mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
International Harvester Vuonna 1941 valmistui miljoonas International-kuorma-auto, mutta myös samana vuonna, Yhdysvaltain liittovaltion hallinnon taholta tulleen ohjeistuksen mukaan, kuorma-autojen valmistusta siviilimarkkinoille vähennettiin ja yhtiö kohdensi voimansa sotilaskäyttöön suunniteltujen, jokapyörävetoisten ajoneuvojen kehittämiseen. Lopulta, silloin tuotannossa olleen K-sarjan, kuorma-autojen siviilituotanto määrättiin lopetettavaksi kokonaan. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti Yhdysvaltain sotavoimien tarpeisiin kuljetuskalustoa, puolitelavaunuja, tuliaseiden jalustoja, kranaatinkuoria ja muuta sotamateriaalia.
International Harvester S-sarja Kun "International Harvester" vuonna 1987 muutti nimekseen "Navistar International", S-sarja sai osakseen kevyitä kosmeettisia muutoksia. Ohjauspyörän IHC-logo korvattiin Navistarin timantti-logolla. Ulkopuolella maskin yläreunan iso "International"-teksti sai väistyä ja se korvattiin pienemmällä, maskin alareunaan sijoitetulla oranssilla tekstin ja Navistar-logon yhdistelmällä.
International Harvester S-sarja S-sarja oli amerikkalaisen International Harvesterin vuosina 1955 – 1957 valmistama kevyiden hyötyajoneuvojen mallisarja. A-sarja korvasi "S"-sarjan vuonna 1958.
International Harvester IH:n traktoreiden valmistus Ranskassa alkoi vuonna 1950, aluksi "CIMA (Compagnie Industrielle de Matériel Agricole)" -nimisen yhtiön toimesta. Maahantuontia Yhdysvalloista oli toki ollut jo aiemmin.
Case IH Case Corporation oli yhtiön brändi vuodesta 1968 vuoteen 1999 asti, jolloin erillinen haara nimeltään Case CE perustettiin rakennuskoneita varten. Vuodesta 2000 lähtien Case, International Harvester ja New Holland ovat kaikki yhdistyneet yhteen yhtiöön nimeltä CNH Global. CNH Global ja Fiat Industrial yhdistyivät syyskuussa 2013 CNH Industrial -yhtiöksi.
International Harvester Vuonna 1908 IHC perusti Neussin kaupunkiin yhtiön, joka aluksi toi Saksaan IHC:n maatalouskoneita. Vuonna 1911 IHC Neuss aloitti oman tuotannon ja vuonna 1937 traktoreiden valmistuksen.
International Harvester (auto) Tieverkoston kehittymisen myötä kuorma-autojen kysyntä kasvoi hurjaa vauhtia. Nostakseen tuotantokapasiteettiaan International Harvester perusti Indianan Fort Wayneen uuden tehtaan, joka aloitti toimintansa vuonna 1923.
International Harvester L-sarja Vuonna 1951 International Harvester toi markkinoille pystyhyttiset "LC-160-" ja "LC-180" -sarjan rekkaveturit. Näissä Comfo-Vision-ohjaamo oli nostettu moottorin päälle. COE-mallien voimalinja oli yhteneväinen vastaavien nokkamallien kanssa.
International Harvester Travelall Vuosien varrella Travelallista tehtiin lukuisia erilaisia muunnoksia mm. korotetulla katolla ja pidennetyllä akselivälillä. Käyttökohteina näissä oli esim. sairaskuljetukset, koulukuljetukset sekä lentokenttien matkustajaliikenne. Yksi tunnetuimmista International Harvestereita muokanneista autokorivalmistajista oli "Springfield Equipment Company".
International Harvester (auto) IH oli vuonna 1933 esitellyt traktorikäyttöön nelisylinterisen "D-40" -OHV-dieselmoottorin ja vuonna 1936 kuusisylinterisen "D-80"-dieselin. Vuonna 1937 yhtiö toi markkinoille ensimmäisen dieselmoottorisen kuorma-automallinsa.
International Harvester 1960-luvun alussa IH perusti Cub Cadet -yksikön, joka valmisti puutarhatraktoreita, ruohonleikkureita, pieniä lumilinkoja, painepesureita ja muita maa- ja kotitalouksien puutarhanhoidon laitteita. IH myi tämän yksikkönsä MTD Products -yhtiölle vuonna 1981.
International Harvester (auto) Vuonna 1932 International Harvester laajensi mallistoaan ylöspäin, A-sarjaan sijoittuvilla "extra-heavy duty" -versioilla. Mallisto muodostui 5-tonnisista, kokonaispainoluokkaan 24 000 lbs (n. 11 t) sijoittuvista "A7-" ja A8-malleista.
International Harvester R-sarja Vuonna 1953 International Harvester esitteli uuden mallin ihmisten ja tavaroiden yhdistettyyn kuljetukseen. Malli pohjautui 115"-akseliväliseen R-sarjan umpikylkiseen pakettiautoon (panel van), joka varustettiin sivuikkunoilla ja etupenkin lisäksi yhdellä tai kahdella penkkirivillä.
International Harvester S-sarja Alkuperäisen "S"-sarjan nimi juontuu vuoteen 1955, jolloin International Harvester esitteli R-sarjan seuraajan mallivuodelle 1956. "S"-sarjan ajoneuvoja valmistettiin vain kevyisiin- "(light-duty pickup truck)" ja keskiraskaisiin "(medium-duty truck)" painoluokkiin. "R"-sarjasta, ja itse asiassa sitä edeltäneestä L-sarjasta, perityneet raskaat mallit pysyivät käytännössä muuttumattomina. Tästä alkoi International Harvesterin raskaan sarjan, ja myöhemmin myös keskiraskaiden kuorma-automallien eriytyminen kevyistä lava-autoista. "R"-sarjaan uutena mallina esitelty Travelall-"full-size station wagon" tuli nyt tarjolle myös nelivetoisena versiona.
International Harvester (auto) Vuonna 1933 markkinoille tuotiin ½-tonninen pick-up truck "D-1". Auto ei ollut IH:n omaa valmistetta, vaan ohiolaisen Willys-Overland -automerkin malli "C 113", jota yhtiöiden välisen sopimuksen perusteella myytiin International-nimellä. Mallin lava oli teräspeltiä ja upotettu takapyörien väliin. IH / Willys oli ensimmäinen malli luokassa, josta muodostui monien amerikkalaisten ajoneuvovalmistajien parhaiten myyvä korimalli ja painoluokka.
International Harvester (auto) International Harvesterin ensimmäinen ajoneuvo oli vuoden 1907 IHC Auto Buggy. Henkilökuljetuksiin tarkoitettu malli muistutti korkeine pyörineen hevosvaunua, ilmajäähdytteinen 2-sylinterinen moottori oli sijoitettu auton alle. Tätä seurasi vuonna 1909 "IHC Auto Wagon", myös "Farmers Wagon" -nimellä tunnettu, tavarankuljetuksiin tarkoitettu korkeapyöräinen malli. Se oli varustettu joko ilma- tai nestejäähdytteisellä moottorilla. Vuonna 1914 yhtiön ajoneuvojen merkiksi vaihtui "International". IH:n ensimmäinen etumoottorilla valmistettu hyötyajoneuvojen mallisarja oli vuonna 1915 puolivälissä esitelty 4-sylinterinen "Letter Series". Sarjaan kuului viisi mallia, H, F, K, G ja L, joista kevyimmän H-mallin kantavuus oli 3/4 tonnia ja raskaimman L-mallin 3 tonnia. Mallien tunnuspiirteenä on kiilamainen, kalteva konepeitto sekä konetilan takaosassa sijaitseva jäähdytin. Lempinimeksi näille tuli "slope-nose" (slope = kalteva) tai "shovel-nose" (shovel = lapio). Suomenkielinen kuvaava termi mallille voisi olla lippakeula.
International Harvester Lakon päätyttyä yhtiön tilanne ei palannut enää ennalleen. Työnseisauksen vaikutuksia pahensi entisestään Yhdysvaltojen 1980-luvun alun taloustaantuma. IH:n kaikki kolme päätoimialaa, maatalouskoneiden ja traktoreiden-, työkoneiden- sekä ajoneuvojen valmistus, olivat tilanteessa, jossa ne joko laitettiin myyntiin tai lakkautettiin.
International Harvester (traktori) Farmall-merkillä valmistus jatkui 1960-luvun puoliväliin, jolloin nimi muuttui International Harvesteriksi. Merkin valmistus laajeni Yhdysvalloista Euroopan puolelle vuonna 1933, jolloin traktoreita alettiin koota Englannissa Yhdysvalloista tuoduilla osilla. IH:n valimo valmistui Englantiin vuonna 1937. International-traktoreita valmistettiin Euroopassa Bradfordissa, Doncasterissa Englannissa ja Neussin tehtailla Saksassa. Ranskassa valmistettiin vastaavia malleja kuin Saksassa.
International Harvester S-sarja Alkuvuodesta 1977 International Harvester aloitti uuden, keskiraskaan "S"-sarjan valmistuksen. Tämän uuden kulmikasnokkaisen kuorma-autosarjamalliston nimeksi piti ensin tulla "Tristar", mutta jo piirustuspöytävaiheessa päätettiin, että uuden malliston myötä asteittain luovuttaisiin nimistä (Fleetstar, Paystar, Loadstar, Cargostar, Transtar ym.) ja siirrytään muiden amerikkalaisvalmistajien tavoin kirjainmallistoihin.
International Harvester Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain maaseutua alettiin sähköistää ja tämä loi tuottajille aiempaa paremmat mahdolliset maidon ja lihan koneelliseen jäähdytykseen. IH perusti näiden laitteiden tuotantoa ja myyntiä varten oman yksikkönsä. Näistä laitteista on lyhyt matka kotitalouden jääkaappeihin, joiden valmistuksen IH aloitti vuonna 1947. Yhtiön kotikylmän myyntiä ja tuotekuvaa edistämään kehitettiin kuvitteellinen hahmo "Irma Harding". IH myi kylmälaitelinjansa Whirlpool-yhtiölle vuonna 1955.
International Harvester Läpi 1960- ja 1970-lukujen jatkuneesta hyvästä myynnistä huolimatta yhtiön tekemä tulos jäi laihaksi. Tästä tuloksesta enenevä siivu kului kasvaviin työvoimakuluihin ja lisääntyneiden tuoteturvallisuusvaatimusten aiheuttamien suunnittelukustannusten kasvuun. Liiketoiminnan rönsyily söi voimavaroja, eikä emoyhtiölle ollut aina selvää, mikä on sen ydinliiketoimintaa johon sen tulisi keskittyä. Yhtiön hallitus koostui konservatiivisesti ajattelevista henkilöistä ja uudet johtajanvakanssit täytettiin talon sisäisinä nimityksinä, näin ei yhtiöön juurikaan virrannut uusia tuulia. Yhtiön talouden tilaa heikensi entisestään vuosille 1979–1980 ajoittunut, viisi kuukautta kestänyt lakko.
International Harvester Travelall Travelall oli International Harvester Companyn vuosina 1953 – 1975 valmistama suurikokoinen henkilöauto (station wagon). Mallin perustana käytettiin IH:n kevyiden lava-autojen alustaa, jolle oli suunniteltu umpikori henkilökuljetuksia varten.
"Travelall"-mallien juuret ulottuvat 1940-luvun loppuvuosiin. Tuolloin joitain kappaleita umpikorisia K-sarjan "panel van" -pakettiautoja muutettiin lentoyhtiöiden matkustajakäyttöön, lisäämällä niihin sivuikkunat ja takaistuimet. Samalla tavoin valmistettiin vuonna 1952 joitain kappaleita L-sarjan malleja, mutta nämäkään eivät vielä kantaneet "Travelall"-nimeä. Vuoteen 1952 asti International Harvester station wagonit olivat pääsääntöisesti jonkin ulkopuolisen autokorivalmistajan tekemiä puukorisia ja -kylkisiä eli "woodie"-versioita. Vuonna 1953 markkinoille esitellyn uuden R-sarjan myötä IH alkoi valmistaa henkilökuljetuksiin soveltuvaa versiota tehtaan omana vakiomallina. Mallinimenä tällä sivuikkunoilla ja kahdella tai kolmella penkkirivillä varustetulla versiolla oli "Travelall", ja vaikka se ei ollutkaan oma itsenäinen mallisarjansa, rintapellin kyljen International-tunnuksen alla oli Travelall-tunnus. Travelallissa käytettiin samoja 115 tuuman (2921 mm) akselivälillä olevia alustoja kuin panel vaneissa ja kevyissä pick-upeissa. Travelall oli varustettu kaksiosaisella, ylös- ja alaspäin aukeavalla takaluukulla, mutta malliin oli mahdollista valita myös sivulle aukeavat pariovet. Seuranneissa S-, A- ja B-sarjoissa Travelall pysyi edelleen umpikylkisten vanien alaversiona. Travelall erotettiin omaksi varsinaiseksi mallikseen vuonna 1969, International Harvester Light Line-malliston uudistusten myötä.
International Harvester (auto) Vuonna 1938 esiteltiin kevyeeseen suurkaupunkien tavaranjakeluun suunniteltu "International Metro Van". International Harvesterille mallin suunnittelun oli tehnyt Raymond Loewy. Englanninkielisessä autosanastossa tällaista ajoneuvoa kuvataan termeillä "step van", "walk-in delivery truck" tai "multi-stop delivery truck". Auton tyypillinen käyttökohde on toistuvasti pysähtelevä tavaroiden nouto- ja jakeluliikenne. International Metro Van oli eräs ensimmäisistä sarjavalmistetuista pystykeulaisista pakettiautoista ja rahti- ja postikuljetusten lisäksi se sai Amerikassa suuren suosion mm. maidonjakelussa. Vanin suuret sisätilat taas loivat sille markkinat mm. sairaankuljetusautona, liikkuvana toimistona sekä radioasemien ulkolähetysautona. Tyypillisesti International Metro Vanit olivat 1/2-, 3/4- tai 1-tonnisia umpimalleja ja kuljettaja kykeni hoitamaan auton ajamisen joko istuen tai seisaaltaan.
International Harvester (auto) Vuonna 1924 International esitteli käänteentekevän moottoriteknisen uudistuksen: märät sylinteriputket.
International Harvester K- ja KB-sarja K- ja KB-sarja olivat International Harvester Companyn valmistamia hyötyajoneuvoja. "K-sarja" esiteltiin vuoden 1940 puolivälissä, mutta sen valmistus lopetettiin USA:n sotatoimien vaatimien tuotannonmuutosten vuoksi. Mallin tuotanto jatkui taas vuonna 1944, kun hyötyajoneuvoja sallittiin rajoitetusti valmistaa siviilimarkkinoille. Erilaisten alustojen valikoima oli laaja, kaikkiaan 50 versiota, lähtien 1/2-tonnisesta pick-upista ja päättyen raskaisiin kolmeakselisiin kuorma-autoihin ja rekkavetureihin.
International Harvester (auto) Internationalin ensimmäinen COE "(cab-over-engine)" -malli oli vuoden 1936 "C-300", joka oli alustaltaan sama kuin "C-30" -malli.
International Harvester K- ja KB-sarja Vuonna 1947 esiteltiin K-sarjan seuraaja, "KB-sarja". Mallisto ei kuitenkaan poikennut edeltäjästään muutoin kuin pienten kosmeettisten muutosten osalta, näkyvimpänä niistä maskin alaosan molemmin puolin muotoillut siivet. Ne ovatkin paras ulkoinen tunnusmerkki, jolla nämä kaksi mallisarjaa voidaan erottaa toisistaan. Vuosien 1947 ja 1949 välissä International Harvester valmisti 122 000 kappaletta "KB-1" ja "KB-2" pick-up truckia. KB-sarjaa seurasi mallivuodelle 1950 L-sarja.
MGM Resorts International MGM Resorts International () on yhdysvaltalainen yhtiö, joka kehittää, omistaa ja ylläpitää kasinoja sekä hotelleja pääasiallisesti Las Vegasissa. Yhtiö aloitti toimintansa 31. toukokuuta 2000 MGM Grand Inc.:n ja Mirage Resorts, Inc.:n yhdistyttyä. MGM Resorts International on tällä hetkellä maailman toiseksi suurin peliyhtiö.
International Harvester (auto) Vuonna 1965 markkinoille tuotiin COE-mallisto International Transtar, jota valmistettiin vuoteen 1981 asti. Nimi otettiin uudestaan käyttöön vuonna 2002.
International Harvester Näiden lisäksi IHC:n maanviljelyskoneita valmistettiin Venäjällä ennen bolševikkien vallankumousta. Emoyhtiön tuloksesta liki kolmannes tuli Venäjän toiminnoista, joten myös vallankumouksen aiheuttamat tapiot olivat suuruudeltaan melkoiset. Brasilialainen "International Harvester Máquinas S.A" oli tuonut maatalouskoneita maahan jo 1930-luvusta lähtien ja vuosina 1946–1955 valmistanut autoja CKD-kiteistä. IH ei ollut halunnut, aiempien Venäjän-kokemustensa perusteella, investoida tehdasta alueelle, jonka se koki poliittisesti epävakaaksi. Vuonna 1955 Brasilian silloinen hallinto lähti aktiivisesti kehittämään maan omaa ajoneuvotuotantoa ja myös IH saatiin vakuuttuneeksi investoinnin kannattavuudesta. Nykyisin kuorma-autotuotannosta ja moottoreiden valmistuksesta vastaa Navistar-konsernin "International Trucks" -divisioonan Brasilian yksikkö.
International Harvester S-sarja Dumpperit:
International Harvester Scout Tekniikan Maailman 4/1975 maastoautojen vertailussa International Scout II kiihtyi 0-100 km/t 18,6 sekunnissa. Huippunopeus on 142 km/t.
International Harvester (auto) Vuonna 1934 International toi markkinoille "tandem-" eli telivetoiset versiot raskaammista malleistaan. Näiden mallien tunnuksen yhteydessä oli kirjain"F" "(Four-rear-wheel-drive)".
International Harvester Myös tarktoreiden myynti hoidettiin omien perinteisten organisaatioiden kautta, Mogulia myytiin McCormick-edustustoissa ja Titania Deering-dealereiden kautta. Vaikka yhtiöt olivatkin fuusioituneet, IHC:lla uskottiin että maanviljelijöiden merkkiuskollisuus on niin vahvaa, että yhtiön oli syytä pysyä kahden organisaation strategiassa. Näin jatkettiin aina 1920-luvulle, ennen kuin IHC:ssä alettiin nähdä, että kahden samanlaisen tuotelinjan ylläpito tulee yhtiölle kalliiksi. Kilpailivathan organisaatiot tismalleen samoista asiakkaista. Myyntiverkostoaalettiin yhtenäistää ja kaupungeissa joissa oli molempien merkkien edustus, vahvempaa tulosta tehnyt edustaja sai jatkaa. Samalla myös tuotelinja yhtenäistettiin ja traktorit saivat nimen "McCormick-Deering". Samoihin aikoihin IHC osti markkinoilta pienempiä kilpailijoitaan ja niiden tuotemerkkejä
International Harvester S-sarja Parcel-Delivery Trucks:
International Harvester S-sarja Milk Delivery Trucks:
International Harvester A-sarja Parcel-Delivery Trucks:
International Harvester A-sarja Milk Delivery Trucks:
International Harvester S-sarja Light-Duty Conventional-Cab:
International Harvester S-sarja Cab-Over-Engine (COE):
International Harvester A-sarja Light-Duty Conventional-Cab:
International Harvester A-sarja Uuden mallisarjan ohjaamoa oli laskettu rungolla alaspäin. Tämä vastavuoroisesti vähensi ohjaamon jalkatilaa keskimmäiseltä matkustajalta, koska vaihteiston vaatiman tilan vuoksi lattiaan oli muotoiltava kohouma. Veistokselliset keulan muodot ja voimakkaasti kaareva panoraama-tuulilasi sekä uuden korin myötä hylätyt astinlaudat loivat korille aikakautensa tyypillisen ilmeen. IH oli saanut korimallinsa taas ajan tasalle, pääosin vuonna 1953 yhtiön palkkalistoille tulleen Ted Ornasin muotoilemana.
International Harvester R-sarja R-sarja oli International Harvester Companyn vuosina 1952 - 1955 valmistama hyötyajoneuvojen sarja. Se korvasi edeltävän L-sarjan vuonna 1953. Muutokset olivat lähinnä kevyiden- ja keskiraskaiden mallien kasvojenkohotusta, L-sarjan keula muotoiltiin uusiksi R-sarjalaisiin. L-sarjan autojen koristeellisen maskin tilalla oli nyt yksinkertainen suorakaiteenmuotoinen aukko. Sn poikki kulki kartiomainen poikkitanko, jonka keskelle "IH"-tunnus oli kiinnitetty. Raskaiden mallien, "R-185" ja suuremmat, ulkonäkö muuttui vain vähäsen. Maskin ylemmän osan seitsemästä pystyrivasta neljä poistettiin, jolloin jäljelle jäi suuremmat aukot.
International Harvester A-sarja Uuden mallisarjan muutoksista tärkeimpiä oli uusi, leveämpi ohjaamo sekä korin muotoihin integroidut etulokasuojat. A-sarjaa ja sen seuraajia valmistettiin myös Australiassa vuoteen 1979 asti ja niitä myytiin sekä International- että Dodge -nimisinä.
International Harvester (auto) Vuonna 1972 markkinoille tuotiin erikoisraskas Paystar, joka on tuotannossa edelleen.
International Harvester Vuonna 1924 IHC toi markkinoille kevyen ja monikäyttöisen Farmall-traktorin.
International Harvester A-sarja Medium- ja Heavy-Duty Conventional-Cab:
High Tilt-Cab:
International Harvester Vuonna 1903 IHC perusti Ontarion Hamiltoniin, Kanadaan maatalouskoneita valmistaneen tehtaan.
International Harvester (auto) Valtaosa Yhdysvaltain sotavoimille toimitetuista kumipyörä-ajoneuvoista meni merijalkaväen ja laivaston käyttöön.
The Sun Story Kokoelman on julkaissut vuonna 1974 yhdysvaltalainen SSS International Records, Inc. Spotlight-merkillä. Taustalla on Sun International Corp., joka on osa Nashville:ssä toimivaa yhtiötä Shelby Singleton Corp.
International Harvester Travelall Mallisarjan vaihtuessa "R"-sarjasta "S"-sarjaksi myös Travelall sai uuden keulan.
International Harvester A-sarja "A"-sarjan voimalinjavalikoima oli muutoin sama kuin edeltäneen "S"-sarjan, mutta uutena optiomoottorina "A-100 – A-130" -alasarjoihin oli tarjolla voimakas Black Diamond 264. International mainosti voimanlähdettään "kuusisylinterisenä moottorina V8:n tehoilla", koska sen teholukema oli sama kuin Chevrolet 265 V8 -moottorilla.
International Harvester (auto) Vuonna 1934 International Harvester korvasi kaikki "A-, B-" ja "W"-sarjojen mallit, lukuun ottamatta extra-heavy duty "A7-" ja "A8"-malleja, uudella "C"-sarjalla. Tämä aikansa modernia "art deco" -muotoilua edustanut sarja kattoi mallit 1/2-tonnisesta C-1:stä 4 – 5-tonniseen "C-60"-malliin. "C"-sarjan "medium-" ja "heavy duty" -versiot olivat saatavana kaksinopeuksisella perällä ja tällöin auton mallimerkintä oli "CS". Eräs "C-"sarjan tuomia uudistuksia olivat mallistoon lisätyt teliversiot, näiden mallien tunnus oli kirjain "T" "(Trailing axle)", joka lisättiin mallikoodin jatkeeksi. Toinen uutuus olivat kevyeeseen jakeluliikenteeseen tarkoitetut, umpikoriset "C-1 De Luxe-" ja "C-5 De Luxe" -mallit.
International Harvester S-sarja Medium- ja Heavy-Duty Conventional-Cab:S-2000 series heavy-duty highway tractor (1978½-89):
International Harvester (auto) Vuonna 1928 mallistoon lisättiin Six-Speed Special, joka oli ensimmäisiä kaksinopeuksisella tasauspyörästöllä (nk. "tuplaperä") varustettuja kuorma-autoja.
International Harvester (traktori) Suorasuihkutus dieselmoottoreiden sarjavalmistus alkoi Euroopassa vuonna 1955. Samassa yhteydessä tuli ajokytkimestä riippumaton ajovoimanotto ja tasauspyörästön lukko.
Logset Logset valmistaa harvestereita, hakkuulaitteita ja kuormatraktoreita. Valikoimaan kuuluu seitsemän harvesteria, seitsemän hakkuulaitetta ja seitsemän kuormatraktoria. Kaikki tuotteet valmistetaan yhtiön tehtaalla. Logsetin jälleenmyyntiverkosto kattaa 20 maata ja Logset koneita työskentelee yli 25 eri maassa.
New Holland New Holland -traktorimerkki syntyi 1980-luvun lopulla, kun Fiat-yhtymä osti Fordin maatalouskoneiden tuotannon. Seuraavan vuosikymmenen alussa vanhat tuotemerkit Ford ja Fiatagri yhdistivät mallistojaan ja muuttivat nimeään siten, että myynnissä oli kaksi tuotemerkkiä rinnakkain. Yhdistäväksi tekijäksi merkkeihin valittiin Fordin omistama perinteikäs amerikkalainen maatalouskoneiden valmistaja New Holland. Siniset traktorit olivat jonkin aikaa New Holland Ford ja punaiset New Holland Fiatagri. Melko pian tuotemerkit ja mallistot yhdistyivät nimen New Holland alle, ja Ford sekä Fiat jäivät molemmat nimestä pois. Vuodesta 2000 lähtien New Holland, Case ja International Harvester olivat osa CNH Global -yhtiötä, joka yhdistyi Fiat Industrialin kanssa syyskuussa 2013 CNH Industrial -yhtiöksi.
International Harvester (auto) Uuden malliston kaikkien versioiden tulo markkinoille tapahtui nyt kuukauden sisällä, toisin kuin aiemmin, jolloin malliston uudistus oli tehty asteittain.
International Harvester Yhtiön toimitusjohtajaksi oli elokuussa 1977 nimetty Archie McCardell, jonka oli määrä parantaa tulosta ja leikata kasvavia kuluja. Hän pyrki näihin tavoitteisiin muun muassa tehtaiden tuotannon supistamisella ja voittoa tuottamattomien tuotelinjojen lakkauttamisella. Vuoden loppuun saavuttaessa IH:n voitot olivat huipputasollaan kymmeneen vuoteen, mutta yhtiön kassavaranto oli silti alhainen. Työntekijöiden ammattiliitot olivat luonnollisesti raivoissaan tuotannon supistuksista ja muista säästötoimista. Kun vielä kävi ilmi, että McCardell kuului palkkansa puolesta Yhdysvaltain yhtiöjohtajien kärkikaartiin, että hänelle oli maksettu nimitykseensä liittyvänä kädenojennuksena 1,5 miljoonaa silloista Yhdysvaltain dollaria sekä myönnetty yhtiön puolesta 1,8 miljoonan dollarin laina, jolla hän osti kuuden prosentin osuuden yhtiöstä ja joka järjestelynä anteeksiantoi lainan, alkoi IH:n työläisiä jo 1950-luvun alusta edustaneen UAW:n "(United Automobile Workers)" mitta olla täysi. Liitto aloitti 1. marraskuuta 1979 työnseisauksen, joka päättyi huhtikuun 20. päivänä vuonna 1980, ja kesti siis 172 päivää. Lakon suorat kustannukset yhtiölle olivat 600 miljoonan dollarin luokkaa, nykyrahana noin kaksi miljardia dollaria.
International Harvester (auto) Vuonna 1930 International Harvester korvasi kaikki aiemmat hyötyajoneuvomallinsa uusilla "A-" ja "W"-sarjoilla. A-sarja sisälsi pienet "A-1" ja "A-2" sekä "AW-1" ja "AW-2 (Special Delivery)" -mallit joiden voimanlähteenä toimi 4-sylinterinen "Waukesha"-moottori. Keskikokoinen "AL-3" oli varustettu 6-sylinterisellä "Lycoming"-moottorilla ja suuremmat "A-4", "A-5", ja myöhemmin markkinoille tullut "A-6", käyttivät uutta 6-sylinteristä, 279 kuutiotuumaista (4,6 l) International FBB OHV-moottoria. Raskaampien "W-1", "W-2" ja "W-3" -mallien voimanlähteenä oli 4-sylinterinen "Hall-Scott" -moottori. Vuoden 1931 "B-2 (Six-Speed Special)" oli muutoin sama malli kuin "A-2", mutta se oli varustettu tuplaperällä. Jostain syystä myöhemmin markkinoille tulleet "B-3-" ja "B-4" -mallit varustettiin pienemmillä (206 cid (3,4 l) ja 223 cid (3,7 l)) 6-sylinterisillä FAB-moottoreilla, kuin A-sarjan autot.
International Harvester (auto) Raskaaseen luokkaan, R-sarjan korvaajaksi, esiteltiin vuonna 1962 Fleetstar-sarja. Vuonna 1977 sen korvaajaksi tuli S-sarjan raskas linja.
International Harvester K- ja KB-sarja Raskaampien mallien voimanlähteenä oli edellisestä Internationalin FBB-sarjasta päivitetty FBC-sarja, jonka kuusisylinteriset OHV-rivimoottorit olivat iskutilavuudeltaan 318 cid (5,2 l), 361 cid (5,9 l) ja 401 cid (6,6 l). Vuonna 1942 FBC-sarja uudistettiin "Red Diamond" -sarjaksi, jota käytettiin armeijalle toimitetuissa kuorma-autoissa.
Ponsse Vuonna 2009 metsäkoneiden valmistus romahti neljännekseen edellisestä vuodesta. Kesällä 2009 päiväkapasiteetti oli viisi konetta ja tilauskannassa koneita oli seitsemän. Kriisitilanteessa alettiin keskittyä tuotekehitykseen. Tammikuussa 2009 Einari Vidgrén antoi aikataulun projektille, jossa kuusipyöräisten harvesterien rinnalle tuotaisiin uusi kahdeksanpyöräinen malli: ”Foxilla kaatuu ensimmäinen puu pääsiäisenä”. Kahdeksanpyöräinen Fox syntyi aikataulussa, neljässä kuukaudessa, ja käyttäjät pitivät uudenlaisesta koneesta. Useiden vuosien ajan Ponsse oli ainoa kahdeksanpyöräisiä harvestereita valmistava yhtiö.
Vuonna 2009 Ponssen tuoteuutuudet olivat pehmeiden maiden Ponsse Fox -harvesteri, Ponsse H6 -harvesteripää, Ponsse Buffalo ADS -kuormatraktori ja Ponsse Ergo 8w -harvesteri. Liikevaihto jäi lamavuonna alle 150 miljoonan euron.
American International Group American International Group (AIG) on yhdysvaltalainen vuonna 1919 perustettu monikansallinen vakuutus- ja rahoitusyhtiö. Yhtiö toimii 130 maassa palvellen kaupallisia, institutionaalisia ja yksityisiä asiakkaita. Suomessa AIG on toiminut vuodesta 1988. AIG:n päätoimialoja ovat vahinko-, henki- ja eläkevakuutus, rahoitus- ja varainhoitopalvelut.
International Harvester R-sarja Pienet Silver Diamond 220- ja 240 -moottorit saivat myös pyörivät venttiilit ja paremman kaasuttimen. Lisäksi niihin tuli keraaminen polttoaineensuodatin ja kuumemmat sytytystulpat.
International Harvester Scout Jousitus on perinteinen: sekä edessä että takana on jäykkä akseli ja pitkittäiset lehtijouset. Jousitus on kuitenkin suunniteltu maastokäyttöön. Alusta on panssaroitu. Scout II on suunniteltu liikkumaan maastossa ja sen maastoajo-ominaisuudet ovat hyvät.
Case IH Jerome Increase Case perusti J.I. Case Company:n vuonna 1844 ja se menestyi puimakoneiden, höyrytraktoreiden ja maatalouskoneiden ansiosta. Case ja International Harvester yhdistyivät vuonna 1984 tullakseen Case IH:ksi.
Royal Dutch Shell Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa Shell-merkillä toimivat huoltoasemat omistaa St1.
Royal Dutch Shell Shell ilmoitti vuonna 2010 lopettavansa polttoaineiden jakelun Suomessa ja etsivän toiminnoille ostajaa. Shell myi lokakuussa 2010 Ruotsin ja Suomen huoltamoliiketoimintansa St1:n taustayhtiö Keelelle. Kauppaan kuului 340 huoltoasemaa Ruotsissa ja 225 Suomessa, raskaan kaluston polttoaineverkostot molemmissa maissa sekä Shellin Göteborgissa sijaitseva jalostamo. Huoltamot jatkavat toimintaansa lisenssillä Shell-brändin alla.
Lehdon Liikenne Vuosina 1957–1999 Lehdon Liikenne omisti myös Turengissa toimineen Shell-huoltoaseman, joka oli yksi pisimpään samalla omistajalla olleista Shell-asemista Suomessa.
Royal Dutch Shell Maailmanlaajuisen laman alla vuonna 1929 Shell rakennutti useita klassistisia huoltoasemia, joita suunnittelivat muiden muassa arkkitehdit Bertel Strömmer Tampereella ja Otto-Iivari Meurman Viipurissa. Shellin Helsingin keskustaan vuonna 1929 rakennuttama suuri huoltoasema jouduttiin kuitenkin vain muutamia vuosia myöhemmin purkamaan Lasipalatsin tieltä. Vuonna 1935 Shell voitti tarjouskilpailun Helsingin linja-autoasemalle rakennettavasta huoltoasemasta, ja tämä Suomen ja koko Euroopankin suurimmaksi mainostettu asema, joka esiintyi muun muassa elokuvassa "SF-paraati" (1940), toimi 1960-luvulle saakka. Helsingin kaupungin kanssa tehty kymmenen vuoden vuokrasopimus maksoi Shellille 150 000 markkaa vuodessa, mutta aseman myynti kattoi kulut täysin. "Huoltoasemien kuningattareksi" julistettu Tullinpuomin Shell valmistui Taka-Töölöön olympiavuonna 1952. Vuonna 1950 Suomessa oli 72 Shellin huoltoasemaa.
St1:n historia Syksyllä 2010 St1:n taustayhtiö Keele Oy osti Shellin Ruotsin ja Suomen huoltamoliiketoiminnan 460 miljoonalla eurolla . Kauppaan kuului 340 huoltoasemaa Ruotsissa ja 225 Suomessa, raskaan kaluston polttoaineverkostot molemmissa maissa, sekä Shellin Göteborgissa sijaitseva jalostamo. Huoltamot saivat jatkaa toimintaansa lisenssillä korkeintaan 5 vuotta Shell-brändin alla. St1:n pääomistaja Mika Anttosen näkemyksen mukaan huoltoasemia oli Suomessa liikaa ja Shell-kauppa tarjosi hänellä mahdollisuuden poistaa alan ylikapasiteettia. Ostajana oli Anttosen kokonaan omistama Keele, eikä St1, koska hänen mukaansa ”kaupan rahoitusta oli vaikea sovittaa yhteen St1:n nykyisten rahoittajien kanssa”. Anttosen mukaan pan­kki vaati lainan vakuudeksi hänen asuntoaan, eikä hän halunnut siihen suostua. Lai­na­ra­ha tu­likin sitten ko­ko­naisuudessaan myy­jäl­tä eli Shel­lil­tä. Kauppa tehtiin perusliiketoiminnan kannattavuuden parantamiseksi, sen jälkeen St1:n ja Shellin yhteenlaskettu osuus Suomen polttoainemarkkinoista oli noin 28 prosenttia. Suurempana tavoitteena St1:llä on olla tulevaisuudessa maailman johtava jäte-etanolin laiteteknologian toimittaja.
Royal Dutch Shell Joulukuussa 2014 ilmoitettiin, että St1 ostaa Shellin Norjan huoltoasemat.
St1:n historia St1 Nordic Oy on pohjoismainen energiakonserni, joka on keskittynyt polttonesteiden markkinointiin, öljynjalostukseen sekä uusiutuvan energian ratkaisuihin kuten jätepohjaisiin edistyneisiin etanolipolttonesteisiin ja teolliseen tuulivoimaan. Vuonna 2018 konsernilla oli yhteensä 1400 St1- ja Shell-huoltoasemaa Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. St1:n pääkonttori on Helsingissä ja se työllistää yli 750 henkilöä. Konserni tutkii ja kehittää taloudellisesti kannattavia ja ympäristön kannalta kestäviä energiaratkaisuja.
Royal Dutch Shell 1950-luvulla Shell herätti huomiota lahjoittamillaan lasten liikennekaupungeilla, joista ensimmäinen avattiin Helsingissä syyskuussa 1955. Tilaisuudessa sai ensiesityksensä Georg Malmsténin "Lasten liikennelaulu". Toinen liikennepuisto saatiin Tampereelle vuonna 1959. Shell aloitti televisiomainonnan TES-TV:ssä marraskuussa 1957. Vuonna 1960 Shellin huoltoasemia oli eri puolilla Suomea 289, mikä oli yli neljä kertaa enemmän kuin vuonna 1950. Ensimmäinen Shell-itsepalveluasema avattiin Turussa vuonna 1964, ja siitä lähtien itsepalveluasemat saivat nimen Nopshell. Vuonna 1967 yhtiö muutti nimensä Oy Shell Ab:ksi, ja samana vuonna aloitti toimintansa 500. Shell-huoltoasema Suomessa. Shell-asemien määrä Suomessa oli suurimmillaan vuonna 1969, jolloin niitä oli 521. Monet 1960-luvun aikana avatut uudet Shellin huoltoasemarakennukset oli tehty Kaija ja Heikki Sirenin laatimien tyyppipiirustusten mukaan.
St1 Nordic St1 Nordic Oy on pohjoismainen energiakonserni, joka on keskittynyt polttonesteiden markkinointiin, öljynjalostukseen sekä uusiutuvaan energiaan: biopolttoaineisiin, teolliseentuulivoimaan, geotermiseen lämmöntuotantoon ja maalämpöjärjestelmiin. St1-konserni on pa­ris­sa vuo­si­kym­me­nes­sä kas­va­nut Mika Ant­to­sen joh­dol­la lähes tyh­jäs­tä Poh­jois­mai­den suu­rim­pien polt­to­ai­neen­ja­ke­li­joi­den ja -jalos­ta­jien jouk­koon. Konsernilla on yhteensä 1400 St1- ja Shell-huoltoasemaa Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa, yksityis- ja yritysasiakkaille se myy polttonesteitä. St1:n pääkonttori on Helsingissä ja se työllistää yli 750 henkilöä. Konserni tutkii ja kehittää taloudellisesti kannattavia ja ympäristön kannalta kestäviä energiaratkaisuja.
Royal Dutch Shell Vuonna 1985 Shellillä oli Suomessa 439 huoltoasemaa, joista noin viidennes oli SOK:n jäsenosuuskauppojen omistamia. Vuonna 1986 Suomen Shell täytti 75 vuotta ja toi sen kunniaksi markkinoille Helix-öljyt ja Formula Shell -bensiinit. Shell oli koko Suomen itsenäisyyden ajan maan suurin öljy-yhtiö vuoteen 1997 saakka. Vuonna 2008 Shellin markkinaosuus oli 14,2 prosenttia. 2000-luvulla Shell mainosti näyttävästi yhteistyötään Ferrarin Formula 1 -tallin kanssa ja pyrki unohtamaan 1980- sekä 1990-luvulla tekemänsä yhteistyön McLaren-tallin kanssa. Vuoden 2008 lopussa Shellillä oli Suomessa 175 miehitettyä ja 50 "kylmää" asemaa. Suomen Shell julkaisi kaksi historiikkia vuosina 1986 ja 2001.
X-tra X-tra on päivittäistavarakaupan omiin merkkeihin lukeutuva edullisen hintatason tuotemerkki, jonka omistaa pohjoismainen hankintafirma Coop Trading. Merkin tuotteiden valmistuttajana ja maahantuojana toimii Suomessa Inex Partners, Ruotsissa Coop Sverige ja Norjassa Coop Norge. Suomessa X-tra -tuotteita myy S-ryhmä.
Ala-Tikkurila Ala-Tikkurilan asuntokanta on omakoti- ja rivitalovaltaista. Ala-Tikkurilassa toimivia palveluja ovat muun muassa päivittäistavarakauppa Lidl, pikaruokaravintola McDonald's, tavaratalo Biltema, huoltoasema Shell sekä muutama autokauppa.
The Walking Dead (videopeli) Shel siskoineen selviytyy pienellä huoltoasemalla muutaman muun kanssa. Pian huoltoasemalle saapuu varas. Ryhmästä Boyd sekä Stephanie ovat sitä mieltä että mies pitäisi päästää vapaaksi. Roman, Joyce ja Clive haluavat että tämä tapetaan. Shelin ääni ratkaisee, mitä miehelle tehdään. Mikäli tämä tapetaan, ryhmän kaikki jäsenet säilyvät hengissä. Jos tämän päästää vapaaksi, Boyd kuolee Roberton ryhmän ampumisista. Myöhemmin Roman käskee Shelin ulos, jolloin selviää, että myös Stephanie yritti varastaa ryhmän tarvikkeita ja paeta. Roman haluaa, että Shel tappaa tämän. Pelaaja voi päättää, lähteekö Shel pakoon Beccan kanssa asuntovaunulla vai ampuuko Stephanien. Peli päättyy valintaan.
Dressmann Dressmann on alun perin norjalainen miesten vaatteisiin keskittynyt myymäläketju, jolla on myymälöitä Norjan lisäksi Islannissa, Ruotsissa, Suomessa, Saksassa, Tanskassa ja Itävallassa. Myymälöiden lisäksi ketjulla on internetissä toimiva verkkokauppa. Dressmann-ketjun omistaa Varner-Gruppen. Suomessa on myös Dressmann XL -myymälöitä, joiden kokovalikoima on 2XL–9XL.
Taraclia Kaupungin ulosmenotien varrella on pieni, huoltoaseman yhteydessä toimiva Shellin motelli. Kaupungin kautta kulkee useita maršrutkalinjoja (määränpäänään mm. Chişinău, Transnistrian Tiraspol, Gagauzian Comrat tai Vulcănești) tai linja-autoja, joista osa kulkee Ukrainan puolelle.
St1 Group St1 Group Oy omisti 50 % lentokoneiden tankkausliiketoimintaa Norjassa harjoittavasta Aviation Fuelling Services Norway AS:sta. Toisen puolikkaan omisti Shell Exploration and Production Holdings B.V.
Kaaresuvanto Kummallakin puolella on peruspalveluita, kuten huoltoasema-ravintola, terveysasema, autokorjaamo, hotelli ja parturi-kampaamo. Kaaresuvannon läpi kulkee E8-tie Turusta Tornion kautta Norjan Tromssaan. Suomen puolella kylästä lähtee Eurooppatie E45 Göteborgin kautta Italian Gelaan ja Ruotsin puolelta Riksväg 99 Haaparantaan. Kaaresuvannossa on pohjoisin Suomen ja Ruotsin välinen rajanylityspaikka.
Jari Mäki Mäki tunnetaan kuihtuvan Koskenkorvan kylän elävöittäjänä. Amerikka-aiheisen yrityksensä lisäksi Mäki omistaa muun muassa Koskenkorvan Shell-huoltoaseman, grillin, liikerakennuksen sekä entisen pankkitalon. Mäki on omilla rahoillaan varmistanut, että kylässä pysyy pankkiautomaatti.
Jari Mäki toimi Ilmajoen kunnanvaltuustossa vuosina 2004–2012 Kokoomuksen valtuustoryhmässä. Mäki oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2015, muttei 711 äänellään tullut valituksi.
Discovery Communications Discovery Communications, Inc. on yhdysvaltalainen mediakonserni, joka osti SBS:n pohjoismaiden toiminnot ProSiebenSat.1 Medialta joulukuussa 2012. Discovery Communications omistaa Pohjoismaissa toimivan mediayhtiön Discovery Networksin, jolla on televisiotoimintaa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Discovery Communicationsin toimitusjohtaja on David Zaslav. Bauer Media osti SBS Discovery Radion Discovery Communicationsilta huhtikuussa 2015.
Hollolan kulttuuritie Nykyinen Lahden keskusta oli aikoinaan Hollolan pitäjään kuulunut Lahden kylä. Hollolan kulttuuritie alkaa sieltä, ja sen alkuosa kulkee Jalkarannantietä pitkin. Lahden linja-autoasema jää kulttuuritien pohjoispuolelle, ja sen eteläpuolella on Shellin huoltoasema, joka toimii liikenneaseman tapaan kahvilana, mutta jossa on edelleen auton automaattipesumahdollisuus. Shellin aseman länsipuolelta sen ja Lahden urheilutalon välistä on purettu Esson ja Teboilin huoltoasema, minkä vuoksi paikalle on jäänyt runsaasti pysäköintitilaa pääasiassa Lahden urheilutalon käyttäjiä varten niin kuin linja-autoaseman pysäköintialueellakin.
St1 Nordic St1 Nordic -konsernilla oli vuonna 2013 kattava polttoaineen jakeluverkosto Suomessa (534 asemaa), Ruotsissa (277 asemaa) ja Norjassa Oslon talousalueella (39 asemaa). St1-asemia on 626 ja Shell-asemia 224, yhteensä 850. Asemastrategiaan kuuluu vahva verkosto, johon kuuluu niin automaatti- ja palveluasemia kuin raskaan kaluston pisteitäkin. Yhtiö tarjoaa kortteja yksityis- ja yrityskäyttöön. Vuoden 2015 lopussa St1 Nordicilla oli kaikkiaan 1 443 St1- ja Shell-asemaa, joista osa on automaatti- ja palveluasemia ja osa raskaan kaluston tankkauspisteitä.
Turun linja-autoasema Linja-autoaseman vieressä on kaksi saman tyylisuunnan mukaan rakennettua entistä huoltoasemarakennusta: Aninkaistensillan päässä on entinen Esson huoltoasema ja Puutorin suunnassa on entinen Shellin huoltoasema. Linja-autoaseman rakennus on suojeltu valtakunnallisesti merkittävänä rakennettuna kulttuuriympäristönä yhdessä sen vieressä sijaitsevan kahvilarakennuksen ja entisen Esson huoltoaseman kanssa.
Ruutana (Kangasala) Kyläkeskuksessa on K-Market ja Ruutanan Oluthuone. Postipalvelut löytyvät Jyväskyläntien varresta Shell-huoltoasemalta. Huoltoasemalle johtaa 2000-luvulla rakennettu pyörätie. Tampereelta alueelle on vedetty myös kaapelitelevisioverkko.
Uusiutuva energia Norjassa Norjan sähköntuotannosta oli 99 % vesivoimaa vuonna 2001 (122 TWh). Norja on Euroopan suurin vesivoiman tuottaja ja maailmassa 6. suurin. Sähköä tuottaa 156 yritystä. Kapasiteetti on noin 28 GW 740 vesivoimalassa yli 1 MW. Suurin tuottaja on Norjan valtio, joka omistaa valtionyhtiön Statkraft (8,4 GW, 34.7 TWh) ja hallitsee osakeomistukset huomioiden 11,9 GW vesivoimaa ja tuottaa sähköä 49 TWh vuodessa. Statkraft omistaa 9 suurinta vesivoimalaa. Norjan vesivoiman ja Ruotsin ydinvoiman omistavat muutamat tuottajat yhdessä. Muutaman tuottajan ristiinomistuksessa on kaikki Ruotsin ydinvoimalat, ilmeisesti kaikki Suomen ydinvoimalat ja 30 % Norjan vesivoimasta. Yritykset voivat omistaa toistensa osakkeita ja lisäksi omistavat yhdessä voimalaitoksia. Norjan vesivoimaloista 80 ja 35 TWh vuosituotannosta on muutaman energiayhtiön hallussa. Norjan kilpailuviranomaiset estivät 2000-luvun alussa Statkraftin Trondheim Energiverk-yritysoston. Norjan sähkönkulutus henkeä kohti oli vuonna 2002 Pohjoismaiden suurin (MWh(asukas): Tanska 6,6, Suomi 15,7, Ruotsi 16,7 ja Norja 26,7, joka tuotettiin 99 % uusiutuvalla energialla.
Veikkaus Totopelejä on mahdollisuus pelata Veikkauksen kautta kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lisäksi muun muassa Etelä-Afrikkaan, Iso-Britanniaan, Ruotsiin ja Ranskaan. Kilpailupaikkana toimivan raviradan lisäksi niitä myydään joissakin Veikkauksen pelipisteissä, joina toimivat muun muassa useat R-kioskit ja huoltoasemien myymälät. Pelaaminen on mahdollista myös Internetin ja mobiilisovelluksen kautta.
Turun linja-autoasema Turun linja-autoasema toimi vuoteen 1938 saakka viereisellä tontilla sijaitsevan, vuonna 1934 rakennetun Shellin huoltoaseman tiloissa. Huoltoasema kunnostettiin kahvila- ja hotellikäyttöön vuonna 2008.
Skopunkten Skopunkten on ruotsalainen kenkäkauppaketju. Sen omistaa Nilson Group, joka omistaa myös DinSkon ja Nilson Shoesin. Skopunktenilla on yhteensä yli kolmesataa myymälää, ja niitä on Ruotsissa, Suomessa, Tanskassa ja Norjassa. Suomeen yrityksen toiminta laajeni 22. syyskuuta 2011, kun se avasi ensimmäisen myymälän Kauppakeskus Koskikeskukseen Tampereelle. Yrityksen pääkonttori ja keskusvarasto sijaitsevat Varbergissä. Vuonna 2011 Skopunktenin liikevaihto oli 3 miljardia Ruotsin kruunua.
Royal Dutch Shell Shell oli pitkään vanhin Suomessa toimiva huoltoasemaketju. Suomen Shellin ensivaihe, "Suomen Petrolintuonti Osakeyhtiö Masut", merkittiin kaupparekisteriin 14. syyskuuta 1911. Pääosakkaat olivat pietarilainen Naphta Industrie & Handelsgesellschaft Masut ja helsinkiläinen liikemies Wilhelm Bensow. Seuraavana vuonna Suomen Masut liittyi Royal Dutch Shell -yhtymän osaksi. Ensimmäisenä toimintavuotenaan Suomen Masut myi neljä miljoonaa litraa valopetrolia, 306 tonnia koneöljyä ja 10 000 litraa bensiiniä. Yhtiön toiminnan alkuajoista lähtien sen suurimpia asiakkaita oli SOK. Kesäkuun alussa 1913 yhtiön pääkonttori muutti Turusta Helsinkiin.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2012 Lipunmyynti Suomessa pelattuihin otteluihin alkoi 26. huhtikuuta 2011 ja Ruotsissa pelattuihin 29. huhtikuuta 2011. Aluksi kummassakin maassa myytiin pelkästään lippupaketteja. Yksittäisiä, ottelukohtaisia lippuja alettiin Suomessa myydä tammikuussa ja Ruotsissa helmikuussa 2012. Ruotsissa lipuista oli myyty tammikuun 2012 loppuun mennessä noin 120 000 eli noin 40 prosenttia. Ruotsin kisaorganisaation pääsihteeri Lars G. Karlsson sanoi, että organisaatio oli tilanteeseen erittäin tyytyväinen. Suomessa lipuista oli myymättä lähes kolmannes, kun kisoihin oli aikaa vajaat kaksi viikkoa. Loppuunmyytyjä pelejä olivat tässä vaiheessa ainoastaan Suomi–Kanada ja loppuottelu. Heikon kysynnän vuoksi esimerkiksi kodinkalusteliikeketju Masku jakoi päivää ennen kisojen alkamista asiakkailleen ilmaisia lippuja Sveitsin ja Kazakstanin väliseen otteluun. Ainakin muutamat pääkaupunkiseudun Shell-huoltoasemat puolestaan myivät viidellä eurolla lippuja kisojen avausotteluun Yhdysvallat–Ranska. Normaalihintaisina liput alkusarjan peleihin maksoivat 36–196 euroa. Tukholman pelien lipuista oli pari päivää ennen kisojen alkamista myyty vain puolet eikä yksikään Ruotsin ottelu ollut loppuunmyyty.
Suomenkielinen pikakirjoitus Neovius-Nevanlinnan järjestelmä perustuu saksalaisen Franz Xaver Gabelsbergerin 1800-luvun alussa kehittämään saksankieliseen pikakirjoitusjärjestelmään. Gabelsbergerin järjestelmä oli osoittautunut toimivaksi useilla kielillä, ja suomea ennen siitä oli tehty sovituksia muun muassa kreikan, italian, puolan, kroatian, norjan ja ruotsin kielille. Neovius käytti Gabelsbergerin merkkejä, mutta siirsi esimerkiksi suomen kielessä harvinaisten b:n, d:n ja g:n merkit p:n, t:n ja h:n merkeiksi. Sen sijaan esimerkiksi k:n, l:n, m:n, n:n, r:n ja s:n merkit ovat samat kuin Gabelsbergerillä. Diftongeille tarvittiin enemmän merkintätapoja, ja Neovius kehitti myös tavallisimmille taivutusmuotojen päätteille omia merkintöjä.
Konsonanteilla ja konsonanttiryhmillä on kullakin oma merkkinsä. Vokaaleille on omia merkkejä, mutta ne voidaan esittää myös muilla tavoin: vahventamalla, alentamalla tai korottamalla edeltävää tai seuraavaa konsonantin merkkiä, tai pidentämällä konsonanttimerkkien etäisyyttä toisistaan. A-kirjaimia ei tavallisesti merkitä lainkaan, vaan jokaisen konsonanttimerkin jälkeen oletetaan tulevan a, ellei erikseen ole muuta merkitty. Esimerkiksi ”jalava” kirjoitetaan laittamalla peräkkäin j:n, l:n ja v:n merkit.
Packard Packardin maahantuojana Suomessa toimi Autola Oy vuodesta 1924 siihen saakka, jolloin merkin valmistus lopetettiin. Packard oli hankintahinnaltaan melko kallis ja sen omistajiin lukeutuikin mm. tehtaiden johtajia, lääkäreitä, pankinjohtajia ja varakkaita tilanomistajia. Yksi Packard oli tasavallan presidentin virka-autona Lauri Kr. Relanderin ja P. E. Svinhufvudin kausilla ja myös marsalkka Mannerheim omisti kaksi Packardia. Suomeen tuotiin kaikkiaan runsaat 600 Packard-autoa kolmenkymmenen vuoden aikana, suurin osa niistä 1920- ja 1930-luvuilla. Suomen ajoneuvorekisterissä oli vuoden 1954 lopussa 492 Packard-henkilöautoa sekä muutama Packard-kuorma-auto. Yhteispohjoismaiseen Nordic Packard Owners Clubiin kuuluu jäseniä Suomesta, Ruotsista, Norjasta ja Tanskasta.
Elias Anttila Elias Anttila oli aluksi työssä kotitilallaan ja toimi sitten ankkurintekijänä Ferrarian tehtailla. Pääosan elämästään yli 30 vuotta hän oli öljy-yhtiö Shellin palveluksessa Loimaalla alkaen vuodesta 1937. Sotavuosina Anttila oli komennettuna Rovaniemellä Shellin huoltoasemalla ja hän loukkasi täällä selkänsä onnettomuudessa niin pahoin että joutui pitämään siitä lähtien hankalia tukiliivejä.
St1 St1 Oy on suomalainen energiayhtiö ja osa St1 Nordic -konsernia. Ketjun asemia on niin Suomessa, Ruotsissa kuin Norjassakin. St1 operoi Shellin asemia pohjoismaissa. Kesäkuussa 2016 St1 julkaisi ”St1 Energy Outlook” –keskusteluasiakirjan, jossa se kertoi näkemyksensä energiamarkkinoiden haasteista ja muutoksesta ja lukijat saivat kommentoida asiakirjaa. Julkistustilaisuudessa Mika Anttonen tuomitsi päästökaupan: se ei ole saanut aikaiseksi mitään hyvää. Anttosen mukaan tehokkain tapa päästä eroon fossiilisten polttoaineiden käytöstä on asettaa energiayrityksille pakottavia velvoitteita ja pakottaa Shell, Exxon ja muut öljyjätit tuottamaan biopolttoaineita. Bensiinin tarpeen väheneminen ei vähennä raakaöljyn kulutusta niin kauan kuin maailmassa tarvitaan nykyiseen malliin muita öljyjalosteita kuten polttoöljyä, öljypohjaisia muoveja ja asfalttiteitä.
St1:n historia St1-konserni on pa­ris­sa vuo­si­kym­me­nes­sä kas­va­nut Mika Ant­to­sen joh­dol­la lähes tyh­jäs­tä Poh­jois­mai­den suu­rim­pien polt­to­ai­neen­ja­ke­li­joi­den ja -jalos­ta­jien jouk­koon. Yhtiö toimii kolmella liiketoiminta-alueella: sillä on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa polttoaineen jakeluasemaverkostot St1- ja Shell-liikemerkeillä, yksityis- ja yritysasiakkaille se myy polttonesteitä. Kolmas liiketoiminta-alue liittyy uusiutuvaan energiaan: biopolttoaineisiin, tuulisähköön, geotermiseen lämmöntuotantoon ja maalämpöjärjestelmiin.
Oulunsalo (kaupunginosa) Asuinalueen läheisyydessä sijaitsee myös seututeiden 815 ja 816 kiertoliittymä, jonka lähettyvillä on Shell-huoltoasema ja muutamia yrityksiä.
St1:n historia Vuonna 2013 St1 Nordic -konsernilla oli kattava polttoaineen jakeluverkosto Suomessa (534 asemaa), Ruotsissa (277 asemaa) ja Norjassa Oslon talousalueella (39 asemaa). St1-asemia on 626 ja Shell-asemia 224, yhteensä 850. Asemastrategiaan kuuluu vahva verkosto, johon kuuluu niin automaatti- ja palveluasemia kuin raskaan kaluston pisteitäkin. Yhtiö tarjoaa kortteja yksityis- ja yrityskäyttöön. Asemista kolmannes oli yrittäjävetoisia palveluasemia ja loput automaattiasemia .
Gulf Oil Ennen fuusiota Gulf Oil oli luopunut huoltoasemistaan Euroopassa. Monessa maassa, muun muassa Ruotsissa ja Tanskassa Gulf-huoltoasemat siirtyivät Kuwait Petroleum Corporation -yhtiölle, joka sittemmin otti käyttöön Q8-tuotemerkin. Suomessa Gulf-huoltoasemat olivat siirtyneet jo 1970-luvulla E-Öljylle ja Kesoilille.
Paituri Paiturissa toimii Shell-ketjun huoltoasema sekä vuonna 1970 toimintansa aloittanut hotelli-ravintola Pohjankievari, joka niitti erityisesti 1970- ja 1980-luvulla mainetta suosittuna tanssipaikkana.
Parkkina Parkkina oli Salmijärven jälkeen Petsamon suurin asutuskeskus. Kylän kautta kulki Liinahamarin satamaan johtava Jäämerentie. Parkkinan satama ei ollut kovin käyttökelpoinen, sillä veneet pääsivät laituriin vain nousuveden aikana. Satama palvelikin lähinnä pienkalastajia. Parkkinassa sijaitsi vuonna 1912 valmistunut Apostoli Andreaksen ja Pyhän Nikolaoksen kirkko, joka oli Petsamon ortodoksisen seurakunnan pääkirkko, sekä alun perin vuonna 1808 rakennettu Kalastajien kirkoksi kutsuttu ortodoksinen Pyhän Mikaelin kirkko. Lisäksi Parkkinassa oli kunnantoimisto, posti- ja lennätinkonttori, aluesairaala, Suomen ensimmäinen kunnallinen hammaslääkäri, pääkirjasto, kansakoulu, matkailijakoti, apteekki, urheiluseura Petsamon Veikot ry:n urheilukenttä, suojeluskuntatalo, Kansallis-Osake-Pankin konttori, Pohjolan Osake-Pankin konttori, Shellin huoltoasema, Petsamon osuuskaupan päämyymälä ja leipomo sekä useita yksityiskauppoja. Lisäksi Parkkinassa toimivat Petsamon Kala Oy, Lapin Puu Oy, Virvoitusjuomatehdas Svarbäck ja Petsamon Tiili.
Gulf Oil Yhdysvaltain ulkopuolella Gulf-merkin käyttöoikeus on siirtynyt "Gulf Oil International Ltd" -nimiselle yhtiölle, joka kuuluu intialaiseen Hinduja-konserniin. Yhtiö on edelleenluovuttanut Gulf-tuotemerkin käyttöoikeuden useaan maahan, muun muassa Alankomaihin, Belgiaan, Britanniaan ja Ruotsiin. Näissä maissa on syntynyt uudestaan Gulf-huoltoasemien verkosto. Ruotsissa toimii jo yli sata Gulf-asemaa.
Aninkaistensilta Aninkaistensillan ympäristön tärkeimpiä maamerkkejä on Turun linja-autoasema. Sen lähellä on kaksi funktionaalistyylistä entistä huoltoasemarakennusta: entisen Esson rakennus sijaitsee Aninkaistentullissa ja entisen Shellin rakennus Aninkaisten- ja Tuureporinkadun kulmassa. Alkuperäinen Shellin huoltoasema toimi vuodesta 1934, mutta 1960-luvulta lähtien se on toiminut uudessa rakennuksessa Aninkaistenkadun toisella puolella, nykyään McDonald’s-ravintolan vieressä. Turku 2011 -tapahtumaa varten avattu Logomo sijaitsee sillan ja Turun päärautatieaseman välimaastossa.
Bazar Bazar Kustannus on vuonna 2002 perustettu kustannusyhtiö, joka kuuluu Suomen lisäksi Ruotsissa toimivaan Bazar Publishers -kustantamoryhmään. Yrityksen omistaa norjalainen Øyvind Hagen, joka on myös sen hallituksen puheenjohtaja.