mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Retoriikka (Aristoteles) "Ethosta" käsiteltäessä Aristoteles kuvaa erilaisia ihmisluonteita, suhteessa luonteenpiirteisiin (hyveet ja paheet), tunteisiin, ikään, sosiaaliseen asemaan sekä syntyessä ja eläessä koettuun onneen. Nuoret hän kuvaa innokkaiksi, vanhat usein pettyneiksi ja varovaisiksi, ja keski-ikäiset näiden välimuodoksi. Tämän jälkeen hän kuvaa lyhyesti sattuman tuottamien hyvien ja huonojen asioiden, rikkauden sekä vallan vaikutusta ihmisten luonteeseen.
Aristoteles Aristoteleen filosofia voidaan jakaa klassisen jaon mukaan kahteen osaan, teoreettiseen ja käytännölliseen filosofiaan tai "tieteeseen". Teoreettiseen filosofiaan kuuluvat fysiikka ja metafysiikka sekä niiden työkaluna toimiva logiikka, ja käytännölliseen filosofiaan kuuluvat etiikka, politiikka sekä estetiikka (kuten retoriikka ja poetiikka). Tieteenaloihin Aristoteles luki näiden kahden lisäksi myös tuotannolliset tieteet tai taidot, kuten lääketiede, laivanrakennus sekä musiikki ja muut taiteet.
Retoriikka (Aristoteles) Kirjan loppuosa käsittelee puheen osien järjestystä. Tärkeimpänä kaikessa puheessa tuli olla kaksi osaa, joista ensimmäisessä ilmoitetaan, mistä aiotaan puhua (esittely), ja toisessa esitetään todistelut (vakuuttaminen). Tätä voidaan verrata laskutehtävään, jossa on ensin tehtävänasettelu ja sen jälkeen todistaminen. Näitä Aristoteles piti välttämättöminä osina, vaikka useimmissa puheissa, kuten oikeuspuheissa, oli neljä osaa: johdanto, asian esittely, vakuuttaminen (mukaan lukien kilpailevien väitteiden vertailu ja vastapuolen väitteiden kumoaminen) ja loppusanat. Tämän jälkeen Aristoteles kuvaa tarkemmin johdannon, selostuksen ja todistelujen rakennetta, kysymysten oikeaa hetkeä, sekä loppusanoja.
Aristoteleen psykologia Aristoteles määritteli mielen ("nous", usein myös "järki" tai "äly") siksi sielun osaksi, jolla se tietää ja ymmärtää asioita. Näin sen määrittely oli lähinnä toiminnallinen. Aristoteles erotti käytännöllisen ja teoreettisen järjen toisistaan.
Metafysiikka (Aristoteles) Kirja VI jatkaa metafysiikan ja erityistieteiden erojen selvittämistä. Aristoteles määrittelee "yleisen metafysiikan" (nykyisin: ontologian) siksi, joka käsittelee ”olevaa olevana”, ja "erityisen metafysiikan" (Aristoteleelle: teologian) siksi, joka käsittelee erillisiä, primäärisiä ja korkeampia substansseja eli jumalallisia asioita.
Hermeneutiikka Aristoteles selvitti tulkitsemista teoksessaan "Tulkinnasta" ("Peri hermeneias"). Yhtä merkittäviä ovat monet antiikinaikaiset kirjoitukset runoudesta, retoriikasta ja sofistiikasta. Näihin kuuluu monia Platonin dialogeja, kuten "Kratylos", "Ion", "Gorgias", lyhyempi "Hippias" ja "Valtio", sekä Aristoteleen "Runousoppi", "Retoriikka" ja "Sofistiset kumoamiset". Nämä käsittelevät kuitenkin enemmän esityksen muotoa ja argumenttien kumoamista kuin tekstien ymmärtämistä teksteinä. Vasta stoalaisilla, jotka kirjoittivat myyttien tulkitsemisesta, tavataan laajempaa tietoisuutta tekstien ymmärtämiseen liittyvistä ongelmista.
Politiikka (Aristoteles) Valtasuhteista Aristoteles käsittelee miehen ja vaimon, vanhempien ja lasten sekä isännän ja orjan välisiä suhteita. Aristoteles hyväksyy orjuuden välttämättömänä pahana ja määrittelee orjan eläväksi välineeksi, jolta puuttuu itsenäinen ajattelukyky. Isännän ja orjan suhde voi olla myös molemmille edullinen. Sivumennen hän kuitenkin kuvittelee yhteiskunnan jossa orjia ei tarvittaisi: tämä olisi mahdollista jos koneet ja työkalut voisivat ohjata itseään. Tämä on tiettävästi historian ensimmäinen kirjallinen viittaus robotiikkaan.
Aristoteles Aristoteles määritteli psykologian tieteeksi, joka tutkii sielua (kreikaksi "psykhe") ja sen ominaisuuksia. Sen keskeisimpiin piirteisiin kuuluu näkemys sielusta kaikki elävät olennot elävöittävänä tekijänä. Aristoteleen psykologiset näkemykset ovat todennäköisesti muotoutuneet hänen kypsemmän kautensa aikana, kun hän johti omaa Lykeionin peripateettista kouluaan.
Fysiikka (Aristoteles) Kirja VII käsittelee suppeasti liikkujan ja liikuttajan välistä suhdetta. Aristoteles määrittelee sen hyvin eri tavalla kuin Platon, jonka teorian mukaan sielu kykenee laittamaan itsensä liikkeelle ("Lait" kirja X, "Faidros", "Faidon"). Aristoteles sen sijaan sanoo, että kaikki, mikä liikkuu, on jonkin toisen liikuttamaa. Hän yrittää myös määritellä liikkeen lajit ja niiden nopeudet yhteismitallisiksi määrittelemällä paikallisen muutoksen ("phorà") perustavanlaatuisimpana muutoksena, johon kaikki muut voidaan redusoida.
Aristoteleen etiikka Aristoteles määritteli ihmisenä olemisen tarkoituksen kirjoittaessaan:
Nikomakhoksen etiikka Aristoteles määritteli ihmisenä olemisen tarkoituksen kirjoittaessaan:
Dialektiikka Aristoteles ajatteli, että sofistit ja Platon olivat molemmat kehittäneet kreikkalaista puhetaidonperinnettä. Hän ei tuominnut moralistiseen sävyyn sofisteja samalla tavalla kuten Platon. "Retoriikka"-teos esittää, että voittaminen on nautinnollista kaikkien ihmisten mielestä ei ainoastaan voitonhaluisten.
Paatos Retoriikassa paatos on yksi kolmesta vaikuttamisen keinosta logoksen ja eetoksen ("ethos") ohella. Aristoteles käsitteli näitä teoksessaan "Retoriikka" retorisen argumentin osatekijöinä. Paatoksella tarkoitetaan usein vetoamista kuulijan tunteisiin: paatos sisältää sen, missä määrin puhuja laittaa omia tunteitaan peliin ja yrittää vedota kuulijoiden tunteisiin saadakseen heidät puolelleen. Paatos voidaan kuitenkin nähdä yhtä lailla vetoamisena kuulijoiden sympatioihin ja mielikuvitukseen. Paatoksen soveltaminen saa aikaan paitsi sen, että kuulijoissa herää voimakkaita tunnetiloja, myös sen, että he samaistuvat puhujan omaan näkökulmaan ja tuntevat samoin kuin puhuja.
Aristoteles Poetiikka eli runousoppi liittyy puolestaan läheisesti retoriikkaan, sillä siinä käsitellään puheen tyyliä ja hyvää jäsennystä. Aristoteles selvitti myös tragedian, komedian ja epiikan tyylisuuntia sekä muun muassa metaforan käsitettä. Hänen mukaansa runoudessa ja kaikessa kerronnassa keskeisintä oli jäljittely. Tragediassa ja epiikassa jäljiteltiin korkea-arvoisia ja komediassa puolestaan vähempiarvoisia ihmisiä. Aristoles kehitti erityisesti tragedian teoriaa. Hänen mukaansa tragedia muodostaa juonellisen kokonaisuuden, jossa on selkeä alku, keskikohta ja loppu. Keskeistä oli "katharsis", emotionaalinen puhdistuminen, jossa katsojat saattoivat puhdistua erilaisista tunteista katsoessaan näytelmän henkilöiden kärsivän.
Aristoteles Aristotelesta on pidetty koko länsimaisen tieteen isänä ja monien yksittäisten tieteenalojen perustajana. Hän oli ensimmäinen, joka luokitteli inhimillisen tietämisen aloja omiksi oppialoikseen, kuten matematiikka ja biologia. Monet näistä luokitteluista ovat edelleen käytössä. Aristoteleen kiinnostuksen kohteet olivat hyvin laaja-alaiset, ja tämä näkyy myös hänen teoksissaan, jotka käsittelevät monia aiheita. Luonnontieteissä Aristoteles tutki muun muassa anatomiaa, tähtitiedettä, embryologiaa, maantiedettä, geologiaa, meteorologiaa, fysiikkaa ja eläintiedettä. Filosofiassa hän kirjoitti muun muassa estetiikasta, taloudesta, etiikasta, metafysiikasta, hallinnosta, politiikasta, psykologiasta, retoriikasta ja teologiasta. Hänen kirjoituksensa koskettivat myös koulutusta, kirjallisuutta ja runoutta.
Aristotelismi Aristoteles määrittelee filosofian "tieteenä universaaleista välttämättömyyksistä, jotka ovat aktualisoituneet". Hänen opettajansa Platon puolestaan oli määritellyt sen "tieteenä ideoista", tarkoittaen ideoilla sellaisia ilmiöiden perusteita, joilla ei ole ehtoja.
Ensimmäinen analytiikka "Ensimmäinen analytiikka" käsittää kaksi kirjaa. Aristoteles kehittelee teoksessa syllogistiikan loogisen, rationaalisen ajattelun yleiseksi teoriaksi. Hän määrittelee muun muassa seuraavat käsitteet:
Syllogismi Antiikin aikana oli kaksi kilpailevaa syllogismien teoriaa: aristotelinen syllogis­tiikka ja stoalainen syllogis­tiikka. Aristoteles määritteli syllogismin "... päätelmäksi, jossa joistakin asetetuista väittämistä seuraa jotakin muuta kuin ne, koska ne ovat nämä."
Paideia Paideia on keskeinen antiikin aikaisen yhteiskunnan arvoihin liittyvä käsite ja keskeinen termi antiikin kulttuurin ymmärtämisen kannalta. Käsite tuli kreikkalaisen yhteiskunnan ytimeen 400-luvulla eaa. retoriikkaa ja käytännöllistä ajattelua korostaneiden sofistien ja filosofis-tieteellistä puolta korostaneiden filosofien (Sokrates, myöhemmin Platon, Aristoteles, jne.) myötä.
Retoriikka (Aristoteles) Kirja III käsittelee tyylioppia. Sen ensimmäiset luvut käsittelevät hyvää ilmaisua. Aristoteles toteaa hyvän puheen olevan selkeää, eli sen tulee enemmän selventää kuin hämärtää asioita, sekä sopivaa, eli ei liian vaatimatonta, mutta ei myöskään liian liioittelevaa. Selkeyttä puheeseen saa käyttämällä tavallisia substantiiveja ja verbejä, noudattamalla oikeakielisyyttä, sekä välttämällä jäykkyyttä tuovia tekijöitä, kuten pitkiä yhdyssanoja. Tekstin tulisi olla luontevaa sekä kirjoitetuksi että luetuksi. Proosaesityksessä tuli välttää runomuotoa, mutta teksti ei silti saanut olla täysin rytmitön. Samoin tekstin osien tuli olla sopivan pituisia — tuli välttää liian pitkiä osia, mutta myös liian lyhyitä osia, jotka vain tuntuvat kiirehtivän liikaa. Tärkeitä asioita ei saa käsitellä liian kevyesti, mikä vaikuttaisi hutiloimiselta, eikä mitättömiä asioita liian juhlavasti, mikä vaikuttaisi koomiselta. Viimeisenä mutta ei vähäisimpänä ilmaisukeinona Aristoteles painotti puheen henkevyyttä, jota saatiin muun muassa käyttämällä puheessa metaforia sekä tekemällä asia havainnolliseksi kuulijalle.
Teatteri Nykyinen teatteri on lainannut antiikista myös näytelmäaiheita, teatterikritiikin periaatteita ja klassisia henkilökohahmoja, Teatteriarkkitehtuuri on saanut vaikutteita antiikista, jossa teatterikatsomot rakennettiin ulos rinteisiin ja ne hyödynsivät luonnon omia akustisia ominaisuuksia. 
Varhaisimmat teatterimuodot olivat tragedia, komedia ja satyyrinäytelmät. Ensimmäisiin teatteritaiteen teoreetikoihin lukeutuu Aristoteles, joka tarkasteli teatterin erilaisia muotoja Retoriikka-teoksessaan.
Dialektiikka "Topiikka"-nimisessä teoksessaan filosofi yhdistää dialektiikan ja uskottavat käsitykset, joiden pohjalta dialektiikassa päätellään. Dialektisessa päättelyssä päätellään väitteestä vastakohtaan, joko yleisesti tunnettujen, viisaimpien kannattamien tai uskottavien käsitysten nojalla. Aristoteles samaistaa toisiinsa dialektiikan ja retoriikan, joiden päämääränä oli uskottavuus. Näistä hän erotti analytiikan eli logiikan ja filosofian, joiden pyrkimyksenä oli saavuttaa totuus.
Liikkeenjohdon strategia Monissa (suurissa) organisaatioissa on eri tasoisia strategioita. Yhtymästrategia () määrittelee, millä aloilla organisaatio toimii, ja miten nämä tuottavat arvoa organisaatiolle. Tämän lisäksi yhtymästrategia pohtii sitä, miten laajalla maantieteellisellä alueella organisaatio toimii, miten voimavaroja jaetaan eri yksiköiden kesken ja miten katto-organisaatio ylipäätään tuo lisäarvoa yksittäisille liiketoimintayksiköille.
Empirismi Noin sata vuotta myöhemmin Aristoteles (384–322 eaa.) laittoi suuren painon aistien vastaanottamille asioille eli a posteriori -tyyppisille havainnoille. Aristoteleen näkemys oli osittain reaktio Platonin syvästi rationalistista ja hyvin teoreettista lähestymistapaa vastaan. Aristoteles sovelsi termiä luonnonfilosofia pyrkimykseen saada selvää luonnollisesta maailmasta. Hän käytti menetelmää, joka alettiin tuntea myöhemmin induktiivisena päättelynä, päästäkseen aistihavainnoilla luonnontieteessä esittämiinsä kategoriointeihin ja periaatteisiin. Tämä oli suoraan vastakkainen Platonin ideaopille, joka perustui hyvin pitkälti "a priori" -tyyppisille oletuksille. Myöhemmällä kaudellaan Aristoteleen epäluulo Platonin näkemyksiä kohtaan vain kasvoi ja hän alkoi vaatia kaikelta induktiiviselta päättelyltä yhä selvempää empiiristä vahvistusta ("Toinen analytiikka"). Aristoteles myös määritteli empirismin perusajatuksen, että inhimillinen tieto todellisuudesta perustuu aistikokemukseen.
Politiikka (Aristoteles) Kirja III käsittelee kansalaisuutta sekä luokittelee valtiomuotoja eri lajeihin sen mukaan, miten valta on niissä jaettu.
Fasilitointi (organisaatio) Se miten itse kukin määrittele fasilitoinnin kertoo enemmän itsestämme ja asiayhteydestä, kuin fasilitoinnista sen moninaisuudessaan. Johtamiskäsitykset, tilanne ja ympäristö vaikuttavat siihen miten fasilitointia hyödynnetään ja minkälaisena se näyttäytyy.
Dialektiikka Antiikin kreikkalaisista ajattelijoista erityisesti sofistit, Sokrates (sokraattinen menetelmä), Platon ja Aristoteles ovat jääneet filosofian historiaan dialektiikan merkittävinä kehittäjinä. Kreikkalaiset filosofit korostivat yksilöllisesti erilaisia puolia dialektiikasta ja sen merkityksestä. Logiikka ja dialektiikka olivat uuden ajan alkuun asti synonyymeja toisilleen. Myöhemmin dialektiikka on liitetty läheisemmin retoriikkaan, kun taas logiikka on saanut vaatimattomamman roolin (ks. logiikan historia).
Antiikin filosofien salaiset opetukset William Smithin mukaan Aristoteles luennoi kahdesti päivässä. Aamupäivällä pidetyt luennot ("eōthinos peripatos") oli tarkoitettu pienemmälle, valitulle ja luotetulle oppilaspiirille. Ne käsittelivät vaikeatajuisempia filosofian alueita, kuten teologiaa, fysiikkaa ja dialektiikkaa. Näitä kutsuttiin esoteerisiksi opinnoiksi. Iltapäivällä pidetyt luennot ("deilinos peripatos") oli tarkoitettu suuremmalle joukolle kuulijoita, ja ne käsittelivät retoriikkaa, sofistiikkaa ja politiikkaa. Näitä kutsuttiin eksoteerisiksi opinnoiksi.
Heksis Aristoteles määrittelee "heksiksen" hieman eri tavalla eri teoksissaan. Teoksessa "Metafysiikka" "heksis" määritellään kolmella tavalla: 1) omistamisen tilana tai toimintana; 2) dispositiona, osien tietynlaisena järjestäytymisenä; sekä 3) tällaisen disposition osana:
DVB-CPCM CPCM määrittelee, miten digitaaliseen sisältöön, kuten televisio-ohjelmiin, lisätään tieto käyttöoikeuksista, eli miten sisältöä voidaan käyttää ja jakaa muiden CPCM:ää tukevien laitteiden kanssa.
Toinen analytiikka "Toinen analytiikka" käsittää kaksi kirjaa. Teoksessa Aristoteles määrittelee tieteellisen todistamisen, määrittelyn ja muita seikkoja, jotka tekevät tiedosta nimenomaan tieteellistä tietoa ("epistēmē"). Näin teos soveltaa "Ensimmäisessä analyytikassa" kehitettyä syllogistiikkaa tieteenteoriaan.
Sisältömarkkinointi Sisältöstrategia määrittelee miten organisaation sisällöntuotanto toimii ja miten se linkittyy suoraan yrityksen koko strategiaan ja liiketoimintaan. Sisältömarkkinointi on sisältöstrategian toteuttamista. Sisältömarkkinoinnin onnistumista mitataan jatkuvasti online-analytiikkaa hyödyntäen.
Hybris Aristoteles määritteli hybriksen seuraavasti:
Keskeistä määritelmässä ovat antiikin Kreikan käsitteet kunniasta () ja häpeästä. Käsite "timē" ei sisällä ainoastaan kunniaa saaneiden korottamista, vaan myös tekojensa vuoksi hybriksen nujertamien häpeämistä. Tämä käsite kunniasta on tavallaan nollasummapelin kaltainen.
Aristotelismi Sanan laajemmassa merkityksessä, Aristoteles yhdistää filosofian todisteluun ja pohdiskeluun, jota hän kutsui myös "tieteeksi". Hänen merkityksensä sanalle "tiede" on erilainen kuin mitä tieteellisellä menetelmällä nykyään käsitetään. Hän sanoi, että kaikki tiede ("dianoia") on joko käytännöllistä, tuottavaa tai teoreettista.Sanan tiukemmassa merkityksessä hän määrittelee filosofian "aineettoman olemisen tuntemisena". Tätä hän kutsuu "ensimmäiseksi filosofiaksi", "teologiseksi tieteeksi" tai "korkeimmalla abstraktiotasolla olemiseksi". Jos logiikka, tai kuten Aristoteles kutsuu sitä, analytiikka, ajatellaan alustavana tieteenä filosofialle, Aristoteleen filosofia voidaan jaotella seuraaviin osiin:Aristoteelinen keskustelu tieteestä oli ainoastaan kvalitatiivista (eli laadullista), ei kvantitatiivista (eli määrällistä). Nykyisen määritelmän mukaan aristoteelinen filosofia ei ollut tiedettä, eikä se yrittänyt selvittää kokeellisesti kuinka maailma todella toimi. Esimerkiksi teoksessaan "Eläinoppi" Aristoteles esitti väitteen, että ihmismiehillä on enemmän hampaita kuin naisilla. Jos hän olisi tehnyt asiasta yhdenkin kokeen, hän olisi huomannut että väite on väärä.
Fysiikka (Aristoteles) Kirja III ja kirja IV muodostavat kokonaisuuden, joka määrittelee esiehdot liikkeelle. Kirja III alkaa kiistanalaisella määrittelyllä, johon liittyvät prinsiippeinä potentiaalisuus ja aktuaalisuus. Jokin asia voi olla jotain "potentiaalisesti" ja tulevaisuudessa olla sitä "aktuaalisesti". Kaikki luonnonilmiöt voidaan redusoida tähän samaan muotoon.
Organon "Ensimmäinen analytiikka" (; "Analytica priora") kehittelee syllogistiikkaa loogisen, rationaalisen ajattelun yleiseksi teoriaksi. Teoksessa Aristoteles määrittelee muun muassa seuraavat käsitteet:Aristoteleen mukaan päätelmässä premisseistä seuraa, eli voidaan johtaa, jotain muuta kuin ne itsessään ovat, siksi että ne ovat sitä mitä ne ovat. Syllogistiset premissit voidaan esittää neljällä tavalla:
Minä (filosofia) Aristoteles seurasi monin tavoin Platonin ajatuksia, ja määritteli sielun elävän olennon ydinolemukseksi. Hän ei kuitenkaan Platonin ja monien uskonnollisten perinteiden tavoin hyväksynyt sielun ruumiista erillistä olemassaoloa. Hänelle sielu oli enemmän ruumiin toimintaan liittyvä periaate, täsmällisemmin elävän ruumiin ”ensimmäinen aktuaalisuus”.
Aristoteles Jäljempänä on luettelo Aristoteleen merkittävimmistä säilyneistä teoksista. Niistä kaikki keskeisimmät on suomennettu (Katso: Suomennetut teokset). Aristoteles kirjoitti myös paljon muita teoksia, joista suurin osa on kuitenkin kadonnut. Säilyneet teokset on jaettu viiteen ryhmään sen mukaan, miten ne on jaoteltu alkuperäisessä Aristoteleen teosten kokoelmassa, "Corpus Aristotelicumissa". Teoksista käytetään usein latinankielisiä nimiä, koska erilaiset kirjoitukset koottiin nykyisiksi teoksiksi vasta myöhemmän antiikin aikana. Teoksiin viitatessa käytetään niin kutsuttua Bekkerin numerointia.
Terentius Varro Varro oli kotoisin sabiinilaisalueelta. Hänen opettajiaan olivat Aelius Stilo ja Antiokhos Askalonilainen. Vuonna 68 hän toimi preettorina ja osallistui Pompeiuksen sotaan merirosvoja vastaan. Sen perusteella hän kirjoitti teoksen merenkulusta ja meteorologiasta. Yksi Varron huomattavista teoksista oli "Disciplinae", jossa hän määritteli roomalaisen tieteen seitsemän aluetta: (humanistiset) grammatiikan, retoriikan ja dialektiikan sekä (matemaattiset) geometrian, aritmetiikan, astronomian ja musiikin.
Aulus Cornelius Celsus Aulus Cornelius Celsus (n. 30 eaa.–50 jaa.) oli roomalainen kirjailija. Häneltä on säilynyt lääkintää käsittelevä kirjoitus "De medicina", joka on osa sittemmin hukkunutta laajempaa tietoteosta. Muut osat teoksesta käsittelivät todennäköisesti maanviljelyä, lakia, retoriikkaa ja sotataitoja. "De Medicina" on yksi parhaista tuon ajan lääketiedettä käsittelevistä lähteistä. Siinä hän määritteli empiirisen koulukunnan dogmit.
Tulkinnasta "Tulkinnasta" määrittelee perustavanlaatuiset väitelauseiden osat ja muodot, muun muassa:Käytännössä teos siis kuvaa, millainen väitelause on loogisesti pätevä, eli minkälaisia väitelauseita muotonsa puolesta voidaan yleensäkään käyttää väittelyissä. Aristoteles antaa myös negatiivisia esimerkkejä käsittelemällä kolmannen poissuljetun lakia sekä kieltämällä yleistykset ja modaliteetit.
Aristoteleen psykologia Aristoteles määritteli psykologian tieteeksi, joka tutkii sielua (kreik. "psykhe", lat. "anima") ja sen ominaisuuksia. Sen keskeisimpiin piirteisiin kuuluu näkemys sielusta kaikki elävät olennot elävöittävänä tekijänä. Aristoteleen psykologia on todennäköisesti muotoutunut hänen kypsemmän kautensa aikana, kun hän johti omaa Lykeionin peripateettista kouluaan (334-323 eaa.).
Aristoteleen painovoimateoria Aristoteles esitti, että painaville kappaleille luonnollinen paikka oli Maan keskipiste, ja tämän vuoksi ne putosivat sitä kohti, eli alaspäin. Kevyille kappaleille luonnollinen paikka oli puolestaan taivaan kehillä, ja siksi kaasut, muun muassa höyry, liikkuivat poispäin maan keskipisteestä ja kohti taivaita ja Kuuta, eli ylöspäin. Liikkeen nopeus riippui samoin kappaleen painosta. Kappaleen painavuuden ja keveyden Aristoteles määritteli juuri sen perusteella, mihin suuntaan ne liikkuvat, ja esitti näin ensimmäistä kertaa nämä asiat lisämääreittä, kun taas kaikki aiemmat filosofit olivat pitäneet painoa ja keveyttä ominaisuutena, joka voidaan esittää vain suhteessa johonkin toiseen kappaleeseen. Suuntien "alaspäin" ja "ylöspäin" hän oletti olevan maailmanjärjestyksessä määrättyinä tiettyinä suuntina.
Uusi retoriikka Uusi retoriikka liittyy 1950-luvulla tapahtuneeseen retoriikan kunnianpalautukseen. Tuolloin akateemisen yhteisön kielteinen asenne retoriikkaa kohtaan koki käänteen ja retoriikkaa alettiin jälleen hyödyntää tutkimuksessa. Klassinen retoriikka ei ole menettänyt merkitystään, mutta uudella retoriikalla on nykyään valta-asema tieteellisessä keskustelussa. Uusi retoriikka käsittää klassisen retoriikan ytimen, julkisen esiintymisen ja kaunopuheisuuden, vain yhdeksi retoriikan sovellutukseksi. Uuden retoriikan myötä painopiste siirtyi käytännön neuvoista analyysiin, erittelyyn ja tulkintaan. Uusi retoriikka soveltui uuden aikakauden, 1900-luvun, vaikuttamisen analyysiin: sähköisen viestinnän, maailmansotien ja kaupallistumisen aikaan. Retoriikan merkitys mainonnassa, propagandassa ja kansainvälisessä viestinnässä oli ilmeinen.
Uusi retoriikka Uuden retoriikan jälkeen retoriikan kentällä on noussut vahvasti esiin yhteiskuntafilosofinen retoriikka. Yhteiskuntafilosofisen retoriikan pohja on kuitenkin vahvasti uudessa retoriikassa. Molemmissa on sama henki ja lähestymistapa, joka poikkeaa selvästi klassisesta retoriikasta. Yhteiskuntafilosofinen retoriikan tutkimus on seurausta siitä uudelleentulkinnasta, jonka uusi retoriikka teki yleisöstä, puheesta ja vaikuttamisesta. Sille on tyypillistä kiinnostus retoriikan ja yhteiskunnan väliseen jännitteeseen sekä siihen, millainen asema yksilöllä on tämän jännitteen keskellä.
Traaginen sankari Traagisen sankarin käsite luotiin Antiikin Kreikan tragedioissa, ja Aristoteles määritteli sen Runousopissaan. Aristoteleen traagisella sankarilla oli neljä perusominaisuutta: hyvyys, ylivertaisuus, traaginen heikkous sekä tietoisuus omasta heikkoudestaan ja vääjäämättömästä tuhostaan. Antiikin tragedioissa traagisen sankarin tyypillisin heikkous oli "hybris" eli ylimielisyys. Yleensä traagisen heikkouden tajuaminen johti katharsikseen.
Metafysiikka (Aristoteles) Kirja V on eräänlainen filosofinen sanakirja metafysiikan peruskäsitteistä. Se on ollut todennäköisesti alun perin erillinen osa. Aristoteles määrittelee luvuittain seuraavat käsitteet: 1) alku, 2) syy, 3) elementti, 4) luonto, 5) välttämätön, 6) yksi, 7) oleva, 8) substanssi, 9) samuus, 10) vastakohta, 11) aikaisempi ja myöhäisempi, 12) kyky, 13) kvantiteetti, 14) kvaliteetti, 15) suhteessa oleva, 16) täydellinen, 17) raja, 18) "se, minkä perusteella", 19) dispositio, 20) tila, 21) affektio, 22) puuttuminen, 23) jollakin oleminen, 24) jostakin oleminen, 25) osa, 26) kokonainen, 27) jotakin menettänyt, 28) suku, 29) epätosi ja 30) aksidenssi.
Metafysiikka (Aristoteles) Aristoteleen teoria universaaleista on yksi klassinen ratkaisu universaalien ongelmaan. Aristoteleen mukaan universaalit ovat olemassa ainoastaan toteutuneina — ne ovat olemassa ainoastaan kappaleina, "in re" eli ”asioissa” tai ”kappaleissa”, ei koskaan niistä riippumatta. Hän määritteli, että ovat yksinkertaisia tyyppejä, ominaisuuksia tai suhteita, jotka ovat yhteisiä niiden ilmentymille. Niin kaikki punaiset kappaleet ovat samanlaisia siinä, että jokaisessa punaisessa kappaleessa on sama universaali, punaisuus.
MPEG MPEG jakautuu viiteen eri standardiin, jotka ovat MPEG-1, MPEG-2, MPEG-4, MPEG-7 ja MPEG-21. MPEG-standardi määrittelee joukon datavirtoja, joita kaikki yhteensopivat dekooderit osaavat käsitellä — purkaa alkuperäiseen, pakkaamattomaan muotoon. Standardi ei ota kantaa siihen miten datavirta tehdään.
MPEG-standardit koostuvat useista eri osista, joita ovat järjestelmä, video, audio, testaus ja toteutus. Järjestelmäosa määrittelee datavirtojen syntaksin ja semantiikan sekä synkronoinnin. Video-osa määrittelee videon pakkausmenetelmän ja audio-osa äänen pakkausmenetelmän. Poikkeuksena tähän ovat MPEG-7 ja MPEG-21 -standardit.
Uusi retoriikka Uudeksi retoriikaksi kutsutaan 1900-luvulla alkanutta retoriikan tutkimuksen perinnettä, joka tutkii vaikuttamista ja siihen tähtääviä kielellisiä keinoja esimerkiksi politiikassa ja mainonnassa. Klassisen retoriikan vastaisesti retoriikkaa nähdään muuallakin kuin kasvokkaistilanteissa, joissa puhuja pyrkii vakuuttamaan edessään olevan yleisön. Uuden retoriikan kiinnostus ei kohdistu ensisijaisesti retoriikan tekniikkaan vaan retoriikan kriittiseen analyysiin. Uuden retoriikan keskeisiä teoreetikkoja ovat Kenneth Burke, Chaïm Perelman ja Stephen Toulmin.
Fysiikka (Aristoteles) Kirja II esittelee termin ”luonto” ("fysis") ja määrittelee sen ”kykynä laittaa itsensä liikkeeseen”. Näin ollen luonnollisia ovat ne kappaleet, jotka kykenevät aloittamaan liikkeen eli kasvamisen, ominaisuuksien hankkimisen, siirtymisen ja lopulta syntymisen ja kuolemisen. Luontoon kuuluvat näin elementit ja niiden sekoitukset sekä kasvit, eläimet ja niiden osat. Keinotekoiset kappaleet eivät synny, eivätkä ne voi kasvaa tai ruokkia itseään.
W-CDMA W-CDMA () on UMTS-verkoissa käytettävä radiorajapinta. Se määrittelee esimerkiksi, kuinka mobiililaitteet kommunikoivat tukiasemien kanssa ja miten signaalit moduloidaan.
Anaksagoras Järki suoritti erottelun laittamalla kaiken nopeaan pyörimisliikkeeseen. Osaset eivät kuitenkaan erottuneet toisistaan täydellisesti, vaan kaikki sisältää hieman kaikkea. Kappaleiden luokittelun määrittelee se ”siemen”, joka on kappaleessa vallitsevana. Aristoteles syytti Anaksagorasta siitä, että tämä ei tee selvää eroa Järjen ja psyyken välille. Sokrates taas huomautti, että tämä Järki on vain "deus ex machina", jolle hän ei suostu antamaan sellaisia ominaisuuksia kuin suunnittelu ja tieto.
Syllogismi Varhaisimmassa muodossaan, jonka määritteli Aristoteles, syllogismissa oli lähtö­kohtana yleinen lause (pääpremissi) ja merkitykseltään suppeampi lause (alipremissi), joista tehtiin päätelmä. Esimerkiksi kun tiedetään, että kaikki ihmiset ovat kuolevaisia (pääpremissi) ja että Sokrates on ihminen (alipremissi), voidaan pätevästi päätellä, että Sokrates on kuolevainen. Syllo­gisti­set päätelmät on tapana esittää kolmella allek­kai­sella rivillä seuraavaan tapaan; lauseiden lopusta jätetään tällöin usein pisteet pois:
Retoriikka 1900-luvulle tultaessa retoriikka nousi uuteen kukoistukseensa. Tämä johtuu siitä, että uudet viestintävälineet (ennen kaikkea radio, televisio, elokuvat) ja mainokset lisäsivät tarvetta hyvälle retoriikalle ja kielenkäytölle, niiden opiskelulle ja erittelylle. Retoriikkaa kohtaan tunnettiin myös uuden tyyppistä akateemista kiinnostusta. Niin kutsutussa uudessa retoriikassa () hylättiin klassiselle retoriikalle ominainen puhumisen käytännön taitojen opettaminen ja keskityttiin retoriikan tutkimukseen. Tunnettuja uuden retoriikan kehittäjiä ovat esimerkiksi Chaïm Perelman, Kenneth Burke ja I. A. Richards.
Aristoteles Kaikkia teoksia ei pidetä Aristoteleen itsensä kirjoittamina, vaan ne saattavat olla joko hänen koulunsa tuotteita, jotka on kirjoitettu hänen valvonnassaan tai ohjeistuksestaan, kuten "Ateenan valtiomuoto", tai hänen oppilaidensa, kuten Theofrastoksen ja Stratonin, sekä Lykeionin myöhempien opettajien ja oppilaiden kirjoituksia, kuten "Väreistä". Jotkut teokset ovat puolestaan saattaneet päätyä Aristoteleen nimiin siksi, että ne muistuttavat Aristoteleen teoksia menetelmiensä tai sisältönsä puolesta tai koska niille on haluttu saada lisää arvovaltaa. Tällainen on muun muassa "Retoriikka Aleksanterille". Joidenkin teosten aitoudesta tutkijat ovat edelleen erimielisiä; tällaisia ovat esimerkiksi "Suuri moraalioppi" ja "Maailmankaikkeudesta". Epäaidot tai sellaisiksi epäillyt "Corpukseen" usein luetut teokset on merkitty luettelossa tähdellä (*).
Averroismi Averroeksen merkittävimmät filosofiset ajatukset, sellaisina kuin hän esitti ne Aristoteles-kommentaareissaan, olivat:Nämä näkökohdat olivat enemmän tai vähemmän ristiriidassa kristinuskon opetusten kanssa ja johtivat lopulta piispa Étienne Tempierin ajamiin Pariisin oppituomioihin vuosina 1270 ja 1277. Näistä varsinkin vuoden 1270 tuomiot oli suunnattu erityisesti averroismia vastaan. Vuonna 1277 Tempier määritteli 219 kiellettyä oppilausetta, jotka olivat enimmäkseen erilaisia aristotelismin tulkintoja, myös averroistisia.
Nikomakhoksen etiikka Aristoteles määrittelee viisi intellektuaalista hyvettä: tieto, taiteet, käytännöllinen viisaus, intuitio ja järkevyys. Suurta osaa näistä ei kutsuttaisi nykyään hyveiksi, mutta ne ovat tärkeitä, koska niiden avulla voimme tunnistaa kultaisen keskitien kohtaamissamme tilanteissa ja tämän jälkeen toimia sen mukaan. Käytännöllinen viisaus ("fronesis") tarkoittaa kultaisen keskitien mukaan toimimista yleisesti, ja sen avulla löydetään luonteen hyveet, joista kukin on kultainen keskitie kahden epäviisaan ääripään, tai paheen, välillä.
Antiikin tiede Biologiassa Aristoteleen ansioihin kuuluu eliöiden tieteellisen luokittelun aloittaminen. Kaiken kaikkiaan hän tunnisti 495 eri eläinlajia. Elollisen luonnon täydellisemmäksi eliöksi hän määritteli ihmisen ja kaikkein epätäydellisimmät olivat kasveja. Eläimet hän jakoi verettömiin ja verellisiin, jotka vastaavat nykyajan selkärangattomia ja selkärankaisia, jotka hän ryhmitteli vielä kaloihin, matelijoihin, nisäkkäisiin, lintuihin ja sammakoihin. Hän tutki myös elämään liittyviä ilmiöitä, kuten eliöiden kasvua. Kasvun Aristoteles selitti ”potentiaalin aktualisoitumisella”. Hänen mukaansa kaikkiin eläviin kappaleisiin oli varastoitunut tietynlainen potentiaali, joka tuli hiljalleen voimaan. Näin hän kiersi paradoksin, jossa kasvua olisi tapahtunut ikään kuin tyhjästä. Aristoteleen voidaan katsoa myös aloittaneen vertailevan sikiötutkimuksen tutkimalla kuoritumattomien lintujen munien sikiöitä. Anatomian tutkimuksissa Aristoteles ei aina osunut oikeaan, sillä hän väitti älykkyyden olevan peräisin sydämestä. Alkmaion oli jo aiemmin ehtinyt ehdottaa älykkyyden kumpuavan aivoista.
Retoriikka Aleksanterille Retoriikka Aleksanterille () on Aristoteleen nimiin pantu retoriikkaa käsittelevä teos. Teosta ei tule sekoittaa Aristoteleen teokseen "Retoriikka". Teos muistuttaa Aristoteleen teoksia huomattavasti, mutta sen tekijää ei tunneta. "Retoriikka" ja "Retoriikka Aleksanterille" on kirjoitettu suunnilleen samaan aikaan, mutta jälkimmäinen jatkaa vanhempaa retorista perinnettä kuin Aristoteleen esittelemä. Joidenkin mielestä teos on kuitenkin huomattavasti myöhäisempää tuotantoa.
Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslaki Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslaki () vuodelta 1701 on laki, joka määrittelee, miten päätetään kuka nousee Yhdistyneen kuningaskunnan ja Kansainyhteisömaan valtionpäämieheksi. Se on osa Yhdistyneen kuningaskunnan ja muiden Kansainyhteisön jäsenmaiden perustuslakia.
Politiikka (Aristoteles) Kirja VII aloittaa Aristoteleen oman ihannevaltion kuvauksen. Siinä ja kirjassa VIII hän pyrkii määrittelemään, miten valtiomuoto tulisi järjestää, jotta se olisi mahdollisimman hyvä. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että kirjat VII ja VIII saattaisivat kuulua sisältönsä puolesta alun perin kirjojen I–III ja IV–VI väliin.
Gnosis Platonisen perinteen lisäksi 'tietämistä' käsitteli usea muukin antiikin perinne. Aristoteles määritteli täydellisen elämän olevan elämää, joka käytetään teoreettisessa mietiskelyssä ("bios theoretikos"). Näin "gnosiksesta" itsestään, kuten Klemensillä, tulee elämän keskeisin päämäärä, joka ylittää moraalin ja kytkeytyy myös politiikkaan ja uskontoon. Aristoteleen mukaan filosofia on metodologisesti järjestetty järjestelmä tämän "gnosiksen" saavuttamiseksi: "Filosofia lupaa tietoa olevasta" (Aleksanteri Afrodisialainen, "Kommentaario Aristoteleen Metafysiikkaan", n. 200 jaa.).
Uskonnonfilosofia Perinteisesti uskonnonfilosofia on luettu osaksi niin sanottua metafysiikkaa. Perinteisen uskonnonfilosofian kysymykset ovat koskeneet ensisijaisesti jumalan olemassaoloa ja ominaisuuksia. Aristoteles määritteli "Metafysiikassaan" ”ensimmäiset syyt” yhdeksi tutkimuksensa kohteista. Aristoteleelle jumala oli ensimmäinen syy: liikkumaton liikuttaja. 1600- ja 1700-luvun rationalistifilosofit alkoivat myöhemmin kutsua tätä ”luonnolliseksi teologiaksi”. Nykyään luonnollinen teologia luetaan yleensä erilliseksi alueeksi, vaikka jotkut, erityisesti katoliset filosofit (uustomismi), lukevat sen edelleen osaksi metafysiikkaa.
Ajoneuvo Myös ajoneuvojen kuljettamisesta liikenteessä on tarkat säädökset.
Moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettamiseen pitää pääsääntöisesti olla ajoneuvon luokkaa vastaava ajo-oikeus.
Muun muassa Tieliikennelaki määrittelee, miten ja missä ajoneuvoja saa kuljettaa.
Onnellisuus Onnellisuus on psykologi David Myersin mukaan läpitunkeva tunne siitä, että elämä on hyvää. Aristoteles ja Vanhan testamentin kirjoittajat korostivat ihmisen hyveellistä elämää onnen lähteenä. Omien tekojen lisäksi ihmisen onnellisuuteen vaikuttaa myös se, miten muut kohtelevat häntä. Myös oma ja läheisten ihmisten terveys ja riittävä toimeentulo lisäävät ihmisen onnellisuutta.
Aristoteleen psykologia "Sielusta"-teoksen lähestymistapa oli melko epäempiirinen, ja se tutki aistimista, ajattelua sekä sielun ja ruumiin välisiä suhteita korkeammalla ja teoreettisemmalla abstraktiotasolla. Se määritteli tutkimusongelman kysymällä "ovatko kaikki mielenliikutukset yhteisiä sille, joka omistaa sielun, vai onko olemassa mielenliikutuksia, jotka ovat ominaisia sielulle itselleen?". Aristoteles halusi siis tietää, ovatko kaikki psyykkiset ilmiöt samalla myös ruumiin materiaalisia ilmiöitä. "Pieniä tutkielmia" puolestaan sovelsivat empiirisempää lähestymistapaa, tutkien Aristoteleen omin sanoin "sielulle ja ruumiille yhteisiä ilmiöitä".
Evoluutio Ehdotus että eläinlaji voisi polveutua toisen lajin eläimestä voidaan jäljittää ensimmäisiin esisokraattisiin kreikkalaisiin filosofeihin, kuten Anaksimandrokseen ja Empedoklekseen. Tämänkaltaiset ehdotukset selviytyivät antiikin Roomaan asti. Runoilija ja filosofi Lucretius seurasi Empedokleksen jalanjäljissä "Maailmankaikkeudesta" () -nimisellä teoksella. Vastapainona näille materialistisille näkemyksille Aristoteles käsitti kaikkien luonnollisten asioiden – ei vain elävien asioiden – olevan epätäydellisiä aktualisaatioita eri pysyvistä luonnollisista mahdollisuuksista, jotka tunnetaan "ideoina". Tämä oli osa hänen teleologista ymmärrystä luonnosta, jossa kaikilla asioilla on tietty rooli jumalallisessa kosmisessa järjestyksessä. Tähän ajattelutapaan perustuvista variaatioista tuli vakiokäsitys keskiajalla ja niitä integroitiin kristinuskon oppeihin. Aristoteles ei kuitenkaan vaatinut, että oikeat eläinlajit vastaisivat yksi-yhteen täsmällisten metafyysisten ideoiden kanssa, ja antoi esimerkkejä siitä miten uusia lajeja voisi syntyä.
Retoriikka Retoriikkaa ja argumentaatioteoriaa on tutkittu Suomessa etenkin Jyväskylän, Tampereen, Helsingin ja Turun yliopistoissa. Suomessa, toisin kuin esimerkiksi Ruotsissa, ei ole kuitenkaan yhtään varsinaista retoriikan oppiainetta tai alan professuuria, vaan alan tutkimus ja opetus jakautuvat eri korkeakouluissa eri tieteenaloille. Retoriikan käytännön harrastus on ollut Suomessa eri vuosikymmenillä vilkasta. Retoriikkaa käsitteleviä oppikirjoja ilmestyi yllättävän runsaasti esimerkiksi 1920-30 -luvuilla. Myös 2000-luku on ollut retoriikalle suosiollista aikaa ja tuoretta kirjallisuutta on julkaistu runsaasti, mm. Juhana Torkin laajaa huomiota saanut Puhevalta (2006) Puhetaidon ja argumentaation käytännön opetusta järjestävät esimerkiksi Suomen Puheopisto ja Kriittinen korkeakoulu.
Novosibirsk Novosibirsk () on 1,5 miljoonan asukkaan kaupunki Ob-joen yläjuoksulla Novosibirskin alueella Siperiassa Venäjällä. Kaupunki on myös Novosibirskin alueen ja Siperian liittovaltiopiirin hallinnollinen keskus ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki.
Novosibirsk Nykyään Novosibirsk on asukasluvultaan Siperian suurin ja Venäjän kolmanneksi suurin kaupunki.
Novokuznetsk Novokuznetsk () on kaupunki Tomin yläjuoksulla Kemerovon alueella Etelä-Siperiassa Venäjällä. Novokuznetsk on noin 550 000 asukkaallaan Kemerovon alueen suurin kaupunki.
Habarovsk Habarovsk () on Venäjän kaukoidässä sijaitsevan Habarovskin aluepiirin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee sisämaassa Amurin ja Ussurin yhtymäkohdassa, noin 30 kilometriä Kiinan rajalta. Kaupungissa on noin 600 000 asukasta.
Kaupunki on Moskovasta Vladivostokiin johtavan Siperian rautatien varrella ja sitä palvelee Habarovskin lentoasema.
Saratov Ennen toista maailmansotaa kaupungissa asui noin 10 000 volgansaksalaista, mutta sodan aikana heidät karkotettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Kaupunki oli ennen ensimmäistä maailmansotaa volgansaksalaisten suurin kaupunki. Saksalaisia kyliä alueella oli noin sata. Kaupungissa asui myös paljon mordvalaisia, tataareja ja jopa kalmukkeja.
Kovrov Kovrov () on kaupunki Vladimirin alueella Venäjällä, n. 250 km Moskovasta Oka-jokea pitkin. Kovrovin asukasluku on 145 214 (2010), ja on Vladimirin alueen toiseksi suurin kaupunki.
Kovrovissa on puolustus-, rakennus- ja elektroniikkateollisuutta. Huolimatta kaupungin läpi kulkevasta Siperian radasta, kaupungin väkiluku on ollut laskussa,
Surgut Surgut () on Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan suurin kaupunki ja Venäjän tärkeimpiä öljyntuotannon keskuksia. Se sijaitsee Länsi-Siperian alangolla Objoen varrella. Vuonna 2010 kaupungin asukasluku oli 306 675.
Darhan Darhan () on Darhan-Uulin provinssin pääkaupunki ja Mongolian kolmanneksi suurin kaupunki. Vuonna 2010 siellä oli noin 75 000 asukasta. Kaupunki on perustettu vuonna 1961 Mongolian pohjoisosien teollisuuskeskukseksi. Kaupunki on lähellä Venäjän rajaa, ja siellä asuu merkittävä venäläisvähemmistö. Kaupungissa on puinen buddhalaisluostari. Mongolian rata, joka kulkee Pekingistä Ulan Batorin kautta pohjoiseen ja yhtyy Siperian rataan Ulan-Udessa, kulkee Darhanin kautta.
Krasnokamensk Krasnokamensk () on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Kaakkois-Siperiassa lähellä Kiinan rajaa noin 535 km Tšitasta kaakkoon. Sen asukasluku on 55 666 (2010), ja se on piirikunnan kaupungeista toiseksi suurin Tšitan jälkeen.
Siperia Noin 70 prosenttia väestöstä asuu kaupungeissa. Asunnot ovat usein ahtaita ja kunnoltaan vaihtelevia. Maaseudulla asutaan yksinkertaisissa mutta tilavammissa hirsitaloissa. Siperian suurin kaupunki on Novosibirsk (1,4 miljoonaa asukasta), ja muita merkittäviä kaupunkeja ovat Jekaterinburg (1,3 milj.) Omsk (1,1 milj.), Tšeljabinsk (1 milj.), Krasnojarsk (0,9 milj.), Tomsk, Irkutsk, Ulan-Ude ja Jakutsk.
Norilsk Norilsk () on noin 175 365 asukkaan suljettu kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Se on Siperian pohjoisin kaupunki ja Murmanskin jälkeen asukasluvultaan maailman toiseksi suurin napapiirin pohjoispuolella sijaitseva kaupunki. Norilskia ei ole yhdistetty maanteillä eikä rautateillä eli sinne ei pääse eikä sieltä pääse pois maateitse. Venäläisen Norilski nikel -yrityksen merkittävin kaivos ja sulattamo sijaitsevat Norilskin kaupungin alueella. Nikkeli-, kupari- ja palladiumkaivos on maailman suurin. 1920-luvulla Neuvosto-Venäjä aloitti kaivostoiminnan Norilskin alueella. 23. kesäkuuta 1935 alkoi Stalinin 1. viisivuotissuunnitelman osana Norilskin kombinaatin rakentaminen. 10. maaliskuuta 1939 kombinaatti aloitti tuotantonsa.
Pohjois-Aasia Pohjois-Aasian suuria jokia ovat Jenisei, Amur, Lena. Vuoristoja ovat mm. Altain vuoristo ja Verhojanskvuoristo. Suurin järvi Siperiassa on Baikaljärvi. Suurimmat kaupungit ovat Länsi-Siperian Novosibirsk, Omsk ja Itä-Siperian Irkutsk.
Tjumen Tjumen oli Siperian ensimmäinen venäläinen kaupunki, kun Fjodor I perusti sen 1586 Siperian tataarien Chimhi-Tura-nimisen kaupungin paikalle, jonka venäläinen kasakkapäällikkö Jermak oli joukkoineen vallannut 1581. Siperian kaanikunnan Tjumenin alueet oli liitetty Venäjään edellisenä vuonna, ja niitä turvaamaan kaupungista varustettiin venäläisten etuvartio. Aluksi kaupunkia asuttivat etupäässä kasakat ja streltsit.
Kurgan Kurgan on yksi Siperian vanhimmista kaupungeista. Noin vuonna 1662 venäläiset perustivat linnoitetun asutuksen nimellä Tsarjovo Gorodištše (Царёво Городище). Siitä tuli kaupunki vuonna 1782 ja se nimettiin uudelleen Kurganiksi. Nimi tulee suurta hautakumpua merkitsevästä turkkilaisperäisestä sanasta "kurgan", joita paikalla on useita.
Baikalsk Baikalsk () on kaupunki Itä-Siperiassa Irkutskin alueella Baikaljärven lounaisrannalla, Sljudjankan piirissä. Kaupunki sijaitsee Siperian radan varrella, 162 km Irkutskista idän suuntaan. Asukasluku vuonna 2011 oli noin 13 500.
Petropavl Petropavl () eli Petropavlovsk () on kaupunki Kazakstanissa. Se sijaitsee Länsi-Siperian alangon lounaisosassa Išim-joen rannalla. Kaupunki on Pohjois-Kazakstanin alueen keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie, josta haarautuu rata Kökşetawhun. Asukkaita on 203 803 (2012).
Seversk Seversk () on suljettu kaupunki (ZATO) Tomskin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Kaupunki perustettiin vuonna 1949 Siperian ydinvoimalaitoksen (tuotti myös plutoniumia) ja Siperian kemiallisten tehtaiden rakentamisen yhteydessä. Kaupungin palveluihin ovat kuuluneet muun muassa kaksi teatteria, museo ja eläintarha.
Omsk Länsi-Siperian pääkaupungiksi tuli kuitenkin Novosibirsk (ent. Novonikolajevsk), jolloin Omsk menetti hallintotoimintonsa. Toinen maailmansota toi Omskiin suuren määrän evakuoitua teollisuutta. Tämän johdosta kaupungista tuli kuitenkin suljettu, eikä sinne päästetty ulkomaalaisia ennen 1990-lukua. 1950-luvulla Siperian öljyvarojen käyttöönoton jälkeen kaupunkiin rakennettiin öljynjalostuskompleksi ja kokonainen "öljytyöläisten kaupunki", joka laajensi kaupunkia pohjoiseen Irtyšin varrelle.
Siperian federaatioyliopisto Siperian federaatioyliopisto on nykyisin suurin Uralin-takaisista (so. Siperian ja Kaukoidän) korkeakouluista. Yliopistossa on noin 36 500 opiskelijaa ja 3 300 opettajaa. Yliopistossa on 20 instituuttia ja 171 erikoistumisalaa (syventymiskohdetta).
Angarsk Angarsk on kaupunki Irkutskin alueella, Siperian kaakkoisosassa, Venäjällä, Siperian radan varrella. Angarsk perustettiin vuonna 1948, kaupunki siitä tuli vuonna 1951. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 233 567 asukasta. Kaupungissa on öljynjalostus- ja kemianteollisuutta. Tärkeimpiä tuotteita ovat bensiini, diesel, muovi ja uraanifluoridi. Kaupungissa toimii valtion teknillinen korkeakoulu.
Irbit Vuonna 1631 paikalle perustettiin Irbitin kauppataajama, jossa pidettiin vuosittain suuret markkinat. Vuonna 1775 siitä tuli Tobolskin lääniin kuulunut kaupunki ja vuonna 1781 Permin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvulla Irbitin markkinoiden liikevaihto oli Venäjän toiseksi suurin Nižni Novgorodin markkinoiden jälkeen. Kaupunki oli Euroopan tärkeimpiä turkiskaupan keskuksia. Jäätyään syrjään Siperian radasta kaupungin kaupallinen merkitys alkoi vähentyä. 1920–1930-luvuilla Irbitistä muodostui teollisuuskaupunki, jonka kasvua nopeuttivat toisen maailmansodan aikana sinne evakuoidut tehtaat.
Siperian rata Trans-Siperian rata on eräs Siperian radan reiteistä. Se saa alkunsa Moskovan Jaroslavlin asemalta. Juna voi kulkea esimerkiksi seuraavien kaupunkien kautta (suluissa etäisyys junavuoron 002 mukaan ja aikaero Moskovasta):
"Rata ylittää Euroopan ja Aasian rajan 1 777 kilometrin kohdalla"
Tomskin kuvernementti Tomskin kuvernementti () oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti Länsi-Siperiassa. Kuvernementtia ympäröivät kaakossa Kiinan keisarikunta ja Venäjällä Jeniseiskin ja Tobolskin kuvernementit ja Semipalatinskin oblasti. 
Tomskin kuvernementti perustettiin vuonna 1804. Kuvernementin pääkaupunki ja suurin kaupunki oli Tomsk. Kuvernementti oli vuoinna 1897 jaettu seitsemään piirikuntaan (okrug), joiden keskukset olivat Barnaul, Bijsk, Zmeinogorsk, Kainsk, Kuznetsk, Mariinsk ja Tomsk.
Siperian historia Pian syntyi kuitenkin ristiriitoja Venäjän kanssa, joka pyrki innokkaasti hankkimaan lisäalueita idästä 1500-luvulla (Kazan 1552, Astrahan 1554, Sibirin kaupunki 1583 ja vähitellen koko tataarivaltakunta). Venäläiset tunkeutuivat seudulle 1600-luvulla jokia pitkin, perustivat useita kaupunkeja (Tomsk 1604, Jenisejsk 1619, Jakutsk 1632) ja pääsivät 1619 Ohotanmerelle. Vuoden 1680 rajajärjestelyissä Kiinan ja Venäjän väliseksi rajaksi määrättiin Jablonovyivuoret, mikä rajasi Siperian alueen etelästä. Nykyisin Siperian kielellinen kirjo on laaja, kun alueelle on tunkeutunut Venäjän vallan aikana ja neuvostoaikana myös slaavilaisten kielten puhujia.
Kalatšinsk Kalatšinskin kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1792. Vuonna 1838 rakennettiin Siperian maantie ja vuonna 1895 Siperian rata. Vuonna 1952 Kalatšinskista tuli kaupunki.
Tšuktšimeri Tšuktšimeressä on kolme suurta merivirtaa. Beringin merivirta tuo Tyynenmeren ja Anadyrjoen vettä Beringinsalmen kautta pohjoiseen. Alaskan rannikkovirta virtaa Alaskan rannikon edustalla ja Siperian rannikkovirta pitkin Siperian rannikkoa. Siperian rannikovirta häviää lähes olemattomiin talvella ja keväällä mutta voimistuu kesällä ja syksyllä. Merialue on purjehduskelpoinen heinä- ja lokakuun välisenä aikana; muina aikoina se on jäässä, jolloin merijäätä virtaa Siperian rannikkoa pitkin kaakkoon.
Siperian rata Venäjällä alettiin 1800-luvulla kiinnostua entistä enemmän Siperian suurista luonnonvaroista. Hallinto oli myös huolestunut mahdollisesta vihollisvaltion maihinnoususta Siperian rannikolle. Alueen puolustaminen valtavien välimatkojen takia olisi erittäin vaikeaa. Venäjä oli oppinut Krimin sodasta, että joukkojen nopea liikuttelu oli tärkeää.
Siperiaan karkottaminen Päinvastoin kun keskitysleirit, katorga oli normaali osa rangaistuskäytäntöä, vaikka sillä olikin samoja piirteitä, yksinkertaiset leirimäiset olot ja pakkotyö. Katorgat perustettiin Siperian kaukaisiin osiin, joissa ei ollut kaupunkeja eikä teitä, mutta jotkut vangit pääsivät silti pakenemaan takaisin kotisijoilleen. Noin 20 000 ihmistä lähetettiin 1800-luvun puolivälissä vuosittain Siperiaan, 2/3 ilman oikeudenkäyntiä. 1 500 kovaan pakkotyöhön tuomittua vietiin kaivoksiin itä-Siperiaan. Matka taittui aluksi kävellen, sittemmin jokia pitkin höyrylaivojen vetämillä proomuilla.
Blagoveštšensk Kaupunki sijaitsee Amurin ja sen sivujoki Zejan liittymäkohdassa, noin 110 km sivussa Siperian radasta, josta johtaa kaupunkiin sivuraide. Kaupunkia vastapäätä Amurin vastarannalla sijaitsee kiinalainen Heihen (黑河) kaupunki.
Babuškin Babuškin, () on kaupunki Baikaljärven etelärannalla Burjatian eteläosassa Venäjällä. Kaupunki on Siperian radan varrella.
Omsk Omsk () on kaupunki Lounais-Siperiassa Irtyš- ja Omjoen yhtymäkohdassa Siperian radan varrella. Kaupungissa asuu 1,15 miljoonaa ihmistä (2012). Omsk on Omskin alueen pääkaupunki. Moskovaan on Omskista matkaa noin 2 500 kilometriä.
Hanty-Mansijsk Hanty-Mansijsk (, hantiksi Ёмвош, Ёмвоҷ, mansiksi Абга) on Hanti-Mansian autonomisen piirikunnan pääkaupunki Länsi-Siperian alangolla Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Irtyšin varrella 15 kilometriä Irtyšin ja Obin yhtymäkohdasta, noin 2 900 kilometriä Moskovasta itään. Hanty-Mansijsk on Venäjän öljyntuotannolle keskeisimmän piirikunnan vauras hallintokeskus. Kaupunkia on rakennettu ja sen asukasluku kasvanut merkittävästi 2000-luvulla. Se pyrkii kehittymään erääksi Länsi-Siperian talous-, kulttuuri- ja urheilukeskuksista.
Siperian federaatioyliopisto Siperian federaatioyliopistoon yhdistettiin neljä aiempaa suurta korkeakoulua: Krasnojarskin valtionyliopisto, Krasnojarskin teknillinen valtionyliopisto, Krasnojarskin arkkitehtuurin ja rakennustekniikan valtionakatemia sekä Krasnojarskin värimetallien ja kullan valtionyliopisto.
Arotundra Viime jääkauden keskivaiheilla oli suuria jäätiköitä, jotka kuivattivat ilmaa, mutta maan akseli oli kallelaan ja tuotti nykyistä lämpimämpiä kesiä Pohjois-Siperiaan. Pohjois-Siperiassa arotundra oli aromaisimmillaan noin 48 000–35 000 radiohiilivuotta sitten, eli silloin oli lämmintä ja kuivaa. Etelän arokasvit mm "Agropyron cristatum" vaelsivat pohjoiseen. 
Lämpimin huippu oli itäisimmässä Siperiassa noin 38000 radiohiilivuotta sitten, jolloin siellä lehtikuusimestät valtasivat alaa tundralta. Monet Pohjois-Siperian mammuttilöydöt ajoittunevat tähän lämpökauteen. Mutta jääkauden kylmimmän jakson aikaan Pohjois-Siperian kasvillisuus muistutti lähinnä kuivaa tundraa, koska aidot arokasvit olivat kadonneet. Mutta kuiva tundra vuorotteli kosteiden niittyjen kanssa.
Kotelnyi Kotelnyi (, ) on saari Venäjällä Sahan tasavallassa. Se osa Uuden-Siperian saariin kuuluvia Anjounsaaria, jotka erottavat toisistaan Laptevinmeren ja Itä-Siperian meren ja on tämän saariston saarista suurin. Hallinnollisesti se on osa Bulunin ulusia.