mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Japanin lippu Koulutusministeriön laatimassa vuoden 1999 opetussuunnittelmaohjeessa huomautetaan, että ”kouluunsaapumis- ja valmistumisseremonioissa koulujen täytyy nostaa salkoon Japanin lippu ja ohjeistaa oppilaitaan laulamaan kansallislaulu [lipun ja laulun] merkityksen vuoksi.” Ministeriön kommentaarissa peruskoulujen opetussuunnitelmaohjeeseen sanotaan myös, että ”kansainvälistymisen lisääntyessä, samalla kun vaalitaan isänmaallisuutta ja tietoutta japanilaisuudesta, on tärkeää huolehtia koululaisten kunnioittavasta suhtautumisesta Japanin lippua ja kansallislaulua kohtaan heidän kasvaessaan kunniallisiksi Japanin kansalaisiksi kansainvälistyneessä yhteiskunnassa”.
Suomen lippu Suomen lippua säilytetään laskostettuna niin, että sininen väri on päällä. Kastunut lippu kuivataan sisällä ennen laskostamista.
Ranskan Polynesian lippu Ranskan Polynesian lippu on Ranskalle kuuluvan Ranskan Polynesian virallinen lippu. Se otettiin käyttöön virallisesti vuonna 1984. Lipun punainen ja valkoinen väri on otettu historiallisista Tahitin lipuista ja ne ovat myös perinteisiä värejä Polynesiassa.
Papua-Uuden-Guinean lippu Papua-Uuden-Guinean lippu on Papua-Uuden-Guinean kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 1. heinäkuuta 1971, hieman yli neljä vuotta ennen maan itsenäistymistä. Lipun värit, musta, punainen ja keltainen, ovat maan perinteiset värit. Lipussa esiintyy Etelän risti -tähdistö symboloiden maan sijaintia eteläisellä pallonpuoliskolla sekä lentävä paratiisilintu symboloiden maan trooppisuutta ja monimuotoista luontoa. Paratiisilintujen heimoon kuuluu 42 poikkeuksellisen koristeellista lintua, joista suuri osa esiintyy vain maan sademetsissä.
Tšukotkan lippu Lipun valkoinen kolmio vasemmassa reunassa symboloi Tšuktšien niemimaata, jolla Tšukotka sijaitsee. Valkoinen väri symboloi Arktista ja lunta. Sininen symboloi Pohjoista jäämerta ja Tyyntämerta, joiden kanssa Tšukotkalla on rantaviivaa. Rengas, jonka keskellä on Venäjän lippu symboloi, että tällä alueella aurinko nousee ensimmäisenä Venäjällä, kuten myös alueen asukkaiden "jarar"-soitinta. Renkaan keltainen väri symboloi alueen tärkeää teollisuuden haaraa, kullan tuotantoa.
Ahvenanmaan lippu Lipun viralliset värit ovat:
Venezuelan lippu Lipun värit symboloivat:
Venäjän lippu 22. elokuuta 1991 Neuvostoliiton hajottua otettiin uudelleen käyttöön Pietari Suuren käyttöön ottama trikolori; tosin leveämpänä, kuten neuvostoaikaisilla lipuilla oli ollut tapana. Lisäksi sininen väri oli hiukan vaaleampi. Trikolorin alkuperäiset mittasuhteet ja värit palautettiin 1993.
Kyproksen tasavallan lippu Sinistä ja punaista, jotka ovat Kreikan ja Turkin lippujen värit, vältettiin tarkoituksella tavoitteena muodostaa neutraalin värinen lippu. Nykyisin lippu on kuitenkin lähinnä käytössä Kyproksen kreikkalaisten alueella.
Liiviläisten lippu Liiviläisten lippu on liiviläisiä edustava lippu. Lipun värien suhteet ovat samat kuin Latvian lipussa eli 2:1:2. Lipun vihreä väri edustaa metsää, valkoinen rantahietikkoa ja sininen merta. Nämä taas edustavat liiviläisille tärkeää kalastuselinkeinoa. Lipun otti käyttöön Liiviläisten liitto ja sitä käytettiin ensimmäisen kerran vuonna 1923.
Latvian lippu Lipun valkoinen on normaalin väri:
Sveitsin lippu Sveitsin lippu ja vaakuna ovat Sveitsin valtiolliset tunnukset. Ne perustuvat Schwyzin kantonin lippuun, jonka värit ja muoto ovat peräisin Rooman valtakunnasta.
Tansanian lippu Tansanian lippu on Tansanian yhdistyneen tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 30. kesäkuuta 1964. Lipun vihreä väri kuvaa maata, sininen vettä, keltainen mineraalivaroja ja musta ihmisiä.
Venezuelan lippu Lippu on jaettu kolmeen yhtä suureen vaakaraitaan, joiden värit ovat ylhäältä alas keltainen, sininen ja punainen. Sen lisäksi lipussa on kahdeksan tähteä sinisen raidan keskellä ja Venezuelan vaakuna lipun yläosassa.
Volgogradin alueen lippu Lipussa on samat värit kuin Venäjän lipussa: valkoinen, sininen ja punainen. Lipun kaksi sinistä raitaa vasemmalla symboloivat alueen jokia Volgaa ja Donia. Lipun keskelle on kuvattu valkoinen Stalingradin taistelun muistoksi pystytetty Äiti synnyinmaa -patsas.
Espírito Santon lippu Espírito Santon lippu on Brasilian osavaltion Espírito Santon symboli. Sen suunnitteli Jerônimo Monteiro vuonna 1908 ja osavaltion virallinen lippu siitä tuli 7. syyskuuta 1909. Siinä on kolme tasapaksua vaakaviivaa, joiden värit ovat ylhäältä alas taivaansininen, valkoinen ja vaaleanpunainen. Värit on omaksuttu osavaltion suojeluspyhimyksen, Penhan Neitsyen, vaatteista. Lipun keskellä, valkoisessa kentässä, on portugalinkielinen lause "Trabalha e Confia" (Tee työtä ja usko). Lause pohjautuu jesuiittaveljestön perustajan, Pyhän Ignatius Loyolan sanontaan ”Tee työtä, kuten kaikki riippuisi sinusta ja usko, kuten kaikki riippuisi Jumalasta”.
Hakassian lippu Lippu on jaettu kolmeen yhtä suureen vaakasuoraan raitaan väreiltään ylhäältä alas sininen, valkoinen ja punainen. Vasemmassa reunassa on vihreä pystyraita. Aikaisemmin vaakaraitojen värit olivat ylhäältä alas valkoinen, sininen ja punainen, mutta niiden järjestystä vaihdettiin, jottei lippua sotketa Venäjän lippuun.
Vaakasuorat raidat ja niiden värit symboloivat Hakassian kuulumista Venäjään. Vihreä symboloi ikuista elämää, taigaa, keväistä aroa, niittyjä, uudelleensyntymistä ja veljeyttä hakassien välillä. Vihreä on myös perinteinen Siperian symboli. Vihreässä raidassa oleva keltainen merkki viittaa alueelta löydettyihin auringon symboleihin.
Jugoslavian lippu Jugoslavian lippu otettiin käyttöön vuonna 1918 Jugoslavian kuningaskunnan lippuna. Valtion nimen vaihtuessa myös lippu muuttui useaan kertaan, mutta samat värit pysyivät sen väreinä (sininen, valkea, punainen).
Slovenian lippu Siviilialusten lippu ja valtiolippu ovat saman kaltaisia kansallislipun kanssa, mutta niiden kokosuhde on 2:3. Sotalaivaston lippu puolestaan on erilainen, sillä sen värit ovat: valkoinen, sininen ja keltainen. Mutta lippu on kuitenkin samassa suhteessa kuin kansallislippu ja ns. trikolori.
Uruguayn lippu Uruguayn ensimmäinen lippu oli Arigasin lippu vuonna 1815. Vuoden 1825 kapinan aikana lippuun kirjoitettiin sanat "libertad o muerte" (). Uruguayn itsenäistyttyä vuonna 1828 luotiin uusi lippu, jossa otettiin mallia Yhdysvaltain lipusta ja värit ja aurinko kopioitiin Argentiinan lipusta, sillä Yhdysvallat olivat esikuvana uudelle maalle ja Argentiina oli avustanut sitä itsenäisyystaisteluissa.
Latvian lippu Lipun punainen väri on saman järjestelmän mukaan:
Pakistanin lippu Lipun värit kuvaavat seuraavia asioita:
Arabiemiirikuntien lippu Lipun värit kuvaavat seuraavanlaisia asioita:
Kuwaitin lippu Kuwaitin lippu otettiin käyttöön 7. syyskuuta 1961, virallisesti 24. marraskuuta 1961.
Lipun värit tarkoittavat seuraavia asioita
Japanin lippu Japanin kunnat voivat myös ottaa käyttöön omia lippujaan. Kaupunkien liput muistuttavat prefektuurien lippuja: niissä on mon yksivärisellä taustalla. Esimerkki kaupungin lipusta on Kanagawan prefektuurin Jokohaman lippu. Sen mon-symboli, joka hyväksyttiin vuonna 1909, koostuu katakanalla kirjoitetusta sanasta "hama" (). Symboli on virallisesti punaisen värinen ja sen muoto muistuttaa timanttia.
Gambian lippu Gambian lippu otettiin käyttöön 18. helmikuuta 1965. Lipun punainen väri kuvaa aurinkoa ja savannia, sininen Gambia-jokea, vihreä maata ja metsiä sekä valkoinen rauhaa. Sommittelultaan se seuraa Botswanan lippua.
Inkerin lippu Inkerin pataljoonalla oli lippu, jonka oli suunnitellut pataljoonassa palveleva kapteeni E. I. Haapakoski. Hän oli ottanut lipun värit Inkerin kelta-puna-sinisestä vaakunasta. Vapautetuilla alueilla suomalaisväestö omaksui lipun nopeasti omakseen.
Krasnodarin aluepiirin lippu Krasnodarin aluepiirin lippu koostuu trikolorista ja alueen vaakunasta. Trikolorin värit ovat sininen, purppura ja vihreä. Lipun purppuraosa täyttää lipusta puolet sen keskellä, sininen neljäsosan ylhäältä ja vihreä neljäsosan alhaalta.
Teneriffan lippu Teneriffan lippu koostuu valkoisesta Andreaan rististä sinisellä pohjalla. Sininen väri edustaa merta ja valkoinen lumista Teide-tulivuorta talvella. Lippu otettiin virallisesti käyttöön Teneriffan lippuna vuonna 1989.
Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu Latvian sosialistisen neuvostotasavallan lippu otettiin käyttöön 17. tammikuuta 1953. Lipun yläkulmassa on sirppi ja vasara, jotka ovat maatyöläisten ja tehdastyöläisten symboli. Lipun yläpuolella oleva tähti kuvaa edistystä, ja lipun punainen väri kommunismia. Lipun alalaidassa ollut aaltokuviointi kuvasi Itämeren aaltoja, jotka huuhtovat Latvian rannikkoa.
Korean jako Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton neuvottelut riippumattoman ja yhtenäisen Korean valtion luomisesta eivät johtaneet toivottuun tulokseen. Yhdistyneet kansakunnat esitti 1947, että Koreassa järjestettäisiin vaalit kiistojen ratkaisemiseksi. Koska vasemmiston ja oikeiston ääriryhmät boikotoivat vaaleja, ne järjestettiin vain maan eteläosissa. Seurauksena oli, että syntyi kaksi erillistä Koreaa, Korean tasavalta ja Korean demokraattinen kansantasavalta. Kylmän sodan alkaminen ja kilpailevien blokkien muodostuminen aiheutti väliaikaiseksi tarkoitettujen miehitysvyöhykkeiden muuttumisen pysyvästi erillisiksi valtioiksi. Korean sota alkoi vuonna 1950, ja vaikka sotatoimet loppuivat vuonna 1953 ja maiden välille sovittiin aselepo, rauhansopimusta ei tehty, joten teoriassa Koreat ovat edelleen sodassa.
Kim Il-sung Sota puhkesi 25. kesäkuuta 1950 Pohjois-Korean armeijan yllätyshyökkäyksellä Etelä-Koreaan. Se alkoi Pohjois-Korean kannalta lupaavasti, ja Soul vallattiin nopeasti, mutta käänne tapahtui syyskuussa, kun YK:n joukot, joita Yhdysvallat johti, nousivat Korean niemimaalle. Soul vallattiin takaisin, kuten myös Pjongjang, ja Kim Il-sung hallituksineen pakeni jälleen Kiinaan. Kiina lähetti joukkoja, joiden avulla pohjoisen joukot valtasivat jälleen Pjongjangin ja Soulin. Sota aaltoili yli niemimaan, ja aselepo solmittiin 27. heinäkuuta 1953. Aselepolinja oli lähes sama kuin alkuperäinen jakolinja. Kansalle sota esitettiin voittoisana sotana, jonka Yhdysvallat aloitti. Virallisesti sota ei ole päättynyt vieläkään, sillä rauhansopimusta ei ole tehty.
Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598) Japanin hyökkäykset Koreaan olivat kahden konfliktin sarja, jotka sijoittuvat välille 1592–1598. Vuonna 1592 Japanin yhdistänyt Toyotomi Hideyoshi aloitti ensimmäisen hyökkäyksen tarkoituksenaan vallata Joseon-dynastian hallitsema Korean niemimaa sekä Ming-dynastian aikainen Kiina. Sota päättyi vuoden 1593 aselepoon. Toinen invaasio alkoi kostotoimena vuonna 1597, ja päättyi Hideyoshin kuoltua.
Korean demokraattisen kansantasavallan vaakuna Pohjois-Korean vaakuna on saanut hyvin paljon vaikutteita Neuvostoliiton vaakunasta. Punainen väri on kommunismin symboli. Pohjois-Korean vaakuna otettiin käyttöön niihin aikoihin kun kylmä sota alkoi maassa.
Yhdysvallat Toisen maailmansodan jälkeen alkoi kylmä sota, jossa olivat vastakkain kaksi suurvaltaa: Neuvostoliitto ja sitä tukevat kommunistiset maat ja Yhdysvallat ja sitä tukevat kapitalistiset maat. Yhdysvallat osallistui Korean sotaan 1950–1953 ja Vietnamin sotaan 1964–1975. Lisäksi maa tuki Sikojenlahden maihinnousuyritystä Kuubaan ja oli mukana Kuuban ohjuskriisissä. Neuvostoliittoa vastaan käytiin myös avaruuskilpaa. Presidentti Kennedy asetti Yhdysvaltain tavoitteeksi miehitetyn kuulennon, jonka teki Apollo 11 vuonna 1969.
Inchonin maihinnousu Maihinnousun jälkeen YK:n joukot ylittivät 38. leveyspiirin, miehittivät suuren osan Pohjois-Koreasta, ja saavuttivat Kiinan rajan Jalujoella. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 20. lokakuuta. Tämän operaation vauhti ja menestys pelästytti kommunistisen maailman. Erityisesti Kiina ryhtyi hälytysvalmiuteen. Se uhkasi interventiolla, mikäli 38. leveyspiiri ylitettäisiin, ja alkoi koota joukkojaan Mantšuriaan. Kiinalaisten suurhyökkäys kahdella armeijalla, yhteensä yli 300 000 miehellä, alkoi 26. marraskuuta Jalujoen yli. Kiinalaiset työnsivät YK:n joukot pois Pohjois-Koreasta. Kiinalaisten hyökkäys mitätöi Inchonin maihinnousun voiton ja sota jatkui vuoteen 1953.
Korean sota Korean sota loi laajemman sodanuhkan, joka puolestaan synnytti varautumista ja taloudellista toimeliaisuutta, korkeasuhdanteen, joka tunnetaan Korean suhdanteen tai Korean konjunktuurin nimellä.
Louis A. Johnson Johnsonin kaudella Berliinin saarto päättyi Neuvostoliiton sallittua liikenteen Berliiniin, NATO perustettiin Korean sota alkoi.
Paik Sun-yup Korean sota alkoi nyt olla loppumetreillään. Amerikkalaiset painostivat korealaisia ottamaan yhä enemmän vastuuta Korean niemimaan sotajoukoista ja samalla neuvoteltiin rauhasta Kiinan kanssa. Etelä-Korean presidentti Rhee yritti hankaloittaa rauhanneuvotteluja eri tavoin, muun muassa vapauttamalla 25 000 pohjoiskorealaista sotavankia Etelä-Koreaan. Yhdysvallat neuvotteli lopulta Rheen kanssa suostutellen tämän lopettamaan rauhanneuvottelujen hankaloittamisen suurta taloudellista ja sotilaallista apua vastaan. Kiinalaisten tehdessä edelleen ankaria hyökkäyksiä korealaisia vastaan Rhee suostui lopulta aselepoon, vaikkakaan lopullista rauhaa ei koskaan solmittu.
Korean sota Korean sodan syttyessä Pohjois-korean armeijan vahvuus oli noin 150 000 miestä Armeija oli koulutettu ja varusteltu hyvin. Neuvostoliitolta oli saatu esimerkiksi panssarivaunuja ja lentokoneita. Etelän armeijalla oli kokoa 100 000 ja siltä puuttui raskas aseistus. Sitä paitsi armeijaa etelässä oli heikentänyt vuonna 1948 toteutetut kommunisteja vastaan tähdätyt puhdistukset. Maiden rajalla oli käyty aseellisia yhteenottoja vuonna 1949 jo ennen varsinaisen sodan syttymistä. Pohjois-Korea on etenkin länsimaissa esitetty tavallisesti sodan aloittajana, kun taas Pohjois-Koreassa sota on usein selitetty vastahyökkäyksenä ja vastauksena aseellisiin provokaatioihin sodan laajentuessa vasta taistelukentällä saatujen voittojen myötä.
Li Hongzhang Japani haastoi vuonna 1876 Kiinan valta-aseman Koreassa ja otti haltuunsa aiemmin Kiinan suojeluksessa olleet Riukiusaaret vuonna 1879. Kiinan hallitus antoi Koreaa koskeneet kysymykset Lin vastuulle. Hän pyrki tukemaan Korean hovin sisäisissä valtakamppailuissa kiinalaismielistä ryhmittymää ja järjesti nuoren kiinalaisen upseerin Yuan Shikain Korean käskynhaltijaksi. Vuonna 1883 Li sai komentoonsa Vietnamin rajalle sijoitetut joukot, ja hän yritti neuvotteluilla saada Ranskan tunnustamaan Annamin kuulumiseen Kiinan etupiiriin. Seurauksena oli kuitenkin Kiinan–Ranskan sota, jonka Kiina hävisi, ja Annam päätyi Ranskalle. Li toimi Kiinan edustajana sodan päättäneissä Tianjinin rauhanneuvotteluissa vuonna 1885. Samana vuonna hän sopi japanilaisen Itō Hirobumin kanssa Korean muuttamisesta Kiinan ja Japanin yhteiseksi protektoraatiksi. Japanilaiset rohkaisivat 1890-luvun alussa Kiinaa vahvistamaan otettaan Korean asioista. Li erehtyi luottamaan heidän vilpittömyyteensä, vaikka todellisuudessa Japani valmistautui valtaamaan Korean kokonaan itselleen.
Lin rauhanponnisteluista huolimatta Kiinan ja Japanin välille puhkesi Korean kiistan vuoksi vuonna 1894 sota, jonka Kiina hävisi. Taisteluista japanilaisia vastaan vastasi pääasiassa Lin alainen pohjoinen sotalaivasto. Hän joutui näin epäsuosioon sodan vastoinkäymisten vuoksi, vaikka olikin itse vastustanut sotaan lähtemistä. Helmikuussa 1895 Li kuitenkin lähetettiin Japaniin neuvottelemaan rauhasta. Neuvottelujen aikana japanilainen fanaatikko yritti surmata hänet ampumalla, mutta hän selvisi hengissä ja kykeni päättämään neuvottelut, joiden lopuksi solmittiin 17. maaliskuuta 1895 Shimonosekin rauhansopimus. Rauhanehdoissa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Formosan saaren ja Liaotungin niemimaan, tunnustamaan Korean itsenäisyyden, maksamaan sotakorvauksia, avaamaan lisää sopimussatamia sekä myöntämään Japanille Kiinan suhteen samat edut, kuin mitä se oli aiemmin joutunut myöntämään länsimaille. Länsimaiden ja erityisesti Venäjän painostuksesta sopimusta muutettiin pian siten, että Liaotungin niemimaa palautui Kiinalle maksua vastaan.
Korean historia 1950-1953 käytiin Korean sota Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen kansanarmeijan sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Sota ei päättynyt rauhansopimukseen.
Korean sota Pohjois-Koreassa sodan virallinen nimi on ”isänmaan vapautussota” (hangul 조국해방전쟁, hanja 祖國解放戰爭, "Joguk haebang jeonjaeng"), mutta epävirallisesti ”"Joseon"-sota” eli ”Korean sota” (hangul 조선전쟁, hanja 朝鮮戰爭; "Joseon jeonjaeng").
Korean demokraattinen kansantasavalta Sodan jälkeen alkoi talouskasvu. Sodassa syntyneet tuhot oli korjattu ja tuotanto oli palautettu sotaa edeltäneelle tasolle vuoteen 1956 mennessä. Sen jälkeen tuotanto vielä kaksinkertaistui kuudessa tai seitsemässä vuodessa. Ensimmäisinä vuosikymmeninä Pohjois-Korea oli taloudellisesti ylivoimainen köyhään epävakaaseen etelään verrattuna, mutta noin vuonna 1980 Etelä-Korea meni siitä vauhdilla ohi.
Korean sota Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Yhdistyneiden kansakuntien asettuminen Pohjois-Koreaa vastaan Etelä-Korean tueksi perustui Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklaan ja turvallisuusneuvoston päätökseen, jonka istuntoja Neuvostoliitto boikotoi siksi, ettei Kiinan kansantasavallan asemaa YK:ssa ollut tunnustettu.
Korean Broadcasting System KBS alkoi Kyeongseong Broadcasting Corporation (JODK), joka perustettiin Japanin hallituksen Koreassa 16. helmikuuta 1927. Tämä toinen radioasema alkoi käyttää kutsumerkin HLKA vuonna 1947 sen jälkeen, kun Korean tasavalta sai radiokutsutunnus HL Kansainvälisen televiestintäliiton. Kun tekee kansallisen lähetys, radio nimeksi Seoul Central Broadcasting Station vuonna 1948.
Korean sota Kiinassa sodan nimi on virallisesti ”sota Amerikan vastustamiseksi ja Korean avustamiseksi” (perint. 抗美援朝戰爭, yksink. 抗美援朝战争; "Kàngměi Yuáncháo Zhànzhēng"), vaikkakin epävirallisissa yhteyksissä käytetään nykyään yleisemmin nimitystä ”"Chaoxian"-sota” (perint. 朝鮮戰爭, yksink. 朝鲜战争; "Cháoxiǎn Zhànzhēng"), ja Hong Kongissa ja Macaossa lisäksi nimitystä ”"Han"-sota” (perint. 韓戰, yksink. 韩战; Jyutping "Hon Zin"), jotka molemmat kääntyvät ”Korean sota”.
Jalu Korean puoli joesta teollistui voimakkaasti, kun Korean niemimaa oli Japanin hallinnassa (1910–1945) ja lopulta vuonna 1945 melkein 20 prosenttia Japanin teollisuudesta tuli Koreasta. Korean sodan aikana YK:n joukkojen lähestyminen Jalua sai aikaan Kiinan sekaantumaan sotaan voimakkaammin. Sodan seurauksena ainoastaan yksi joen ylittävistä silloista jäi tuhoamatta. Korean sodassa joen läntisen laakson yllä käytiin useita ankaria taisteluita Pohjois-Korean ilmaherruudesta.
Joseon Joseon (, hanja 朝鮮, McCune-Reischauer: "Chosŏn") oli Yi- eli Joseon-dynastian hallitsema kuningaskunta Korean niemimaalla vuosien 1392 ja 1910 välillä. Kuningassuvun perusti Goryeo-dynastiaa vastaan kapinoinut Yi Seong-gye eli hallitsijanimeltään Taejo ja maa sai nimensä alueen protohistoriallisesta heimoliitosta. Joseon-dynastia oli Korean niemimaata hallinneista dynastioista pitkäikäisin. Maa oli tributaarivaltio ensin Ming-dynastialle ja sittemmin sitä seuranneelle Qing-dynastialle. Maa sai hallintoonsa vaikutteita Kiinasta ja Joseon-dynastian kaudella kungfutselaisuuden asema vakiintui. Kuningas Sejongin kaudella kehitettiin esimerkiksi korean kielen "hangul"-kirjoitusjärjestelmä. 1800-luvulla maa avautui ulkomaille ja Japanin vaikutusvalta kasvoi. Kiinan vaikutusvalta päättyi ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan ja Japani päihitti myös toisen kilpailijansa Venäjän Venäjän–Japanin sodassa. Joseonista tuli Japanin protektoraatti vuonna 1905 ja lopullisesti maa liitettiin Japaniin 1910, josta alkoi Japanin siirtomaakausi Koreassa.
Kiinan–Japanin sota (1894–1895) Korea (jossa vallitsi Joseon-dynastia) oli perinteisesti ollut Kiinan tribuuttivaltio. Vuonna 1875 Kiinan Qing-dynastia ei puuttunut asiaan kun Japani avasi Korean ulkomaalaisille. 1882 Koreassa tapahtuneen vallankaappauksen ja samassa yhteydessä tapahtuneen Japanin lähetystön polttamisen jälkeen sekä Kiina että Japani lähettivät laivastonsa Koreaan. Kiinalaisia sotilaita jätettiin Koreaan, komentajana Yuan Shikai.
Pjongjang Korean avauduttua ulkomaailmalle Pjongjangista pyrittiin tekemään kristinuskon levittämisen keskus. Kaupunkiin rakennettiin yli 100 kirkkoa ja 1880-luvulla kaupungissa sanottiin olevan enemmän protestanttisia lähetyssaarnaajia, kuin missään muualla Aasiassa. Pjongjang kärsi huomattavia tuhoja Kiinan–Japanin sodan aikana. Sotaa seurasi kulkutauti vuonna 1895, jonka jälkeen suuri osa kaupungista hylättiin ja raunioitui. Korean Japanin miehitysaikana vuosina 1910–45 Pjongjangista kehittyi teollisuuden keskus ja Korean sodan aikana kaupunki kärsi jälleen tuhoja ilmaiskuissa. Sodan aikana YK:n joukot valtasivat sen vuonna 1950, mutta se menetettiin sotaan liittyneille Kiinan kommunisteille. Sodan jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin Kiinan ja Neuvostoliiton tuen avulla.
Joseon Korealla oli sisäisten uhkien lisäksi myös ulkoisia uhkia. 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alkupuolella maata kohtasi kaksi suurta hyökkäystä. Ensimmäisen uhan muodosti japanilaisten tekemät hyökkäykset. Sotilasjohtaja Toyotomi Hideyoshi lähetti vuonna 1592 suuren sotajoukon Koreaan alueen valtaamiseksi. Alun perin sotajoukon sanottiin tähtäävän Kiinaan, mutta kun korealaiset estivät sen läpikulun alkoi taistelu Koreasta. Korealaiset kärsivät tappioita maalla, mutta amiraali Yi Sun-sin otti merkittäviä voittoja japanilaisista merellä. Kun korealaisia auttoi myös Ming-dynastian lähettämät joukot japanilaiset pakotettiin lopulta rauhanneuvotteluihin. Hideyoshi hyökkäsi uudelleen vuonna 1597, mutta sota päättyi tällä kertaa Hideyoshin kuolemaan ja valtataisteluihin Japanissa. Korea kärsi mittavia vahinkoja japanilaissotien kanssa ja japanilaiset veivät vetäytyessään tuhansia korealaisia käsityöläisiä ja muita ammattilaisia Japaniin. Japanilaissodista ei oltu edes keritty toipua, kun seuraavan uhan muodostivat 1600-luvun alkupuoliskolla pohjoisen Mantšurian alueen mantšut. Mantšut sotivat Kiinaa vastaan ja Korea sekaantui näihin sotiin Ming-dynastian liittolaisena. Vuonna 1627 mantšut valtasivat suuren osan Koreaa ja Joseon-dynastia tunnusti mantšut "vanhemmaksi veljekseen". Näiden vetäydyttyä mantšut alkoivat vaatia myös kaikkien suhteiden lopettamsita Ming-dynastian kanssa ja kun tähän ei suostuttu, Joseonin pääkaupunki vallattiin. Mantšujen perustama Qing-dynastia kukisti myös Ming-dynastian vuonna 1644 ja he nousivat myöhemmin koko Kiinan valtiaiksi. Samalla Korean tribuuttistatus siirtyi Ming-dynastialta Qing-dynastialle. Korean asema tributaarivaltiona merkitsi Kiinan yliherruuden tunnustamista ja lähes vuosittaisia lähetystöjen tribuutintuomismatkoja Kiinaan ja vastaavasti Kiinan lähettämiä lähetystöjä Koreaan vastalahjoineen. Taloudellisesti tributaarijärjestelmä oli selvästi kovempi Korealle ja joidenkin laskelmien mukaan valtion menoista jopa kuudennes kului järjestelmän ylläpitämiseen.
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet Pohjois-Korean välit sen naapuriin Etelä-Koreaan ovat maiden koko olemassaolon ajan olleet kireät. Maan johtajat Kim Il-sungista lähtien ovat usein puhuneet sotaisaan sävyyn eteläistä naapurimaataan vastaan. Vaikka Korean sota päättyi vuonna 1953, ei rauhansopimusta ole vieläkään tehty, ja maiden välillä on aika ajoin ollut pieniä yhteenottoja raja-alueellaan.
Pohjois-Korea näkee mm. Etelä-Korean ja Yhdysvallat vihollisinaan. Niinpä maa varustautuu myös joukkotuhoasein näiden luomaa uhkaa vastaan.
Korean sota Vaikka Neuvostoliitto ei virallisesti osallistunut sotatoimiin, se tuki Pohjois-Koreaa auttamalla ylintä johtoa strategian suunnittelussa ja toimittamalla tarvikkeita ja aseita. Kyseessä oli tyypillinen kylmän sodan ”proxy-sota”, jossa Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kävivät epäsuoraa sotaa jonkin muun maan alueella.
Li-Itō-kokous Koreassa alkoi 1894 kapina ja molemmat maat lähettivät joukkojaan rauhoittamaan tilannetta. Kapinan tukahduttamisen jälkeen Japani kieltäytyi vetämästä joukkoja pois vaan päinvastoin lisäsi joukkojensa määrää. Elokuussa 1894 julistettiin sota Kiinan ja Japanin välille.
Korean sota Koska sota näytti kääntyneen pohjoista vastaan, päätettiin hyökkäystä jatkaa myös pohjois-korean puolelle. Hyökkäys hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 19. lokakuuta ja hyökkäyksen jatkuessa edelleen kohti pohjoista 26. lokakuuta ensimmäiset joukkoyksiköt saavuttivat Korean ja Kiinan rajan muodostavan Jalu-joen. Pohjois-Korean luhistuminen koettiin vakavana uhkana Kiinassa. Maan pääministeri Zhou Enlai oli ilmoittanut, että Kiina ei voisi olla puuttumatta sotaan mikäli sen naapuri tuhoutuisi. Yhdysvalloissa tällaisen uhkauksen toteuttamiseen ei kuitenkaan uskottu. Sodan uskottiin sen sijaan olevan loppusuoralla. Illalla 25. marraskuuta seurasi kuitenkin kiinalaisjoukkojen hyökkäys koko rintaman pituudelta. Kiinalaiset kutsuivat joukkojaan virallisesti vapaaehtoisiksi. Vapaaehtoisia joukkoja komensi tammikuussa 1950 toukokuuhun 1951 marsalkka Peng Dehuai.
Suncheon Vielä ennen Korean sotaa nykyinen Suncheonin alue oli pääasiassa maaseutua. Nykyinen kaupunki on rakennettu vasta suhteellisen hiljattain. Alueella on kalkkikivi ja hiilivarantoja ja niiden hyödyntäminen alkoi kaivoksilla, joita seurasivat tehtaat. Etenkin sementin tuotannosta tuli kaupungin kulmakivi. Hallinnollisesti Suncheonin kaupunki ("si") on perustettu vuonna 1983. 1980-luvulla valmistui Suncheonin vinylontehdas, jonka myötä kaupunkiin muutti asukkaita ympäröivältä seudulta. 1980-luvun jälkeen kaupungin kasvu on ollut kuitenkin hidasta.
Korean sota Etelä-Koreassa sota tunnetaan nimellä ”625-levottomuudet” sodan alkamispäivän eli 25. kesäkuuta mukaan (hangul 6.25 동란, hanja 6.25 動亂; "Yug-i-o dongnan").
Korean sota Molemmat Koreat pitivät itseään koko niemimaan oikeutettuina hallitsijoina ja molemmilla puolilla oli halu yhdistää niemimaa. Etelässä presidentti Rhee oli esimerkiksi omaksunut tunnuslauseen ”Marssikaamme pohjoiseen”. Yhdysvalloilta oli pyydetty sotilasapua, mutta amerikkalaiset eivät olleet halukkaita tukemaan maan väkivaltaista yhdistämistä ainakaan avoimesti. Yhdysvallat aseisti Etelä-Koreaa, mutta esimerkiksi raskasta aseistusta sille ei luovutettu, jotta Rheetä ei innoitettaisi seikkailupolitiikkaan. Neuvostoliiton apu Pohjois-Korealle oli sen sijaan huomattavaa, vaikkakin sotilaansa Neuvostoliitto oli kotiuttanut vuonna 1948.
Joseon Venäjän vaikutusvalta Itä-Aasiassa oli vahvistunut entisestään Kiinan boksarikapinan myötä ja nyt Japanissa heräsi jälleen halu turvata sen omat intressit alueella. Maa solmi liiton Ison-Britannian kanssa vuonna 1902, joka takasi myös puolueettomuuden osapuolten välillä, mikäli ne ajautuisivat sotaan Koreassa tai Kiinassa. Vuonna 1903 aloitettiin neuvottelut Venäjän kanssa eturistiriitojen ratkomiseksi, mutta neuvottelut päättyivät helmikuuhun 1904. Japani oli päättänyt ratkaista kiistat sodalla ja 8. helmikuuta 1904 japanilaiset hyökkäsivät venäläiseen tukikohtaan Port Arthurissa. Venäjän–Japanin sota oli alkanut. Korean niemimaalla japanilaiset joukot valtasivat alueen strategiset kohteet. Venäjästä otettiin useita merkittäviä voittoja vuoden 1905 aikana ja samalla selvitettiin myös brittien ja yhdysvaltalaisten kanta Korean suhteen. Maat olivat valmiita hyväksymään Japanin vallan alueella ja vastineeksi Japani ei puuttunut asioihin Intiassa tai Filippiineillä. Syyskuussa 1905 Japanin ja Venäjän välillä solmittiin Portsmouthin rauha, jolla Venäjä antoi Japanille vapaat kädet Koreassa, sen oikeudet Mantšuriassa ja Sahalinin saaren eteläkärjen.
RMS Georgic (1932) "Georgic" jatkoi palvelustaan sodassa vuoteen 1948 asti, jolloin se palautettiin Cunard-White Starille. Tällöin se alkoi kuljettaa siirtolaisia reitillä Liverpool–Australia–Uusi-Seelanti. Toukokuussa 1950 "Georgic" palasi liikennöimään Liverpoolin ja New Yorkin välillä. Kesällä 1951 alus liikennöi Southamptonin ja New Yorkin välillä. Marraskuussa 1951 "Georgic" määrättiin kuljettamaan joukkoja Korean sotaan. Se teki viimeisen merimatkansa White Starin lipun alla vuonna 1954. "Georgic" romutettiin lopulta vuonna 1956 Faslanessa.
Nam June Paik Varakkaaseen tekstiilitehtailijan perheeseen Korean Soulissa syntynyt Nam June Paik ei aluksi suunnitellut kuvataiteilijan uraa. Hän opiskeli filosofiaa, historiaa, estetiikkaa ja länsimaista musiikkia Tokiossa, jonne hän oli perheensä kanssa paennut Korean sotaa vuonna 1950.
Taegukgi hwinalrimyeo Taegukgi hwinalrimyeo ("태극기", ) on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen sotaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kang Je-gyu. Elokuva kertoo kahdesta veljeksestä, jotka joutuvat tahtomattaan Korean sotaan. Elokuvan nimi "Taegukgi" tarkoittaa Etelä-Korean lippua.
Korean demokraattinen kansantasavalta Kim Il-sungin johtama Pohjois-Korea julistautui alusta lähtien koko Korean niemimaan viralliseksi hallitukseksi, jonka tavoitteena oli Korean yhdistäminen. 25. kesäkuuta 1950 Korean kansanarmeija ylitti 38. leveyspiirillä olevan Koreoiden välisen rajan, ja Etelä-Korean heikosti varusteltu armeija kukistui lyhyessä ajassa. Yhdistyneet kansakunnat (YK) lähetti Yhdysvaltain johdolla joukkoja Etelä-Korean tueksi. Päätös oli mahdollinen, koska Neuvostoliitto boikotoi YK:n kokouksia. Syynä siihen oli, että YK:ssa Kiinaa edusti sisällissodan hävinnyt, Taiwanin saarelle paennut Kiinan tasavalta eli "Formosan Kiina". Korean kansanarmeija vetäytyi etelästä, YK:n liittouma tunkeutui Pohjois-Korean maaperälle, ja pääkaupunki Pjongjang miehitettiin. Marraskuussa 1950 Kiinan kansantasavalta liittyi sotaan Pohjois-Korean puolella ja lähetti satojatuhansia vapaaehtoisia ajamaan liittoumaa pohjoisesta Etelä-Korean puolelle. Korean sota päättyi kolmen vuoden taistelujen jälkeen 27. heinäkuuta 1953 aselepoon, joka kesti 60 vuotta. Pohjois-Korea irtisanoi aseleposopimuksen 2013 palauttaen sotatilan.
Korean sodan jälkeen Korean niemimaa oli raunioina, ja puoliskojen väliseksi rajaksi vakiintui vuoden 1953 aselepolinja, mutta välillisestä aselevosta huolimatta molemmat Koreat olivat juridisesti sotatilassa eikä virallista rauhansopimusta maiden välille ole allekirjoitettu.
Gojong Vuosien 1904–1905 Venäjän–Japanin sodan aikana Japani miehitti Korean ja pakotti Gojongin allekirjoittamaan sopimuksen, jolla Japani sai oikeuden sijoittaa joukkojaan pysyvästi Koreaan sekä nimittää edustajiaan Korean hallitukseen. Sodan jälkeen Koreasta tuli käytännössä Japanin protektoraatti. Kun japanilaisille paljastui, että Gojong oli lähettänyt edustajiaan Haagin konferenssiin vetoamaan Korean itsenäisyyden puolesta, hänet pakotettiin vuonna 1907 luopumaan kruunusta poikansa Sunjongin hyväksi. Korea liitettiin virallisesti Japanin valtakuntaan vuonna 1910. Gojong kuoli vuonna 1919. Keisarin kuoltua levisi huhu, jonka mukaan japanilaiset olivat myrkyttäneet hänet. Hautajaisten yhteydessä alkoi myös Koreassa japanilaisvastainen maaliskuun 1. päivän liike.
Korean sota Neuvostoliiton sittemmin avautuneen arkistoaineiston perusteella tiedetään, että tulevan sodan suunnitteluun olivat osallistuneet osapuolet sekä Neuvostoliitosta että Pohjois-Koreasta. Ei ole kuitenkaan täysin selvää, kumpi osapuoli teki aloitteen suunnitelmista. Neuvostoliitossa Korean paikallinen tilanne haluttiin käyttää hyödyksi, vaikka sota niemimaalla ei liene ollut osa suurempaa strategiaa. Neuvostoliitossa ei uskottu Yhdysvaltojen puuttuvan tapahtumiin, koska maa ei ollut esimerkiksi antanut tästä viitteitä virallisissa julkilausumissaan. Pohjois-Koreassa tilanne vaikutti puolestaan monin tavoin suotuisalta hankkeelle. Etelä-Koreaa riivasi tyytymättömyys hallitukseen ja maa oli poliittisessa kriisissä. Kommunismilla uskottiin olevan laajaa kannatusta Etelä-Koreassa, josta oli saatu viitteitä esimerkiksi pohjoiseen saapuneilta eteläkorealaisilta vasemmistojohtajilta. Maan armeija oli myös selvästi kilpailijaansa paremmin varusteltu Neuvostoliiton tuella.
Goryeo Goryeo (hangul: 고려, hanja: 高麗 McCune-Reischauer: "Koryŏ") oli Korean niemimaata vuosina 918–1392 hallinnut kuningaskunta, jonka perusti kuningas Taejo. Goryeo perustettiin hajoavan yhdistyneen Sillan raunioille vuonna 918 ja se levisi käsittämään suuret osat Korean niemimaasta. Sen kaudella Koreaan alkoi muodostua selvästi muusta Itä-Aasiasta eroava kulttuuriperinne ja länsimaissa käytetty nimi Korea on johdettu Goryeon nimestä. Mongolivaltakunta alisti kuningaskunnan 1200-luvulla ja sen hallitsijasuku mongolilaistui, mutta säilytti muodollisen itsenäisyytensä. Mongolien Kiinaa hallinneen Yuan-dynastian kukistuttua Goryeonkin valta alkoi heiketä ja vuonna 1392 kenraali I Seonggye johti rauhanomaista vallankaappausta, joka johti Koreaa vuoteen 1910 saakka hallinneen Joseon-dynastian perustamiseen.
Joseon Koreaa hallinnut Goryeo-dynastia oli muuttunut käytännössä mongolien hallitseman Kiinan Yuan-dynastian vasallivaltioksi mongolien sotaretkien jälkeen 1200-luvun alkupuoliskolla. Korea oli edelleen muodollisesti itsenäinen, mutta sen hallitsijat mongolilaistuivat esimerkiksi dynastisten avioliittojen kautta. Mongolivalta Kiinassa alkoi heikentyä 1300-luvulla ja lopulta vuonna 1368 valtaan nousi kiinalainen Ming-dynastia. Myös Korean mongolilaistunut hallitsijasuku alkoi menettää otettaan Korean niemimaalla sen tullessa yhä epäsuositummaksi. Monet korealaiset kugfutselaiset virkamiehet uskoivat, että Korean tuli seurata Kiinan Ming-dynastian esimerkkiä, kun taas hallitsijat olivat taipuvaisempia liittoutumaan nyt Kiinasta karkotettujen mongolien kanssa. Yi Seong-gye (sittemmin hallitsijanimeltään "Taejo") oli kiinalaismielisiin kuulunut korealainen kenraali, jonka maan hallitsijat olivat komentaneet sotaretkelle Kiinaan. Yi päätti kuitenkin marsittaa joukkonsa Koreaan, jossa hän toteutti vuonna 1392 Yi- eli Joseon-dynastian perustaneen vallankaappauksen. Pääkaupunkinsa Yi asetti Hanseongiin, eli nykyiseen Souliin.
Ylioppilasrykmentti Ylioppilasrykmentti on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut eteläkorealainen, Korean sotaan sijoittuva sotaelokuva.
Korean demokraattisen kansantasavallan armeija 25. kesäkuuta 1950 Korean kansanarmeija ylitti Koreoiden välisen rajavyöhykkeen ja käynnisti Korean sodan hyökkäämällä Korean tasavaltaan. Eteläkorealaiset joukot kukistettiin nopeasti, mutta Yhdistyneiden kansakuntien tukemat yhdysvaltalaiset joukot saapuivat Korean niemimaalle ja karkottivat pohjoiskorealaiset joukot pois Etelä-Koreasta. Kiinan kansantasavalta lähetti lisäjoukkoja Korean kansanarmeijan tueksi. Korean sota päättyi 27. heinäkuuta 1953 solmittuun aselepoon. Korean kansanarmeija koki varsinkin sodan alkuvaiheessa suuria menetyksiä, ja arvioiden mukaan noin 130 000–520 000 pohjoiskorealaista sotilasta kaatui sodan aikana.
Korean sota Koreat olivat muodostumassa kahdeksi eri valtioksi, kun esimerkiksi vuonna 1946 kummallakin puolella oli perustettu omat väliaikaiset lainsäädäntöelimensä. Yhdysvallat halusi eroon omasta miehityshallinnostaan, mutta toisaalta etelää ei haluttu jättää kokonaan oman onnensa nojaan. Yhdysvallat ehdotti Yhdistyneissä kansakunnissa vuonna 1947 Korean itsenäisyyden tunnustamista ja koko niemimaalla järjestettäviä vaaleja. Ehdotus hyväksyttiin yleiskokouksessa marraskuussa, mutta Neuvostoliitto ei odotetusti päästänyt vaalivalvojia miehitysalueelleen. YK oli nyt kuitenkin näin laillistanut hallinnon etelässä, jossa vaalit järjestettiin. Vaalit voitti konservatiivinen Syngman Rhee, joka oli ajanut itsenäisyyttä Korean jakautumisenkin hinnalla. Korean tasavalta eli Etelä-Korea perustettiin virallisesti 15. elokuuta 1948. Tasavallan perustamisen jälkeen amerikkalaisjoukot vedettiin pois ja maahan jäi vain muutama sata sotilasneuvonantajaa. Korean demokraattinen tasavalta eli Pohjois-Korea julistettiin perustetuksi 8. syyskuuta, eli noin kuukausi Etelä-Korean jälkeen. Pohjoisessa valtaan nousi Kim Il-sung. Kim edusti Korean kommunistisen liikkeen niin sanottua Kapsan-ryhmää, joka koostui maailmansodan aikana Neuvostoliittoon siirtyneistä ja Mantšuriassa toimineista sisseistä, joilla oli läheiset yhteydet Neuvostoliiton miehityshallintoon.
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet Kun Kylmä sota loppui, Neuvostoliitto ei enää ollut Pohjois-Korean liittolainen. Maa
Britannian ja Japanin liitto Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle.
817 Naval Air Squadron Laivue osallistui Korean sotaan, minne siirtyi "HMAS Sydneyn" kannella 31. elokuuta 1951. Korean sodasta palattuaan seuraavana vuonna se osallistui muun muassa Yhdistyneiden kuningaskuntien ydinasekokeisiin operaatio Hurricaneen. Se siirrettiin lyhyeksi aikaa HMAS Vengeancelle ennen lakkauttamistaan 27. huhtikuuta 1955 Nowrassa.
Hävittäjä-ässä Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä.
Joseon Vuonna 1884 toteutettiin niin sanottu kapsin-kaappaus, jonka aikana salaliittolaiset murhasivat Korean kiinalaismielisiä hallituksen jäseniä. Kaappauksen taustalla oli Kaehwadang-niminen uudistusliike, joka vastusti Kiinan ja Min-suvun vaikutusvaltaa Koreassa. Kiinan ei uskottu puuttuvan kaappaukseen, koska se kävi samalla sotaa Ranskaa vastaan etelässä. Tukea kaappaajat olivat saaneet Japanilta. Luuloista huolimatta Kiina puuttui asioihin ja sen asevoimat valtasivat kuninkaallisen palatsin. Kaappaajat pakenivat Japaniin, jota Min-hallitus syytti nyt kaappaukseen osallistumisesta. Japani vaati puolestaan korvauksia tuhotusta lähetystörakennuksestaan ja vaatimuksen tueksi Japanin ulkoministeri saapui koreaan sotilassaattueen mukana. Vuonna 1885 solmitulla Hanseongin sopimuksella Korea maksoi korvauksia, otti pääkaupunkiin japanilaisen varuskunnan ja pyysi virallisesti anteeksi. Poliittisesti Koreassa olivat niskanpäällä kuitenkin vielä edustajansa Yuan Shikain johtamat kiinalaiset.
USS Missouri (BB-63) Toisen maailmansodan jälkeen "Missouri" palasi Yhdysvaltoihin ennen kuin se lähetettiin taistelemaan Korean sotaan. Palatessaan jälleen Yhdysvaltoihin se otettiin pois käytöstä ja liitettiin Yhdysvaltain laivaston reserviin (), joka tunnetaan paremmin nimellä "Koipallolaivasto" (), vuonna 1955. Se otettiin jälleen käyttöön ja modernisoitiin vuonna 1984 osana 600 laivan laivasto -ohjelmaa, minkä jälkeen se osallistui vuonna 1991 Persianlahden sotaan.
Korean sota YK:n joukot joutuivat perääntymään joulukuun puolella jatkuneen kiinalaishyökkäyksen alta. 24. tammikuuta 1951 hyökkäys oli viimein pysäytetty rintamalinjalle noin 80 kilometriä Soulista etelään. YK:n joukkojen komentaja MacArthur esitti sodan laajentamista Kiinan puolelle ilmaiskuilla tukikohtiin Mantšuriassa ja myöhemmin myös laajempimittaisina pommituksina. MacArthur oli ehdottanut myös Kiinan sisällissodan hävinneiden Guomindangin joukkojen tuomista Korean niemimaalle. Yhdysvalloissa poliitikot pelkäsivät kuitenkin tilanteen muuttumista uudeksi maailmansodaksi ja Korean sota haluttiin pitää Korean rajojen sisäpuolella. Presidentti Truman kielsi MacArthuria esittämästä mielipiteitään julkisuudessa ja kun tämä rikkoi kieltoaan hänet vapautettiin tehtävistään huhtikuussa 1951. Hänen seuraajansa oli kenraali Matthew B. Ridgway, joka oli jo aiemmin toiminut kenttäkomentajana.
Qing-dynastia Oopiumisotien jälkeisestä rauhan ajasta huolimatta Qing-valtakunnan sisäiset ja ulkoiset uhat eivät poistuneet. Maan länsiosissa kärsittiin nälänhätää, joka vaati noin 20 miljoonan ihmisen hengen. Venäjän keisarikunta uhkasi maata pohjoisessa. Etelässä Kiinaa uhkasivat ranskalaiset Vietnamin siirtomaastaan käsin ja maiden välillä käytiin sota vuosina 1884-1885. Suurimmaksi ulkoiseksi uhaksi oli kuitenkin muodostunut nopeasti modernisoitunut Japani. Japani valloitti Taiwanin saaren vuonna 1874 ja Riukiusaaret vuonna 1879. Tämän jälkeen Japani suuntasi laajenemispyrkimyksensä Koreaan. Korea oli kiinalaisille tärkeä, kiinalaisten ylivallan tunnustanut puskurivaltio Japanin ja Kiinan välissä. Kiinan valta-asema Koreassa oli ristiriidassa Japanin imperialistisissa pyrkimyksissä ja vuonna 1894 Japani käytti hyväkseen Koreaa hallinneen Joseon-dynastian sisäisiä levottomuuksia. Kiinan ja Japanin välille puhkesi sota, kun japanilaiset hyökkäsivät Koreassa Joseon-dynastian tueksi lähetettyjen kiinalaisjoukkojen kimppuun. Konflikti laajeni nopeasti ja siitä tuli kiinalaisille katastrofi, sillä Japani tuhosi nopeasti kiinalaisten laivaston ja eteni sisämaahan valloittaen osia Mantšuriasta. Kiina oli pakotettu solmimaan Shimonosekin rauhansopimuksen, missä vain Ranskan Saksan ja Venäjän väliintulo niin kutsutussa kolmoisinterventiossa esti japanilaisvallan laajenemisen Liaodongin niemimaalle asti. Japanille hävityn sodan jälkiseuraamuksina länsivallat perustivat Kiinaan uusia tukikohtia havaitessaan Qing-dynastian heikkouden.
Kiinan historia Oopiumisotien jälkeisestä rauhan ajasta huolimatta Qing-valtakunnan sisäiset ja ulkoiset uhat eivät poistuneet. Maan länsiosissa kärsittiin nälänhätää, joka vaati noin 20 miljoonan ihmisen hengen. Venäjän keisarikunta uhkasi maata pohjoisessa. Etelässä Kiinaa uhkasivat ranskalaiset Vietnamin siirtomaastaan käsin ja maiden välillä käytiin sota vuosina 1884-1885. Suurimmaksi ulkoiseksi uhaksi oli kuitenkin muodostunut nopeasti modernisoitunut Japani. Japani valloitti Taiwanin saaren vuonna 1874 ja Riukiusaaret vuonna 1879. Tämän jälkeen Japani suuntasi laajenemispyrkimyksensä Koreaan. Korea oli kiinalaisille tärkeä, kiinalaisten ylivallan tunnustanut puskurivaltio Japanin ja Kiinan välissä. Kiinan valta-asema Koreassa oli ristiriidassa Japanin imperialistisissa pyrkimyksissä ja vuonna 1894 Japani käytti hyväkseen Koreaa hallinneen Joseon-dynastian sisäisiä levottomuuksia. Kiinan ja Japanin välille puhkesi sota, kun japanilaiset hyökkäsivät Koreassa Joseon-dynastian tueksi lähetettyjen kiinalaisjoukkojen kimppuun. Konflikti laajeni nopeasti ja siitä tuli kiinalaisille katastrofi, sillä Japani tuhosi nopeasti kiinalaisten laivaston ja eteni sisämaahan valloittaen osia Mantšuriasta. Kiina oli pakotettu solmimaan Shimonosekin rauhansopimuksen, missä vain Ranskan Saksan ja Venäjän väliintulo niin kutsutussa kolmoisinterventiossa esti japanilaisvallan laajenemisen Liaodongin niemimaalle asti. Japanille hävityn sodan jälkiseuraamuksina länsivallat perustivat Kiinaan uusia tukikohtia havaitessaan Qing-dynastian heikkouden.
Kiinan–Japanin sota (1894–1895) Koreassa oli länsimaalaisvastainen Tonghak-kapina 1894, minkä tukahduttamiseen Korean kuningas pyysi Kiinalta apua. Japani päätti tulla mukaan tapahtumiin kapinoitsijoiden puolelle ja valtasi Soulin kuninkaallisen palatsin 8. kesäkuuta 1894. 1. elokuuta 1894 julistettiin virallisesti sota Kiinan ja Japanin välillä, vaikkakin laivastot olivat ottaneet yhteen jo ennen sitä.
Kiinan–Japanin sota (1894–1895) Kiinan–Japanin sota (1894–1895) tai Kiinan ja Japanin ensimmäinen sota (, ), käytiin Japaniin ja Kiinan väillä vuosina 1894–1895 pääosin Korean hallinnasta.
Maailmanhallitus Ajanjakso toisen maailmansodan lopusta 1950-luvun alkuun saakka, jolloin Korean sota alkoi ja kylmän sodan mielenlaatu tuli vallitsevaksi kansainvälisessä politiikassa, oli maailman federalistiliikkeen ("World Federalist Movement") kultakautta. Wendell Wilkien kirja "One World" julkaistiin ensimmäisen kerran 1943 ja se myi kaksi miljoonaa kappaletta. Emery Revesin kirja "The Anatomy of Peace" (1945) argumentoi YK:n korvaamista maailman liittotasavallalla, ja kirjasta tuli pian maailman federalistien ”raamattu”. Ruohonjuuritasolla toiminta järjestäytyi yhdistystoiminnaksi. Yhdistysten kattojärjestöksi perustettiin maailman federalistiliito (World Federalist Movement) vuonna 1947 Montreux’n kaupungissa Sveitsissä.
Miehitetty Japani Vuonna 1949 MacArthur hyväksyi muutoksen miehitysjoukkojen hallintorakenteessa antaen runsaasti lisää valtaa Japanin syntyperäisille johtajille. Hänen, ja Valkoisen talon, huomio kääntyi hitaasti Korean sotaan, ja miehityksen loppu alkoi lähestyä. 8. syyskuuta 1951 allekirjoitettu San Franciscon rauhansopimus lopetti liittoutuneiden läsnäolon Japanissa, ja sen tultua voimaan 28. huhtikuuta 1952 Japani oli jälleen itsenäinen valtio (lukuun ottamatta Okinawaa, joka pysyi Yhdysvaltain hallussa vuoteen 1972 asti). Vaikka Japanissa on yhä noin 47 000 amerikkalaista sotilashenkilöä, he ovat maassa Japanin hallituksen suostumuksella Yhdysvaltojen ja Japanin välisen yhteistyösopimuksen nojalla eivätkä miehitysjoukkoina.
Sota Maanpuolustuskorkeakoulun strategian laitoksen johtaja Torsti Sirén on huomauttanut, että sota on politisoitunut termi: asiaintilaa voidaan kutsua sodaksi, jos näin on yleisesti alettu tehdä. Niinpä esimerkiksi Korean sotaa ja Vietnamin sotaa kutsutaan yleisesti sodiksi, vaikka aikanaan virallisesti niitä kutsuttiin poliisitoimiksi tai konflikteiksi.
Kansan vapautusarmeija 1950-luvulla, kansanarmeija muuntui Neuvostoliiton avulla talonpoikaisarmeijasta modernimmaksi. Yksi aikaisimmista operaatioista oli Tiibetin uudelleenmiehittäminen vuonna 1950. Joulukuussa 1951 se puuttui Korean sotaan, kun kenraali Douglas MacArthurin alaisuudessa olevat YK:n joukot lähestyivät Jalu-jokea. Kiinalaisjoukot valloittivat Soulin, mutta ajan mittaan ne työnnettiin 38. pituuspiirin tuntumaan. Sota loppui seisahtumiseen vuonna 1953. Vuonna 1962 kansanarmeija voitti Intian joukot Kiinan–Intian sodassa.
Korean sota Kiina suhtautuminen Korean sodan syttymiseen ei ole täysin selvä. Stalinin ja Kim Il-sungin kirjeenvaihdon perusteella tiedetään, että Neuvostoliitto oli vaatinut pohjois-Koreaa kertomaan suunnitelmistaan kiinan johtaja Mao Zedongille, jolta piti saada suunnitelmille hyväksyntä. Kiina ei ainakaan tämän perusteella ollut aloitteentekijä sodan suhteen.
Korean sota Korean sodassa kommunistiosapuolella oli käytettävänään moderneja venäläisiä MiG-15-suihkuhävittäjiä noin 4 000 kpl. Alkuvaiheessa ne olivat kova vastustaja vastapuolen potkurikoneisiin nähden.
Korean sota Lännessä sodasta käytetään joskus nimeä ”unohdettu sota” ("The Forgotten War") johtuen sen vähäisestä huomioinnista sekä sodan aikana ja sen jälkeen, erityisesti verrattuna sitä edeltäneeseen Toiseen maailmansotaan ja sitä seuranneeseen Vietnamin sotaan.
Etelä-Korean jalkapallomaajoukkue Korealla on pitkän jalkapalloperinteet. Jo muinaisina aikoina maassa pelattiin chuk-guk-nimistä jalkapalloa muistuttanutta pallopeliä. Nykyaikaiseen jalkapallon kanssa korealaiset pääsivät ensi kertaa kosketuksiin vuonna 1882, kun brittiläiset merimiehet potkivat palloa Incheonin satamassa. Ensimmäinen jalkapallokilpailu Koreassa järjestettiin vuonna 1921, ja vuonna 1928 perustettiin maan jalkapalloliitto, jolloin myös lajin laajamittainen kehitys alkoi. Japanin miehityksen aikoina jalkapallo tarjosi alistetulle kansalle pakoa todellisuudesta ja piti yllä haaveita vapaudesta. 1948 jalkapalloliitto aloitti toimintansa uudelleen, kun maa oli miehitysvyöhykkeiden mukaisesti jaettu Etelä- ja Pohjois-Koreaan eli Korean demokraattiseen kansantasavaltaan. Samana vuonna liitto liittyi FIFAan ja vuonna 1954 Aasian jalkapalloliittoon AFC:hen. 1960-luvulta lähtien Etelä-Korea on ollut eräs Aasian vahvimmista jalkapallomaista. Se voitti kaksi ensimmäistä Aasian mestaruusturnausta, mutta sittemmin muiden muassa Saudi-Arabian ja Japanin joukkueet ovat menestyksekkäästi horjuttaneet sen valta-asemaa.
Shimonosekin rauha Shimonosekin rauhansopimus 17. huhtikuuta 1895 lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa.