mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Barokkimusiikki Antonio Vivaldi oli italialaisen myöhäisbarokin merkittävimpiä ja tuotteliaimpia säveltäjiä. Hän toimi lähes neljänkymmenen vuoden ajan venetsialaisessa "Pio Ospedale della Pietà" -orpokodissa ja tarjosi erinomaista musiikkiopetusta lahjakkaille asukeille, joiden taso nousi niin korkealle että orpokoti tuli tunnetuksi taitavista viulunsoittajistaan. Orpokoti oli tarkoitettu orvoille, aviottomille tai köyhille lapsille ja toimi sisäoppilaitoksen tavoin. Vivaldin työnkuvaan kuului musiikinopetuksen ja soittimien kunnossapidon lisäksi musiikin säveltäminen orpokodin kuorolle ja orkesterille. Hän sävelsi jumalanpalvelusmusiikkia, muun muassa messuja ja oratorioita, mutta hänen teostensa pääosan muodostavat soitinteokset, erityisesti konsertot.
Mandoliinikonsertto Mandoliinikonsertto on mandoliinille ja orkesterille sävelletty konsertto. Mandoliinikonserttoja sävellettiin jo barokin aikana, jolloin muun muassa Antonio Vivaldi sävelsi useita sellaisia. Myös Giovanni Paisiello sävelsi kaksi mandoliinikonserttoa.
Janine Jansen Jansen on julkaissut useita albumeita, joilla hän tulkitsee muun muassa Antonio Vivaldin, Johan Sebastian Bachin ja Pjotr Tšaikovskin musiikkia. Hän on esiintynyt muun muassa New Yorkin, Los Angelesin ja Berliinin filharmonikkojen kanssa.
Il Giustino Il Giustino (RV 717) on Antonio Vivaldin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Se esitettiin ensi kertaa vuonna 1724 Roomassa. Georg Friedrich Händel sävelsi libreton pohjalta oman versionsa myöhemmin.
Ophélie Gaillard Gaillard on levyttänyt muun muassa Johann Sebastian Bachin, Benjamin Brittenin, Gabriel Faurén ja Antonio Vivaldin tuotantoa. Hän on esiintynyt Puolan radion orkesterin, Japanin filharmonikkojen, Euroopan Cameratan ja muiden orkesterien solistina.
Konsertto Konsertolle vakiintui kolmiosainen muoto barokin aikakaudella, kun Antonio Vivaldi sävelsi lähes 500 konserttoa, joista useimmat olivat kolmiosaisia. Ensimmäinen osa on yleensä sonaattimuotoinen ja nopeahko, toinen osa hidas ja kolmas osa nopea finaali.
Fagottikonsertto Fagottikonsertto on fagotille ja orkesterille sävelletty konsertto. Tunnettuja fagottikonserttoja ovat säveltäneet muun muassa Wolfgang Amadeus Mozart, Carl Maria von Weber ja Johann Nepomuk Hummel. Tuotteliaimpiin fagottikonserttojen säveltäjiin kuuluu Antonio Vivaldi, joka sävelsi 36 fagottikonserttoa.
Pietro Locatelli Suurin osa Locatellin musiikista on sävelletty viululle. Tunnetuimpia teoksia on muun muassa "Arte del violino", eräs kahdentoista viulukonserton kokoelma. Locatellin varhaisimmissa sävellyksissä oli vaikutteita Arcangelo Corellin musiikista ja myöhäisemmät muistuttivat enemmän Antonio Vivaldin tyyliä.
Wolf Hoffmann Hoffmann on tehnyt soololevyillään versioita Bedrich Smetanan, Maurice Ravelin, Edward Elgarin, Ludwig van Beethovenin, Modest Musorgskin, Georges Bizet’n, Antonio Vivaldiin, Tomaso Albinoniin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Giacomo Puccinin, Jules Massenet’n ja Johann Sebastian Bachin sävellyksistä.
Jean-Claude Malgoire Vuoden 1975 jälkeen hän on äänittänyt lukuisia oopperoita, joista jotkut ovat olleen maailman ensimmäisiä äänityksiä, tällaisia ovat Georg Friedrich Händelin Rinaldo, Jean-Baptiste Lullyn Alcaste jne. Vuonna 1992 hänet palkittiin Antonio Vivaldin teoksesta Montezuma "Victoire de la musique"-palkinnolla.
Sonaatti Moderneissa sonaateissa sonaattimuodon esiintyminen on erittäin harvinaista ja teosten osien määrä vaihtelee runsaasti. Modernilla sonaatilla ei siten ole enää kovinkaan paljon tekemistä klassismin ja romantiikan sonaattien kanssa, vaan ne pikemminkin lähenevät alkuperäistä Antonio Vivaldin konsertoissa esiintyvää muotoa, jonka ainoa kriteeri on nopean ja hitaan osan vaihtelu.
Sergio Azzolini Azzolini on saavuttanut palkintoja monissa kilpailuissa. Hänen projektinaan on ollut Antonio Vivaldin kaikkien fagottikonserttojen levyttäminen Naïve-levymerkille. Sarjan ensimmäinen levy (2010) palkittiin Diapason d'Orilla, Choc de Classica -palkinnolla ja Echo Klassik -palkinnolla. Vuodesta 1998 Azzolini on toiminut fagotin ja kamarimusiikin professorina Baselin musiikkikorkeakoulussa.
Clavier-Übung Italialainen konsertto on Antonio Vivaldin tyylisen soolokonserton sovitus kaksisormioiselle cembalolle, niin että toinen sormio edustaa solistia ja toinen orkesteria, jota Bach ilmaisi nuoteissa sanoilla "forte" ja "piano". Soolo-osuuksissa soittajan oikea käsi usein toimii solistin roolissa, jota vasen käsi säestää lisäten välillä melodista ainesta.
Dorothee Oberlinger Oberlinger on pitänyt resitaaleja eri puolilla Eurooppaa, Yhdysvalloissa ja Japanissa. Hän on myös esiintynyt solistina lukuisten kansainvälisten barokkikokoonpanojen, kuten London Baroquen ja Musica Antiqua Kölnin kanssa. Sinfoniaorkestereidenkin kanssa hän on tehnyt yhteistyötä. Oberlinger on levyttänyt muun muassa Antonio Vivaldia. Hän perusti Ensemble 1700 -kokoonpanon vuonna 2003 ja sai nimityksen Mozarteumin professoriksi Salzburgissa 2004.
Ophélie Gaillard Gaillard on hyvin kiinnostunut varhaisesta musiikista ja on usein osallistunut Christophe Rousset'n ja Emmanuelle Haïmin johtamiin barokkiteosten esityksiin. Hän perusti Amarillis- ja Ensemble Pulcinella -kokoonpanot. Jälkimmäisen levytys Antonio Vivaldin sellosonaateista sai kansainvälisesti suosiollisia arvosteluja. Gaillard myös yhdistelee eri taiteenaloja; hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten tanssijoiden kuin Daniel Larrieun ja Sidi Larbi Cherkaouin kanssa.
Antonio Vivaldi Oopperoita esitettiin Prahassa vuosina 1730–1732, vuonna 1732 Veronassa ja Mantovassa sekä vuosina 1733–1735 Venetsiassa. Vuonna 1735 hän toimi konserttimestarina La Pietàssa ja sävelsi useita vokaaliteoksia, kuten "Kyrie", "Dixit Dominus", "Beatus vir" ja "Salve Regina", sekä luultavasti osan konsertoistaan. Samana vuonna hänen mainitaan lisäksi toimineen Lothringenin herttuan kapellimestarina.
Stabat Mater Hymniin ovat säveltäneet musiikin muun muassa Giovanni Battista Pergolesi, Joseph Haydn, Gioachino Rossini, Antonio Vivaldi, Palestrina, Antonín Dvořák, Domenico Scarlatti, Krzysztof Penderecki, Zoltán Kodály, Francis Poulenc, Karl Jenkins, Karol Szymanowski ja Toivo Kuula. Se oli myös yksi Giuseppe Verdin viimeisistä sävellyksistä teoksessaan "Quattro pezzi sacri" vuodelta 1898.
Luuttu Barokin myötä luuttu siirtyi yhä enemmän taustasoittimeksi, kunnes sen lopulta korvasivat lähinnä erilaiset kosketinsoittimet kuten cembalo ja myöhemmin piano. Barokinajalta on kuitenkin joitakin luuttumusiikin keskeisiä teoksia kuten Johann Sebastian Bachin kuusi luuttusarjaa ja Antonio Vivaldin luuttukonsertot. Luuttu katosi länsimaisesta soitinperinteestä lähes kokonaan. 1900-luvun alussa heräsi kiinnostus historialliseen musiikkiin ja myös luuttuun.
Katharine Fuge Fuge on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Gabriel Consortin, Monteverdi-kuoron, English Baroque Soloistsin (ja John Eliot Gardinerin) sekä Bach Cantata Pilgrimagen kanssa. Huhtikuussa 2001 hän esitti "Matteus-passiota" eri puolilla Alankomaita De Nederlandse BachVerenigingin kanssa. Fuge on esiintynyt muun muassa Wigmore Hallissa. Hänen levyttämiensä teosten joukkoon lukeutuu Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Antonio Vivaldin teosten tulkintoja.
Yngwie Malmsteen Teini-ikäisenä Malmsteen tutustui viulutaituri Niccolò Paganinin musiikkiin, jota hän pitää yhtenä tärkeimmistä klassisista vaikutteistaan. Muokatessaan Paganinin kappaleita kitaralle Malmsteen kehitti tunnetun soittotaitonsa. Malmsteen pitää tärkeinä innoittajinaan myös klassisen musiikin säveltäjiä, kuten Johann Sebastian Bachia ja Antonio Vivaldia, sekä rock-muusikoita, kuten Al Di Meolaa, Genesiksen Steve Hackettia ja Deep Purplen Ritchie Blackmorea.
Neitsyt Marian ylistysvirsi Monet säveltäjät ovat säveltäneet Magnification tekstin. Muun muassa J. S. Bach, Claudio Monteverdi ("Vespro Della Beata Verginen" osana), Wolfgang Amadeus Mozart ("Vesperae de Dominican" osana), Antonio Vivaldi, Johann Kuhnau, Jan Dismas Zelenka, Charles Villiers Stanford, Sergei Rahmaninov (osana vigiliapalvelustaan), Einojuhani Rautavaara, John Rutter ja Pekka Kostiainen ovat säveltäneet oman versionsa.
Teresa Wakim Teresa Wakim on yhdysvaltalainen sopraano. Hän syntyi Mysticissä, Connecticutissa. Hän opiskeli Oberlinin musiikkikonservatoriossa ja Bostonin yliopiston taidekoulussa. Hän voitti ensipalkinnon kansainvälisessä varhaisen musiikin solistikilpailussa Itävallan Brunnenthalissa. Wakimin ohjelmistoon on kuulunut muiden muassa Johann Sebastian Bachin, Antonio Vivaldin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hän on tehnyt levytyksiä muun muassa Handel and Haydn Societyn kanssa. Hänen levytystensä joukossa on tulkintoja oopperoista Claudio Monteverdistä Wolfgang Amadeus Mozartiin.
Mandoliini Mandoliinia on käytetty useissa erilaisissa musiikin tyylilajeissa. Tunnetuimpia mandoliinille säveltäneitä klassisia säveltäjiä ovat olleet Antonio Vivaldi (1678–1741), Johann Nepomuk Hummel (1778–1837) ja Raffaele Calace (1863–1934). Sergei Prokofjevin (1891–1953) baletin "Romeo ja Julia" osissa 25 ("Mandoliinitanssi") ja 48 ("Aamuserenadi") mandoliinilla on tärkeä osa. 1900-luvulla mandoliinia alettiin käyttää bluegrass- ja jazz-musiikissa. Suomalaisessa pelimannimusiikissa on mandoliinilla merkittävä osuus.
Goldberg-muunnelmat Teoksen jälkimmäisen puoliskon avaava 16. muunnelma on jälleen ranskalaisen alkusoiton tyyliin sävelletty kaksiosainen teos. Ensimmäinen osa sisältää juoksevia asteikkoja, trillejä ja pisteellisiä rytmejä. Kuten ranskalaisessa alkusoitossa yleensä, jälkimmäinen osa on fuugamuotoinen ja nopeammassa tempossa. 17. muunnelma on kevyt toccata, jossa on havaittavissa vaikutteita Antonio Vivaldilta ja Domenico Scarlattilta. 18. muunnelma on sekstikaanon, jossa hilpeä bassolinja on kontrastina laulaville ja pienin askelin eteneville kaanonäänille.
Vivaldi (selain) Vivaldi on Vivaldi Technologiesin kehittämä verkkoselain. Yrityksen perustajiin kuuluvat Opera Softwaren perustajajäsen ja entinen toimitusjohtaja Jon Stephenson von Tetzchner, sekä Tatsuki Tomita.
Nicholas Kraemer Nicholas Kraemer on brittiläinen cembalisti ja kapellimestari. Hän on julkaissut muun muassa Antonio Vivaldin konserttolevytyksiä Naxos-levymerkille. Hän on Manchester Cameratan pysyvä vierailijakapellimestari sekä Music of the Baroquen (Chicago) ja Kristiansandin sinfoniaorkesterin päävierailijakapellimestari. Kraemer on johtanut myös Berliinin filharmonikkoja, Chicagon sinfoniaorkesteria, Rotterdamin filharmonikkoja, Bergenin filharmonikkoja, Göteborgin sinfoniaorkesteria, The Halléa ja . Kraemer on johtanut eri maissa Wolfgang Amadeus Mozartin, Georg Friedrich Händelin ja Claudio Monteverdin oopperoiden esityksiä.
Concerto grosso Varhaisimpia concerto grossojen säveltäjiä olivat Antonio Vivaldi, Alessandro Stradella ja Arcangelo Corelli, joka oli ensimmäinen concerto grosson suuri mestari. Tunnettuihin concerto grossoihin kuuluvat lisäksi Georg Friedrich Händelin opusnumerot 3 ja 6. Myös Johann Sebastian Bach kirjoitti vastaavaa teostyyppiä edustavia sävellyksiä (joskin niitä nimitetään brandenburgilaisiksi konsertoiksi). Barokin jälkeen concerto grossoja ovat säveltäneet muun muassa Heitor Villa-Lobos, Bohuslav Martinů, Alfred Schnittke ja Philip Glass.
Raivoisa Roland Raivoisa Roland () on Ludovico Arioston kirjoittama ritarirunoelma, jonka ensimmäinen versio ilmestyi vuonna 1516. Se on itsenäinen jatko-osa Matteo Maria Boiardon teokselle "Rakastunut Roland" (Orlando Innamorato). Molemmat runoelmat on kirjoitettu "ottava rima" -säkeillä ja ne kertovat ritari Rolandin seikkailuista. Lopullinen versio teoksesta ilmestyi vuonna 1532, ja se käsittää 46 laulua ja 38 736 säettä. Barokkiaikana teoksen pohjalta sävellettiin useita oopperoita, kuuluisimpina Antonio Vivaldin ja Georg Friedrich Händelin teokset.
San Antonio (Texas) San Antonion suurin esittävän taiteen ryhmä on San Antonion sinfoniaorkesteri. Kaupungissa on myös useita ammattimaisia teatteriseurueita. Merkittävin teatterirakennus on vuonna 1929 valmistunut ja historialliseksi maamerkiksi valittu Majestic Theatre. Kaupungissa on myös San Antonion taidemuseo, joka on Yhdysvaltain lounaisosien suurimpia. Siellä on merkittävä latinalaisen Amerikan taiteen kokoelma.
San Antonio (Texas) San Antioniossa pelaa sekä NBA:ssa pelaava San Antonio Spurs että naisten NBA:ssa pelaava San Antonio Silver Stars. Spurs on voittanut historiansa aikana viisi NBA-mestaruutta. Spurs ja Silver Stars pelaavat kotiottelunsa AT&T Centerissä, jossa pelaa myös jääkiekon AHL-joukkue San Antonio Rampage. Kaupungissa on lisäksi baseballin farmisarjan San Antonio Missions. Kaupungissa pelataan myös vuosittain golfin PGA Tourille kuuluva Valero Texas Open.
Lisa Beznosiuk Beznosiuk oli mukana perustamassa Orchestra of the Age of Enlightenmentia ja liittyi vuonna 1992 London Classical Playersiin. Hän on myös esiintynyt resitalistina muiden muassa luutisti Nigel Northin, cembalisti Maggie Colen ja sellisti Richard Tunnicliffen (puolisonsa) kanssa. Beznosiukin huomattavimpiin levytyksiin lukeutuu tulkinta Wolfgang Amadeus Mozartin G-duurikonsertosta, jonka johtaa Christopher Hogwood. Muiden levytysten joukossa on Georg Friedrich Händelin sonaattien ja Antonio Vivaldin konserttojen tulkintoja. Beznosiuk opettaa useissa konservatorioissa Lontoon seudulla.
Michelangelo Antonioni Antonioni kuoli Roomassa 94-vuotiaana vuonna 2007. Aiemmin samana päivänä oli kuollut myös toinen 1900-luvun merkittävimmistä elokuvaohjaajista, Ingmar Bergman. Antonioni haudattiin kotikaupunkiinsa Ferraraan.
San Antonio (Texas) San Antonion kaupungissa oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 1 327 407 asukasta. Väestö oli kasvanut vuoden 2000 väestönlaskentaan verrattuna 16 prosenttia. San Antonio on asukasluvultaan Yhdysvaltain seitsemänneksi suurin kaupunki, ja se kasvoi 2000-luvulla nopeampaa kuin mikään muu Yhdysvaltain 15 suurimmasta kaupungista. San Antonion asukkaista valkoihoisia oli 72,6 prosenttia ja tummaihoisia 6,9 prosenttia. Latinoja asukkaista oli peräti 63,2 prosenttia, ja valkoihoisia, jotka eivät olleet latinotaustaisia, oli vain 26,6 prosenttia. San Antonioita ympäröivä San Antonion–New Braunfelsin metropolialueella on 2 142 508 asukasta, ja se oli vuonna 2010 Yhdysvaltain 25:nneksi suurin metropolialue.
San Antonio (Texas) San Antoniossa ei ole yleistä kouluhallintoa vaan kaikki 19 koulupiiriä ovat itsenäisiä laitoksia. Kaupungissa on yhteensä 337 peruskoulua ja 102 high schoolia. San Antoniossa on useita korkeakouluja. Texasin San Antonion yliopisto on Texasin yliopistojärjestelmän toiseksi suurin yliopisto. Järjestelmään kuuluu myös terveystieteellistä koulutusta antava University of Texas Health Science Center at San Antonio. Trinity University puolestaan on usein valittu läntisen Yhdysvaltain parhaimpien collegejen joukkoon. Lisäksi kaupungissa on muun muassa Meksikon kansallisen yliopiston kampus.
Vivaldi (täsmennyssivu) Vivaldi voi tarkoittaa jotain seuraavista:
Konsertto "Concertato"-tyyli levisi nopeasti myös Italian ulkopuolelle, ja siitä tuli suosittu sävellystyyli varhaisbarokin aikana. 1600-luvulla tyylinmukaisesti sävellettyjä teoksia alettiin nimittää konsertoiksi. Antonio Vivaldi sävelsi yli 500 konserttoa ja vakiinnutti teoksillaan konserttoihin ritornellomuodon, jossa noudatettiin säännöllistä soolo- ja tutti-osien rakennetta yleensä konserton ensimmäisessä osassa, sekä kolmiosaisen nopea-hidas-nopea-muodon. Aikaisemmin renessanssin aikana Concerto grossoissa hitaat ja nopeat jaksot saattoivat vaihdella niin paljon kuin säveltäjä itse halusi; minkäänlaista kaavaa ei silloin siis ollut vielä vakiinnutettu.
Barokkimusiikki "Concertato"-tyyli levisi nopeasti myös Italian ulkopuolelle, ja siitä tuli suosittu sävellystyyli varhaisbarokin aikana. 1600-luvulla tyylin mukaisesti sävellettyjä teoksia alettiin nimittää konsertoiksi. Antonio Vivaldi sävelsi yli 500 konserttoa ja vakiinnutti teoksillaan konserttoihin ritornello-muodon: siinä noudatettiin säännöllistä rakennetta, jossa soolo- ja tutti-osat vuorottelivat, yleensä konserton ensimmäisessä osassa. Barokin aikana sävellettiin konserttoja soolosoittimille siten, että yhtä soitinta soittava solisti vuorotteli orkesterin kanssa, mutta myös concerto grossoja, joissa vastakkain olivat pieni solistiryhmä eli "concertino" sekä orkesteri (eli "ripieno").
Messu Jos messuun ei kuulu kaikkia vakio-osia, on kysymyksessä "missa brevis" eli lyhyt messu. Missa Brevis on esimerkiksi Palestrinan teoskatalogissa. Antonio Vivaldi on säveltänyt kolmekin "Gloria"-teosta, joitsa kaksi on säilynyt, molemat D-duurissa (RV 588 ja RV 589, n. 1715). Tällaiset messut ovat olleet suosittuja erityisesti protestanttisissa maissa. Pitkät osat, varsinkin "Credo" on usein jätetty pois. Taidemessujen ohella on läpi aikojen säilynyt myös yksinkertainen seurakunnallinen messu, jonka nykyiset sävelmät pääasiallisesti juontuvat keskiajan gregoriaanisesta laulusta.
San Antonio (Texas) Vuonna 1968 San Antonio sai maailmanmainetta, kun siellä järjestettiin maailmannäytteli HemisFair ’68. Kaupungin väkiluku oli 1970 yli 700 000 asukasta, ja niistä yli puolet oli latinoja, jotka alkoivat hiljalleen vaikuttaa myös kunnallispolitiikassa. Vuonna 1981 valittu Henry Cisneros oli ensimmäinen merkittävän kaupungin espanjalais-amerikkalainen pormestari. 1900-luvun loppu oli San Antoniolle kehityksen aikaa, ja esimerkiksi 1990-luvulla rakennettiin Alamodome, joka oli kaupungin ensimmäinen suuren luokan kokous- ja tapahtumakeskus.
Urkumusiikki (Bach) Bachin aikana oli tavallista, että säveltäjät saivat vaikutteita toistensa tyyleistä ja jopa lainasivat ja sovittivat toistensa teoksia. Bachinkin urkumusiikki on saanut vaikutteita sekä saksalaisesta (erityisesti pohjoissaksalaisesta) että italialaisesta musiikista. Varsinkin jälkimmäisestä suunnasta tulleiden vaikutteiden ajoitus ja siten sen arviointi, miten ne ovat vaikuttaneet Bachin oman sävelkielen muotoutumiseen, on epävarmaa. Bach kuitenkin sovitti mm. uruille ja cembalolle ainakin Giovanni Legrenzin, Arcangelo Corellin, Tomaso Albinonin, Girolamo Frescobaldin ja erityisesti Antonio Vivaldin musiikkia. Lisäksi myös ranskalainen musiikki vaikutti hänen urkusävellykseensä, kuten Nicolas de Grignyn ja Charles Dieupartin teokset.
Antonio Segni Antonio Segni oli presidenttikautensa jälkeen Italian senaatin elinikäinen jäsen ja kuoli Roomassa vuonna 1972 kahdeksankymmenenyhden vuoden iässä.
San Antonio (Texas) San Antonion talouden suurimmat tekijät ovat terveydenhuolto ja biotekniikka sekä turismi. Terveydenhuollon ja biotekniikan vaikutus talouteen on noin 12,9 miljardia dollaria, kun turismin vaikutus on noin 7,2 miljardia dollaria. Lisäksi perinteisesti kaupungin talouteen ovat vaikuttaneet asevoimien tukikohdat. Kaupungissa on nykyään kolme ilmavoimien ja yksi maavoimien tukikohta. San Antonion suurimmat yksittäiset työnantajat ovatkin Lacklandin lentotukikohta ja Fort Sam Houston. Suurimmat yritykset ovat finanssipalvelu- ja vakuutusyhtiö USAA ja kauppaketju H-E-B, joiden päämajat sijaitsevat kaupungissa.
Fuck Vivaldi "Fuck Vivaldi" oli myös ehdolla vuoden hiphop-, reggae- ja urban-albumin saajaksi Emma-gaalassa 2013.
RN Ugolino Vivaldi RN Ugolino Vivaldi () oli Italian kuninkaallisen laivaston toisessa maailmansodassa palvellut Navigatori-luokan hävittäjä.
Roberta Invernizzi Roberta Invernizzi (s. 1966) on italialainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on kotoisin Milanosta. Hän opiskeli alun perin pianon- ja kontrabassonsoittoa ennen kuin siirtyi laulun pariin Margaret Heywardin opastuksella. Myöhemmin hän erikoistui barokkiajan ja klassismin kauden musiikkiin; barokkiohjelmistoa hänelle tekivät tutuiksi Emma Kirkby ja Evelyn Tubb. Hänen ohjelmistoonsa on kuulunut muun muassa Georg Friedrich Händelin kamarikantaattien sarja, jonka hän levytti italian kielellä Fabio Bonizzonin johdolla. Lisäksi Invernizzi on tulkinnut Antonio Vivaldin tuotantoa ja työskennellyt sellaisten kapellimestareiden kuin Rinaldo Alessandrinin, Alan Curtisin, Fabio Biondin, Diego Fasolisin sekä Jordi Savallin kanssa.
San Antonio de Palé San Antonio de Palé on Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Annobónin saaren merkittävin asutuskeskus ja Annobónin provinssin pääkaupunki. Provinssissa oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 5 008 asukasta, jotka kaikki asuivat San Antonio de Paléssa. Vuoden 1983 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 910. Kaupunki sijaitsee Atlantin valtameren rannalla saaren pohjoisosassa, ja siellä sijaitsevat esimerkiksi vuonna 2010 avatut lentoasema sekä syväsatama. San Antonio de Paléen ovat keskittyneet saaren tärkeimpiin elinkeinoihin kuuluvat kalastus ja puutavarateollisuus. Kaupungissa on myös paikallishallinnon ylläpitämä radioasema.
San Antonio (Texas) San Antonion taidepiirejä edustavat muun muassa San Antonion sinfoniaorkesteri ja historiallisesti merkittävä Majestic Theatre. Näiden lisäksi kaupungissa on muun muassa kaksi suurta huvipuistoa, SeaWorldin ja Six Flagsin teemapuistot. NBA-joukkue San Antonio Spurs on voittanut viidesti NBA:n mestaruuden.
Antonio Moreno Antonio Moreno kuoli sydämen vajaatoimintaan 79-vuotiaana Kalifornian Beverly Hillsissä vuonna 1967. Moreno haudattiin Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Kalifornian Glendaleen.
Te Deum Tekstin ovat säveltäneet esimerkiksi Haydn, Mozart, Berlioz, Verdi, Bruckner, Dvořák, Britten ja Pärt monien muiden ohella. Antonio Vivaldi kirjoitti myös musiikin teokseen Te Deum (RV 622), mutta tämä sävellys on kadonnut. Marc-Antoine Charpentierin säveltämän "Te Deumin" alkusoitto tunnetaan Euroopan televisio- ja radioliiton ja erityisesti Eurovision laulukilpailun tunnussävelmänä.Osmo Vatanen: "Te Deum -hymnistä avautuvia liturgianteologisia näköaloja". Ego sum qui sum: Jouko Martikaisen juhlakirja. Studier i systematisk teologi vid Åbo Akademi nr 29. Åbo 2006: Åbo Akademi. 431 s. toim. Tuomas Martikainen. s. 321-331. ISBN 952-12-1678-6
Antonio Provana Antonio Provana (1578? Torino – 25. heinäkuuta 1640) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet nimitettiin Durrësin (Durazzo) arkkihiippakunnan johtoon 21. heinäkuuta 1622 ja Torinon arkkipiispaksi 19. tammikuuta 1632. Hän kuoli jälkimmäisessä virassa.
Klassismin musiikki Klassismin aikana säveltäjät suosivat duurisävellajeja. Barokin aikana Antonio Vivaldin konsertoista yli neljännes oli mollisävellajissa ja Johann Sebastian Bachin konsertoista noin puolet, mutta klassismin ajan säveltäjien, kuten Johann Christian Bachin, Joseph Haydnin tai Mozartin, teoksissa mollisävellajien osuus on alle kymmenesosa. Duuria pidettiin mollia luonnollisempana ja miellyttävämpänä. Lisäksi keskittyminen duureihin mahdollisti läheisten mollisävellajien käyttämisen kontrastina teoksen sisällä. Klassismin musiikille tyypilliseksi muodoksi muodostui teoksen sisäinen liike alun duurisävellajista ja pääteemasta runsaan moduloinnin ja teeman kehittelyn sävyttämään mollisävellajiin sekä lopuksi takaisin alun sävellajiin. Musiikki ikään kuin esitti tarinan, jossa alun tasaisesta onnellisuudesta kuljettiin vaikeuksien kautta voittoon – takaisin alun onnen tilaan.
Barokkimusiikki Vivaldin säveltämät noin 500 konserttoa ovat melodisesti rikkaita ja rytmiikaltaan vaihtelevia, ja niissä käytetään taitavasti hyväksi orkesterin ja soolosoittimien sointia. Vivaldi loi orkesterimusiikkiinsa laajan kirjon sointivärejä yhdistelemällä orkestereiden soittimia erilaisiin pienempiin ryhmiin. Konsertot noudattavat lähes poikkeuksetta Torellin ja Tomaso Albinonin esittelemää kolmiosaista rakennetta (nopea-hidas-nopea): hidas toinen osa oli ensimmäisen osan sävellajin lähellä olevassa sävellajissa, yleensä rinnakkaisessa mollissa, dominantissa tai subdominantissa, ja tavallisesti ensimmäistä osaa lyhyempi nopea viimeinen osa oli toonikassa. Vivaldin konserttojen nopeat osat olivat yleensä ritornello-muotoisia, joissa koko orkesterin ritornello-osat vuorottelevat solistin osien kanssa.
Alamo Alamo (virallisemmin: San Antonio de Valeron lähetysasema) on nykyään museona toimiva entinen lähetysasema ja linnoitus texasilaisessa San Antonion kaupungissa, Yhdysvalloissa.
Virtuosi di Kuhmo Virtuosi di Kuhmo on esiintynyt merkittävimmissä suomalaisissa kaupungeissa ja musiikkijuhlilla. Lisäksi se on esiintynyt suurimmissa Euroopan maissa sekä Venäjällä ja Japanissa. Orkesteri on tehnyt seitsemän levytystä. Orkesterin levytyksistä "Vivaldi: Neljä vuodenaikaa" ja "Kaanaanmaa" ovat Suomessa ylittäneet kultalevyrajan. Orkesteri on levyttänyt Ondinelle ja EMIlle, ja sillä on tekeillä kahdeksas levy, jonka julkaisee saksalainen CPO-yhtiö.
San Antonio (Texas) Espanjalaiset perustivat 1718 nykyään Alamona tunnetun lähetysaseman coahuiltecanien pyynnöstä. Sen ympärille kasvoi San Antonion kaupunki, joka on saanut nimensä Antonius Padovalaiselta. Alamo tunnetaan vuoden 1836 taistelusta, joka oli osa kapinaa, jossa Texas irtautui Meksikosta. Texasin liityttyä Yhdysvaltoihin San Antoniosta kehittyi ensin karjatalouden keskus ja sitten merkittävä sotilastukikohta. San Antoniossa on edelleenkin useita Yhdysvaltain asevoimien tukikohtia, jotka vaikuttavat merkittävästi kaupungin talouteen terveydenhuoltolaitosten ja turismin ohella.
San Antonio (Texas) Vaikka San Antonion taide-elämäkin on vilkasta, niin kaupunki on silti tunnetumpi monista anglo-espanjalaista perinnettä juhlivista tapahtumista. Huhtikuun puolivälissä on 10 päivää kestävä Fiesta San Antonio, jonka aikana on yli 150 yksittäistä tapahtumaa, jotka keskittyvät kaupungin gastronomiseen ja etniseen historiaan. Fiesta kerää vuosittain noin 3,5 miljoonaa ihmistä.
Antonio Villaraigosa Antonio Ramon Villaraigosa (s. 23. tammikuuta 1953) on Yhdysvaltain Kalifornian osavaltiossa sijaitsevan Los Angelesin kaupungin entinen pormestari. Hän edustaa Yhdysvaltojen demokraattipuoluetta.
San Antonio (Texas) San Antonion keskustan päätiet noudattavat vanhoja espanjalaisia teitä tai 1800-luvun vankkurireittejä. San Antonion ydinkeskusta ja vanhin osa jäävät Interstate 410 -kehätien sisäpuolelle. Downtown San Antonio sijaitsee vanhan espanjalaisasutuksen paikalla, ja siellä sijaitsee muun muassa Alamo. Alamon ohella keskusta-alueen tunnetuin nähtävyys on River Walk, joka on noin viisi kilometriä pitkä kävelyreitti San Antonio -joen varrella ja jota reunustaa useat kaupat ja ravintolat. Ydinkeskustan välittömässä läheisyydessä sen eteläpuolella ovat King Williamin historiallinen alue, San Antonion ensimmäinen esikaupunkialue, jonka varakkaat saksalaiset asuttivat 1800-luvulla, ja Southtown ja South Side, joissa asuu iso osa kaupungin latinoväestöstä. Ydinkeskustan pohjoispuolella puolestaan on Monte Vista, jonka asuttivat 1900-luvun alussa rikkaat poliitikot, kenraalit ja karjanomistajat.
Antonio Lanza Lanza kuoli 45-vuotiaana virassa.
Antonio Puerta Antonio José Puerta Pérez (26. marraskuuta 1984 Sevilla – 28. elokuuta 2007 Sevilla) oli espanjalainen jalkapalloilija, joka edusti Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa. Hänen pelipaikkansa oli kentän vasemmalla laidalla, jossa hän pelasi sekä laitapuolustajana että laitalinkkinä. Puerta kuoli 22-vuotiaana sydänkohtaukseen kesken ottelun. __notoc__
Barokkimusiikki Vivaldi sävelsi Pietàta varten tekemiensä teosten lisäksi paljon tilaustöitä ja ansaitsi myös painettujen teostensa myynnillä. Myynnin edistämiseksi monille teoksille annettiin värikkäitä nimiä, esimerkiksi "L'estro armonico" (harmoninen innoitus) op. 3 ja "Neljä vuodenaikaa" eli neljä viulukonserttoa opuksesta 8, joka on Vivaldin kenties tunnetuin teoskokonaisuus.
Francisco Antonio Mourelle Mourelle kuoli 24. toukokuuta 1820.
Antonio Ignacio Velasco García Antonio Ignacio Velasco García, S.D.B. (17. tammikuuta 1929 – 6. heinäkuuta 2003) oli katolisen kirkon 17. joulukuuta 1955 vihitty pappi. Piispaksi hänet vihittiin 6. tammikuuta 1990. Hänestä tuli vuonna 1995 Caracasin arkkipiispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 74-vuotiaana ja sai seuraajakseen Jorge Urosan.
San Antonio (Texas) San Antonion kansainvälinen lentoasema on noin 12 kilometrin ja 15 minuutin taksimatkan päässä kaupungin ydinkeskustasta. Sinne on päivittäin yli 100 lentoa. Kaupunkiin on lisäksi Amtrakin junayhteys, ja sinne on helppo ajaa autolla, sillä kaikki moottoritiet johtavat suoraan keskustaan ja kaupunkia ympäröi kaksi kehätietä. Kaupunkiin johtaa yhteensä kolme Interstate-valtatietä. Paikallisliikenteestä vastaa VIA Metropolitan Transit, jolla on kaupungissa yli sata bussireittiä.
Antonio da Correggio Antonio Allegri da Correggio (elokuussa 1489 Correggio – 5. maaliskuuta 1534 Correggio) oli renessanssiajan italialainen taidemaalari. Hän syntyi Correggio-nimisessä kaupungissa Emilia-Romagnassa ja lähti aikuisiällään Parmaan.
Antonio Ciciliano Ciciliano kuoli 82-vuotiaana 4. syyskuuta 2015.
San Antonio Stars Nousujohteinen menestys ei auttanut pitämään seuraa alkuperäisessä kotikaupungissaan Salt Lake Cityssä. NBA omisti kaikki WNBA-seurat vuoteen 2002 asti, jolloin useimpien seurojen omistus siirtyi samoissa kaupungeissa toimineiden NBA-seurojen omistajille. Utah Jazzin omistaja Larry H. Miller kuitenkin luopui Starzzista, joten seura myytiin vuoden 2002 lopulla NBA-seura San Antonio Spursin omistavalle Spurs Sports & Entertainmentille (pääomistaja Peter Holt), joka siirsi seuran San Antonioon. Seuran nimi vaihtui San Antonio Silver Starsiksi.
Johannes Linnankosken nuoruudenkoti Johannes Linnankosken nuoruudenkoti on kirjailija Johannes Linnankosken museoitu nuoruudenkoti Askolassa Vakkolan kylässä. Suuri osa sisustuksesta on Vakkolan kylästä, mutta esillä on myös Linnankoskelle kuulunutta esineistöä. Linnankosken tuotantoa ja valokuvia on myös esillä. Museo perustettiin vuonna 1938.
Leevi Mäittälä Mäittälä on kirjoittanut teoksen kirjailija Johannes Linnankoskesta sekä kaksi Askolan paikallishistoriaa käsittelevää teosta.
Johannes Linnankoski Johannes Linnankosken nuoruudenkoti on kotimuseo Askolassa.
Vakkola Vakkola on kirjailija Johannes Linnankosken synnyinpaikka. Johannes Linnankosken nuoruudenkoti toimii kotimuseona.
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani) "
Laulu tulipunaisesta kukasta on Suomen taiteen kultakauden kirjailijan Johannes Linnankosken tunnetuin teos. Vuonna 1905 julkaistu kirja on ensimmäisiä suomalaisia bestseller-kirjoja. "Laulu tulipunaisesta kukasta" pohjautuu Don Juanin taruun. Kirja kertoo nuoresta Olavi Koskelasta, joka riitautuu vanhempiensa kanssa ja pestautuu tukkilaisporukkaan. Matkan varrella hän hurmaa lukuisia naisia, jotka hän kuitenkin hylkää tukkilaisporukan jatkaessa matkaansa. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Linnankosken nuoruuden maisemiin Askolaan Vakkolan kylään 1800-luvun loppupuolelle.
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani) "Laulu tulipunaisesta kukasta" sai hyvät arvostelut ja sitä myöten suuren suosion kansan keskuudessa. Johannes Linnankoskesta tuli pian kotimaisen kirjallisuuden kuuluisuus ja teos näkyi seuraavan neljän vuosikymmenen ajan Suomen kaunokirjallisuuden myynnin kärkisijoilla. Teoksen romanttiset kuvaukset herättivät myös kohua. Teos sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon.
Askolan vaakuna Askolan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Askolan historiasta. Myllynkivi muistuttaa pitäjän useista myllyistä ja sen ympäri maata kuuluisista leivistä. Ruusut viittavat Askolassa syntyneeseen ja siellä vaikuttaneeseen kirjailija Johannes Linnankoskeen, jonka tunnetuin teos oli "Laulu tulipunaisesta kukasta".
Johannes Linnankoski Johannes Linnankoski (oik. Vihtori Johan Peltonen 18. lokakuuta 1869 Askola – 10. elokuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on "Laulu tulipunaisesta kukasta". Hänen kirjojensa kantavia teemoja ovat syyllisyyden, rangaistuksen ja sovituksen moraaliset ongelmat.
Johannes Linnankoski Peltonen hankki näinä vuosina tuloja perheelleen suomennos- ja toimitustöillä. Vuonna 1903 hän julkaisi kuitenkin ensimmäisen kaunokirjallisen teoksensa: Raamatusta aiheensa saaneen näytelmän "Ikuinen taistelu", kuten kaikki tulevatkin teoksensa, Peltonen julkaisi salanimellä Johannes Linnankoski. Esikoisteos sai hyvän vastaanoton ja Peltonen sai siitä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon.
Laulu tulipunaisesta kukasta (vuoden 1938 elokuva) Laulu tulipunaisesta kukasta on Teuvo Tulion ohjaama maalaisromanttinen suomalainen elokuva vuodelta 1938. Elokuvan käsikirjoitus perustuu Johannes Linnankosken romaaniin "Laulu tulipunaisesta kukasta". Elokuva on Tulion ensimmäinen kokonaan säilyneeksi tiedetty elokuva.
Suomalaisuuden liitto Vuonna 1906 Johannes Linnankoski oli puhunut jo vuosikymmenen ajan kehottanut lehtikirjoituksissaan sukunimien suomalaistamiseen. Linnankoski koki kotiseudullaan Uudellamaalla, että suomen kieltä pidettiin epähienona palvelusväen kielenä, että se svetisoitui voimakkaasti ja että ruotsinkieliset sukunimet yleistyivät.
Teuvo Tulio Teuvo Tulion ensimmäinen ohjaustyö oli vuonna 1936 "Taistelu Heikkilän talosta". Käsikirjoitus on tehty Johannes Linnankosken novellin pohjalta, joka on kuvaus avioliittohelvetistä. Suuren maatalon tytär ei saa solmia epäsäätyistä avioliittoa rengin kanssa, vaan hänet pakotetaan menemään naimisiin talollisen pojan kanssa. Mies paljastuu väkivaltaiseksi alkoholistiksi.
Johannes Linnankoski Peltosen vanhemmat olivat Juho ja Maria Peltonen. Maanviljelijäperheessä oli seitsemän lasta, joista Vihtori oli nuorin. Vihtorin syntymän aikoihin hänen vanhempansa olivat vuokraviljelijöinä Maria Peltosen kotitilalla, mutta myöhemmin perhe rakensi uuden Niemenpelto-nimisen talon, joka toimii nykyisin Linnankosken museona Askolassa.
Johannes Linnankoski Vuonna 1905 ilmestyi romaani "Laulu tulipunaisesta kukasta", joka varsinaisesti nosti Linnankosken nimen kuuluisuuteen. Romaanin miljöönä oli kirjailijan kotiseutu, Askolan pitäjän Vakkolan kylä − esimerkiksi kirjassa kuvatun Kohisevan esikuvana oli Vakkolan koski. Vakkolan kylään oli sijoitettu myös samana vuonna ilmestyneen novellin "Taistelu Heikkilän talosta" tapahtumat.
Linnankosken voimalaitos Linnankosken itärannalla oli jo 1700-luvulla toiminut Siitolan ja Ojalan kartanoille kuulunut vesimylly. Vuoksen ensimmäinen vesivoimaa hyödyntänyt teollisuuslaitos oli Linnankoskeen vuonna 1796 rakennettu saha, mutta se lopetetti toimintansa jo 1810-luvulla.
Johannes Linnankoski Peltonen meni naimisiin 1899 Porvoon yhteiskoulussa opettajattarena toimineen neiti Ester Druggin kanssa, ja perheeseen syntyi neljä lasta. Näihin aikoihin Peltonen irtisanoutui "Uusimaa"-lehden palveluksesta, koska hän halusi keskittyä omiin kirjallisiin töihinsä. Peltonen muutti perheineen Porvoosta ja asui sitten useilla paikkakunnilla ympäri Suomea, kuten Lapinlahdella Alapitkän kylässä, Turun läänin Koskella, Salon seudulla, Halikossa ja Haukivuorella. Karinaisissa hän asui yli kaksi vuotta ja sieltä muuttaessaan 1902 hän alkoi käyttää Johannes Linnankoski -nimeä. Kesät perhe vietti joko Askolassa tai Nurmeksessa isän Erkki-veljen luona, joka toimi siellä kansakoulunopettajana.
Johannes Linnankoski Peltonen oli mukana perustamassa Porvooseen suomenkielistä oppikoulua, joka aloitti toimintansa syksyllä 1895 Porvoon Suomalaisen Yhteiskoulun nimellä (nykyisin Linnankosken lukio), sekä vuonna 1896 Porvoon Suomalaiset -yhdistystä, joka keskittyi suomalaisuuden edistämiseen ja suomen kielen käytön helpottamiseen. Muita hankkeita, joiden käynnistämisessä Peltonen oli mukana, olivat muun muassa Porvoon kansallispankin haarakonttori, Suomalainen kauppaosakeyhtiö ja Uudenmaan läänin maanviljelysseura.
Taistelu Heikkilän talosta (vuoden 1936 elokuva) Elokuva pohjautuu Johannes Linnankosken romaaniin "Taistelu Heikkilän talosta" (1905).
Taistelu Heikkilän talosta Taistelu Heikkilän talosta y. m. kertomuksia Johannes Linnankosken pienoisromaani tai novelli vuodelta 1907.
Tukkilaiskisat Tukkilaiset ovat inspiroineet kirjailijoita, elokuvaohjaajia ja säveltäjiä. Erkki Karun mykkäelokuva "Koskenlaskijan morsian" vuodelta 1923 perustuu Väinö Katajan samannimiseen romaaniin vuodelta 1914. Elokuvaa kuvattiin Iitissä Kymijoen Mankalan koskilla, jotka ovat hävinneet näkyvistä, kun jokeen on rakennettu Mankalan voimalaitos. Myös muita tukkilaiselokuvia on kuvattu Mankalan koskilla. Johannes Linnankosken teos "Laulu tulipunaisesta kukasta" vuodelta 1905 ja Teuvo Pakkalan teos "Tukkijoella" vuodelta 1899 ovat olleet niin suosittuja, että niistä on tehty useita elokuvasovituksia ja näytelmiä ja niihin on sävelletty musiikkia. Niissä ei kuitenkaan anneta kovin realistista kuvaa uittojätkistä, vaan ne ovat viihdettä suurelle yleisölle. Sen sijaan vuonna 1998 valmistuneessa elokuvassa "Kuningasjätkä" tukkilaisten työ on pääosassa, vaikka ohjaaja Markku Pölönen ei muuten pyri totuuteen ajankuvan ja käyttäytymismallien suhteen. Tukkilaisviihteen suosiota on perusteltu sillä, että elokuvat vetosivat ensimmäisen sukupolven kaupunkilaisten luonnon ja maalaiselämän kaipuuseen.
Johannes Linnankoski Vuoden 1908 alkupuolella Peltonen matkusteli Euroopassa WSOY:n myöntämän apurahan turvin tutustuen taidenäyttelyihin, teatteriin ja museoihin. Heti matkalta palattuaan hän alkoi kirjoittaa uutta romaania, joka ilmestyi 1909 nimellä "Pakolaiset". Aiheen romaaniin Peltonen oli saanut asuessaan muutamia vuosia aiemmin Lapinlahden Alapitkällä, Hovin talossa, jonne saapui eräänä päivänä talonostajia pitkän matkan takaa Hämeestä. "Pakolaiset"-romaania pidetään parhaimpana Linnankosken teoksista.
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani) Johannes Linnankosken teoksia on käännetty käännettiin useille kielille, muun muassa ruotsin, saksan ja viron kielille.
Ester Peltonen Ester Peltonen oli naimisissa vuodesta 1899 kirjailija Johannes Linnankosken (oikea nimi Vihtori Peltonen) kanssa. Tämän kuoltua 1913 hän otti sukunimekseen tämän kirjailijanimen Linnankoski. Hän oli naimisissa vuodesta 1921 kirjailija, päätoimittaja ja kansanedustaja Yrjö Koskelaisen kanssa. He ostivat 1920-luvun lopulla nykyisen Vantaan Päiväkummun kaupunginosan alueella sijainneen noin 20 hehtaarin suuruisen "Lövkull"-nimisen tilan. Ester Koskelainen antoi tilalle suomenkielisen nimen "Päiväkumpu" joka vakiintui 1930-luvulla koko alueen nimeksi.
Alapitkä Alapitkän nuorisoseuran toimintaan kuuluu vuosittaiset esitykset kesäteatterissa, jonka katsomo on katettu.. Johannes Linnankosken romaanin Pakolaiset keskeiset tapahtumat sijoittuvat Alapitkälle..
Johannes Linnankoski Peltonen julkaisi vuonna 1908 vaikeaselkoisena pidetyn näytelmän "Kirot", jossa teki oman yhteenvetonsa vuosien 1899–1905 tapahtumista Suomessa.
Iivari Tuomisto Myöhemmällä iällä Tuomisto toimi Lahden poliisimestarina. Hän aloitti teatterityönsä näytellessä Mefistolesta Lahden Kaupunginteatterissa Johannes Linnankosken näytelmässä "Viimeinen taistelu".
Aadam Kirjailija Johannes Linnankoski sijoitti Aadamin erääksi päähenkilöksi näytelmäänsä "Ikuinen taistelu", joka on kuvitteellinen, Raamattuun pohjautuva kertomus Kainin tekemästä veljensä Aabelin murhasta ja sen seurauksista.
Johannes Linnankoski Vuosi 1905 oli myös suurlakkovuosi ja Peltonen innostui taas yhteiskunnallisesta toiminnasta. Hän osallistui pari vuotta aktiivisesti vuonna 1906 perustetun Suomalaisuuden Liiton toimintaan.
Askolan hiidenkirnut Hiidenkirnut on nimetty joko niiden muodon, tutkijan tai kirjailija Johannes Linnankosken tuotantoon liittyen. Kolme kirnua on nimetty niiden yritysten kunniaksi, jotka tukivat alueen perustamista ja sen huoltoa.
Johannes Linnankoski Vuonna 1913 ylirasituksesta ja heikosta terveydestä kärsinyt Peltonen joutui lähtemään hoitoon Helsingin Diakonissalaitokselle. Hän kuoli siellä anemiaan 43-vuotiaana 10. elokuuta 1913.
Osku Velho Velhon vanhemmat olivat virallisesti työmies Henrik Vilander ja Serafia Vilander mutta todellisuudessa Velhon isä oli kirjailija Johannes Linnankoski. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Porvoon yhteiskoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa.
Teuvo Tulio Kuvausmatkalla Jäämeren rannalla Tugai oli pohtinut siirtymistä ohjaajaksi. Hän oli kiinnostunut Johannes Linnankosken teoksista ja niiden dramaattisuudesta ja tietystä mystisyydestä. Hän näki niissä mahdollisuuden elokuviin, joiden kaltaisia ei Suomessa oltu ennen tehty.
Gustav Friedrich Schmidt Schmidt laati tutkimuksia kaukasialaisista kielistä. Hän käänsi saksan kielelle suomalaista kaunokirjallisuutta, kuten Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä", Juhani Ahoa, Johannes Linnankoskea, Maria Jotunia.
Harriet Finne-Soveri Vuonna 2001 Harriet Finne-Soveri valittiin Vuoden naiseksi, vuonna 2002 Vuoden puhujaksi ja vuonna 2006 Vuoden geriatriksi. Vuonna 2003 hän sai Johannes Linnankoski -säätiön kulttuurimitalin.
Suomalaisuuden liitto Suomalaisuuden liitto ry on suomalainen yhdistys, jonka tavoitteena on herättää ja vahvistaa kansallista tietoutta ja ajattelutapaa sekä edistää suomalaista ja suomenkielistä kulttuuria. Suomalaisuuden liitto perustettiin kirjailija Johannes Linnankosken aloitteesta vuonna 1906.
Kyllikki (nimi) Kyllikki-nimen suosio nousi vuonna 1905 ilmestyneen Johannes Linnankosken romaanin "Laulu tulipunaisesta kukasta" myötä. Nimi oli 1920- ja 1930-luvuilla suosituimmillaan ensimmäisenä etunimenä, toisena kolmisenkymmentä vuotta kauemmin.
Aarne Anttila Aarne Armas Anttila (vuoteen 1906 Andelin; 24. huhtikuuta 1892 Lahti – 16. lokakuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori. Hän tutki erityisesti Johannes Linnankosken ja Elias Lönnrotin elämää ja tuotantoa.
Yrjö Koskelainen Koskelainen oli naimisissa vuosina 1906–1918 Saima Emilia Heleniuksen (myöh. Hiidenheimo) kanssa. Hän meni 1921 uusiin naimisiin kirjailija Johannes Linnankosken lesken, Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa suomen kielen opettajana toimineen Ester Linnankosken (o.s. Drugg; 1872–1943) kanssa. Jäätyään 1943 leskeksi Koskelainen meni kolmannen kerran naimisiin 1944 Siiri Laila Gummeruksen (e. Vennervirta) kanssa. Koskelainen osti toisen vaimonsa kanssa 1920-luvun lopulla Lövkulla-nimisen noin 20 hehtaarin tilan Helsingin maalaiskunnasta. Tilan nimeksi vakiintui 1930-luvulla "Päiväkumpu" ja myöhemmin sen maille syntyi samanniminen Vantaan kaupunginosa.
Ilmari Kianto Kianto oli alun perin nimeltään Ilmari Calamnius, mutta muutti sukunimensä Johannes Linnankosken neuvosta Kiannoksi vuonna 1906. Hän käytti myös salanimiä Antero Avomieli ja Salanimi. Kirjeenvaihdossaan Kianto käytti nimestään muotoa Ilmari Iki-Kianto.
Holger Nohrström Nohrström käänsi ruotsin kielelle useiden suomalaisten kirjailijoiden teoksia, muun muassa Juhani Ahon, Johannes Linnankosken, Maila Talvion, Konrad Lehtimäen, V. A. Koskenniemen, Jalmari Finnen, Larin-Kyöstin ja Helmi Setälän kirjoja.
Laulu tulipunaisesta kukasta (vuoden 1971 elokuva) Laulu tulipunaisesta kukasta on Mikko Niskasen ohjaama suomalainen värielokuva vuodelta 1971. Se perustuu Johannes Linnankosken saman nimiseen romaaniin vuodelta 1905. Niskasen ohjaus on viides romaanin pohjalta tehty elokuva.
Johannes Snellmann Johannes (Johan) Snellmann (elo-syyskuun vaihde 1711 Oulu – 13. heinäkuuta 1738 Ii) oli suomalainen historioitsija. Hänen 1737 julkaisemansa kaksiosainen maisterinväitöskirja "De Urbe Uloa" oli ensimmäinen Oulun kaupunkia käsitellyt historiallinen teos. Väitöskirjassaan Snellmann käsitteli Oulun historiaa, rakennuksia, asemakaavaa, elinkeinoja ja kauppaa.
Teatteri Lysti Kesäteatterin vakinainen paikka muuttui laskettelukeskuksesta Haiharan taidekeskukseen vuonna 2013, kun laskettelukeskuksella aloitti uusi rinneyrittäjä. Samana vuonna teatterin täytettyä 10 vuotta kesäteatterissa esitettiin juhlanäytelmänä Johannes Linnankosken teksti Laulu tulipunaisesta kukasta, jonka ohjasi sekä sovitti Seppo Heinola.
Tiedon lähde II. Harhaopeista (Περί τῶν αἱρέσεων, "Peri tōn haireseōn") – 103:n harhaoppisen lahkon historia sekä niiden oppien esitys ja kumoaminen. Sadan ensimmäisen harhaopin osalta teos seuraa sekä esitysmuotonsa että sisältönsä puolesta läheisesti Epifanioksen varhaisempaa teosta nimeltä "Panarion". Näiden lisäksi Johannes esitteli kolme uutta, ajankohtaista harhaoppia. Ensimmäinen oli islam, ismailiittien eli muhammettilaisten harhaoppi, joka oli kristinuskon tuore haastaja, ja jonka Johannes tunsi läheisesti, koska siitä oli tullut hänen kotiseutunsa valtauskonto. Johannes piti Muhammadia vääränä profeettana, joka tunsi Raamatun vain pinnallisesti ja oli saanut opetusta harhaoppisilta areiolaisilta, ja katsoi islamin ennakoivan Antikristuksen tuloa. Toinen uusi harhaoppi oli ikonoklasmi eli kristittyjen syyttäjien ("khristianokategoroi") harhaoppi. Kolmas uusi harhaoppi oli vähän tunnettu "aposkhistai"- tai "doksarii"-nimillä tunnettujen harhaoppi, joka hylkäsi sakramentit ja pappeuden.
Intohimon vallassa Elokuva pohjautuu Johannes Linnankosken romaaniin "Taistelu Heikkilän talosta" (1905). Tulio ohjasi siitä jo aiemmin elokuvan "Taistelu Heikkilän talosta" (1936), jonka luultiin tuhoutuneen kokonaan Adams Filmin tulipalossa 1959. Tästä kuitenkin löytyi vuonna 2007 yksi filmikela, jossa on katkelmat alusta ja lopusta.
Tampereen Työväen Teatteri TTT alkoi kehittyä ammattiteatteriksi vuonna 1906, jolloin sen johtajaksi valittiin Tampereen Teatterin näyttelijä ja ohjaaja Tilda Vuori. Hän johti teatteria vuodet 1906–1917 luoden suhteet kotimaisiin kirjailijoihin, Johannes Linnankoskeen, Jalmari Finneen, Teuvo Pakkalaan, Konrad Lehtimäkeen ja Eino Leinoon.
Suomalaisuuden päivä J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. 12. toukokuuta 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto.
Imatran kaupunginosat Linnankoski on pienehkö, omakotitalovaltainen alue Mehiläismäen ja Itä-Siitolan vieressä. Linnankoski on saanut nimensä Vuoksessa aikanaan sijainneesta koskesta, jossa oli voimalaitos 1900-luvun alkupuolella. Linnankosken voimalaitoksen jäänteet ovat edelleen joen pohjassa. Linnankoskelta Imatran keskustaan on noin 3 kilometriä.
Johannes Linnankoski Peltosen perheen kiertolaiselämä päättyi 1909, kun hän osti Askolasta läheltä lapsuudenkotiaan Toivola-nimisen tilan. Askolassa Peltonen oli mukana nuorisoseuratoiminnassa, ohjasi harrastelijanäytelmiä ja piti käytöskursseja kyläläisille. Hän kirjoitti täällä vuonna 1911 ilmestyneet näytelmät "Simson ja Delila" sekä "Jeftan tytär" ja vuonna 1913 ilmestyneen novellikokoelman "Sirpaleita".
Linnankosken voimalaitos Linnankosken voimalaitos oli vuonna 1900 Vuoksen Linnankoskeen valmistunut vesivoimalaitos, joka purettiin lähes kokonaan vuonna 1928. Imatran voimalaitoksen valmistumisen myötä Vuoksen pinta nousi tuolloin useita metrejä ja Linnankosken voimalaitoksen jäljelle jääneet rakenteet jäivät veden alle. Nykyään ne ovat suosittu sukelluskohde.
Mauritz Stiller Agraarikulttuuri ei ollut täysin Stillerin kiinnostuksen ulkopuolella. Tämän kulttuurin kuvaamiseen Stiller käytti apunaan erityisesti suomalaisia aiheita. Vuonna 1919 valmistunut Johannes Linnankosken romaaniin pohjautuva "Laulu tulipunaisesta kukasta" oli Stillerin uusi valtaus alueella, johon Victor Sjöström oli erityisesti perehtynyt. Elokuvan toinen suomalaistekijä oli Armas Järnefelt, joka sävelsi sen musiikin.
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani) "Laulu tulipunaisesta kukasta" on yksi kotimaisen kaunokirjallisuuden myydyimmistä teoksista ja Kalevalan ohella kansainvälisesti tunnetuin suomalaisen kirjallisuuden tuote. Se teki Johannes Linnankoskesta hetkessä kirjallisen kuuluisuuden koko kansan keskuudessa ja hänen maineensa levisi myös maan rajojen ulkopuolelle. Esimerkiksi Ranskassa käännöksestä on tähän mennessä otettu 53 painosta.
Lauri Väärä Väärän dramatisointeihin lukeutuvat muun muassa Johannes Linnankosken klassikkoromaaniin pohjautuva "Laulu tulipunaisesta kukasta" ja Laila Hietamiehen aiheeseen perustuva "Mäeltä näkyy toinen mäki". Ohjaajana hän toimi muun muassa näytelmissä "Papin perhe", "Anu ja Mikko", "Viulunsoittaja katolla" ja "Kolme sisarta". Vuonna 1995 hän ohjasi musikaalin "Zorbas" Kouvolan Teatterissa.
Linnankosken voimalaitos Vuonna 1921 tehtiin päätös Imatran voimalaitoksen rakentamisesta pari kilometriä Linnankoskelta alajuoksuun sijaitsevaan Imatrankoskeen. Kaksi vuotta myöhemmin valtio pakkolunasti Linnankosken voimalaitoksen Imatran Voima Oy:n käyttöön. Sen tuottamaa sähköä toimitettiin Imatran voimalaitoksen rakennustyömaalle, jonka valmistuttua Linnankosken voimalaitoksen laitteet myytiin huutokaupalla ja itse voimalaitosrakennus purettiin turbiinitasoon saakka. Jäljelle jäivät muun muassa padon perustukset ja voimalaitosrakennuksen lattiat, vettä turbiineille ojanneet välpät sekä joen pohjassa olevat turbiinikuilut. Imatrankosken patoamisen ja Linnankosken padon purkamisen jälkeen vedenkorkeus uuden padon yläpuolella nousi useita metrejä ja Linnankosken voimalaitoksen rakenteet peittyivät veden alle 1929. Ne ovat noin 7 metrin syvyydessä ja ulottuvat 2–3 metriä vedenpinnan alapuolelle. Myös osa voima-asemasta on edelleen pystyssä, mutta sen vedenalaiset rakenteet ovat pahoin lahonneet.