mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Seinäjoki 1850-luvulla tehtiin ensimmäiset suunnitelmat rautateiden rakentamiseksi ja nämä suunnitelmat ulottuivat Pohjanmaalle saakka. Pohjanmaan radan lähtökohtana pidettiin Tamperetta ja vuonna 1862 ensimmäisen rautatien valmistuessa Helsingistä Hämeenlinnaan, tutkittiin silmävaraisesti ratasuunta Tampereen länsipuolelta Peräseinäjoelle asti. Helsingin valtiopäivillä (1863–1864) pohjalaiset edusmiehet toivat ensimmäisen kerran esille maakunnan liikennetarpeet, vaatien rautatien ulottamista maakuntaan. Asiaa käsiteltiin useilla valtiopäivillä ja vuoden 1877–1878 valtiopäivillä oltiin varsin yksimielisiä Pohjanmaan yhdistämisestä rataverkkoon.
Suolampi (Ikaalinen) Takana oleva mäki oli ennen 1800-luvun Kyrösjärven järvenlaskuja saari. Viimeinen järvenlasku oli vuosina 1865–1866, jolloin vedenpinta laski noin kaksi metriä ja saari jäi lopullisesti mantereen yhteyteen. Samalla paljastui vesijättömaalla painanne, johon jäi vettä. Siihen syntyi Suolampi.
Libyan sisällissota 24. toukokuuta Naton koneet iskivät raskaasti Libyan pääkaupunkiin Tripoliin, johon ammuttiin yöllä parikymmentä ohjusta.
Ranska ja Britannia ilmoittivat lähettävänsä maahan taisteluhelikoptereita. 7. kesäkuuta Naton koneet pommittivat ensimmäisen kerran Tripolia päiväsaikaan, kun kaupunkiin tehtiin siihen asti raskain ilmahyökkäys.
Suujärvi (Tammela) Järven ympäristöineen omisti aikoinaan pohjoisempana sijainnut Saaren kartano, joka möi vuonna 1980 Raanpään alueen Tammelan kunnalle ja Forssan kaupungille. Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Suvijärvi" ja siinä oli tuolloin salmi siinä kohtaa, missä on nykyään uimaranta ja tien matalin kohta. Tämän salmen kuivuminen ja järven kuroutuminen erilleen Kuivajärvestä johtuu Pyhäjärvellä vuosien 1821–1827 aikana tehdystä parimetrisestä järvenlaskusta. Järvenlasku vaikutti myös Kuivajärven vedenpintaan yhtä suurella alenemisella. Lars Forsellin kartassa lammella on kaksi salmea Kuivajärveen. Tämä edellyttäisi korkeampaa vedenpinnan korkeutta kuin ennen järvenlaskua. Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimeksi on kirjoitettu "Suojärvi".
Loimijoen valuma-alueen lasketut järvet Hanhijoella on suoritettu useita joen perkauksia, joista ensimmäiset Ruotsin vallan aikana vuonna 1794. Eräs perkaushakemus mainitsee järvenlaskun ja sillä on mahdollisesti tarkoitettu järveä tai lampea Hanhijoen alajuoksulla. Järvi on silloin todennäköisesti ollut nimeltään Hanhijärvi . Täällä olevaa Järvensuota ei pidä sekoittaa Humppilan Järvensuohoon.
Nalle Puh A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoiden pohjana olivat hänen poikansa, Christopher Robin Milnen, lelueläimet.
Nalle Puh Milne myös sijoitti kirjoihinsa poikansa Christopher Robinin. Ensimmäisessä kirjassa "Nalle Puh" on kehyskertomus, jossa Milne kertoo Puh-tarinoita pojalleen, ja myös kirjan "Nalle Puh rakentaa talon" esipuheessa annetaan ymmärtää, että kirjan kertomukset ovat syntyneet Milnen pojalleen keksiminä tarinoina. Kaikki neljä kirjaa on kuvittanut E. H. Shepard, joka otti piirroksiinsa mallia sekä alkuperäisistä Christopher Robinin leluista että Ashdownin metsästä.
A. A. Milne Vuonna 1906 Milne ryhtyi avustamaan (myöhemmin hänestä tuli aputoimittaja) kuuluisaa englantilaista huumorilehteä "Punchia". Milne meni naimisiin Daphne de Selincourtin kanssa vuonna 1913, ja 1920 he saivat ainoaksi jääneen lapsensa Christopher Robin Milnen. Ensimmäisessä maailmansodassa Milnen sijoituspaikka oli Ranskassa.
A. A. Milnen tunnetuin kirjallinen hahmo on Nalle Puh. Puh-kirjoissa seikkaili Risto Reipas ("Christopher Robin") -niminen poika, joka sai nimen Milnen pojan mukaan. Milne käytti poikansa Christopherin pehmoleluja Puh-kirjojensa hahmoina. Nalle Puhin englanninkielisen nimen "Winnie the Pooh" sanotaan saaneen nimensä Winnie (Winnipeg) -nimisen kanadalaisen mustakarhun mukaan. Winnie oli sotaväen maskotti, joka siirrettiin sodan jälkeen Lontoon eläintarhaan. Molemmat Puh-kirjat sekä Milnen kaksi tunnetuinta runokokoelmaa ilmestyivät kirjamuodossa maailmansotien välillä, joskin monet hänen runoistaan olivat lukijakunnalle entuudestaan tuttuja Punchin sivuilta. Nalle Puh -kirjojen alkuperäinen kuvittaja oli E. H. Shepard.
Christopher Robin Milne Christopher Robin Milne (21. elokuuta 1920 Lontoo – 20. huhtikuuta 1996) oli englantilainen kirjakaupan pitäjä, kirjailija sekä kirjailija A. A. Milnen poika. Nalle Puhissa seikkaileva Risto Reipas () on nimetty hänen mukaansa.
Nalle Puh Nalle Puh eli englanniksi Winnie-the-Pooh sai aikoinaan nimensä Lontoon eläintarhassa olleen Winnie-karhun mukaan. Winnie oli kanadalainen mustakarhu, joka oli tullut Pohjois-Amerikasta Eurooppaan ensimmäisen maailmansodan aikana kanadalaisen rykmentin maskottina ja jäänyt sodan jälkeen Lontoon eläintarhaan. Nimensä se oli saanut omistajansa kotikaupungin, Kanadan Winnipegin, mukaan. Nalle Puh, Nasu, Ihaa, Tiikeri, Kengu ja Ruu perustuvat suoraan Milnen pojan lelueläimiin. Kani ja Pöllö sen sijaan ovat Milnen keksintöä. E. H. Shepardin piirroksissa muut hahmot on piirretty leluiksi, mutta Kani ja Pöllö oikeiksi eläimiksi. Tämä tulee esille myös itse tekstissä: kirjassa "Nalle Puh rakentaa talon" Kani toteaa Pöllölle, että vain heillä kahdella on aivot ja ″muiden päissä on purua”. Nalle Puh kumppaneineen asuu Puolen hehtaarin metsässä, jonka esikuvana oli puolestaan Ashdownin metsä lähellä Milnen perheen kotitaloa.
Christopher Robin Milne Sodan jälkeen Milne palasi Cambridgeen jatkamaan ennen sodan alkua aloittamiaan englannin kielen opintoja. Milne valmistui ja meni vuonna 1948 naimisiin serkkunsa Lesley Selincourtin kanssa. Vuonna 1951 he muuttivat Dartmouthiin ja avasivat kirjakaupan. Milne menestyi hyvin kirjakauppiaana, vaikka hän ei pitänyt liiketoiminnasta ja vaikka hän joutui tapaamaan paljon Nalle Puh -faneja.
Nalle Puh Nalle Puh () on englantilaisen kirjailijan A. A. Milnen (1882–1956) luoma satuhahmo. Milne kirjoitti Nalle Puhista kaksi kirjaa: "Nalle Puh" (1926) ja "Nalle Puh rakentaa talon" (1928). Sen lisäksi Nalle Puh esiintyy myös Milnen kahdessa runokirjassa. Myöhemmin Nalle Puh on tullut tunnetuksi Disney-yhtiön piirroselokuvista, animaatiosarjoista ja sarjakuvista.
A. A. Milne Milnen Nalle Puh -teksteistä on julkaistu lisäksi runsaasti valikoimia sekä tekstejä jotka perustuvat Milnen tarinoihin.
E. H. Shepard Milne sai inspiraation satuihinsa poikansa Christopher Robinin pehmolelusta. Shepard on sanonut, että hän käytti Nalle Puhin mallina oman poikansa pehmolelukarhua Christopher Robinin nallen sijasta.
Tikru Tikru eli Tiikeri () on kuvitteellinen hahmo A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -satukirjoissa ja Disneyn Nalle Puh-tarinoissa. Tikru on pehmolelutiikeri, joka voi pomppia hännässään olevalla vieterillä. Hän rakastaa pomppimista yli kaiken.
Pöllö (Nalle Puh) Pöllö on A. A. Milnen Nalle Puhissa esiintyvä satuhahmo. Pöllö esiintyy myös Disneyn Nalle Puh -piirretyissä, -elokuvissa ja -sarjakuvissa. Sarjakuvissa Pöllön hahmo on stereotyyppinen viisas pöllö. Milnen kirjoissa Pöllön viisaus voidaan sen sijaan asettaa kyseenalaiseksi.
Christopher Robin Milne Vuonna 1974 Milne päätti julkaista ensimmäisen kolmesta omaelämäkerrallisesta kirjasta. Kirja "The Enchanted Places" teki selkoa hänen Puh-kirjojen takia kohtaamistaan ongelmista.
Tärppä Tärppä () on kuvitteellinen kärppää muistuttava olento, joka mainitaan useasti A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjoissa. Milnen kirjoissa tärpät olivat ilmeisesti olemassa vain Nalle Puhin ja tämän ystävien mielikuvituksessa, mutta joissain Disney-yhtiön tekemissä Nalle Puh -animaatioissa ne oli kuvattu todellisina olentoina, jotka muistuttivat suuria kärppiä.
Nalle Puh ja Tao Nalle Puh ja Tao (engl. "The Tao of Pooh") on Benjamin Hoffin kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee taolaisuutta A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoista tuttujen hahmojen kautta. Kirjassa Puh kuvataan taolaisten "wu wei"- ja "pu"-käsitteiden henkilöitymänä yksinkertaisen luonteensa ja huolettoman verkkaisen elämäntyylinsä vuoksi. Teos sisältää myös suoria lainauksia Milnen kirjoista ja taolaisten filosofien teksteistä.
Nalle Puhin elokuva Nalle Puhin elokuva (), levitetty myös nimellä Nalle Puhin elokuva – uudet seikkailut Puolen hehtaarin metsässä, on vuonna 2011 julkaistu yhdysvaltalainen koko perheen animaatioelokuva, jota ovat inspiroineet A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjat. Elokuva kuuluu Disneyn "Nalle Puh" -tuoteperheeseen. Se on yhteensä viides elokuvateattereissa julkaistu "Nalle Puh" ja toinen Walt Disney Animation Studiosilta. "Nalle Puhin elokuva" on Disneyn 51. animaatioelokuva.
A. A. Milne Milnen kuoleman jälkeen hänen leskeksi jäänyt vaimonsa myi Nalle Puh -hahmojen oikeudet The Walt Disney Companylle, joka on julkaissut Nalle Puh -sarjakuvia, piirrettyjä elokuvia ja oheistuotteita.
Nalle Puh ja tuulinen päivä Elokuva on Disneyn toinen A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoihin perustuva elokuva, ja kuten ensimmäisessä "Nalle Puh ja hunajapuu", Sterling Holloway antaa äänen Puhille ja Sebastian Cabot toimii kertojana. "Nalle Puh ja tuulinen päivä" voitti Oscar-palkinnon lyhytanimaatioiden sarjassa. Se on ainoa Disneyn Nalle Puh -lyhytanimaatioista, joka voitti Oscarin. Se on myös yksi niistä kolmesta lyhytelokuvasta, joiden sisältö käytettiin myöhemmin uudelleen osana pitkää elokuvaa "Nalle Puh".
Möhköfantti Möhköfantti () on fiktiivinen, elefanttia muistuttava olento A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa. Alkuperäisissä kirjoissa möhköfanttia ei koskaan nähdä, mutta myöhemmissä Disney-elokuvissa otus on esiintynyt.
Nalle Puh (vuoden 1977 elokuva) Nalle Puh () on The Walt Disney Companyn tekemä kokopitkä animaatioelokuva, joka kertoo Nalle Puhista ja hänen ystävistään Puolen hehtaarin metsässä. Elokuva julkaistiin ensimmäisen kerran 11. marraskuuta 1977. Elokuva perustuu A. A. Milnen kirjoittamiin Nalle Puh -kirjoihin.
Nasu Nasu () on A. A. Milnen luoma fiktiivinen hahmo Nalle Puh -tarinoissa. Hän on poika possu, vaikka hänen sukupuolestaan on usein kiistelty. Hän asuu Puolen hehtaarin metsässä hyvän ystävänsä Nalle Puhin ja Puolen hehtaarin metsän muiden asukkaiden kanssa. Pieni Nasu on arka ja hermostunut monista asioista. Pelkojaan hän selittää sillä tosiseikalla, että hän on hyvin pieni eläin. Hän kuitenkin huomaa ongelmat aina ennen muita. Nasu pitää tammenterhoista. Hän on pääosassa Disney-elokuvassa "Nasun suuri elokuva" (2003).
Pöllö (Nalle Puh) Pöllö on sekä Disneyn että Milnen maailmassa avulias ja ystävällinen ja on aina valmis tarjoamaan näkemyksensä asioihin. Pöllö nauttii myös tarinoiden kertomisesta. Suurin osa hänen tarinoistaan kertoo hänen sukulaisistaan. Harvemmin kuitenkin muut Puolen hehtaarin metsän asukkaat ovat oikeasti kiinnostuneita Pöllön kertomuksista.
Myyrä (Nalle Puh) Myyrä () on Disneyn Nalle Puh -sarjakuvissa, -elokuvissa ja -piirrossarjassa esiintyvä fiktiivinen henkilöhahmo. Toisin kuin muut tutut Nalle Puhin maailmaan kuuluvat päähahmot, Myyrä ei esiinny A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoissa, vaan hahmon keksi Walt Disney itse. Hahmon englanninkielinen nimi "gopher" tarkoittaa itse asiassa taskurottaa eikä myyrää.
Nalle Puhin uudet seikkailut Nalle Puhin uudet seikkailut () on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu piirrossarja Walt Disney Television Animationilta, ja sen inspiraation lähteenä toimivat A. A. Milnen Nalle Puh -tarinat. Sarjaa esitettiin USA:ssa vuodesta 1988 vuoteen 1991 ABC-kanavalla. Sarja kertoo Nalle Puhin ja hänen ystäviensä seikkailuista Puolen hehtaarin metsässä.
Kani (Nalle Puh) Kani on A. A. Milnen Nalle Puh -kirjojen fiktiiviseen maailmaan kuuluva eläinhahmo.
Nalle Puh Nykyisin pieniälyinen, mutta hyväntahtoinen nalle tunnetaan paitsi Milnen alkuperäisistä kirjoista myös "Disney"-yhtiöiden tuottamista sarjakuvista, elokuvista ja televisiosarjoista. Disneyn vuonna 1977 valmistunutta koko illan elokuvaa "The Many Adventures of Winnie the Pooh" (suom. "Nalle Puh") pidetään lasten piirroselokuvan klassikkona. Disney-elokuvien myötä joukkoon astui myös aivan uusi, Milnen alkuperäisissä kirjoissa esiintymätön hahmo, Myyrä.
Christopher Robin Milne Ennen toista maailmansotaa Christopher Robin Milnen suhde isäänsä oli hyvä, mutta sodan aikana hän palveli Lähi-idässä ja Italiassa, jolloin suhteet isään katkesivat. Lapsena Christopher Robin Milne oli ollut paljon julkisuudessa isänsä kirjojen takia, ja 1940-luvulla hän alkoi tuntea itsensä tulleen hyväksikäytetyksi. Hän alkoi vihata kirjoja, jotka olivat tehneet hänestä julkisen henkilön.
Nalle Puh ja Tiikeri kans! Nalle Puh ja Tiikeri kans! () on yhdysvaltalainen lyhyt animaatioelokuva vuodelta 1974.
Se oli kolmas A. A. Milnen kirjohin perustuva Disney-elokuva. Siinä Puolen hehtaarin metsän asukkaat kyllästyvät Tiikerin ainaiseen pomppimiseen ja koettavat saada hänet pomppimaan hiukan vähemmän. Tämä ja kaksi aiempaa Nalle Puh -lyhytelokuvaa yhdistettiin vuonna 1977 pitkäksi elokuvaksi "Nalle Puh" ("The Many Adventures of Winnie the Pooh").
Risto Reipas Risto Reipas () on kuvitteellinen ihmishahmo kirjailija A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjoissa. Hän on Nalle Puhin omistaja. Hän on noin 8-vuotias poika, jolla on ruskea tukka. Risto Reipas asuu Puolen hehtaarin metsässä ja käy koulua päivisin. Hän myös yleensä korjaa Nalle Puhin ja ystävien väärinkäsitykset. Hän näyttäisi ainakin yleensä olevan Pöllöäkin älykkäämpi.
Pöllö (Nalle Puh) Milnen Pöllö osaa kirjoittaa nimensä ja muita lyhyitä sanoja, mutta hienostuneet sanat kuten "vesirokko" ovat hänelle liian vaikeita. Hän osaa myös lukea, tosin vain jos kukaan ei lue hänen olkansa ylitse. Milnen maailmassa Pöllö on erityinen sen vuoksi, että se on ainut oikea eläin Kanin kanssa, muut hahmot ovat pehmoleluja. Kirjoissa Pöllö asuu myös kauempana, ja Nalle Puh ystävineen joutuvat tekemään pitkän retken päästäkseen Pöllön puheille. Disneyn maailmassa Pöllö asuu lähellä kaikkia muita.
Risto Reipas ja Nalle Puh Risto Reipas ja Nalle Puh () on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut Marc Forsterin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiaseikkailuelokuva. Se perustuu A. A. Milnen lastenkirjaan "Nalle Puh" sekä Disneyn versioon samasta tarinasta. Elokuvan pääosissa ovat Ewan McGregor, Hayley Atwell, Jim Cummings ja Brad Garrett. Elokuva sai maailmanensi-iltansa Burbankissa 30. heinäkuuta 2018. Elokuvateattereihin se ilmestyi Yhdysvalloissa 3. elokuuta 2018 ja Suomessa 12. lokakuuta 2018.
Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh () on yhdysvaltalainen tietokoneanimaatiosarja, joka perustuu A. A. Milnen luomaan Nalle Puhiin. Sarjan tuotti Walt Disney Television Animation ja sitä esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa toukokuussa 2007. Sarjassa esiintyvät Nalle Puhista tutut hahmot lukuun ottamatta Pöllöä ja Myyrää. Mukana seikkailee nyt kuusivuotias tyttö Emmi ja hänen pieni koiranpentunsa Pilkku. Risto Reipas sen sijaan oli esiintynyt silloin tällöin ja leikkinyt pikkupojasta asti leluillaan, mutta ei enää. Niin kävi Pöllön ja Myyrän. Risto on nyt jo tietenkin teini-ikäinen poika ja lähtenyt yläkouluihin tai lukioon. Sen tilalle tuli Emmi ja kaikki lelut tuotiin hänelle takaisin.
Nasun suuri elokuva Nasun suuri elokuva () on DisneyToon Studiosin vuonna 2003 tuottama ja Walt Disney Picturesin ja Buena Vista Distributionin julkaisema animaatioelokuva. Elokuva pohjautuu kirjailija A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoihin. Elokuvan pääosassa ei ole tällä kertaa Nalle Puh vaan Nasu.
A. A. Milne Alan Alexander Milne, kirjailijanimi: A. A. Milne, (18. tammikuuta 1882 Lontoo, Britannia – 31. tammikuuta 1956 Hartfield, East Sussex, Britannia) oli brittiläinen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten Nalle Puh ("Winnie The Pooh") -kirjoista.
Nalle Puh: Kevät ja Ruu Nalle Puh: Kevät ja Ruu (engl. "Winnie the Pooh: Springtime with Roo") on animaatioelokuva vuodelta 2004. Sen juoni muistuttaa Dickensin Joulukertomusta. Siinä esiintyvät Nalle Puh -tarinoista tutut hahmot.
A. A. Milne Testamentissaan A. A. Milne määräsi tekijänoikeuksien haltijaksi perheen sijasta uskotut miehet. Tekijänoikeudet ovat olleet Milnen kirjallisuusagentin Stephen Slesingerin perikunnan hallussa vuodesta 1983. Perikunta voitti kesäkuussa 2006 Milnen pojantyttären Clare Milnen nostaman kanteen Yhdysvaltain korkeimmassa oikeudessa. Clare Milne oli yrittänyt saada oikeudet takaisin Disneylle, jolle Slesingerin perikunta on lisensoinut Nalle Puhin oikeudet. Oikeusprosessi oli aloitettu vuonna 2002.
Naantalin teatteri 19. 1988  Nalle Puh, A.A. Milne, Maili Suutari
Tiikeri A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -kirjoissa esiintyy myös Tikru, joka on pehmolelutiikeri. Myöhemmin Disneyn omittua Nalle Puhin hahmoineen Tikru sai ihan oman piirroselokuvansa. Myös Disneyn piirroselokuvassa "Aladdin" prinsessa Jasminella on oma lemmikkitiikeri Rajah. Samaisessa elokuvassa esiintyvän Ihmeiden onkalo -aarrekammion suuaukkona toimii tiikerin pään muotoinen puhuva hiekkadyyni.
Risto Reipas ja Nalle Puh 2. huhtikuuta 2015 Walt Disney Pictures julkisti aikovansa toteuttaa näytellyn Nalle Puh -elokuvan, seuraten elokuvien "Liisa Ihmemaassa" (2010), "Maleficent – Pahatar" (2014) ja "Cinderella – Tuhkimon tarina" (2015) mallia. Alex Ross Perry palkattiin käsikirjoittajaksi ja Brigham Taylor tuottaa elokuvan, joka kertoo aikuiseksi varttuneen Risto Reippaan paluusta Nalle Puhin ja muiden luokse Puolen hehtaarin metsään. Marraskuussa 2016 raportoitiin, että studio oli palkannut Marc Forsterin elokuvan "Christopher Robin" ohjaajaksi ja että projektissa olisi ”vahvoja maagisen realismin elementtejä, koska se pyrkii kertomaan tunteellisen tarinan sydäntälämmittävästä seikailusta.” Maaliskuussa 2017 Tom McCarthy palkattiin tekemään uusi käsikirjoitus. 
Seuraavan kuukauden aikana Ewan McGregor valittin elokuvan nimikkorooliin ja Allison Schroederin osallistuvan käsikirjoittamiseen. Elokuussa Hayley Atwell ja Mark Gatiss valittiin näyttelemään Risto Reippaan vaimoa ja esimiestä. Lisäksi Jim Cummings palaa Nalle Puhin ääninäyttelijäksi, Brad Garrettin ja Nick Mohammedin ollessa valittu Ihaan ja Nasun äänirooleihin. Lokakuussa Orton O’Brienin paljastettiin näyttelevän nuorta Risto Reipasta. Tammikuussa 2018 Peter Capaldin, Sophie Okonedon ja Toby Jonesin paljastettiin ääninäyttelevän Kania, Kengua ja Pöllöä. Chris O’Dowdin ilmoitettiin alun perin ääninäyttelevän Tiikeriä, mutta lopulta Cummings äänninäytteli häntäkin Puhin lisäksi. Heinäkuussa paljastettiin, että Sara Sheen ääninäyttelee Ruuta.
Möhköfantti Milnen kirjoissa Nalle Puh ja Nasu yrittävät pyydystää möhköfanttia mutta eivät saa sitä koskaan ansaan. Vaikka möhköfanttia ei varsinaisesti nähdäkään, on Puh-kirjojen kuvittaja E. H. Shepard piirtänyt elefanttia muistuttavan möhköfantin kuvitukseksi lukuun, jossa Puh yrittää saada unta ja alkaa laskea lampaiden sijasta möhköfantteja. Kirjojen oikeudet nykyisin omistava Walt Disney Company on sittemmin tehnyt useita animaatioelokuvia, joissa möhköfantit esiintyvät. Vuonna 2005 valmistui elokuva "Nalle Puh ja Möhköfantti", jossa esiintyi äitiään etsivä möhköfantin poikanen, Fantti. Elokuvassa se on kiltti olento, ja se ystävystyykin Puolen hehtaarin metsän asukkaiden kanssa, etenkin Ruun.
Risto Reipas Risto Reippaan hahmo perustuu A. A. Milnen oman poikaan Christopher Robin Milneen.
Nalle Puh Christopher Robinin lelukarhu oli vuoteen 2008 saakka näytteillä New York Public Libraryn sivukirjastossa Donnell Library Centerissä lastenosastolla, missä eläkepäiviään viettivät myös Nasu, Kengu, Tiikeri sekä Ihaa.
Nalle Puhin suomenkielisenä ääninäyttelijänä toimii Jarmo Koski.
Christopher Robin Milne Milne sairastui neurologiseen lihassairauteen ja kuoli rauhallisesti 20. huhtikuuta 1996. Kuoleman jälkeen eräässä lehdessä hänen väitettiin olleen ateisti.
Ihaa Ihaa () on A. A. Milnen Nalle Puh -kirjojen kuvitteelliseen maailmaan kuuluva eläinhahmo. Sekä suomen- että englanninkielinen nimi ovat onomatopoeettisia muotoja aasin ääntelystä.
Ville Repo Ville Repo oli tunnettu amerikkalaisen runouden asiantuntijana. Hän toimi myös kääntäjänä ja suomensi muun muassa yhteistyössä Kersti Juvan kanssa A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoja.
Kengu Kengu () on Nalle Puh -kirjoissa, -elokuvissa, -sarjakuvissa ja -piirrossarjoissa esiintyvä fiktiivinen naaraskenguru, joka on useimpien muiden Puh-hahmojen tapaan oikeasti pehmoeläin. Kengu on ainoa selvästi naaraspuolinen hahmo Nalle Puh -tarinoissa, ja hän on äitihahmo monille Puolen hehtaarin metsän asukkaille. Hän on kiltti ja väriltään ruskea. Kengu yrittää auttaa kaikkia, ja suhtautuu usein ylihuolehtivaisesti etenkin omaan lapseensa Ruuhun.
Jarmo Koski Koski on dubannut animaatiosarjoissa, animaatioelokuvissa, televisiomainoksissa ja dokumenteissa. Hän on antanut äänensä muun muassa Disney-piirroselokuvien Nalle Puhille, "Alfred J. Kwak" -sarjan Alfredille, "Nikke Knatterton" -piirrossarjan kertojalle, "Teletappien" Tiivi-Taaville, "Matka maailman ympäri" -piirrosarjan Passepartoutille ja "Muumilaakson tarinoiden" Muumilaakson poliisille.. Häntä kaavailtiin "Muumilaakson tarinoita" -sarjan Yleisradion 1990-luvulla tehtyyn jälkiäänitykseen Muumipeikon esittäjäksi, mutta hän oli sarjan ensiesityksen aikaan monen muun sarjan teossa. Koski itse ehdotti esittäjäksi Rabbe Smedlundia, joka lopulta kyseisen roolin sai. Koski on maininnut mieluisimpien dubbaamiensa lastenpiirrettyjen olleen Nalle Puh -piirretyt. Hän on Nalle Puhin virallinen, Disneyn hyväksymä suomenkielinen ääninäyttelijä. Vuoden 2012 lopulla Koskelle tarjottiin isoa teatteriosaa Porin ja Rauman kaupunginteattereissa. Koski suostui, ja näytteli vuoden 2013 molemmissa kaupungeissa.
Nalle Puhin elokuva Elokuvamusiikin on säveltänyt Henry Jackman yhdessä Christopher Willisin kanssa.
E. H. Shepard Ernest Howard Shepard (10. joulukuuta 1879 – 24. maaliskuuta 1976 Lontoo) oli brittiläinen piirtäjä ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten ihmismäisistä eläinpiirroksistaan kirjoissa "Kaislikossa suhisee" (Kenneth Grahame) sekä "Nalle Puh" (A. A. Milne).
Panu Pekkanen Pekkasen loppuelämän kestänyt työ J. R. R. Tolkienin teosten parissa sai alkunsa 1970-luvulla, kun hän liittyi Kersti Juvan ja Eila Pennasen avuksi kääntämään Tarun sormusten herrasta (1973–1975) runoja. Sen jälkeen hän suomensi runot ja säkeet myös "Silmarillionista" (1979), "Hobitista" (1985) ja "Keskeneräisten tarujen kirjasta" (1986). Lisäksi hän käänsi kokonaisuudessaan Tolkienin lyhyistä satukirjoista "Maamiehen ja lohikäärmeen" (1978), "Sepän ja Satumaan" (1983) sekä "Herra Blissin" (1983). Juvan kanssa suomennosyhteistyö jatkui myös Richard Adamsin "Ruohometsän kansassa" (1975) ja useissa A. A. Milnen Nalle Puh -tarinoissa, joihin Pekkanen käänsi säemuotoiset osuudet.
Nalle Puhin elokuva Elokuvan ohjasivat Stephen Anderson ja Don Hall, käsikirjoittivat A. A. Milne ja Burny Mattinson, tuottivat Peter Del Vecho, Clark Spencer, John Lasseter ja Craig Sost. Elokuvan alkuperäisessä versiossa kertojana toimii John Cleese.
Nalle Puh ja hunajapuu Nalle Puh ja hunajapuu ("Winnie the pooh and honey tree") on lyhyt animaatioelokuva vuodelta 1966. Se on Disneyn ensimmäinen Nalle Puh -elokuva, ja sitä on suomeksi esitetty myös lyhyesti nimellä Nalle Puh. Se ja kaksi muuta Nalle Puh -lyhytelokuvaa yhdistettiin vuonna 1977 pitkäksi elokuvaksi "Nalle Puh" ("The Many Adventures of Winnie the Pooh").
Nasu ja Te Nasu ja Te (engl. "The Te of Piglet") on Benjamin Hoffin kirjoittama filosofinen teos, joka esittelee taolaisen te-käsitteen A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoista tuttujen hahmojen kautta. Kirjan päähenkilö on Nasu, jonka kuvataan edustavan taolaisuuden kolmea aarretta eli yksinkertaisuutta, kärsivällisyyttä ja myötätuntoa.
Nalle Puh (vuoden 1977 elokuva) Elokuva on koostettu kolmesta aikaisemmin tehdystä lyhytelokuvasta: "Nalle Puh ja hunajapuu" (1966), "Nalle Puh ja tuulinen päivä" (1968) sekä "Nalle Puh ja Tiikeri kans!" (1974).
Nalle Puh ja Möhköfantin halloween Nalle Puh ja Möhköfantin halloween ("Pooh's Heffalump Halloween Movie") on vuonna 2005 suoraan videolle julkaistu Nalle Puh -elokuva. Se on eräänlainen jatko-osa aiemmalla elokuvalle "Nalle Puh ja Möhköfantti". Elokuva sisältää osana 21-minuuttisen, vain televisiolevitykseen tuotetun "Boo to You Too! Winnie the Pooh" -halloweenerikoisjakson, joka tuotettiin alun perin Disneyn "Nalle Puhin uudet seikkailut" -televisiosarjaan.
Tärppä Disney-animaatioissa tärppiä nähtiin ensi kerran lyhytelokuvassa "Nalle Puh ja tuulinen päivä" osana Puhin painajaisunta laulujaksossa ”Möhköfantit ja tärpät”. Televisiosarjassa "Nalle Puhin uudet seikkailut" esiintyi myös oikeita tärppiä. Sarjan suomenkielisessä dubbauksessa niitä tosin kutsuttiin "röpöläisiksi" ja "Nalle Puh ystävää etsimässä" -elokuvassa näädiksi. Televisiosarjassa tärpät ovat Nalle Puhin ja tämän kumppaneiden vihollisia. Heidät tunnetaan siitä, että he varastavat hunajaa ja heillä on apunaan möhköfantti. Eräs tärppä ja möhköfantti -kaksikko (nimeltään "Tane" ja "Möhkö") yritti varastaa useampaankin kertaan Nalle Puhin ja muiden hunajat.
Nalle Puh ja tuulinen päivä Nalle Puh ja tuulinen päivä ("Winnie the Pooh and the Blustery Day") on Disney-yhtiön vuonna 1968 tekemä lyhyt Nalle Puh -animaatio, joka koostuu kolmesta (tai neljästä) pienestä lyhytelokuvasta. Elokuvassa Nasu ja Tikru tulevat mukaan Nalle Puhin seikkailuihin.
Nalle Puh (vuoden 1977 elokuva) Elokuva loppuu Riston mentyä kouluun, ja pyydettyä Puhia lupaamaan ettei hän ikinä unohda Ristoa, edes Riston ollessa satavuotias.
Elokuva dubattiin kokonaisuudessaan suomeksi vuonna 1997 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasi Pekka Lehtosaari. Lyhytelokuvat "Nalle Puh ja hunajapuu", "Nalle Puh ja tuulinen päivä" sekä "Nalle Puh ja Tiikeri kans!" oli jo dubattu kertaalleen vuosina 1966, 1969 ja 1977 eri äänillä.
Anja Haahdenmaa Haahdenmaa on työskennellyt myös lastennäytelmissä: vuosina 1975–1979 Kaupunginteatterin ohjelmistoon kuuluneessa "Nalle Puhissa" hänellä oli Nasun rooli ja vuosina 1990–1991 esitetyssä "Robin Hoodissa" Marianin äidin rooli.
Ruu Ruun suomenkielisenä äänenä on säännöllisesti vuodesta 2003 asti toiminut Akira Takaki. Hän on näytellyt Ruuta mm. elokuvissa "Kevät ja Ruu" (2003), "Nalle Puh ja Möhköfantti" (2005), "Nalle Puh ja Möhköfantin halloween" (2005) ja "Nalle Puhin elokuva" (2011).
Kersti Juva Juvan muuhun käännöstuotantoon kuuluu englantilaisen kirjallisuuden klassikoita, kuten Laurence Sternen "Tristram Shandy – elämä ja mielipiteet" (1998), Charles Dickensin "Nicholas Nicklebyn elämä ja seikkailut" (1992) sekä "Kolea talo" (2006), A. A. Milnen "Nalle Puh" -romaanit (1975) ja Richard Adamsin "Ruohometsän kansa" (1975). Lisäksi hän on suomentanut näytelmiä ja kuunnelmia, kuten Yleisradion Radioteatterissa vuodesta 1979 lähetetyn "Knalli ja sateenvarjo" -kuunnelmasarjan.
Reino Bäckman Bäckman näytteli itse useita äänirooleja ohjaamissaan suomenkielisissä dubbauksissa, esimerkiksi "Robin Hoodissa" munkki Tuckia ja Pikku Johnia, "Viidakkokirjassa" Baloo-karhua ja "Aristokateissa" hovimestari Edgaria. Hän oli myös Nalle Puhin ensimmäinen suomenkielinen ääni.
Nalle Puh ja Möhköfantti Nalle on Puh
Ilkka Moisio Ilkka Moisio on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi muun muassa Disneyn piirrettyjen ääninäyttelijänä. Hän on lainannut äänensä muun muassa Nalle Puh -tarinoiden Pöllölle sekä Miekka kivessä -elokuvan Archimedes-nimiselle pöllölle.
Nalle Puh ja tuulinen päivä Tarina alkaa Nasun talolta. Tuuli on niin kova että se vie Nasun mukanaan ja Nalle Puh yrittää auttaa häntä. Lopulta tuuli kaataa Pöllön kotina toimivan puun, ja kaikki ryhtyvät etsimään hänelle uutta kotia. Eräänä tuulisena yönä Nalle Puh kohtaa ensimmäistä kertaa Tikrun, joka saapuu pomppien hänen kotiinsa. Osana Puhin painajaisunta nähdään psykedeelinen musiikkijakso ”Möhköfantit ja tärpät” ("Heffalumps and Woozles"). Herätessään Puh huomaa sateen aiheuttaneen vedenpaisumuksen Puolen hehtaarin metsään.
Nalle Puh ystävää etsimässä Risto Reipas ja Nalle Puh viettävät kesän viimeisen päivän yhdessä. Seuraavana aamuna Puh löytää talonsa edestä hunajapurkin ja kirjeen, jossa Risto kertoo lähtevänsä pois. Puh ystävineen luulee Riston olevan pulassa, ja he lähtevät vaaralliselle matkalle pelastamaan häntä.
Suomennettu fantasiakirjallisuus Edgar Allan Poen kertomuksia suomennettiin 1900-luvun alussa. Anni Swan suomensi brittiläisen lastenfantasian klassikon "Liisan seikkailut ihmemaassa" vuonna 1906. Edgar Rice Burroughsin seikkailukirjat olivat Suomessa suosittuja 1920-luvulta alkaen. Lastenfantasiasta käännettiin muun muassa A. A. Milnen "Nalle Puh" (Anna Talaskivi 1934). Toisen maailmansodan jälkeen käännettiin Kenneth Grahamen "Kaislikossa suhisee" (Eila Piispanen 1949) ja Antoine de Saint-Exupéryn "Pikku prinssi" (Irma Packalén 1951).
Margit Sandemo Sandemo pitää kirjallisina esikuvinaan muun muassa William Shakespearea, Fjodor Dostojevskia, J. R. R. Tolkienia, Agatha Christietä ja Kjersti Scheeniä. Hän luki koko Shakespearen tuotannon jo kahdeksanvuotiaana ja jatkoi vähän vanhempana rikosromaanien lukemisella. Suomalaisten kansalliseepos Kalevala ja A. A. Milnen "Nalle Puh" olivat hänen suosikkejaan. Aikuisiällä hän on lukenut huomattavasti vähemmän, peläten tiedostamatonta plagiointia. Hän kertoo saaneensa taiteellisia vaikutteita myös Akseli Gallen-Kallelan Kalevala- ja Gerhard Munthen peikkoaiheista maalauksista.
Kani (Nalle Puh) Nalle Puh -elokuvien alussa, jossa näytetään Risto Reippaan huonetta, Kani kuvataan pehmoleluksi.
Tärppä Tärpät mainitaan ensi kerran Nalle Puh -tarinassa, jossa Nalle Puh ja Nasu yrittävät napata "tärpän", mutta myöhemmin heille selviää, että kahden tärpän jalanjäljet lumessa olivatkin Puhin ja Nasun itsensä tekemiä, kun he olivat kiertäneet kehää (ainakin viidesti) ja seuranneet omia jälkiään.
Ruu Ruu on yksi Nalle Puh -tarinoiden hahmoista, joka aina joutuu pulaan ja lopulta oppii läksynsä, tosin usein kantapään kautta. Hänestä on kiva oppia uusia asioita ja pienen kengurun elämänkatsomus on hyvin rakastava ja sympaattinen. Usein hän myös kertoo ajatuksiaan ja tunteitaan, jotka saavat hänet vaikuttamaan vanhemmalta kuin hän onkaan.
Nalle Puh ystävää etsimässä Nalle Puh ystävää etsimässä () on The Walt Disney Companyn tekemä animaatioelokuva, joka julkaistiin suoraan videona 5. helmikuuta 1997.
Nalle Puhin elokuva Elokuvassa Nalle Puh, Tiikeri, Kani, Nasu, Pöllö, Ihaa, Kengu ja Ruu lähtevät pelastamaan Risto Reipasta väärinkäsityksen kautta luodulta viholliselta.
Nalle Puh (vuoden 1977 elokuva) Elokuva alkaa Risto Reippaan huoneesta, jossa tulee alkutekstit. Niiden jälkeen kamera siirtyy kirjaan jonka sivuilla esitellään elokuvan henkilöt ja taustalla kuuluu laulu "Nalle Puh". Lopussa esiin tulee "Winnie the Pooh" tekstin päällä hyppivä Puh, ja siitä suoraan alkaa ensimmäinen lyhytelokuva.
Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh Suomessa sarjaa esitetään Yle TV2:lla ja Playhouse Disneyllä. Sarjasta on tehty myös elokuva Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh: Supernuuskijat pelastavat joulun.
Myyrä (Nalle Puh) Myyrä esiintyi ensi kerran vuoden 1966 lyhytelokuvassa "Nalle Puh ja hunajapuu", jonka sisältö nähdään alkujaksona kymmenen vuotta myöhemmin kootussa elokuvassa "Nalle Puh". Myyrä esitellään elokuvassa hahmona, joka rakentaa paljon asioita, pääasiallisesti omia tunneleitaan (joihin hän näyttää putoavan useasti). Hän huomauttaa useissa kohtauksissa monimerkityksisesti ”en ole kirjassa”. Myyrän ulkonäkö ja koominen puhetapa perustuvat "Kaunotar ja Kulkuri" -elokuvassa esiintyneeseen majavaan. Myyrän englanninkielisenä äänenä toimi alun perin Howard Morris, joka vetäytyi eläkkeelle ja hänet korvasi Michael Gough. Suomenkielisessä versiossa äänen Myyrälle antaa Veikko Honkanen.
Luettelo televisiosarjan Nalle Puhin uudet seikkailut jaksoista Artikkeli sisältää luettelon Disneyn televisiosarjan Nalle Puhin uudet seikkailut jaksoista. Jos joillakin jaksoilla on ollut Suomen-esityksissään useampi kuin yksi suomenkielinen nimi, ne mainitaan tässä vinoviivan (/) erotuksella.
Fantasiakirjallisuus Lasten ja nuorten fantasian klassikoista saatiin 1900-luvun alkupuolella suomeksi muun muassa "Liisan seikkailut ihmemaassa", A. A. Milnen "Nalle Puh" ja Kenneth Grahamen "Kaislikossa suhisee". 1970-luvulta alkaen suomennettiin merkittävää anglosaksista nuortenfantasiaa: Richard Adamsin "Ruohometsän kansa", Ursula K. Le Guinin "Maameren tarinat", L. Frank Baumin "Ihmemaa Oz", Susan Cooperin "Pimeä nousee". Diana Wynne Jonesin "Noidan veli" ja Lloyd Alexanderin "Prydainin kronikka". Vuosituhannen vaihteessa käännettiin suosittuja sarjoja, Philip Pullmanin "Universumien tomu" ja J. K. Rowlingin "Harry Potter".
Thorbjørn Egner Egnerin suurin hanke oli tuottaa lukukirjoja peruskoulua varten. Hän tuotti 25 vuotta materiaalia etsien mielenkiintoisia kertomuksia ja kirjoittajia, jotka sopisivat eri luokka-asteille. Toimitustyönsä lisäksi hän kirjoitti myös omia kertomuksiaan ja toimi kuvittajana. Kaiken kaikkiaan hän tuotti 16 nidettä lukukirjoja. Hänen viimeisen niteensä tultua ulos 1972 muutettiin peruskoulun oppisuunnitelmia ja lukukirjat menettivät merkitystään, eikä niitä enää ollut virallisten oppimateriaalien joukossa. Asia oli Egnerille suuri pettymys. Oman tuotantonsa lisäksi Egner myös käänsi muun muassa A. A. Milnen Nalle Puh -kirjoja sekä muutakin lastenkirjallisuutta norjaksi.
Nalle Puh – yhtä juhlaa "Nalle Puh – yhtä juhlaa" (engl. "Winnie the Pooh Seasons of Giving") on vuonna 1999 valmistunut Disneyn piirroselokuva. Pääosissa alkuperäisessä versiossa ovat muun muassa Peter Cullen ja Jim Cummings.
Jim Cummings James Jonah ”Jim” Cummings (s. 3. marraskuuta 1952 Youngstown, Ohio) on yhdysvaltalainen Emmy-ehdokkuuden saanut ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Nalle Puhin ja Tiikerin äänistä muun muassa animaatiosarjassa "Nalle Puhin uudet seikkailut".
Akira Takaki Akira Takaki (s. 23. kesäkuuta 1996) on ääninäyttelijä, joka on ääninäytellyt suomenkielisissä animaatioelokuvissa ja -sarjoissa. Yksi hänen rooleistaan on Sosuke-poika elokuvassa Ponyo rantakalliolla. Hänen pitkäaikaisin roolinsa on Nalle Puhissa esiintyvä kengurunpoikanen Ruu, jota hän on esittänyt mm. elokuvassa Nalle Puh ja Möhköfantti.
Nalle Puh ja Möhköfantti Nalle Puh ja Möhköfantti (engl. "Pooh’s Heffalump Movie") on vuonna 2005 julkaistu animaatioelokuva, jonka ohjasi Frank Nissen. Se huomioitiin myös Young Artist -ehdokkuudella parhaasta kokoperheen animaatioelokuvasta vuonna 2006. Elokuva tuotti noin 53 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli noin 42 miljoonaa euroa.
Puolen hehtaarin metsä Puolen hehtaarin metsä () on Nalle Puh -saduissa esiintyvä kuvitteellinen metsä. Siellä asuvat kaikki sadun keskeiset hahmot, kuten Nalle Puh, Kani, Nasu, Kengu, Ruu, Ihaa, Tikru, Pöllö ja Myyrä. Englanninkielisessä alkuteoksessa se on "sadan eekkerin metsä" eli noin 40 hehtaaria.
Ystäväni Tiikeri &amp; Nalle Puh Pikkutyttö nimeltä Emmi ja hänen koiransa toimivat supernuuskijoina yhdessä Tiikerin ja Nalle Puhin kanssa. He syöksyvät aina paikalle tutkimaan mysteereitä, kun joku hälyttää sireenillä. He usein miettivät kovasti ratkaistaakseen ongelman, jonka ratkaisu usein osoittautuu olevan aivan jotain odottamatonta.
Sarjan alkuperäiset äänet.
Kari Korhonen Korhosen kuvituksia ja sarjakuvia on kotimaassa julkaistu ainakin "MADissä", "Väiski Vemmelsääressä", "Nalle Puh" -lehdessä ja "Punaniskassa". Hän on myös kuvittanut kolme satukirjaa. Korhoselta julkaistiin syksyllä 2006 kirja "", joka sisältää 14 hänen tarinaansa ja joista neljä on ennen julkaisemattomia. Lisäksi Korhosen tarinoita on julkaistu Aku Ankka -albumissa "Villi Pohjola" ja kirjassa "Neljä mestaria", jossa hän esiintyi César Feriolin, Wanda Gattinon ja Paco Rodriguezin kanssa. Hän on myös piirtänyt Angry Birds -sarjakuvia Roviolle.
Aku Laitinen Laitinen on ääninäytellyt useissa animaatioelokuvissa ja -sarjoissa, kuten "The Simpsons Movie", "Räyhä-Ralf", "Kunnon dinosaurus", "Risto Reipas ja Nalle Puh", "Hirveä Henri", "Tuomas Veturi", "Pokémon", "Sherlock Koira", "Willy Fog 2", "Kippurahännän kertomuksia", "Pikku karhun tarinoita", "Franklin", "Elmeri", "Tallipihan bilehileet", "Madagascarin pingviinit" ja "Animalia". Vuodesta 2013 hän on toiminut Jokerin pääasiallisena äänenä suomeksi. "Skylanders" -videopelisarjassa Laitinen on ääninäytellyt mm. Glumshanksia.
Peter Cullen 1990- ja 2000-luvulla Cullen teki huomattavasti vähemmän äänirooleja animaatioihin. Hän teki muun muassa sivuääniä Pilipalipiloteihin ja Tom & Jerry Kidsiin vuosina 1990–1993. Lisäksi Cullen toimi Mantusin äänenä The Pirates of Dark Waterissa vuosina 1991–1993 ja oli Ihaan äänenä elokuvassa Nalle Puh ystävää etsimässä ("1997") ja ("1999"). Vuodesta 2000 lähtien Cullen on tehnyt useammin Ihaan äänirooleja animaatioelokuviin ja sarjoihin, kuten Tiikerin oma elokuva, Mikin klubi, Nasun suuri elokuva, Nalle Puh ja möhköfantti ja Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh. Hän oli vuonna 2005 Zanzoarin äänenä Megas XLR jaksossa "Coop D'Etat", jossa oli mukana myös Frank Welker. Jaksossa Cullenin ja Welkerin hahmot olivat The Transformersin tavoin kilpailijoita keskenään tosin hahmot olivat samalla puolella, mutta taistelivat planeettansa tulevaisuuden hallitsijan paikasta.
Risto Reipas ja Nalle Puh Risto Reipas on nyt kasvanut aikuiseksi ja on menettänyt kaiken mielikuvituksensa. Nalle Puh ja hänen ystävänsä palaavat Riston elämään auttaakseen häntä löytämään mielikuvituksen uudelleen. 
Suomenkielisessä versiossa Heikki Sankari on kertojana ja sivurooleissa ovat Petri Liski, Tero Koponen, Carla Rindell, Juha Varis, Aku Laitinen, Antti L. J. Pääkkönen ja Alissa Kovalainen. Ohjauksesta vastasi Petri Hanttu.
Nalle Puhin elokuva Elokuvaa levittää Walt Disney Pictures ja se julkaistiin 15. huhtikuuta 2011 Britanniassa ja 15. heinäkuuta 2011 Yhdysvalloissa. Elokuvan tuonto alkoi syyskuussa 2009, kun John Lasseter tiedotti heidän haluavan luoda elokuvan, joka "yhdistää sukupolvia". Elokuva sisältää myös kuusi kappaletta Kristen Anderson-Lopezilta ja Robert Lopezilta, kuten myös näyttelijä ja muusikko Zooey Deschanelin tulkinnan "Nalle Puhin elokuvan" tunnuskappaleesta.
Peter Cullen Lähes 20 vuoden jälkeen hän uusi ääniroolinsa Optimus Primenä vuoden 2007 Transformers -elokuvassa sekä elokuvaan perustuvassa videopelissä ja kertoi samalla Optimus Primen olevan hänen suosikkiääniroolinsa, sekä luoneensa alun perin Optimuksen äänen veljensä pohjalta, joka oli merijalkaväessä Vietnamin sodassa. Ennen elokuvaa ja sen jälkeen Cullen on tehnyt enimmäkseen Ihaan äänirooleja eri Nalle Puhiin perustuvissa animaatioissa.
Jim Cummings Uransa aikana hän on ollut enimmäkseen Disneyn tuottamien animaatioelokuvien parissa, kuten "Leijonakuningas, Tiikerin oma elokuva, Nasun suuri elokuva, Nalle Puh ja möhköfantti, Tarzan" ja "Viidakkokirja 2". Cummings toimii myös elokuvissa kaksoisäänenä mikäli joku näyttelijä ei osaa laulaa, tai kohtaa äänensä kanssa ongelmia elokuvassa vaadittavaan lauluun. Cummings muun muassa paikkasi Jeremy Ironsin laulaman "Be Prepared" laulun viimeisiä säkeistöjä elokuvassa "Leijonakuningas" ja toimi Christopher Lloydin esittämän Rasputinin lauluäänenä kappaleessa "In the Dark of the Night" elokuvassa "Anastasia".
Tiikerin oma elokuva Tiikeri tajuaa Ruun huomautuksesta, ettei hän tiedä perheestään mitään ja ryhtyy etsimään Tiikereiden sukupuuta ja sukulaisia. Hän ei löydä mitään, joten Nalle Puh ja kumppanit säälivät Tiikeriä tekemällä hänelle valekirjeen, jossa he esittävät olevansa Tiikerin sukulaisia. Tästä alkaa myös melkoinen ongelma, jota Nalle Puh ja kumppanit eivät odottaneet, kun Tiikeri väittää tietävänsä, että hänen perheensä on tulossa vierailulle. Muut joutuvat pakon edessä pukeutumaan Tiikerin valeasuihin esittääkseen hänen kauan poissa ollutta perhettä.
Anarkismi Vuoden 1968 opiskelijaliikehdinnän yhteydessä anarkismista kiinnostuneita aineksia kerääntyi underground-liikkeen ja "Ultra"-lehden ympärille. Helsingissä aloitti toimintansa myös anarkistinen Nalle Puh -seura, jonka tilaisuuksissa pohdittiin hyvän taistelua pahaa vastaan satuolentojen tarjoamin esimerkein. Anarkovitsailijat saavuttivat Reijo Viitasen mukaan lyhyeksi aikaa vuonna 1968 jopa enemmistön Akateemisessa Sosialistiseurassa, mutta Nalle Puh-seuran johtavat jäsenet suuntautuivat pian tämän jälkeen kohti Suomen kommunistista puoluetta ja marxismia.
Fjodor Hitruk Hitruk syntyi juutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli kaupallista alaa Stuttgartissa ja graafista taidetta Moskovassa, mutta kiinnostui pian animaatiosta. Vuodesta 1937 hän työskenteli lähes puolen vuosisadan ajan Sojuzmultfilm-studiolla, ensin animaattorina, mutta vuodesta 1962 myös animaatioelokuvien ohjaajana. Hitrukin ensimmäinen ohjaus, aikuisille suunnattu satiirinen "Erään rikoksen tarina" oli menestys ja pian hän kohosi maansa tunnetuimmaksi animaatioiden tekijäksi. Hän ohjasi vuosina 1969–1972 kolme Nalle Puh -elokuvaa, joissa A. A. Milnen lastenkirjahahmot oli kuvattu hyvin eri tavalla kuin amerikkalaisen Disney-yhtiön elokuvissa. Eräitä Hitrukin elokuvia palkittiin ulkomailla: elokuvan tekemisestä kertova "Film, Film, Film" (1968) palkittiin Tampereen lyhytelokuvafestivaalilla ja "Saari" (1973) sai Cannesin elokuvajuhlien kultaisen palmun ulkomaisten lyhytelokuvien sarjassa. Hitruk lopetti ohjaamisen vuonna 1984.
M. A. Numminen Pian Helsinkiin muutettuaan Numminen perusti yhdessä tovereidensa Pekka Gronowin ja Jyrki Parkkisen kanssa yhtyeen The Orgiastic Nalle Puh Big Band. Ryhmän ainoa ammattimuusikko oli Pekka Pöyry. Nummisen laulajanura alkoi juuri tässä yhtyeessä. Nalle Puh -orkesterissa tarvittiin laulusolistia, eikä kukaan muu sen jäsenistä suostunut laulajaksi kuin Numminen. Hänkään ei ollut innostunut laulamaan "omalla äänellään" ja niin hän keksi itselleen parodisen laulutavan. Tämä uusi laulutyyli miellytti Nummista itseäänkin ja hän otti sen käyttöönsä pysyvästi.
Nalle Puh ja Möhköfantti Laulut:
Nalle Puh ja Möhköfantti Möhköfanttilaulu
Nalle Puh ja Möhköfantti Nimileikki
Party Time with Winnie the Pooh Eräänä kauniina kesäpäivänä Nalle Puh poikkeaa hunajahakumatkallaan Kanin luokse pyytämään hunajaa. Kani antaa (lopulta) hunajaa Puhille, sillä ehdolla, että tämä menisi ulos syömään.
Esa Pakarinen Junior Esa Pakarinen junior (s. 12. joulukuuta 1947 Varkaus) on suomalainen näyttelijä. Hän on "Pekka Puupää" -rooleistaan tunnetun näyttelijä Esa Pakarisen poika. Isänsä tavoin Esa Pakarinen junior on näytellyt kotimaisissa elokuvissa. Pakarinen on vaikuttanut erityisesti suomalaisen nukketeatterin kehitykseen sekä näyttelijänä että ohjaajana.
Esa Pakarinen Kesällä 1951 alkoivat musiikillisen komediaelokuvan "Rovaniemen markkinoilla" kuvaukset Lapissa ja Rovaniemellä. Pääosissa kolmena epäonnisena kullankaivajana oli kolmikko Pakarinen-Helismaa-Ikävalko ja elokuvan muissa rooleissa olivat muun muassa Siiri Angerkoski, Marja Korhonen ja Mai-Brit Heljo. Pakarinen esiintyi elokuvassa Severi Suhosen hahmossaan. Kuvausten lomassa filmiryhmä järjesti iltamat, joihin saapui 700 maksanutta katselijaa. Elokuvan Pohjanhovin-keikalla voi nähdä, kun Pakarinen vetää kiertuenumeronsa frakissa, ilman Severi-asua. Elokuva tuli ensi-iltaan marraskuussa 1951, ja kriitikot löivät filmin täysin lyttyyn. Suomen Sosialidemokraatin Eugen Terttula otsikoi kuuluisan murska-arvionsa "Törky on törkyä"; tuottaja Särkkä suurennutti tämän arvostelun ja laittoi sen koeteatterinsa seinälle. Yleisöä riitti teattereiden lippuluukuilla arvosteluista huolimatta, ja elokuvasta muodostui niin sanotun rillumarei-viihteen lähtölaukaus. Syksyllä Pakarinen levytti ensimmäisen levynsä "Severi Suhosen jenkka" / "Hölmölän häät".
Esa Pakarinen Alkoholisoitunut Masa Niemi riisti henkensä kesken kiertueen Tampereen uimahallin retkeilymajassa toukokuussa 1960. Masa Niemen kuoltua Puupää-filmit loppuivat, ja seuraavana vuonna tehty Veikko Itkosen "Mullin mallin" jäi Pakarisen viimeiseksi elokuvaksi yli kymmeneen vuoteen. "Mullin mallin", jossa Pakarisen lisäksi esiintyivät muun muassa Eemeli, Repe Helismaa, Spede Pasanen ja Matti Louhivuori, oli oikeastaan kiertueiltamanäytös siirrettynä filmille. Elokuvassa Pakarinen esiintyy niin Severi Suhosena kuin Impi Umpilampenakin ja esittää monet vakionumeronsa. Esa Pakarinen jatkoi näyttelemistä Pekka Lappalaisen kanssa, joka toimi Pätkänä Masa Niemen kuoltua. Pakarinen ja Lappalainen tekivät vain teatteriesityksiä Osuuspankin nimiin ympäri Suomea. Esa Pakarinen löysi Pekka Lappalaisen Mikkelin pankista, jossa Lappalainen toimi sihteerinä.
Savolaismurteet Useissa elokuvissa on kuultu savon murretta. Tunnettu savolaismurteen käyttäjä on näyttelijä Esa Pakarinen, jonka savolaismurretta puhuviin hahmoihin kuluu muiden muassa Severi Suhonen. Jopa itse Pekka Puupää puhui savon murretta ensimmäisestä elokuvasta lähtien 1953, kun häntä esitti Esa Pakarinen. Muita tällaisia elokuvia on mm. Napapiirin sankarit.
Esa Pakarinen 1970-luku toi tullessaan myös jonkinlaisen kulttuuripiirien siunauksen Pakarisen työlle, kun kulttuurintutkijat alkoivat arvostaa 1950-luvun rillumareitä. Pakarinen esiintyi muun muassa Jyväskylän Kulttuuripäivillä, KOM-teatterin lauluillassa Helsingissä ja Varkauden huumoritapahtumassa. Vuonna 1973 Pakarinen piti näyttävän juhlakonsertin Finlandia-talossa. Mainostelevisio televisioi tapahtuman, jossa taustalla oli Eino Virtasen johtama 20-miehinen orkesteri. Illan aikana lavalla nähtiin muun muassa Pekka Puupää, Impi Umpilampi ja Severi Suhonen. Muina illan esiintyjinä Eila Itkonen Justiinana, Masa Niemen sisko Taimi Mäkinen Pätkänä ja Armas Jokio talonmies Pikkaraisena. Samana vuonna konsertin kanssa syntyi Pakarisen viimeinen elokuva, Matti Kassilan ohjaama "Meiltähän tämä käy" (1973), jossa hän esiintyi ikääntyneenä Severi Suhosena. Elokuvan muissa rooleissa esiintyivät Kauko Helovirta, Pentti Siimes, Jussi Jurkka, Kirsti Ortola ja Olavi Ahonen.
Lentävä kalakukko Lentävä kalakukko on Ville Salmisen ohjaama elokuva vuodelta 1953. Reino Helismaan käsikirjoittamassa rillumareielokuvassa 1950-luvun tuleva suosikkiparivaljakko Esa Pakarinen ja Masa Niemi näyttelevät ensi kertaa samassa elokuvassa. Siksi elokuvaa on myöhemmin esitetty myös väärällä nimellä "Pekka ja Pätkä konduktööreinä".
Esa Pakarinen Vuoden 1944 lopulla Pakarinen muutti perheensä kanssa Lahteen, vain saadakseen huomata, että hänelle luvattua työpaikkaa ei ollutkaan. Avioliitosta tuli virallinen ero tammikuussa 1946. Vailla vakituista työpaikkaa Pakarinen ryhtyi ensi kertaa täysipäiväiseksi viihdyttäjäksi. Yksi kesä meni ruotsalaisen Zoo-sirkuksen orkesterissa, minkä jälkeen hän lähti kiertueelle Toivo Alajärven, Paula Eron ja Maire Tammenlaakson kanssa. Kiertueen pistäytyessä Varkaudessa 1946 Pakarinen jäi paikkakunnalle asumaan hattukauppias, leskirouva Elli Ahon (o.s. Vartiainen) alivuokralaiseksi. Hän sai työpaikan paikalliselta konepajalta ja perusti Varkauden Työväentalolle jo kolmannen Rytmi-orkesterinsa. Nelihenkinen yhtye soitteli ympäri Kuopion lääniä, Arvo Ukkolan tullessa laulusolistiksi. 1947 Pakarinen avioitui Elli Ahon kanssa ja jouluna syntyi lapsi Esa Pakarinen Junior. Ellillä oli edellisestä avioliitosta jo kaksi poikaa.
Esa Pakarinen Vuonna 1999 Pakarisesta julkaistiin postimerkki, jossa Pakarinen näkyy Severi Suhosena ja merkki mainostaa elokuvaa Lentävä kalakukko.
Masa Niemi Niemi oli tehnyt ensimmäisen pienen roolin 1945 Fenno-filmin elokuvassa "Suviyön salaisuus", mutta kokeilu jäi sillä erää yhteen elokuvaan. 1948 Ville Salminen koekuvasi häntä elokuvaan "Pontevat pommaripojat", mutta tällä kertaa osan sai kokeneempi Oke Tuuri. Auvo Nuotion kautta järjestyi 1952 koekuvaus Suomen Filmiteollisuudelle, jota seurasi pieni elokuvarooli elokuvassa "Kipparikvartetti". Seuraavana vuonna Niemi sai jo isomman roolin "Läski-Leevinä" elokuvassa "Lentävä kalakukko", jonka pääosassa oli Esa Pakarinen.
Esa Pakarinen Mentyään naimisiin Pakarinen jätti työnsä konepajalla ja meni vaimonsa hattuliikkeeseen modistiksi. Hattuhommat vaihtuivat kuitenkin pian kiertueisiin, kun Pakarinen pääsi hanuristiksi SAK:n ohjelmallisille viihdytyskiertueille, aluksi Viljo Vesterisen tuuraajaksi. Kiertueilla hän esiintyi muun muassa Kauko Käyhkön, Siiri Angerkosken ja Eugen Malmsténin kanssa. Näihin aikoihin Pakarinen, joka aiemmin oli esiintynyt vakavana muusikkona, ryhtyi kehittelemään esityksensä oheen humoristisia numeroita. Hän kehitti savon murretta vääntävän hampaattoman hanuristin Severi Suhosen roolin, josta tuli myöhemmin Pekka Puupään ohella Pakarisen tunnetuin roolihahmo.
Lentävä kalakukko (kappale) Lentävä kalakukko on Toivo Kärjen säveltämä ja Reino Helismaan sanoittama kupletti, jonka levytti ensi kertaa Esa Pakarinen joulukuussa 1951. Kappale on Pakarisen tunnetuimpia kappaleita. Kappaleeseen liittyen tehtiin vuonna 1953 samanniminen elokuva "Lentävä kalakukko", jonka käsikirjoitti Reino Helismaa ja ohjasi Ville Salminen.