmansodassa.
Kerberos (kuu) Kuun läpimitta on todennäköisesti 13–34 kilometrin välillä, ja se kiertää Plutoa keskimäärin noin 59 000 km:n etäisyydellä. Kerberos on kooltaan neljänneksi suurin Pluton kuu: sitä pienempi on vain Styx. Kerberoksen rata sijoittuu Nixin ja Hydran välille. Koska Pluto ja sen suuri seuralaiskappale Kharon kiertävät yhteistä massakeskipistettä molempien kappaleiden ulkopuolella, Kerberos on myös Kharonin kuu.
Kuu (yleisnimi) Kuulla voi olla myös yhteisiä kuita sen kiertämän suuremman kappaleen kanssa. Muun muassa kaksoiskääpiöplaneetoilla Plutolla ja sen kuulla Kharonilla on neljä yhteistä kuuta Hydra, Styx, Kerberos ja Nix. Pluton lisäksi tunnetaan myös muita kaksoispikkuplaneettoja kuiperin vyöhykkeellä, esimerkiksi Borasisi ja Teharonhiawako. Myös osa asteroideista kuten Antiope on kaksoisjärjestelmiä. Pluto ja Kharon ovat kuitenkin suurimmat tällaiset kappaleet.
Pluton (ohjus) 650 mm (65 cm) paksuinen Pluton-ohjus oli 7,64 m pitkä ja kaksivaiheinen, sen laukaisupaino oli 2 423 kg. Ohjuksen suuntaus toimi inertiaohjauksen avulla. Pluton käytti kiinteätä ajoainetta lennon aikaisena polttoaineenaan. Laukaisualustana olivat toimineet AMX 30-tyypin panssarivaunut, joita valmistettiin 42 kpl tätä nimenomaista käyttötarkoitusta varten. AN-51 tyypin ydinkärkiä valmistettiin 70 kappaletta.
Pluto (yhtye) Pluton debyyttialbumi "Bom dia", joka julkaistiin 18. lokakuuta 2004, pääsi Portugalin albumilistalla kuudenneksi.
FS Pluton (M622) Pluton (runkonumero M622) on Ranskan laivaston 1987 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus ().
Pluto (jumala) Pluto (kreikka: Πλούτων, "Ploutōn") on roomalaisessa mytologiassa manalan ja sen rikkauksien jumala. Häntä vastaa kreikkalaisessa mytologiassa Haades.
Vulkanus Yksi kääpiöplaneetta Pluton kuista oli kuun löytäjien asettaman nimiehdotusäänestyksen mukaan tulossa nimetyksi Vulkanuksen englanninkielisen nimen mukaan Vulcaniksi, mutta tätä nimiehdotusta ei kuitenkaan hyväksytty Kansainvälisessä tähtitieteellisessä unionissa, sillä se oli jo käytetty teoreettisen planeetan nimelle eikä Vulcan-nimitys myöskään viitannut manalaan kuten muiden Pluton kuiden nimet. Niinpä Pluton uusimmat kuut saivatkin nimet Kerberos ja Styx, sillä nämä nimet olivat äänestyksessä sijoilla 2. ja 3.
Pluto (okeanidi) Pluto () oli kreikkalaisessa mytologiassa Okeanoksen ja Tethyksen tytär, yksi okeanideista. Toisaalta kerrotaan, että hän olisi joko Himanteen tai Kronoksen tytär.
Ehrhardt-Szawe Pluto Automobilfabrik osti Zella St. Blasiin tehtaan ja valmisti siellä Pluto-merkkisiä autoja Amilcarilta hankkimallaan lisenssillä.
Pluto Automobilfabrik Pluto Automobilfabrik AG oli vuosina 1924–1927 toiminut saksalainen autonvalmistaja. Yritys aloitti toimintansa nimellä "Automobilfabrik Zella-Mehlis".
New Horizons Luotaimen keräämät havainnot muuttivat suuresti käsityksiä Plutosta. Esimerkiksi Pluton geologinen aktiivisuus, vuoristot ja kraatterien vähäisyys hämmästyttivät tiedemaailmaa.
Aamiainen Plutolla Aamiainen Plutolla () on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut draamakomedia. Se perustuu Patrick McCaben samannimiseen romaaniin, joka julkaistiin vuonna 1998.
Nix Nix eli (134340) Pluto III on yksi Pluton viidestä kuusta. Se on toinen kahdesta Hubble-avaruusteleskoopin kesäkuussa 2005 löytämästä kiertolaisesta.
Planeetan määritelmä Vuodesta 1992 lähtien on löydetty lukuisia pieniä taivaankappaleita Neptunuksen radan ulkopuolelta, ja suurempia kohteita on havaittu jo tusinoittain. Ensimmäinen aurinkokunnan ulkopuolinen planeetta havaittiin 1992, ja näitä eksoplaneettoja tunnetaan jo satoja. Havaittujen kohteiden koko vaihteli erittäin paljon (osa oli tarpeeksi suuria voidakseen olla tähtiä, osa taas oli Kuuta pienempiä), joten planeetan käsitettä alettiin pohtia tarkemmin.
Vuonna 2005 planeetan määritelmän täsmällisyys tuli ajankohtaiseksi, kun Eris (2003 UB) löydettiin. Kohde oli kookkaampi kuin Pluto, joka siihen asti oli pienin hyväksytty planeetta. IAU, joka vastaa muiden toimintojensa ohella myös tähtitieteellisistä termeistä, teki asiasta lopullisen päätöksen 24. elokuuta 2006.
Pluton (ohjus) Pluton on ranskalainen taktinen ydinase. Se oli käytössä vuosina 1974–1993, ja taistelulataus oli yksikärkinen. Saman tyyppistä MR-50 CTC -ydinkärkeä käytti myös AN-52 taktinen ydinpommi, josta Pluton-ohjuksen ydinkärkeä on muunnettu. Konventionaalinen 500 kg:n vahvuinen, ydinaseeton HE-räjähdelataus () oli vaihtoehtona ydinräjähteen käytölle taistelutoimissa. MR-50 CTC/AN 51 -ydinlatauksen voimakkuudet olivat 15 ja 25 kilotonnia, joista voimakkuuden saattoi valita käyttötarkoituksen perusteella. Ohjuksen enimmäiskantama oli 120 kilometriä.
Sailor Moon Ajanjumala Chronoksen jälkeläisen, Sailor Pluton, tehtävä on vartioida ajan porttia. Yksinäinen sailor-soturi ystävystyi Neo-Queen Serenityn ja kuningas Endymionin tyttären, Small Ladyn (Chibi-Usan), kanssa ja piti tälle usein seuraa. Small Lady kutsuu Setsunaa lempinimellä Pu. Sailor Pluto hallitsee aikaa ja siinä matkustamista. Setsuna on Sailor-sotureista vanhin, eikä hänellä ole perhettä Maa-planeetalla. Luonteeltaan Setsuna on lempeä, rauhallinen ja hieman syrjäänvetäytyvää sorttia. Sailor Plutolla on yksi kolmesta talismaanista.
HMS Pluto (J446) HMS Pluto (viirinumerot J446 ja M46) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Transneptuninen kohde Myös Pluto ja sen kuu Kharon ovat transneptunisia kohteita, ja Plutoa pidettiinkin pitkään planeettana lähinnä historiallisista syistä, kunnes se vuonna 2006 päätettiin luokitella kääpiöplaneetaksi.
Kohella oi Pluto Kohella oi Pluto (tunnetaan myös nimellä Raptori) on rap-yhtye Raptorin vuonna 1990 julkaistu minialbumi. Albumi julkaistiin CD-levynä.
Pluto Keskimääräiset rataelementit epookin J2000.0 suhteen. Kaavoissa "t" on epookista J2000.0 kulunut aika vuorokausina ja "T" sama vuosisatoina. Siis kun juliaaninen päivämäärä on "J", on "t = J - 2451545.0 " ja "T = t/36525".19. tammikuuta 2006 NASA lähetti New Horizons -ohilentoluotaimen kohti Plutoa. Helmikuussa 2007 luotain ohitti Jupiterin käyttäen planeettaa painovoimalinkona. Luotain lensi Pluton ohi 14. heinäkuuta 2015 noin 12 500 kilometrin etäisyydellä hieman ennen kello 15 Suomen aikaa.
Neptunuksentakaiset planeetat Nykyään luokkaan kuuluvat Ceres, Eris, Haumea, Makemake ja Pluto. Eris, Haumea, Makemake ja Pluto ovatkin Neptunuksen takaisia kohteita, mutta Ceres on suurin Marsin ja Jupiterin välillä kiertävistä päävyöhykkeen asteroideista. Pluton planeetan aseman menetys ei ole kuitenkaan ainutlaatuinen, sillä ensimmäisinä löydetyt asteroidit Ceres, Pallas, Juno ja Vesta luokiteltiin planeettojen joukkoon 1800-luvun alussa monen vuosikymmenen ajan, ennen kuin yhä uusia kappaleita löytyi samalta alueelta ja niiden ymmärrettiin muodostavan pienten kappaleiden vyöhykkeen.
Neptunuksentakaiset planeetat Eristä ei kuitenkaan luokiteltu koskaan planeetaksi virallisesti. Vuonna 2006 IAU:n laatiman planeetan määritelmän mukaan Eris ja Pluto eivät ole planeettoja vaan kääpiöplaneettoja, sillä ne eivät ole vetäneet läheisiä kohteita puoleensa. Toisin sanoen ne eivät kierrä Aurinkoa yksin vaan samalla kiertoradalla pienten ja samankokoisten kappaleiden joukossa. Pluto luokitellaan nykyään Kuiperin vyöhykkeen osaksi ja toiseksi suurimmaksi kääpiöplaneetaksi Eriksen jälkeen. Joidenkin tähtitieteilijöiden mielestä Pluto, Eris ja Kuiperin vyöhykkeen suurimmat kohteet kuten Makemake, Sedna, Quaoar ja Varuna pitäisi luokitella planeetoiksi.
Pluto Nash Pluto Nash on 2002 ensi-iltansa saanut Ron Underwoodin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva. Eddie Murphy esittää elokuvan pääroolia, Kuussa sijaitsevan yökerhon omistajaa.
Pluto Pluto ei kuitenkaan ole ensimmäinen planeetaksi kutsuttu aurinkokunnan kohde, joka on menettänyt asemansa. Ensimmäisinä löydettyjä asteroideja: Cerestä, Vestaa, Pallasta ja Junoa pidettiin planeettoina monen vuosikymmenen ajan 1800-luvulla, kunnes Astraean löydyttyä vuonna 1845 uusia asteroideja ruvettiin löytämään kiihtyvällä tahdilla, ja edellä mainitut menettivät asemansa 1850–1860-luvulla. Näitä kohteita kutsuttiin sen jälkeen yleisesti pikkuplaneetoiksi tai asteroideiksi, eikä niitä enää pidetty oikeina planeettoina. Vuonna 2006 Cereksestä tuli kääpiöplaneetta Eriksen ja Pluton rinnalle, sillä se täytti tarvittavan määritelmän.
New Horizons NASA julkaisi 10. heinäkuuta alustavaa pohdintaa Pluton pinnan geologiasta. Erityisesti tässä keskityttiin pohtimaan pinnalta erottuvia monikulmion muotoisia hahmoja sekä päiväntasaajan seurin laajaa tummaa aluetta. Tässä vaiheessa kuvien tarkkuus oli vielä 27 km/kuvapikseli eikä pinnan kemian yksityiskohtia vielä tunnettu, joten mitään kovin täsmällistä ei ollut mahdollista sanoa.
Yksi historiallinen kuva julkaistiin 12. heinäkuuta. Tuossa LORRI-kameran ottamassa mustavalkokuvassa näkyvä osa Pluton pinnasta ei näy luotaimelle enää ennen ohilentoa, joten kuva tulee olemaan yksityiskohtaisin kuva Pluton Charoniin päin lukkiutuneesta puoliskosta vähintään useisiin vuosikymmeniin, mahdollisesti koskaan. Kuvassa erottuu rivi noin 480 km läpimittaisia, tarkkarajaisia tummia alueita sekä useita monikulmaisia pinnanmuotoja. Kuvaa täydennetään myöhemmin Ralph-instrumentin mittamalla tiedolla pinnan värityksestä. Kuva otettiin luotaimen ollessa noin 4 miljoonan kilometrin etäisyydellä Plutosta.
Planeetta Vuonna 2006 pidetyssä Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin kokouksessa planeetalle päätettiin uusi määritelmä, jonka mukaan planeetaksi kutsutaan taivaankappaletta, joka kiertää järjestelmän tähteä, jolla on riittävästi massaa luhistua oman painovoimansa vaikutuksesta lähelle pyöreätä muotoa ja joka hallitsee omaa kiertorataansa. Aiemmin planeetaksi luettu Pluto menetti uuden määritelmän myötä statuksensa, sillä se ei täytä kolmatta ehtoa: noin 20 vuotta kiertoajastaan se kulkee Neptunuksen radan sisäpuolella, jolloin Neptunus on sen alueella kiertoradan hallitseva osapuoli. Lisäksi Pluto on vain yksi monista Kuiperin vyöhykkeen kohteista, jotka kiertävät Aurinkoa keskimäärin Neptunusta kauempana. Täten Pluto ei myöskään hallitse rataansa, sillä muiden Kuiperin vyöhykkeen kohteiden yhteenlaskettu massa ylittää Pluton massan. Myös ensimmäiset löydetyt asteroidit Vesta, Juno, Ceres ja Pallas oli luokiteltu planeetoiksi ennen 1850–1860-lukuja, jolloin uusien asteroidien löytyminen sai astronomit ymmärtämään niiden olevan vain ensimmäiset löydetyt kohteet asteroidivyöhykkeellä.
Arecibo-viesti Aurinkokunta-osio esittelee aurinkokunnan keskeiset kappaleet. Vasemmalta oikealle ovat Aurinko, Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus, Neptunus ja Pluto (Plutoa ei kuitenkaan enää nykyään lasketa aurinkokunnan planeetaksi).
Pluto (yhtye) Pluto on portugalilainen rock-yhtye, jonka perustivat osa Ornatos Violetan entisistä jäsenistä sen hajottua vuonna 2002. Yhtyeeseen kuuluvat kahden entisen Ornatos Violetan jäsenen lisäksi myös basisti Eduardo ja rumpali Ruka.
Hills Have Eyes 2 (vuoden 1985 elokuva) Seurue eksyy matkalla aavikon läpi ja pysähtyy vanhan kaivoksen luokse korjaamaan polttoainevuotoa bussista. Kaivoksessa lymyilee Pluto, joka nähtävästi on jäänyt eloon Hirviön aiemmista puremista. Pluto hyökkää Rachelin kimppuun ja onnistuu ryöstämään seurueelta yhden näiden kilpamoottoripyöristä. Roy ja Harry lähtevät jahtaamaan Plutoa, mutta epäonnistuvat: Harry jää putoavan lohkareen alle ja Roy joutuu yli kaksimetrisen kannibaalin, The Reaperin, (John Bloom) yllättämäksi. Yön saapuessa seurue jää odottamaan ystäviään kaivokselle, mutta koska näitä ei kuulu Rachel ja Hulk lähtevät etsimään näitä. The Reaper on kuitenkin ottanut seurueen tähtäimeensä ja listii näitä yksi kerrallaan. Rachel koirineen löytää Pluton, mutta joutuu The Reaperin rakentamaan ansaan ja lyö päänsä kiveen. Henkiin The Reaperin kynsistä aiemmin jäänyt Roy onnistuu yllättämään Pluton, joka syöksyy Hirviön työntämänä kielekkeeltä kuolemaansa. Kaivoksella ei The Reaperin käsittelyn jälkeen ole enää elossa kuin Cass, joka onnistuu päihittämään kannibaalin hapolla ja paikalle saapuvan Royn kanssa he ansoittavat polttoaineella bussin ja sytyttävät The Reaperin liekkeihin aavikon yössä. The Reaper ei kuollut ja tulee liekeissä juoksemalla kohti Cassia ja Roy:ta. He ehtivät väistää ja The Reaper putoaa kaivokseen. Ainoina eloonjääneinä Cass, Roy ja Hirviö lähtevät jalan paluumatkalle aavikon aamun sarastaessa.
Hydra (kuu) Hydra, joka tunnetaan myös nimellä (134340) Pluto II, on Pluton ja Kharonin kiertoradalta löytyneen kiertolaisen nimi. Se on toinen kahdesta Hubble-avaruusteleskoopin kesäkuussa 2005 löytämästä kiertolaisesta. "Pluto Companion Search Team" -työryhmään kuuluivat Hal A. Weaver, S. Alan Stern, Max J. Mutchler, Andrew J. Steffl, Marc W. Buie, William J. Merline, John R. Spencer, Eliot F. Young ja Leslie A. Young. Nimensä kuu on saanut kreikkalaisen mytologian yhdeksänpäiseltä Hydralta. Aluksi Hydra tunnettiin väliaikaisella nimellä S/2005 P 1.
Pluto Vuoden 2006 alussa Plutoa tarkkailtiin Keck- ja Hubble-teleskoopeilla. Sen pinnan lämpötilaksi mitattiin 43 K (–230 °C) eli kymmenen astetta alhaisempi kuin Kharonilla. Viileyden syynä on välillisesti auringonsäteily, joka höyrystää pinnan typpijäätä kaasuksi. Vaikutus on sama kuin iholta haihtuvalla hiellä.
Suomen sisällissodan naiskaartit Valkeakosken naiskaarti perustettiin 2. helmikuuta ja siihen kuului 115 naista, joka muodosti noin 16 % koko Valkeakosken punakaartin jäsenistöstä. Kaartin aseellisessa osastossa oli kuitenkin vain 50 naista. Sen jäsenet olivat suurimmaksi osaksi Tervasaaren paperitehtaan työläisnaisia, mutta joukossa oli myös useita maaseudun piikoja ja palvelijattaria. 28 naiskaartin jäsentä toimi sairaanhoitajina ja he olivat mukana ainakin Vehkajärven, Kuhmoisten ja Ruoveden taisteluissa. Huhtikuun 25. päivänä Valkeakosken punakaartilaiset aloittivat pakomatkansa kohti itää. Pakomatkan aikana naiskaartilaiset osallistuivat Alvettulan, Hauhon ja Syrjäntaan taisteluihin, minkä jälkeen he kuitenkin jäivät saksalaisten vangeiksi Lahden ympäristössä. Toukokuun 1. päivänä Hauholla teloitettiin 36 naiskaartilaista. Yhteensä Valkeakosken naiskomppanian jäseniä kuoli sodassa ja vankileireillä 47.
Valkeakosken naiskaarti Teollisuustoiminta oli Sääksmäen Valkeakoskella aloitettu 1870-luvun alussa ja vuoteen 1917 mennessä yhteisöstä oli kasvanut noin 3 000 asukkaan taajama. Valkeakosken työväenyhdistys oli perustettu 1896. Työväen järjestyskaarti paikkakunnalle perustettiin marraskuun 1917 yleislakon yhteydessä ja punakaartiksi se muutettiin pari päivää sisällissodan syttymisen jälkeen 30. tammikuuta 1918. Jäseniä Valkeakosken punakaartissa oli noin 600–700. Valkeakosken naiskaarti perustettiin 2. helmikuuta, jolloin siihen liittyi ensimmäiset 20 naista. Yhteensä jäseniä oli enintään 120–130, joista suurin osa työskenteli paperitehtaalla. Mukana oli myös ainakin toistakymmentä piikaa tai palvelijatarta. Valkeakosken ohella naiskaarteja syntyi helmikuun alkupäivinä myös Helsinkiin ja Viipuriin.
Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus oli Suomen sisällissodassa 1. toukokuuta 1918 toteutettu joukkomurha, jonka kohteena oli Valkeakosken naiskomppanian 15–23-vuotiaita tyttöjä..
Valkeakosken naiskaarti Valkeakosken naiskaarti oli vuoden 1918 Suomen sisällissodan aikana toiminut punakaartin yksikkö, joka oli osa Valkeakosken punakaartia. Se oli muodostettu tuolloin Sääksmäen pitäjään kuuluneen Valkeakosken teollisuusyhdyskunnan naisista, jotka olivat suurimmaksi osaksi Tervasaaren paperitehtaan työläisiä. Kaartiin kuului yhteensä ainakin 115 naista, joista noin 50 oli aseellisessa osastossa, muiden toimiessa huolto- ja lääkintätehtävissä. Taisteluissa, teloituksissa ja vankileireillä heistä sai surmansa 47, eli käytännössä lähes kaikki aseellisen osaston naiset.
Suomen sisällissodan naiskaartit Viipurin merkinantokomppanian nimellä tunnettu Viipurin kaarti oli Helsingin ja Valkeakosken kaartien ohella ensimmäisiä perustettuja naiskaarteja, joka muodostettiin 8. helmikuuta. Komppaniassa oli jäseniä noin 150 ja sen päällikkönä toimi sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle paennut ja siellä myöhemmin punaupseeriksi ryhtynyt Toini Mäkelä. Yksikkö oli alun perin tarkoitettu vartio- ja tiedustelutehtäviin, josta se myös sai nimensä. Myöhemmin naiset kuitenkin osallistuivat muun muassa Raudun ja Viipurin taisteluihin. Muutamia komppanian jäseniä kaatui taisteluissa tai teloitettiin ja osa antautui toukokuun 1. päivänä. Suurin osa kaartin jäsenistä onnistui kuitenkin Mäkelän tavoin pakenemaan Neuvosto-Venäjlle.
Suomen sisällissodan naiskaartit Punaiset teloittivat myös neljä naiskaartilaista luokkapetturuuden vuoksi. Tapauksien tarkemmista syistä ei ole tietoa. Ainoa tunnettu valkoisten telotuksiin osallistunut nainen oli Valkeakosken naiskaartiin kuulunut Liisa Laurén.
Viipurin merkinantokomppania Viipurin merkinantokomppania perustettiin vajaat kaksi viikkoa sisällissodan alkamisen jälkeen 8. helmikuuta 1918. Se oli Helsingin ja Valkeakosken naiskaartien ohella ensimmäisiä sisällissodan aikana perustetuista noin 20 naiskaartista. Komppaniaan liittyi noin 150 työläisnaista, jotka saivat koulutusta muun muassa aseiden käsittelyssä sekä erilaisissa viestitehtävissä. Sen jäsenet toimivat aluksi vartiopalveluksessa ja tekivät myös kaupungin ulkopuolelle suuntautuneita tiedusteluretkiä. Myöhemmin Viipurin merkinantokomppanian naiset osallistuivat Antrean rintaman ja Viipurin taisteluihin.
Suomen sisällissodan naiskaartit Suomalaisten naiskaartien esikuvina toimivat vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen naispataljoonat, joista ensimmäisen perusti siperialainen talonpoikaisnainen Marija Botškarjova. Suomen punakaartien tavoin myös ensimmäiset naiskaartit syntyivät jo keväästä 1917 lähtien muodostettujen järjestyskaartien ja -toimikuntien pohjalle, joissa oli mukana myös runsaasti naisia. Naiskomppanioita perustettiin vajaalle parillekymmenelle paikkakunnalle eri puolille punaisten hallussa ollutta eteläistä Suomea. Ensimmäiset muodostettiin helmikuun alussa vain muutamia päiviä sisällissodan käynnistymisen jälkeen Helsinkiin, Viipuriin ja tuolloin Sääksmäen pitäjään kuuluneeseen Valkeakosken teollisuustaajamaan. Myöhemmin helmikuun aikana niitä perustettiin myös useihin muihin kaupunkeihin ja teollisuustaajamiin, mutta pelkästään maatyöväestön keskuuteen kaarteja ei syntynyt.
Suomen sisällissodan naiskaartit Suomen sisällissodan naiskaartit olivat Suomen sisällissodan aikana punakaartin naisista muodostettuja osastoja, joita perustettiin helmikuun alusta 1918 lähtien punaisten hallussa olleen alueen asutus- ja teollisuuskeskuksiin. Kaarteihin kuului yhteensä noin 2 000 nuorta naista, jotka olivat pääosin teollisuustyöläisiä, palvelijattaria ja piikoja. Nuorimmat naiskaartien jäsenet olivat vain 14–15-vuotiaita, eikä heidän keski-ikänsäkään noussut juuri pariakymmentä vuotta korkeammaksi. Ainoastaan osa naiskaartilaisista kuului aseellisiin taistelujoukkoihin, heitä toimi lisäksi huolto-, muonitus- ja sairaanhoitotehtävissä.
Suomen sisällissodan naiskaartit Naiskaartit olivat huomiota herättävä ilmiö myös kansainvälisesti. Koska aikakauden eurooppalainen yhteiskunta suhtautui kielteisesti naisten sotilaalliseen toimintaan, heitä nähtiin ase kädessä vain yhteiskunnallisia normeja rikkoneissa vallankumouksissa. Naiskaartien jäsenet olivat aikaansa nähden radikaaleja ja heitä onkin luonnehdittu myös ”varhaisfeministeiksi”.
Suomen sisällissodan naiskaartit Loviisa siirtyi punaisten haltuun 7. helmikuuta kahden kuukauden ajaksi, jolloin kaupunkiin perustettiin myös naiskaarti. Sen jäsenet osallistuivat muun muassa vartiointitehtäviin.
Valkeakosken naiskaarti Teloitettuja naisia oli yhteensä 24–29. Paikalla olevassa muistomerkissä mainitaan kuitenkin 36 teloitettua valkeakoskelaista naista, mutta määrä on todennäköisesti liian suuri tai osa uhreista oli kotoisin jostain muualta. Valkeakoskella vangituista naiskaartin jäsenistä ainakin kolme teloitettiin Sorrilan koulun takaisessa metsikössä 3. toukokuuta. Lisäksi vankileireillä teloitettiin 1–4 naista ja erilaisiin tauteihin tai nälkään kuoli seitsemän. Valtiorikosoikeus käsitteli kaikkiaan 30 Valkeakosken naiskaartilaisen syytteet, joista neljä sai ehdottoman tuomion.
Valkeakosken naiskaarti Valkeakosken naiskaartin aseellinen osasto osallistui taisteluihin ainoastaan sodan loppuvaiheessa, kun tuhansien läntisestä Suomesta paenneiden punaisten kuormasto pyrki kohti Itä-Suomea. Naiskaartilaiset olivat raivaamassa kolonnalle tietä valkoisten ja saksalaisten linjojen läpi Hauhon Alvettulassa ja kirkonkylässä sekä Tuuloksen Syrjäntaan kylässä, kunnes lopulta jäivät vangeiksi.
Suomen sisällissodan naiskaartit Teloitettujen naiskaartilaisten määrästä ei ole tarkkaa tietoa, vaan luvut vaihtelevat eri lähteissä. Yleisesti teloitettuja naisia arvellaan olevan ainakin 420–460, jotka ammuttiin joko heti taistelujen jälkeen tai myöhemmin vankileireillä ennen sodan päättymistä toukokuun puolivälissä. Teloituksia suoritettiin yleisesti Tamperetta lukuun ottamatta kaikilla muilla paikkakunnilla, missä naiskaartilaisia jäi vangeiksi. Tampereella tiedetään ammutun ainoastaan kolme naista välittömästi taistelun jälkeen, mutta myöhempiä teloituksia ei kaupungissa päällystön kiellosta johtuen tehty. Ylivoimaisesti eniten naisia teloitettiin Lahdessa ja Hollolassa, joissa parin viikon aikana ammuttiin ainakin parisataa naiskaartilaista. Tunnettu joukkoteloitus tapahtui myös 1. toukokuuta Hauholla, jossa ammuttiin ainakin 20 pari päivää aikaisemmin vangittua Valkeakosken naiskaartin jäsentä. Joidenkin tietojen mukaan naiset raiskattiin teloitusta edeltäneenä yönä. Lisäksi laajoja massateloituksia oli ainakin Viipurissa.
Suomen sisällissodan naiskaartit Myös Turun naiskomppaniaksi kutsuttu Maarian naiskaarti perustettiin 9. maaliskuuta Turun kupeessa sijaitsevan Maarian pitäjän Raunistulassa, jonka 7 000 asukasta olivat suurimmaksi osaksi köyhiä torppareita tai tehdastyöläisiä. Kaartiin kuului noin 151 naista, jotka osallistuivat Satakunnan rintaman taisteluihin Karkussa, Mouhijärvellä ja Suodenniemellä sekä toimivat huolto- ja vartiotehtävissä Tampereella. Naiskaartin jäsenistä neljä kaatui taistelussa ja yksi kuoli valkoisten teloittamana Karkussa. Lisäksi sodan jälkeen Lahden vankileirillä teloitettiin ainakin kuusi kaartilaista.
Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus Vuonna 2008 kirjailija Anneli Kanto julkaisi kirjan "Veriruusut", joka käsittelee Valkeakosken naiskaartin vaiheita. Seuraavana vuonna kirjasta tehtiin näytelmä, jota on esitetty mm. Tampereella ja Valkeakoskella. Keväällä 2018 "Veriruusut" esitetään KOM-teatterissa sekä syksyllä Jyväskylän Huoneteatterissa.
Suomen sisällissodan naiskaartit Riihimäen naiskaartin päällikkönä toimi poikkeuksellisesti mies, tuolloin vasta 17-vuotias Hannes Mäkinen, jolla kuitenkin oli sotakokemusta aikaisemmista sisällissodan taisteluista.
Suomen sisällissodan naiskaartit Pispalan naiskaarti perustettiin ilmeisesti maaliskuun puolivälissä ja siihen kuului kaikkiaan noin 50 jäsentä. Pispalan esikaupunkialue kuului tuolloin vielä Pirkkalan pitäjään. Kaartin esikuntapäällikkö oli Hilda Virtanen, sanitääriosaston johtaja Pispalan punakaartin päällikkön Aatto Koivusen puoliso Hilma Koivunen ja aseellisen osaston päällikkö Juupajoelta saapunut 18-vuotias Emma Oksala. Hänen asepukunsa on nykyään nähtävissä Työväenmuseo Werstaan kokoelmissa.
Valkeakosken naiskaarti Anneli Kannon vuonna 2008 ilmestynyt romaani "Veriruusut" kertoo Valkeakosken ja Tampereen naiskaarteista. Teatteriohjaaja Pekka Saaristo on dramatisoinut kirjan pohjalta samannimisen näytelmän, jota on esitetty muun muassa Porissa ja Tampereella.
Suomen sisällissodan naiskaartit Naiskaarteja toimi lisäksi ainakin Lahdessa ja Lappeenrannassa.
Tampereen naiskaarti Tampereen naiskaarti oli Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918 toiminut punakaartien yksikkö, joka oli osa Tampereen punakaartia. Lisäksi sen toiminnassa oli mukana Pirkkalan pitäjän alueelta koottu Pispalan naiskaarti.
Valkeakosken naiskaarti Valkeakosken naiskaartin päällikkönä toimi suurimmasta osasta muita naiskaarteja poiketen mies, Turusta kotoisin ollut 24-vuotias työmies Harald Nederström. Naiskomppania jakaantui kolmeen osastoon, joiden päälliköt valittiin äänestämällä. 1. osaston päällikkönä toimi 22-vuotias Ida Järvinen, 2. osaston 16-vuotias Lydia Lehto ja 3. osaston 18-vuotias Amanda Kujala. Kaartiin kuului myös mahdollisesti erillinen kuuden naisen konekivääriosasto.
Suomen sisällissodan naiskaartit Kouvolan naiskaartin päällikkönä toimi Elli Kokko, joka teloitettiin Kouvolan vankileirillä toukokuun lopussa.
Alvettulan taistelu Alvettulan taistelu oli nykyään Hämeenlinnaan kuuluvan entisen Hauhon pitäjän Alvettulassa 26.–27. huhtikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu, jossa punaiset ylittivät valkoisten hallussaan pitämän Alvettulan sillan. Heidän tarkoituksenaan oli raivata tie Lahden suuntaan matkalla olleelle usean tuhannen hengen pakolaiskuormastolle. Taistelu muistetaan erityisesti Valkeakosken naiskaartista, jonka sotilaat onnistuivat viimein useiden tuntien taistelun jälkeen ylittämään sillan ja rynnäköimään kohti valkoisten puolustusasemia. Alvettulan lisäksi punakaartilaiset ottivat vetäytymisensä aikana yhteen valkoisten ja heidän rinnallaan sotineiden saksalaisjoukkojen kanssa myös Laitikkalan, Hauhon ja Syrjäntaan taisteluissa, jotka kaikki tunnetaan yhtenä sisällissodan verisimmistä taisteluista.
Suomen sisällissodan naiskaartit Uuraan naiskaarti oli koottu Viipurinlahden rannalla sijaitsevan Uuraan ulkosataman työntekijöistä. Se harjoitteli ja majoittui Uuraan linnoituksen alueella.
Suomen sisällissodan naiskaartit Kirjallisuudessa on pitkään elänyt tarina, että Pispalan naiskaarti olisi 27. maaliskuuta häätänyt valkoiset Tampereen Onkiniemestä kiivaan taistelun jälkeen, mutta tukija Tuomas Hopun mukaan paikalla ei todellisuudessa käyty taisteluja. Sen sijaan Pispalan naiskaarti osallistui hieman myöhemmin taisteluihin Ratinanniemessä.
Suomen sisällissodan naiskaartit Pyhtään punakaartin naiskomppania muodostettiin Pyhtäällä toimineen Stockforsin puuhioketehtaan työläisistä. Sen jäsenten keski-ikä oli nuori jopa muihin naiskaarteihin verrattuna. Pyhtään naiskaarti osallistui ainakin 8. huhtikuuta saksalaista Osasto Brandensteinia vastaan käytyyn Kyminlinnan taisteluun.
Suomen sisällissodan naiskaartit Lähteestä riippuen taisteluissa kaatui 70–130, teloitettiin 420–460 ja vankileireillä kuoli 80–110 naiskaartien jäsentä. Heidän lisäkseen kuolleeksi julistettiin 180 kadonnutta, joiden kohtalosta ei ole tietoa. Vuonna 1998 julkaistun tutkimuksen mukaan naiskaartien kokonaistappiot olivat 755 kuollutta. Teloitettujen keski-ikä oli noin 20 vuotta ja puolet heistä oli alaikäisiä. Naiset joutuivat ennen teloitustaan usein myös seksuaalisen väkivallan uhreiksi. Historiankirjoitus on yleisesti väittänyt, ettei vankileireillä tapahtunut naisten teloituksia ja ne ovat tulleet yleiseen tietoisuuteen vasta 1990–2000-luvuilla. Joidenkin tutkijoiden mukaan naisten ja lasten kohtalot vankileireillä on pidetty tarkoituksella pimennossa. Nykyinen tutkimus on osoittanut, että naiskaartilaisten järjestelmällisesten teloitusten taustalla oli myös rotuhygienisenä pidetty halu yhteiskunnan puhdistamiseen sodan voittaneiden valkoisten naiskuvaan sopimattomista punakaartilaisista.
Valkeakosken naiskaarti Valkeakosken naiskaartin aseelliseen osastoon liittyi noin 50 naista, muiden palvellessa huolto- ja lääkintätehtävissä. Huoltotehtäviin lukeutui ruokahuollon lisäksi muun muassa varustehuoltoa ja vaatteiden ompelua. Sairaanhoitajina toimi noin 30 kaartilaista. Heidän kouluttajanaan ja johtajanaan oli Hilda Rantanen. Sairaanhoitajia palveli lyhyen sidontakurssin jälkeen Toijalan sairaalassa, josta heitä lähetettiin joukkojen mukana myös rintamalle ainakin Kuhmoisiin, Vehkajärvelle ja Ruovedelle. Rintamalle lähetettiin Valkeakoskelta myös keittäjiä. Aseellisen osaston toiminnasta Valkeakoskella ei ole tarkkaa tietoa, mutta ilmeisesti sen ohjelmaan kuului harjoitusten lisäksi vartiopalvelusta. 10. huhtikuuta Valkeakosken työväentalolla tapahtui onnettomuus, jossa erään nuoren punakaartilaisen ase laukesi vahingossa ja surmasi 17-vuotiaan Siiri Lehtisen. Hänet haudattiin neljä päivää myöhemmin, jolloin hautajaissaattue kulki kiväärein varustautuneiden naiskaartilaisten muodostaman kunniakujan läpi.
Suomen sisällissodan naiskaartit Kansanvaltuuskunta yritti aluksi hillitä naiskaartien syntymistä ja myös antimilitaristinen Sosialidemokraattinen Naisliitto oli naisten aseellista toimintaa vastaan. Maaliskuun 8. päivänä se antoi julkilausuman, jossa liittotoimikunta jyrkästi vastusti naiskaartien perustamista. Kansanvaltuuskunta antoi vihdoin 13. maaliskuuta lausunnon, joka velvoitti punaisen Suomen kansanedustuslaitoksena toimineen Työväen pääneuvoston hyväksymään kaartien perustamisen. Tämän jälkeen naiskaarteja muodostettiin eri paikkakunnille aina huhtikuuhun loppuun saakka. Ensimmäisen virallisen käskyn ne saivat 10. huhtikuuta, jolloin punakaartin ylipäällikkö Kullervo Manner määräsi vartiopalvelun naisten tehtäväksi. Viimeiset naiskaartit perustettiin vasta punaisten perääntymisvaiheessa huhtikuun puolivälin jälkeen, jolloin heidän tappionsa oli jo varmistunut, eivätkä ne ehtineet toimimaan kuin parin viikon ajan.
Suomen sisällissodan naiskaartit Saamastaan sotilaskoulutuksesta huolimatta naiskaartien osallistuminen taistelutoimintaan jäi vähäiseksi. Niitä käytettiin ainoastaan viimeisinä reserveinä, jotka olivat mukana lähinnä Helsingin, Tampereen ja Viipurin puolustustaisteluissa. Lisäksi naiskaartit osallistuivat joihinkin Kymenlaaksossa ja Karjalan kannaksella käytyihin taisteluihin sekä perääntymisvaiheen yhteenottoihin, kun lännestä tulleet punaisten pakolaiskolonnat yrittivät Etelä-Hämeessä murtautua vastapuolen saartorenkaiden läpi kohti itää.
Valkeakosken naiskaarti Valkeakosken naiskaarti joutui ensimmäisen kerran taisteluun 27. huhtikuuta Hauhon Alvettulassa, jossa he valtasivat valkoisten halluussaan pitämän Alvettulan sillan ja pääsivät näin jatkamaan matkaansa kohti Hauhon kirkonkylää. Useiden silminnäkijäkertomusten perusteella Valkeakosken naisilla oli valtauksessa tärkeä osa. Siltaa oli yritetty ylittää jo aikaisemmin, mutta siinä onnistuttiin vasta uhkarohkeasti hyökänneiden naiskaartilaisten johdolla. Alvettulasta pakolaiskuormasto jatkoi matkaa kohti Hauhon kirkonkylää, jossa he seuraavana aamuna joutuivat taisteluun saksalaisten ja valkoisten hyökätessä. Kirkonkylän valtausta yrittänyt vihollinen kuitenkin torjuttiin ja kolonna pääsi edelleen liikkeelle kohti Lahtea. Taistelun jälkeen Valkeakosken naiset linnoittautuivat vielä suojaamaan kuormastoa saksalaisten uuden hyökkäyksen varalta, kunnes jatkoivat itsekin matkaa.
Suomen sisällissodan naiskaartit Runoilija Timo Malmi julkaisi vuonna 2014 Tampereen naiskaartista innoitusta saaneen runokokoelman "Tuulensuu, minä rakastan sinua", jonka pohjalta syntyivät myöhemmin näytelmä "Raatihuoneen puolustus" ja draamadokumentti "Tuntemattomat: Raatihuoneen puolustajat 1918".
Valkeakosken naiskaarti Aseellisten osastojen naiset osallistuivat myös valkeakoskelaisten valkoisten pidätyksiin ja vankikuljetuksiin. 15. huhtikuuta punaiset pidättivät noin 30 punakaarteihin kuulumatonta miestä, jotka eivät olleet totelleet esikunnan antamaa käskyä saapua työpalvelukseen. Vangituista miehistä ammuttiin kymmenen. Naiskaartilaisista 19-vuotias Liisa Laurén oli kaksi päivää myöhemmin Hausjärvellä mukana paperitehtaan teknisen johtajan Gunnar Carpelanin ja insinööri Johan Niskan teloituksissa. Hän oli ainoa valkoisten teloituksiin syyllistynyt Valkeakosken naiskaartin jäsen.
Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus Valkeakosken naiskomppania oli osa punakaartia, ja suurin osa siihen kuuluneista naisista oli ennen kapinaa ollut töissä Valkeakosken paperitehtaassa. Suurimman osan sodan ajasta komppania piti vartiota, harjoitteli ampumista ja äkseerausta ja voimisteli Tietolan koululla.
Suomen sisällissodan naiskaartit Juupajoelle perustetun naiskaartin päällikkönä toimi 20-vuotias Martta Autio, jonka isä oli valkoisten kannattajiin lukeutunut suurtilallinen. Väärinmajan taistelun yhteydessä Autio tutustui punaisten sodanjohtoon kuuluneeseen Verner Lehtimäkeen, jonka kanssa hän myöhemmin seurusteli parin vuoden ajan.
Suomen sisällissodan naiskaartit Mäntsälän naiskaarti perustettiin vasta 15. huhtikuuta eli tilanteessa, jolloin punaisten tappio oli jo varmistunut ja suuri joukko läntisestä Suomesta lähteneitä punakaartilaisia oli aloittanut pakomatkansa kohti itää. Kaartiin kuului 45–50 naista, jotka osallistuivat Orimattilassa Luhtikylän taisteluun 28.–29. huhtikuuta. Mäntsälän naiskaartilaisia kaatui neljä ja 24 saksalaisille antautunutta teloitettiin taistelun jälkeen Lahden Hennalassa. Suurimpaan osaan muita naiskaarteja verrattuna Mäntsälän kaartin erikoispiirre oli jäsenten korkeampi keski-ikä. Vanhimmat olivat 28-vuotiaita.
Valkeakosken naiskaarti Heidän joukossaan oli todennäköisesti 30–50 naista, joista kaikkie eivät olleet aseelliseen osastoon kuuluneita. Ennen teloitusta naisia pidettiin kaksi päivää Suomaan talon ladossa. Tapahtumista on ristiriitaista tietoa, joidenkin kertomusten mukaan valkoiset eivät käyneet sisällä ladossa, vaan vartijat kiersivät sen ulkopuolella. Sisällissodan tapahtumista omaelämäkerrassaan kirjoittaneen teatterineuvos Vilho Siivolan mukaan naiset kuitenkin saatettiin raiskata. Hän perustaa näkemyksensä kymmenen vuotta sodan jälkeen lähitalojen asukkailta kuulemiinsa kertomuksiin.
Alvettulan taistelu Hauholle pyrki myös pohjoisesta Tampereen suunnalta lähteneitä punaisia, kuten Lempäälän punakaartilaisia ja Valkeakosken naiskaartin jäseniä. Noin 30 kilometrin päässä Hämeenlinnan pohjoispuolella pakolaisten piti ylittää Alvettulanjoki pari vuotta aikaisemmin valmistunutta siltaa pitkin, joka kuitenkin oli valkoisten hallussa. Sitä oli puolustamassa Adolf Renvaldin komentaman 1. Etelä-Pohjanmaan reservipataljoonan 2. komppania.
Suomen sisällissodan naiskaartit Hyvinkään naiskaartiin kuului noin 150 naista, jotka olivat pääosin paikkakunnalla toimineen Yhdistyneiden Villatehtaiden työläisiä. Taistelutehtäviin he joutuivat huhtikuun puolivälissä, noin viikkoa ennen, kuin saksalaiset valtasivat pitäjän 20. huhtikuuta. Tämän jälkeen Hyvinkään naiset osallistuivat punaisten läpimurtoyrityksiin Etelä-Hämeessä. Yhtensä 27 kaartilaista sai surmansa sodassa tai sen jälkiselvittyjen aikana.
Valkeakosken naiskaartin joukkoteloitus Valkeakosken työväenjärjestöt pystyttivät paikalle 1. toukokuuta 1968 muistomerkin, jonka tekstin mukaan haudassa lepää "36 valkeakoskelaista 15–23-vuotiasta työläisneitoa". Tutkimuksellisin keinoin on pystytty selvittämään 24–29 uhrin kohtalo.