mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Kreikka Rooman valtakunnan hajottua kahtia vuonna 395 Kreikka jäi sen kreikankielisenä säilyneelle itäosalle, joka kehittyi keskiaikaiseksi Bysantin valtakunnaksi. Valtionuskonnoksi vakiintui kristinuskon ortodoksinen muoto (Bysantin kirkko). Bysantti säilytti monin osin antiikin kreikkalais-roomalaisen perinnön yhdistyneenä kristinuskoon. Valtakunnan keskus oli Konstantinopolissa. Nykyisen Kreikan alueella merkittäviä keskuksia olivat muun muassa Thessaloniki ja Mystras. Myös välillä taantunut Ateena kukoisti jälleen keskibysanttilaisella kaudella. Bysantin valta oli kuitenkin monissa osissa Kreikkaa aina heikko, ja maahan kohdistui bulgaarien, slaavilaisten ja muiden heimojen kansainvaelluksia, kun taas saaristo ja muut rannikkoalueet olivat alttiina merirosvojen hyökkäyksille.
Bysantin kulta-aikaa olivat noin vuodet 850–1050. Normannit valtasivat osan Kreikkaa 1081–1149. Ristiretkeläisten vallattua Konstantinopolin neljännen ristiretken seurauksena vuonna 1204 Kreikka jaettiin valloittajien, pääasiassa venetsialaisten ja frankkien, kesken. Bysantti sai Konstantinopolin ja Mystraksen takaisin hallintaansa vuonna 1261, jonka jälkeen bysanttilainen kulttuuri nousi vielä viimeiseen kukoistukseensa, mutta muutoin valtakunnan entinen suuruus oli mennyttä. 1300-luvulta lähtien uudeksi uhaksi kehittyi turkkilainen Osmanien valtakunta. Osmanit valtasivat suuren osan Manner-Kreikkaa 1390–1450. Samaan aikaan Venetsia valtasi pääosan läntisestä Kreikasta ja Kreikan saaristosta ja perusti Kreikan alueelle linnoituksia taistellakseen osmaneja vastaan.
Diyarbakır Bysantin valtakunnan aikana Diyarbakırista eli Amidasta tuli muiden valtakunnan rajakaupunkien, kuten Edessan ja Nisibisin ohella yksi nestoriolaisuuden keskuksista. Siitä tuli myös oppineisuuden keskus ja kaupungista lähtöisin oli esimerkiksi Aetios Amidalainen. 500-luvulla sota Persian kanssa syttyi jälleen pitkän rauhan jälkeen. Persian kuningas Kavadh I valloitti kaupungin vuonna 502 ja surmautti sen 80 000 asukasta. Bysantin valtakunnan joukot toteuttivat seuraavana vuonna epäonnistuneen piirityksen, joka oli ajanut asukkaat kannibalismiin. Vasta Herakleios onnistui valtaamaan kaupungin takaisin Bysantin valtakunnalle vuonna 625, mutta kaupunki menetettiin arabeille vuonna 638.
Megáli idéa Keskiajalla nykyisen Kreikan ja Turkin alueita hallitsi Bysantin eli Itä-Rooman valtakunta. Se oli syntynyt Rooman valtakunnan jakautuessa kahtia ja sen asukkaat kutsuivat sitä vielä kauan kahtiajaon jälkeenkin ”Rooman valtakunnaksi”, varsinkin sen jälkeen kun lyhytikäiseksi jäänyt Länsi-Rooman keisarikunta oli luhistunut. Vuonna 610 keisari Herakleios kuitenkin teki kreikan kielestä valtakunnan virallisen kielen latinan sijasta, minkä jälkeen valtakuntaa alettiin pitää kreikkalaisena, vaikka se samalla yhä olikin myös Rooman valtakunnan seuraajavaltio. Toisin kuin Länsi-Rooma, tämä Itä-Rooman keisarikunta pysyi vuosisatoja elinvoimaisena ja pystyi menestyksellisesti puolustautumaan monia vihollisiaan kuten visi­gootteja, hunneja, arabeja, mongoleja ja lopulta turkkilaisiakin vastaan näiden yrittäessä ensimmäisen kerran valloittaa Bysantin; arabeille Itä-Rooma oli kyllä menettänyt laajoja ja tärkeitä alueita mutta pysynyt pienentyneenäkin itsenäisenä. Neljännellä risti­retkellä 1200-luvun alussa länsieurooppalaiset valloittivat valta­kunnan pää­kaupunginkin, Konstantinopolin, mutta jo saman vuosisadan lopulla valtakunta vielä palautettiin joksikin ajaksi. Pian sen jälkeen osmanit alkoivat kuitenkin laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella, ja vuonna 1453 he valloittivat lopulta valtakunnan pääkaupunginkin, Konstantinopolin, jossa he muuttivat Hagia Sofian moskeijaksi. Tämän jälkeen heidän oli helppo valloittaa loputkin Bysantin alueista.
Kubrat Kubratin muusta toiminnasta tiedetään vain hyvin vähän. Suhteillaan Bysantin valtakuntaan Kubrat ilmeisesti sai arvon "patrikios" (patriisi), joka käytännössä tarkoitti arvovaltaa ja mahdollisesti myös Bysantista saatua rahaa. Tätä tukee Dneprjoen varren alueelta tehdyt rahalöydökset, joissa on 500- ja 600-luvuilla hallinneiden keisarien lyöttämiä kolikoita. Löydöistä on myös päätelty, että rahan lähettäminen loppui ennen vuotta 630 Konstans II:n valtakaudella. Tuolloin muslimit olivat vallanneet monet Bysantin vauraimmista alueista ja valtakunta ei enää ehkä kyennyt tukemaan liittolaisiaan. Toisaalta samoihin aikoihin löydöksiä on tehty kasaarien hallitsemilta alueilta ja tarkoituksena on ehkä ollut muodostaa liitto vaikutusvaltaansa kasvattaneiden kasaarien kanssa bulgaarien kustannuksella. Nikeforoksen ja pyhittäjä Theofaneksen teosten mukaan Suur-Bulgarian valtio hajosi Kubratin kuollessa hänen viiden poikansa johtamiin joukkoihin. Batbaian pysytteli Suur-Bulgarian vanhalla alueella ja Κotrag muutti lähistölle Dneprjoen toiselle puolelle. Neljäs poika muutti Pannoniaan ja liittoutui avaarien kanssa viidennen muuttaessa vastaavasti Pentapolikseen Ravennaan liittoutuen Bysantin valtakunnan kanssa. Asparuh, kolmas Kubratin pojista, muutti johtamansa joukot puolestaan Tonavan suulle ja perusti ensimmäisen Bulgarian valtakunnan hänen voitettuaan Bysantin valtakunnan joukot vuonna 680 tai 681.
Manuel I Komnenos Monet Bysantin asukkaista pelkäsivät ristiretkeläisiä, ja tätä pelkoa ruokkivat lukuisat ilkivallanteot ja varkaudet, joita kurittomat armeijat harjoittivat marssiessaan valtakunnan halki. Bysantin omat joukot seurasivat ristiretkeläisiä koettaen valvoa näiden käytöstä, ja etäämmäs Konstantinopoliin oli sijoitettu vielä lisää joukkoja, jotka olivat valmiita puolustamaan pääkaupunkia ristiretkeläisiltä, mikäli nämä kävisivät väkivaltaisiksi. Varovainen suhtautuminen ristiretkeläisiin oli paikallaan, mutta siitä huolimatta frankkien ja kreikkalaisten välillä oli havaittavissa paitsi pienempiä kahinoita myös avointa vihamielisyyttä marssin aikana, mistä kävi syyttäminen molempia osapuolia ja mikä lähestulkoon aiheutti täysimittaisen konfliktin Manuelin ja hänen vieraidensa välillä. Manuel otti käyttöön varotoimia toisin kuin isoisänsä ja korjautti Konstantinopolin muurit. Tämän lisäksi hän piti kuninkaat erillään turvatakseen alueensa. Konradin armeija saapui Bysanttiin ensimmäisenä kesällä 1147, ja se mainitaan useammin bysanttilaisissa lähteissä, joiden mukaan se aiheutti enemmän harmia kuin toinen armeija.
Atanagild Bysantin lisäksi Atanagild joutui taistelemaan frankkeja ja sveebejä vastaan sekä Pyreneillä baskeja vastaan. Hän pystyi kuitenkin rakentamaan vahvan valtakunnan, jonka pääkaupunki oli hovinsa loistosta tunnettu Toledo. Atanagild oli naimisissa Goiswinthan kanssa, ja heillä oli kaksi tytärtä, Galsvinta ja Brunhilde. Atanagild naitti Galsvintan Neustrian kuninkaalle Kilperikille ja Brunhilden Austrasian kuninkaalle Sigebertille vähentääkseen frankkien suunnalta tulevaa hyökkäysvaaraa .
Rusien–Bysantin sota Rusien–Bysantin sota on ollut usean rusien ja Bysantin valtakunnan välisen sodan nimi:
Bysantin keisarinna Bysantin eli Itä-Rooman keisarinnat olivat myöhäisantiikin ja keskiajan Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman keisarien vaimoja tai joissain harvinaisissa tapauksissa valtakunnan hallitsijoita. Keisarinnat Irene, Zoe ja Theodora hallitsivat valtakuntaa itsevaltiaina. Monet keisarinnat olivat myös ns. valta valtaistuimen takana heidän alaikäisten poikiensa ja veljiensä ollessa hallitsijoita vain nimellisesti.
Aksaray Aksarayn kaupungin historia ulottuu aina Rooman valtakunnan aikaan asti. Kaupunki liitettiin vuonna 1071 Seldžukkien valtakuntaan, kun Seldžukit voittivat Bysantin valtakunnan Manzikertin taistelussa, jonka seurauksena Bysantti menetti lähes koko Vähä-Aasian hallinnan. Kaupunki liitettiin Ottomaanien valtakuntaan 1470-luvulla. Aksaray on nykyään hiljainen ja keskikokoinen kaupunki, josta on muuttanut viime aikoina asukkaita työn perässä Eurooppaan.
Bysantin–sassanidien sota (603–628) Sodan tärkeimmäksi vaikutukseksi jäi kummankin valtakunnan heikentyminen, josta muslimit hyötyivät suuresti vallatessaan lännessä laajoja alueita Bysantilta ja sassanidien valtakunnan romahtaessa idässä.
The Collapse of Complex Societies Tainter katsoo Bysantin olleen todennäköisesti ainoa merkittävä valtakunta maailmanhistoriassa, joka on onnistunut estämään romahduksen yksinkertaistamalla itseään. Valtakunta oli arabien puristuksessa lähes romahdustilassa 600-luvulla. Keisari Konstans II:n aikana Bysantti kuitenkin uudisti itsensä. Valtakunnan palkka-armeija muutettiin läänistysjärjestelmän mukaiseksi feodaaliarmeijaksi, hallintoa yksinkertaistettiin, kaupunkikulttuuria heikennettiin ja koulutusta vähennettiin. Aikakautta on kutsuttu Bysantin pimeiksi vuosisadoiksi, mutta valtakunta vahvistui välittömästi uudistusten myötä ja kykeni kasvattamaan aluettaan seuraavina vuosisatoina. Tainterin mukaan kyse oli siitä, että alentamalla kompleksisuuden astettaan Bysantti kykeni taas tuottamaan positiivista raja-arvoa investoinneilleen. Aikakauden ihmisille ajanjakso oli kuitenkin vaikea, sillä yksinkertaistamista edesauttoivat sotilaalliset tappiot sekä rajut väestön määrää verottaneet ruttoepidemiat, joiden jäljiltä sotilaille oli mahdollista jakaa enemmän vapaata peltoalaa. Uudistuminen kohti feodalismia puolestaan heikensi antiikista periytyvää sivistystä ja kaupunkikulttuuria sekä synnytti maaorjuutta.
Konstantinopoli Konstantinopoli () oli Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan pääkaupunki vuosina 330–1453. Samalla paikalla sijaitsi vuonna 667 eaa. perustettu kreikkalainen siirtokuntakaupunki Byzantion (). Nykyään kaupunki tunnetaan nimellä Istanbul. Islantilaisissa saagoissa kaupunki tunnetaan nimellä Miklagardr eli nykyruotsalaistetussa muodossa Miklagård. Venäläiset ja bulgaarit kutsuivat sitä nimellä Tsargrad (Царьград) tai Tsarigrad (Цариград), "Keisarin kaupunki".
Rusien–Bysantin sota (988) Rusien ja Bysantin sota 970-971 jätti Bysantin keisarikunnan ja Rusin valtakunnan välille vihamieliset suhteet. Kun ruhtinas Svjatoslav kuoli petsenegien hyökkäyksessä Dneprin putouksilla vuonna 972, niin Rusin valtakunnassa alkoi armoton valtataistelu Svjatoslavin poikien välillä. Valtataistelut voitti ruhtinas Vladimir Suuri vuonna 978, jonka jälkeen hän rupesi tekemään sotaretkiä naapurikansoja vastaan.
Bysantin valtakunta Sota Persiaa vastaan jatkui vuonna 603; tämä niin kutsuttu Bysantin–sassanidien sota kulutti sekä Bysantin että Persian voimia. Persialaiset valtasivat Syyrian, Palestiinan ja Egyptin. Sota kesti vuoteen 628, jolloin Herakleios voitti persialaiset. Näin Bysantti onnistui valloittamaan alueet joksikin ajaksi takaisin. Sodan heikentämänä se ei kuitenkaan pystynyt vastustamaan islaminuskon omaksuneita arabeja, jotka noin kaksikymmentä vuotta persialaisten jälkeen valloittivat kalifi Omarin johdolla kaikki nämä alueet ja myöhemmin koko Pohjois-Afrikan. Vuonna 636 Bysantti kärsi ratkaisevan tappion muslimeille Jarmukin taistelussa. Erityisen suuri merkitys oli Egyptin menettämisellä, koska se oli ollut valtakunnan vilja-aitta ja merkittävä verotulojen lähde.
Euroopan historia 1400-luvulla osmanit valtasivat melkein koko Bysantin valtakunnan lukuun ottamatta Konstantinopolia ja muutamaa muuta kaupunkia. Vuonna 1453 osmanien sulttaani Mehmed II valloitti Konstantinopolin ja Bysantin valtakunta kukistui.
Bysantin–sassanidien sota (603–628) Merkittävin sodan seuraus oli kummankin valtakunnan, niin Bysantin kuin sassanidienkin, merkittävä heikentyminen. Tämä aukaisi Arabian niemimaalta lähteneille muslimeille mahdollisuuksien ikkunan, jota he käyttivät hyväkseen hyökkäämällä kummankin valtakunnan kimppuun.
Bysantin–sassanidien sota (502–505) Bysantin–sassanidien sota käytiin vuosina 502–505 Bysantin valtakunnan ja sassanidien Persian välillä.
Ravennan eksarkaatti Ravennasta tuli Länsi-Rooman pääkaupunki keisari Honoriuksen aikana vuonna 404 hyvän satamansa ja puolustettavan sijaintinsa ansiosta. Kaupunki säilyi Rooman pääkaupunkina keisarikunnan luhistumiseen vuonna 476 saakka, jonka jälkeen siitä tuli Odovakarin ja sitten ostrogoottien kuninkaan Teoderik Suuren pääkaupunki. Lopulta gootteja vastaan vuosina 535–552 sotinut Bysantin kenraali Belisarius valloitti kaupungin ja siitä tuli vuonna 539 Bysantin provinssikeskus. Langobardien aloitettua maahantunkeutumisensa vuonna 568, Ravennasta tehtiin keisarillinen eksarkaatti Maurikioksen aikana, kun Bysantti huomasi joutuvansa taas pitkälliseen sotaan Italiasta.
Bulgarian–Bysantin sodat Bulgarian–Bysantin sodat käytiin Bulgarian ja Bysantin välillä viidensadan vuoden aikana. Ensimmäinen sota alkoi vuonna 755 ja viimeinen päättyi vuonna 1265. Vuonna 1018 Bulgaria liitettiin Bysantin valtakuntaan, mutta vuonna 1185 Bysantti joutui tunnustamaan Bulgarian itsenäisyyden uudelleen. Bulgaarit kapinoivat kahdesti Bysantin ylivaltaa vastaan.
Krakova Krakova syntyi ikivanhalle kauppareitille, jonka kautta kuljetettiin maataloustuotteita, riistaa ja hunajaa itään Kiovaan ja sieltä jokia pitkin aina Bysanttiin asti. Krakovan seudun varhaisimmat asukkaat olivat kelttejä. Slaavit saapuivat tiettävästi alueelle 500–700-luvuilla. 900-luvulla, jolloin Krakova oli vislaanien slaaviheimon valtakunnan pääkaupunki, kaupungin läpi kulkevan Veikseljoen rannalle Wawelin kukkulalle rakennettiin ensimmäinen linnoitus.
Bursa Silkkitien läntisessä päätepisteessä sijainneesta Bursasta tuli Osmanien valtakunnan pääkaupunki, kun he valtasivat kaupungin Bysantilta vuonna 1326. Osmanien valloitettua Edirnen 1362 Bursa menetti pääkaupungin aseman, mutta säilytti kuitenkin asemansa alueen hallinnollisena ja taloudellisena keskuksena. Osmanien hallinnan aikana Bursasta tuli tärkeä silkkikaupankäyntipaikka, Bursan huomattavimmat tuotteet olivat kaftaanit, tyynyt sekä kirjottu silkki. Kaupunki oli tunnettu myös veitsistään ja hevosvaunuistaan.
Konstantinopolin piiritys Konstantinopoli oli viimeinen kristinuskon linnake idässä. Konstantinopolin ja Bysantin valtakunnan olemassaolon aikana kaupunkia oli piiritetty moneen kertaan. Se oli vallattu vain kerran aikaisemmin, neljännen ristiretken aikana vuonna 1204. Vaikka Bysantin valtakunta valtasi kaupungin takaisin vuonna 1261 se ei toipunut saamastaan iskusta koskaan. Ajan myötä valtakunnan hallitsemat alueet pienenivät, erityisesti osmanien vuoksi. Vuonna 1453 ”valtakunta” käsitti vain Konstantinopolin kaupungin ja osan Peloponnesoksen niemimaata. Valtakunnalle kuuluva Trebizondin keisarikunta oli todellisuudessa täysin itsenäinen pikkuvaltio Mustanmeren rannikolla.
Bysantin armeija Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman armeija kehittyi sitä edeltäneestä Rooman valtakunnan armeijasta. Armeija muuttui keisari Diocletianuksen aikana perinteisistä raskaista legioonista käsittämään enemmän ratsuväkeä. Bysantin armeija oli kuuluisa raskaasta katafrakti-ratsuväestään. Myöhemmin armeija järjestettiin uudelleen keisari Herakleioksen aikana uuden teemajärjestelmän mukaan. Ulkomaalaiset palkkasotilaat yleistyivät ajan myötä. Armeija koki Manzikertin taistelussa murskatappion, josta se ei koskaan toipunut.
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Simeonia seurasi vallassa hänen toiseksi vanhin poikansa Petûr vuonna 927 ja hän oli vallassa aina vuoteen 970 saakka. Bulgaria jatkoi sodankäyntiä hänen valtakaudellaan, mutta sodan luonne oli muuttunut puolustukseksi madjaareja vastaan. Myös valtakunnan sisällä oli ongelmia etenkin sen eteläosissa. Sodankäynti heikensi Bulgariaa merkittävästi. Kirkkokin kärsi ongelmista etenkin bogolismin leviämisen myötä. Sen oppeihin kuului muun muassa kaikkien valtion instituutioiden pitäminen pahoina ja valtion menoihin osallistumisen kieltäminen. Oppi herätti kannatusta etenkin alempien yhteiskuntaluokkien keskuudessa. 900-luvun loppupuoli olikin nopean heikentymisen aikaa ja vuonna 971 Bysantti valloitti maan pääkaupungin Preslavin. Pääkaupunkia siirrettiin tämän jälkeen useaan kertaan, kunnes se asetettiin Ohridiin. Bulgaria koki kuitenkin vielä lyhyen nousukauden Samuilin valtakaudella 997–1014, jolloin se valloitti takaisin menettämiään alueita. Lopullinen tappio tuli kuitenkin vuonna 1014, kun bulgarialaiset hävisivät raskain tappioin Kleidionin taistelun Bysanttia vastaan Belassitsa-vuoren lähellä. Tarinan mukaan Bysantin tuolloinen keisari Basileios II otti tuhansia vankeja ja sokaisi näistä suurimman osan jättäen vain joka sadannen johdattamaan sokaistut toverinsa bulgrilaisten puolelle. Nähtyään sotajoukkonsa kohtalon Samuil sai sydänkohtauksen ja kuoli samana vuonna.
Ostrogoottien valtakunta Valtakunta alkoi kuitenkin heikentyä heti Teoderikin kuoleman jälkeen, ja sitä ahdistivat niin frankit kuin Bysantti. Bysantin joukot löivät lopulta heikentyneet ostrogootit vuonna 553. Osa gooteista palasi Pannoniaan, osa sulautui Italian muuhun väestöön.
Bysantin kirkko Bysantin kirkko oli Bysantin valtakunnassa toiminut osa kristillistä apostolista ja katolista kirkkoa. Se rakentui Konstantinopolin patriarkaatin ympärille ja kehittyi nykyisten ortodoksisten kirkkojen kantakirkoksi.
Kreikan ortodoksinen kirkko Kreikan kirkko on Bysantin kirkon suoria perillisiä. Bysantin valtakunnan aikana eli keskiajan Kreikassa kirkon ja valtion suhde oli tiivis eikä niiden välille tehty aina selvää eroa. Keisarilla oli kirkossa merkittävä asema. Hän muun muassa kutsui koolle kirkolliskokoukset ja pani toimeen niiden päätökset. Keisarin tehtävänä oli suojella oikeaoppista, ortodoksista uskoa, ja taistella harhaoppeja vastaan. Bysantin valtakunnan katsottiin suorastaan heijastelevan taivaallista järjestystä maan päällä.
Bysantin valtakunta Vuonna 698 arabit valtasivat Karthagon. Näin Bysantti oli lopullisesti menettänyt kaikki Pohjois-Afrikan alueet. Justinianus II palasi Konstantinopoliin kaani Tervelin avulla vuonna 705 ja kaappasi vallan takaisin itselleen. Toisella kaudellaan hän kosti verisesti vihollisilleen, ja vuonna 711 hänet kukistettiin kasaarien tuella. Hänen seuraajakseen nousi Filippikos (keisarina 711–713). Arabit piirittivät Konstantinopolia toistamiseen vuosina 717–718.
600-luvun poliittiset ja alueelliset muutokset saivat aikaan sen, että valtakunta oli poliittisena organisaationa enää muisto entisestään. Siksi Bysantin voidaan katsoa muuttuneen lopullisesti vanhasta Rooman valtakunnasta erilliseksi 600-luvun kuluessa.
Bysantin taide Bysantin taide on Bysantin valtakunnassa vallinnut taidetyyli, joka syntyi hellenismin pohjalta Itä-Rooman keisarikunnassa. Nimensä Bysantin kulttuuri on saanut kreikkalaiskaupungin Byzantionin mukaan, jonka nimi vuonna 330 muutettiin Konstantinopoliksi. Ajallisesti Bysantin taide määritellään käsittäneen ajanjakson noin 330–1453 ja se oli pääasiassa kirkkotaidetta, jonka tärkeimmät ilmenemismuodot olivat mosaiikit ja maalaukset, ikonit, puu- ja luureliefit ja pyhät jalometalliesineet.
Visigoottien valtakunta Kun frankit olivat valloittaneet visigoottien Gallian alueet, joutuivat visigootit työntymään syvemmälle Espanjaan. Lopulta visigoottien hallituspaikaksi vakiintui Toledo (Toletum). Samaan aikaan Bysantin keisari Justinianus käytti hyväkseen germaanikansojen keskinäistä kamppailua ja otti Bysantin valtakunnan haltuun Espanjan itä- ja etelärannikot.
Bysantin valtakunta Keisari Justinianus I:n aikana (527–565) Itä-Rooman poliittinen ja sotilaallinen asema vakiintui. Usein keskiaikaisen Bysantin ajan lasketaan alkavan juuri hänen ajastaan. Konstantinopolin keisarit eivät olleet koskaan suostuneet pitämään Länsi-Rooman alueita menetettyinä vaan ainoastaan tilapäisesti keisarin suoran vallan ulkopuolisina alueina. Ne pyrittiin liittämään takaisin valtakuntaan, ja tässä myös onnistuttiin ajoittain ja osittain. Justinianuksen aikana valtakunta taisteli Persiaa, gootteja ja vandaaleja vastaan, sekä valtasi takaisin suuria osia Italian niemimaasta, Pohjois-Afrikan rannikosta ja Espanjasta. Näiden voittojen takana oli suurelta osin sotapäällikkö Belisarius. Lisäksi hän allekirjoitti vuonna 532 rauhansopimuksen Persian hallitsijan Khosrau I:n kanssa.
Vuoden 532 Nika-kapina Konstantinopolissa johti arviolta 30 000 kapinnallisen teloitukseen. Historioitsija Prokopioksen teos "Salainen historia" kertoo keisarin politiikan kohtaamasta vastarinnasta. Belisarius onnistui valtaamaan Pohjois-Afrikan takaisin vandaaleilta vuonna 533, ja vuoteen 548 mennessä paikalliset heimot olivat alistetut. Italiassa sodittiin itägootteja vastaan. Retkikunta nousi maihin Sisiliassa, mutta ei onnistunut murtamaan vastarintaa ennen vuotta 540, jolloin itägoottien pääkaupunki Ravenna vallattiin. Sodat Persiaa vastaan jatkuivat vuoteen 561, jolloin rauhansopimusta jatkettiin. Sodat jatkuivat vuosina 565–591.
Ertuğrul Ertuğrul syntyi Ahlatissa vuonna 1191 tai 1198. Hänen isänsä Süleymanin hukuttua paetessaan mongolien teurastusta vuonna 1227 Ertuğrul nousi vuonna 1230 Kayı-heimon johtoon. Ertuğrulin nousu asemaan oli seurausta hänen avustaan seldžukeille sodassa Bysanttia vastaan. Rümin sulttaani Kayqubad I luovutti Ertuğrulille Karaja Dağin, vuoristoisen alueen lähellä Angoraa (nykyinen Ankara). Yhden näkökulman mukaan Ertuğrulin maa-alueiden tarkoituksena oli toimia suojana Bysanttia ja muita vihollisia vastaan. Vuonna 1231 hän valloitti Söğütin kylän ja hänelle annettiin kylä ja sitä ympäröineet maa-alueet. Kylästä tuli Ertuğrulin kuoltua hänen poikansa hallintoaikana Osmanien valtakunnan pääkaupunki vuonna 1299. Ertuğrulillä oli kaksi muuta poikaa, Saru Batu Savcı Bey ja Gündüz Bey.
Mardaitit Mardaitteja toimi ajoittain arabien rajavartioina palkkasotureina, mutta he tulivat tunnetummaksi palveluksestaan Bysantin valtakunnan alaisuudessa. Bysantin valtakunnan keisarien alaisuudessa he järjestivät sotaretkiä muslimien valtaamaan Syyriaan. Vuonna 677 heidän sotajoukkonsa sanotaan edenneen aina Jerusalemiin saakka. Heidän joukkojensa mainitaan tuolloin käsittäneen useita tuhansia ja heihin liittyi paikallisen väestön lisäksi esimerkiksi orjuudesta pakenevia kreikkalaisia. Mardaitien sotaretki Konstantinos IV:n valtakaudella pakotti arabit luopumaan Konstantinopolin piirityksestä, minkä johdosta umaijadikalifi Muawija I suostui muslimeille epäedullisiin rauhanehtoihin Bysantin kanssa.
Bysantin–sassanidien sota (572–591) Bysantin–sassanidien sota käytiin sassanidien Persian ja Itä-Rooman valtakunnan välillä, josta nykyään käytetään myös termiä Bysantin valtakunta, vuosina 572–591. Sodan syitä olivat valtakuntien välien kiristyminen äärimmilleen sotaa edeltävien vuosien aikana ja Itä-Rooman keisari Justinus II:n haluttomuus jatkaa vuoden 562 rauhansopimuksessa solmittujen maksujen jatkamista Persialle. Sotatoimet rajoittuivat eteläiseen Kaukasukseen ja Mesopotamiaan, mutta se laajeni myös idässä Anatoliaan, Syyriaan ja pohjoisessa Iraniin.
Caesarea (Israel) Muinainen Caesarea oli lisänimeltään "Caesarea Palaestina" tai "Caesarea Maritima". Herodes perusti sen vuosien 25 ja 13 eaa. välillä. Siitä tuli Juudean hallinnollinen ja sotilaallinen pääkaupunki, ja Herodes rakennutti itselleen sinne palatsin meren rannalle. Suurimmillaan kaupunki oli Bysantin valtakunnan aikakaudella, jolloin kaupunkia ympäröi kaupunginmuuri ja sinne johti kaksi akveduktia. Se toimi myös Palaestina Priman pääkaupunkina. Vuonna 640 siitä tuli viimeinen muslimien käsiin päätynyt kaupunki Palestiinassa. Ristiretkeläisetvaltasivat kaupungin vuonna 1101 ja myöhemmin he rakensivat kaupunkiin vahvoja linnoitteita. Vuonna 1265 kaupunki kukistui jälleen, tällä kertaa Baibarsin johtamille mamelukeille Baibars tuhosi koko kaupungin tarkoituksellisesti, minkä jälkeen se pysyi vuosisatoja raunioina.
Toinen Bulgarian valtakunta Toinen Bulgarian valtakunta oli bulgarialainen keskiaikainen valtio, joka oli olemassa vuosina 1185–1396. Se oli ensimmäisen Bulgarian valtakunnan seuraaja. Ensimmäisen valtakunnan oli miehittänyt Bysantin valtakunta, josta toinen valtakunta itsenäistyi. Toinen valtakunta päättyi ottomaanien miehitettyä maan vuoteen 1396 mennessä.
Bysantin arkkitehtuuri Bysantin arkkitehtuuri on vuoden 330 jälkeen syntyneessä Bysantin valtakunnassa kehittynyt arkkitehtuurityyli. Kuuluisin Bysantin taiteen arkkitehtoninen luomus on Hagia Sofia. Entisen Bysantin ydinalueelta löytyy jonkin verran saman tyylisiä rakennuksia, lähinnä kirkkoja ja luostareita. Tyyli levisi myös Bysantin läntisiin siirtokuntiin, kuten Sisiliaan ja Venetsiaan. Pyhän Markuksen tuomiokirkko Venetsiassa edustaa bysanttilaista arkkitehtuuria sekoitettuna länsieurooppalaiseen gotiikkaan. Bysanttilaiseen tyyliin kuuluvat värikkäät ja runsaat mosaiikit.
Bysantin ja osmanien sodat Bysantin valtakunta oli jatkoa antiikin Rooman valta­kunnalle, ja Andronikos III:n valtakausi oli Bysantin viimeinen aito ja lupaava yritys palauttaa "kirkkaus, joka oli kerran Rooman". Vuonna 1329 Bysantin joukot lähetettiin tuhoamaan ottomaanien joukot, jotka olivat piirittäneet Nikeaa vuodesta 1301. Bysantti yhdessä Nikean puolustuksen kanssa oli turhautunut ottomaanien valtausyritykseen. Nikean kohtalo oli sinetöity, kun Bysantin armeija lyötiin Pelekánoksen taistelussa 10. kesäkuuta 1329. Vuonna 1331 Nikea antautui valtavassa osmanihyökkäyksessä.
Bysantin valtakunta Bysantin keisarius jatkoi Rooman valtakunnan keisariutta ilman historiallisia katkoksia. Keisari oli itsevaltias hallitsija, jonka nähtiin saavan valtansa suoraan Jumalalta ja joka oli Jumalan nimittämä. Tästä huolimatta nähtiin myös, että keisari oli mahdollista syöstä vallasta, mikäli se oli Jumalan tahto. Vallasta kiisteltiin usein, minkä seurauksena tapahtui myös vallankaappauksia.
Bysantin valtakunta 1170-luvulla Bysantin ja Venetsian suhteet kiristyivät. 1182 Konstantinopolissa tehtiin länsieurooppalaisten, erityisesti italialaisten, kauppiaiden joukkomurha Andronikos Komnenoksen vallankaappauksen yhteydessä. Tavoitteena oli heikentää läntisten kauppiaiden vaikutusvaltaa. 1192 Bysantti kuitenkin solmi kauppasopimukset Pisan ja Genovan kanssa. Tapahtumien seurauksena Bysantin vastainen liittouma lännessä vahvistui.
Bysantin valtakunta Bysanttia tutkii klassillisesta filologiasta 1800-luvun lopulla eriytynyt oppiaine nimeltä bysantinistiikka.
Konstantinopoli Konstantinopoli oli Euroopan tärkein uskonnollinen ja kulttuurillinen keskus. Renessanssin aikana alettiin Rooman valtakuntaa kutsua nimellä Bysantti siitä hetkestä, kun valtakunnan läntinen puoli romahti. Bysantin (kaupungin ja valtakunnan) asukkaat kutsuivat itseään roomalaisiksi aina Konstantinopolin menetykseen saakka. Nykyisinkin Istanbulin kreikkalaisvähemmistö kutsuu itseään 'roomalaisiksi' (turkiksi 'Rum').
Nikeforos II Fokas Svjatoslavin joukot hyökkäsivät Bulgariaan vuonna 967 tai 968 ja kukistivat helposti bulgaarit. Hän joutui pian palaamaan Kiovaan puolustamaan valtakuntaansa petsenegeiltä, mutta hyökkäsi uudestaan Bulgariaan vuonna 969. Svjatoslav valtasi suuren osan Bulgariasta, mukaan lukien pääkaupunki Preslavin ja vangitsi tsaari Boris II:n. Yhtäkkiä Bysanttia uhkasi heikon Bulgarian sijasta voimakas Kiovan rusien valtakunta. Nikeforos kuitenkin kuoli vuoden 969 lopussa, ja ongelma siirtyi hänen seuraajansa Johannes Tzimiskesin ratkaistavaksi.
Manuel I Komnenos Valtakunta, jonka Manuel isältään peri, oli muuttunut paljon siitä, kun Konstantinus Suuri sen perusti kahdeksan vuosisataa aiemmin. Näkyvin muutos oli tapahtunut 600-luvulla, kun islaminuskoiset joukot olivat vieneet keisarikunnalta Egyptin, Palestiinan sekä suuren osan Syyriaa peruuttamattomasti. Ne olivat sen jälkeen raivanneet tietään länteen alueille, jotka olivat Konstantinuksen aikoina olleet Rooman valtakunnan läntisiä provinsseja Pohjois-Afrikassa ja Espanjassa. Tämänjälkeisinä vuosisatoina Bysantin keisareiden valtakunta oli koostunut lähinnä Vähästä-Aasiasta idässä ja Balkanista lännessä. Justinianus I:n (527–565) jälkeiset keisarit olivat hallinneet myös alueita Italiassa, Afrikassa ja Espanjassa. Manuelin perimällä valtakunnalla oli kuitenkin valtaisia vaikeuksia: 1000-luvun loppupuolella Sisilian normannit olivat vapauttaneet Italian Bysantin vallasta, seldžukit olivat tehneet saman Keski-Anatoliassa, ja Levanttiin oli ilmestynyt uusi mahti, ristiretkivaltiot, jotka edustivat Bysantin keisarikunnalle aivan uudenlaista päänvaivaa. Keisarin virka vaikuttikin masentavammalta kuin kertaakaan edeltävinä vuosisatoina.
Sassanidit Koshrau I:n jälkeen kuninkaaksi tuli Hormizd IV (579–590), jonka kaudella valtakunnan menestys jatkui. Hänen jälkeensä Khosrau II:n (590–628) kaudella valtakunta kriisiytyi sotapäällikkö Bahram Chobinin (eli vastakuningas Bahram VI:n) kapinoinnin takia, mutta Khosrau II onnistui palauttamaan järjestyksen. Khosrau käytti hyväkseen Bysantin valtakunnan sisällissotaa ja lähti täysimittaiseen valloitussotaan. Jerusalem, Damaskos ja Egypti vallattiin. Vuonna 626 slaavit ja avaarit piirittivät Konstantinopolia persialaisten tuella. Tähän ekspansion aikaan sijoittui myös kulttuurillisen kukoistuksen kausi, jolloin persialainen taide, musiikki ja arkkitehtuuri olivat kukkeimmillaan. Bysantin valtakunta sen sijaan oli romahduksen partaalla ja sassanidit pääsivät lähes tavoitteeseensa palauttaa akemenidien valtakunnan rajat.
Rusien–Bysantin sota (988) Ainakin vuoteen 1000 asti Vladimirin lähettämät varjagisoturit taistelivat Bysantin sotajoukoissa (armenialainen Stepanos Taronatsi kertoi). Vuonna 1000 varjagisoturit taistelivat Georgiassa. Heidät tunnettiin Bysantin valtakunnassa hyvin julmina sotureina. 
Khersonesoseksen valloittamisen jälkeen seuraava Kiovan Venäjän ja Bysantin välinen sota käytiin vuonna 1043 eli 55 vuoden kuluttua edellisestä Vladimirin pojan, Jaroslav Viisaan kanssa. Vuonna 1024 Kiovan Venäjällä oli valtataistelu, jolloin rusit hyökkäsivät Bysantin saariin Egeian merellä, jossa 800 rusien soturia tuhottiin Lemnosilla.
Khersonesoseksen kaupunki jatkoi elämäänsä sodan jälkeen ja piti yhteyksiä Kiovan Venäjään. Sillä oli ongelmia Bysantin valtakunnan heikkenemisen vuoksi. 1100-luvulla Mustanmeren kaupan ottivat haltuunsa Venetsian ja Genovan tasavallat. Vuonna 1399 tataarit tuhosivat kaupungin, josta se ei enää elpynyt.
Venäjän valloittaessa Krimin vuonna 1783 muinaisen Khersonesoseksen kaupungin viereen rakennettiin Sevastopol, joka varsin nopeasti kasvoi vanhan kaupungin ympärille.
Angelos Angelos () oli ylimyssuku Bysantin valtakunnassa. Suvun historian näkyvin vaihe oli, kun Angelos-suvun keisarit hallitsivat Bysanttia vuosina 1185–1204. Keisareina Angelokset olivat heikkoja hallitsijoita, eivätkä onnistuneet estämään Bysantin keskusmahdin heikkenemistä ja sen ongelmien kärjistymistä.
Kristinuskon historia Vuonna 395 Rooma jakautui kahtia ja syntyi Länsi-Rooma sekä Itä-Rooma, eli Bysantti. Bysantista kehittyi mahtava valtakunta, jossa oli keisarin johtama valtionkirkko. Kuitenkin Bysantti kukistui turkkilaisten valloitettua Konstantinopolin vuonna 1453.
Johannes VI Kantakuzenos Johannes VI:n hallituskaudella Bysantin valtakunta oli jo tuhon partaalla. Valtakunta soti genovalaisia vastaan, jotka hallitsivat Galataa. Samaan aikaan serbit yrittivät laajentaa valtakuntaansa Bysantin kustannuksella. Ensimmäisen kerran myös turkkilaiset asettuivat asumaan Euroopan puolelle, mikä tapahtui sen jälkeen, kun Johannes VI ei pystynyt maksamaan palkkaamilleen turkkilaisille.
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Samuilin kuoleman jälkeen valtaan nousi hetkeksi hänen poikansa Gabriel Radomir, mutta Samuilin veljenpoika Ivan Vladislav murhasi tämän vuonna 1015 ja sai kruunun itselleen jatkaen edelleen sotaa Bysanttia vastaan. Tässä vaiheessa monet bulgarialaisetkin olivat jo tosin loikanneet Bysantin puolelle. Vladislavkin kärsi lopullisen tappion vuonna 1018 Dyrrhachiumissa eli nykyisessä Durrësissa, Albaniassa. Viimeisetkin bulgarialaiset antautuivat ja Basileios liitti valtakunnan alueet Bysanttiin aina Tonavalle saakka. Saavutuksistaan Basileios sai lisänimen "Bulgaroktonos", eli "Bulgaarintappaja".
Bysantin valtakunta Bysantti oli monikansallinen valtakunta osin maantieteellisen laajuutensakin ansiosta. Kreikkalaisten lisäksi valtakuntaan kuului varsinkin sen varhaisina vuosisatoina muun muassa latinankielistä väestöä, syyrialaisia, egyptiläisiä, armenialaisia, slaaveja, albaaneja, bulgaareja ja juutalaisia. Väestöä yhdisti kreikan kieli ja varhaisina vuosisatoina myös latina, jota puhuttiin paitsi Italiassa ja Balkanilla myös erityisesti rannikkoalueilla. Latina toimi virallisena kielenä vuoteen 620 saakka ja sitä käytettiin erityisesti lainsäädännön kielenä. Tämän jälkeen kreikan kielen merkitys roomalaisuuden ylläpitäjänä kasvoi ja väestö kreikkalaistui yhä enemmän. Kreikkalaisuus korostui ennen kaikkea valtakunnan menetettyä suuren osan alueistaan vuosisatojen kuluessa.
Daqin Kiinalaisissa lähteissä Daqinin pääkaupunkina mainitaan "An-tu", toisin sanoen Antiokia, ensimmäinen suuri kristitty kaupunki. Kuitenkin "Vanhassa Tangin kirjasa" ja "Uudessa Tangin kirjassa", joissa samastetaan Daqin ja "Fulin" (拂菻; toisin sanoen Bysantin valtakunta), mainitaan toinen pääkaupunki, ilmeisesti Konstantinopoli. Siitä mainitaan, että sen kaupunginmuuri oli "erittin korkea" ja että sitä kerran piiritti "Da shi" ( -nimisen maan sotilaskomentaja "Mo-yi" /; Pinyin: "Mó zhuāi fá zhī") Friedrich Hirthin mukaan kiinalaisten lähteiden "Mo-yi" oli Muawija I, Umaijadien kalifaatin perustaja, joka ennen kalifiksi tuloaan oli Syyrian ensimmäinen kuvernööri ja joka piiritti Konstantinopolia vuosina 674–678. Rooman kaupunkia itseään varhaisissa kiinalaisissa lähteissä ei ilmeisesti mainita lainkaan.
Toinen Bulgarian valtakunta Toinen Bulgarian valtakunta sai alkunsa Bysantin ongelmista. Normannit hyökkäsivät Bysantin alueille Kreikassa ja Sisiliassa. Tämän ja muiden uhkien takia verotusta ja armeijaan kutsuttujen määrää kohotettiin, mikä herätti Bulgariassa vastustusta. Vuonna 1185 kaksi tărnovolaista maanomistajaa, nimeltä Petûr ja Asen vaativat helpotuksia valtakunnan vaatimuksiin, mutta näihin ei suostuttu, minkä lisäksi bysanttilainen virkailija löi toista heistä. Uutinen tästä riitti sytyttämään kyteneen kapinan. Kapinalliset ottivat nopeasti haltuunsa itäisen Bulgarian ja julistivat ensin Petûrin ja sittemmin Asenin tsaariksi Turnovossa.
Varjagikaarti Neljännen ristiretken aikana ristiretkeläiset ja venetsialaiset valtasivat ja ryöstivät Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin. Kaupunkia puolustamassa oli 6 000 varjagia, jotka antautuivat kun keisari Aleksios V oli paennut. Ristiretkeläiset ryöstelivät kaupunkia kolmen päivän ajan ja muodostivat Latinalaisen keisarikunnan, joka hallitsi Konstantinopolia lähes 60 vuotta. Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikean keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trapezuntin keisarikuntana. Joidenkin todisteiden mukaan varjagit palvelivat Nikean ja Epeiroksen valtakunnissa. Varjagien maine oli niin suuri, että jopa Latinalaisen keisarikunnan hallitsijalla oli oma henkilökohtainen varjagikaartinsa.
Bysantin–arabien sodat Bysantin–arabien sodat olivat sarja sotia, jotka käytiin islaminuskoisten arabikalifaattien ja Bysantin valtakunnan välillä. Sodat käytiin vuosien 634 ja 1180 välillä. Sodan tuloksena Levantti, Mesopotamia ja Pohjois-Afrikka siirtyivät arabeille osana arabien laajempaa ekspansiota.
Bysantin valtakunta Bysantin kulttuuriperintö elää edelleen ortodoksisessa kirkossa ja sen luostareissa. Lännessä Bysantin kautta välittynyt antiikin kulttuuri vaikutti merkittävästi renessanssin syntyyn ja kehitykseen, kun antiikin kirjallisuuden käsikirjoituksia siirtyi bysanttilaisten pakolaisten mukana länteen jo ennen Konstantinopolin kukistumista.
Bysantin valtakunta Ajanlaskua varten valtakunnassa oli käytössä oma, niin kutsuttu bysanttilainen ajanlasku.
Gaia-hypoteesi Lovelockin idea perustui yksinkertaiseen ajatukseen siitä, että biomassa säätelee planeetan oloja, etenkin lämpötilaa ja ilmakehän kemiaa. Lovelock sai ajatuksensa toimiessaan NASAssa tehtävässä, jonka tarkoituksena oli kehittää keinoja sen selvittämiseksi, onko Marsissa elämää. Lovelock huomasi, että Marsin kaasukehän entropiataso oli suuri. Maan ilmakehässä taas oli paljon reaktiivista happea, ja elämä ylläpiti tätä epätasapainotilaa. Lovelock päätteli tästä, että jos planeetan kaasukehä ei ollut epätasapainotilassa, sillä ei ollut elämää ja jos se oli epätasapainossa, oli elämä mahdollinen, joskaan ei välttämätön vaihtoehto.
Kondriitti Enstatiittikondriitit tulevat asteroidivyöhykkeen sisäpuolelta Marsin läheltä. Kun ne muodostuivat, ei ollut paljoa happea saatavilla, joten niissä on epätavallisia mineraaleja: enstatiittikondriittien sulfidimineraaleja ei löydy Maapallolta, jossa on happea runsaasti. Ne sisältävät myös metallista rautaa.
Mars Marsiin on suunniteltu tehtävän miehitetty matka ja että aikanaan Marsia voitaisiin jopa maankaltaistaa, koska planeetalla on jäätynyttä vettä ja kaasukehääkin jonkin verran. Siihen tarvittaisiin muun muassa kaasukehän paineen nostamista, myrkyllisen hiilidioksidin poistamista sekä happi–typpi-seoksen lisäämistä esimerkiksi vapauttamalla niitä maaperästä ja jäästä.
Marsin asuttaminen Lopulta Marsia saatetaan alkaa maankaltaistaa, terraformoida, ainakin kasveille sopivaksi. Kasvit pystyvät elämään matalassa ilmanpaineessa, missä ihminen ei kykene hengittämään. Kasvit saattavat aikaa myöten tuottaa niin paljon happea, että ihminen selviää jopa ilman happinaamaria. Ei ole kuitenkaan täysin varmaa, pystytäänkö Marsia maankaltaistamaan.
Hapen isotoopit Luonnon happi koostuu kolmesta vakaasta isotoopista: happi-16 (O), happi-17 (O) ja happi-18 (O). Näistä yli­voimaisesti yleisin on happi-16, jota luonnon hapessa on noin 99,756 prosenttia. Sen massaluku on 16. Näin ollen hapen suhteellinen atomipaino onkin lähellä lukua 16; tarkemmin sanottuna se on 15,9994(3). Hapen muiden tunnettujen iso­tooppien massaluvut vaihtelevat välillä 12–24.
Happipitoisuus (limnologia) Vedessä elävät kasvit ja kasviplankton yhteyttävät auringonvalossa tuottaen happea. Tämä happi liukenee välittömästi veteen. Osa veteen liuenneesta hapesta onkin peräisin kasviplanktonista. Koska veteen liuennut happi karkaa myös ilmakehään, voidaan helposti ymmärtää ilmakehän hapen alkuperä. Happi on maapallolla peräisin lähes kokonaan sekä planktonista että vesi- ja maakasvien yhteyttämisestä.
Kuun synty Törmäysteoriaa vastustavien mukaan teoria ei selitä Kuun nykyistä koostumusta. Kuussa on rautaoksidia FeO vähemmän kuin Marsissa, enemmän kuin Maassa. Tämän mukaan suurin osa Kuun vaipasta ei olisi lähtöisin Maasta. Kuusta puuttuu raskaita siderofiileiksi sanottuja alkuaineita, joita on runsaasti Maan vaipassa. Toisaalta Kuusta haettujen kivien happi-isotooppisuhteet ovat samoja kuin Maassa. Koska törmäysteorian mukaan Maahan törmänneen Theian ainetta pitäisi olla Kuussa, kuun happi-isotooppikoostumuksen tulisi erota Maan happi-isotooppikoostumuksesta.
Marsin asuttaminen Marsin asuttaminen tarkoittaa suunnitelmia, joka tähtää pysyvän Mars-asutuksen perustamiseen. Mars on kylmä, ohutkaasukehäinen, aavikkoinen planeetta, jossa ihminen ei tule toimeen ilman avaruuspukua. Näin ollen Mars-aseman tulisi tarjota asukkailleen suojaa, ruokaa, hengitysilmaa, energiaa ja liikennepalveluita. Marsin kaasukehä ja magneettikenttä eivät suojaa planeettaa auringonpurkausten hiukkassäteilyltä ja jatkuvalta avaruussäteilyltä. Marsissa on usein laajoja pölymyrskyjä, jotka saattavat vaikeuttaa liikkumista ja haitata radioliikennettä. Marsin etuna on, että siellä on vesijäätä, jolloin siitä ja kaasukehän hiilidioksidista voidaan valmistaa kemiallisin keinoin polttoaineita ja happea. Marsissa saattaa myös olla käyttökelpoisia mineraaleja. Marsiin on pitkä matka, lento sinne vie ainakin 180 päivää. Yksi suurimpia ongelmia Mars-aseman perustamisessa olisi tällä hetkellä täysin suljetun elossapitojärjestelmän kehittäminen. Elossapitojärjestelmä tarjoaa avaruudessa hapen, veden, ravinnon ja niin edelleen. Koska Mars on kaukana Maasta, ainakaan pitkäaikaista oleskelua varten ei ole järkevää tuoda aseman ruoka-aineita Maasta käsin.
Marsin kaasukehä Marsin kaasukehä on hyvin ohut ja koostuu lähinnä hiilidioksidista (95 %) ja vähistä määristä typpeä (3 %), argonia (1,6 %), happea 0,13 % ja vettä 0,03 %. Jos se olisi nesteenä pinnalla, se synnyttäisi vain 0,1 mm:n paksuisen kerroksen. Ilmakehässä on jälkiä otsonista.
Dan Quayle Quayle oli varapresidenttinä kansallisen avaruusviraston National Space Councilin ensimmäinen puhemies. Kesällä 1989 presidentti Bushin ilmoittaessa avaruusasema Freedomin rakentamisesta ja paluusta Kuuhun ja miehitetystä lennosta Marsiin Quaylelta kysyttiin hänen ajatuksiaan Mars-lennosta. Hämmentävässä lausunnossaan lehdistölle Quayle sanoi Marsin olevan samalla radalla kuin Maa ja kertoi nähneensä kuvia Marsin ”kanavista”, mikä tarkoittaisi että siellä on vettä ja happea. Quayle saikin vuoden 1992 humoristisen Ig Nobel -palkinnon, koska hänen sanottiin osoittavan tiedekoulutuksen tärkeyden.
Mars Vuonna 1877 Asaph Hall löysi Marsin kuut Phoboksen ja Deimoksen, ja samana vuonna italialainen tähtitieteilijä Giovanni Schiaparelli väitti nähneensä kanavia Marsin pinnalla. Marsin kanavista väiteltiin kiivaasti noin 25 vuotta, ja vuoden 1909 oppositiosta tehdyt tarkat havainnot lopettivat kanavapuheet. Ne olivat optisia harhoja, jotka näkyivät vain kohtalaisen epätarkoilla teleskoopeilla.
Vesihöyryä ja happea etsittiin 1900-luvun alun tienoilla Marsin kaasukehästä, mutta niitä ei löydetty. 1910–1930 vahvistettiin kanavaintoilija Percival Lowellin havainnot Marsin tummien alueiden vuodenaikavaeltelusta. Havaittiin pilviä, joista osan arveltiin aivan oikein liittyvän pinnan korkeuseroihin. Kiisteltiin siitä olivatko Marsin napalakit hiilidioksidijäätä vai vesijäätä. Ilmanpaineeksi arveltiin pilvihavaintojen pohjalta noin 85 millibaaria. 1920 ryhmä tiedemiehiä mittasi termoparilla Marsin lämpötilan, joka oli mittausten mukaan alueesta riippuen −70…+30 °C. Noin 1910–1960 spekuloitiin, että Marsin tummat alueet olisivat kasvillisuutta, joissa tapahtuu vuodenaikavaihteluja.
Kasvit Kasvit tuottavat happea, mutta myös tarvitsevat sitä omaan hengitykseensä. Prosessi on jotakuinkin vastakkainen yhteyttämiselle: kasvi hapettaa eli polttaa sokeria, josta se saa energiaa. Samalla vapautuu vettä ja hiilidioksidia. Palaminen on yhteyttämiseen nähden pientä, ja niinpä kasvit ovat siitä huolimatta hapen tuottajia. Koska kasveilta puuttuu hengitys- ja verenkiertoelimistö, huolehtii jokainen kasvin osa omasta hapensaannistaan. Happea kulkeutuu lähinnä ilmarakojen ja kuoren huokosten kautta kasvin sisään, jossa se kulkeutuu edelleen soluväleissä. Myös juuret ottavat happea maasta, jossa sitä yleensä on tarpeeksi. Vesikasvit sen sijaan saavat happea vain lehdillään; lehtiruotiin onkin usein kehittynyt erityinen ilmakäytävä, jota pitkin happi kulkeutuu aina juuriin asti.
Mars Odyssey Mars Odyssey (2001 Mars Odyssey) on NASA:n robottiluotain, joka kiertää Marsia. Luotaimen tehtävänä on saada todisteita entisestä tai nykyisestä vedestä ja vulkaanisesta toiminnasta Marsissa. Luotaimen tuottaman tiedon toivotaan vastaavan kysymyksiin siitä, onko Marsissa koskaan ollut elämää. Se myös toimii lähettimenä Maan ja Mars Exploration Rovereiden sekä Mars Science Laboratoryn välillä. Tehtävän kokonaiskustannukseksi on arvioitu 297 miljoonaa dollaria.
Mars (yritys) Mars tai Mars Incorporated on yhdysvaltalainen, kansainvälisesti toimiva yritys, joka valmistaa makeisia ja muita elintarvikkeita. Kuuluisimpia yrityksen tuotteita ovat suklaapatukat kuten Mars ja Twix. Yrityksen omistaa kokonaan Marsin perhe, ja yritys onkin yksi suurimmista yksityisessä omistuksessa olevista yrityksistä Yhdysvalloissa. Vuonna 2017 Mars oli maailman suurin makeisvalmistaja.
Avaruuden asuttaminen Monesti on kuviteltu ihmisen rakentavan pysyviä asutuksia Kuuhun ja Marsiin. Kuun mahdollinen asuttaminen on yksi Nasan Kuu-ohjelman tutkimuskohteista. Kuu on Maan läheisin taivaankappale, ja sen ominaisuudet tunnetaan hyvin, minkä vuoksi Kuuhun on usein suunniteltu siirtokuntaa. Jotkut uskovat, että Maata kiertäville radoille rakennetaan tulevaisuudessa valtavia avaruusasemia. Avaruuden asuttaminen vaatii nykyistä kehittyneempää tekniikkaa ja voimaperäistä paikallisten luonnonvarojen hyödyntämistä. On kuitenkin ehdotettu että esimerkiksi Kuusta, Marsista ja asteroideista voitaisiin louhia mineraaleja ja Marsista saadaan napalakeista vettä, happea ja metaania polttoaineeksi. Marsin pinta on samanlainen kuin Maan pinta, siellä on suuret vesivarastot sekä hiiltä (hiilidioksidina ilmakehässä).
Vaihtoehtoinen biokemia Monilla Aurinkokunnan eri planeetoilla on kaasukehä, joka koostuu toisista kaasuista kuin Maassa. Maan kaasukehästä noin 78 % on typpeä, 21 % happea ja loput muista kaasuja. Typen suuri määrä estää osaltaan happea hapettamasta eläviä olioita ja ympäristöä. Esimerkiksi Marsissa ja Venuksessa kaasukehän pääasiallinen ainesosa on hiilidioksidi. Maan historiassa uskotaan typen ja hapen määrien lisääntyneen aikojen saatossa ja alkuilmakehässä olleen runsaasti hiilidioksidia ja ehkä myös metaania. Tällöin ensimmäiset elävät oliot elivät melko erilaisessa kaasukehässä. Yhteyttävien eliöiden uskotaan lisänneen ilmakehän happea ja "maankaltaistaneen Maan" luomalla muun muassa hiilen, hapen ja typen kiertokulut nykyiselleen.
Mars Polar Lander Mars Polar Landerin tarkoituksena oli saada tietoa Marsin ilmasto-olosuhteista ja siitä, onko Marsissa ollut ikinä mahdollisuuksia Maan kaltaisen elämän kehittymiseen. Aurinkopaneelien avulla virtaa saaneessa luotaimessa oli kaksi Suomen Ilmatieteen laitoksessa valmistettua paineinstrumenttia. Mars Polar Landerin projekti päättyi epäonnistuneeseen laskuun 3. joulukuuta 1999.
Maankaltaistaminen Kasvit vaativat noin 50 mbar:n paineen. Silloin Marsin pinnalla voisi olla lämpimimmissä kohdissa nestemäistä vettä. Seuraavassa vaiheessa Marsiin tuotettaisiin säteilyltä suojaava otsonikerros. 
Kasveille sopiva ympäristö luotaisiin lämmittämällä planeettaa. Suuri määrä happea syntyisi planeetan ilmakehään pitkän ajan kuluessa, kun kasveja kasvatettaisiin entistä laajemmalla alueella. Toisaalta tämä taas johtaisi hiilidioksidin vähenemiseen, ja hapen lisääntymiseen ilmakehässä. Marsin maankaltaistaminen kasveille sopivaksi voisi viedä 100–100 000 vuotta. Väitetään, että Maan kaltainen typestä ja hapesta koostuva kaasukehä olisi Marsille liian kylmä, kasveille paremmin sopisi 1–3 Maan ilmakehän paineinen hiilidioksidikaasukehä, joka nostaisi planeetan lämpötilaa yli 50 astetta.
Elämä Marsissa Curiosity-mönkijän vuonna 2013 tekemien kivianalyysien mukaan muinainen Mars olisi soveltunut mikro-organismeille. Mönkijä löysi kostean ympäristön savimineraaleja sekä joitakin elämän perusrakenneaineita: rikkiä, typpeä, vetyä, happea, hiiltä ja fosforia planeetan muinaisista sedimenttikivistä. Myös alueen soveltuvuus elämälle arvioitiin hyväksi: muinainen, kostea elinympäristö ei liene ollut liian hapettava, hapan tai suolainen. Alue lienee kuivunut järvenpohja.
Oligotrofinen järvi Jos karun järven valuma-alueella sijaitsee ojitettuja metsiä ja soita, laskeutuu veteen humusta. Runsas humus on tiettyjen happea kuluttavien eliöiden ravintoa, mutta se hajoaa vedessä myös suoraan kuluttaen silloinkin happea. Tämä vaikuttaa erityisesti alusveden happitilanteeseen. Suojärvissä onkin yleisesti happivajetta, vaikka monet niistä luokitellaankin karuiksi järviksi.
Marsin asuttaminen Eräs ehdotettu Mars-aseman sijoituspaikka on napa-alueella. Asemalla saattaa olla työpajoja laitteiden kokoamista ja huoltoa varten. Asemaa saattavat uhata mikrometeoriitti-iskut ja tulipalot. Jos kyky kuljettaa tarvikkeita avaruudessa pitkien matkojen päähän kehittyy edes kohtuulliseksi, aluksi yhdestä asuinmoduulista koottavat tutkimusasemat saattavat laajentua valtaviksi käytäviksi, halleiksi ja kupoleiksi. Eräiden arvioiden mukaan pyöreä pohjakaava on sopivin. Rakenteita saatetaan tässäkin vaiheessa koota Maasta tuoduista avaruusaseman osaa muistuttavista moduuleista ja puhallettavista teltoista, joista saatetaan tehdä varsinkin kasvihuoneita. Aseman osat eristetään toisistaan ilmanpitävin osin. Asema saatetaan lisäksi vuorata säteilyn pitelemiseksi ainakin osittain marsperällä, kaivaa tasangolla Marsin pinnan alle tai rinteeseen. Happea ja rakettipolttoainetta tuotetaan suoraan Marsin kaasukehästä ja marsperän aineista.
Hapenkierrätin Laitteessa on omat vaaransa: pitkän päälle käytettynä puhdas happi paineessa hengitettynä turmelee käyttäjiensä keuhkot. Puhdas happi onkin tärkeimmissä sovelluksissa korvattu hapen ja ilman seoksella eli nitroksilla, joka sallii syvemmät sukellukset. Myös mahdollinen vesivuoto laitteessa on vaarallinen: syövyttävä, vesiliukoinen natronkalkki saattaa lähteä liikkeelle ja päästä sukeltajan elimistöön.
Elossapitojärjestelmä Elossapitojärjestelmiä pyritään kehittämään mahdollisimman vettä, happea ja ruokaa kierrättäviksi, jotta ne soveltuisivat käyttöön pitkillä avaruuslennoilla. Tämä vaatii esimerkiksi kasvien lannoittamista ihmisten ulosteilla ja veden eristämistä virtsasta. Tähän mennessä ei ole kehitetty aineita 100 %:isesti kierrättävää järjestelmää, jollainen tarvittaisiin esimerkiksi kuuasemalla tai Mars-lennoilla.