mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Liettuan venäläiset Liettuan venäläiset tai liettuanvenäläiset ovat Liettuassa asuvia henkilöitä, jotka katsotaan syntyperältään tai juuriltaan venäläisiksi. Vuonna 2001 Liettuassa asui 219 789 venäläistä käsittäen 6,31 % maan väkiluvusta. Venäläiset ovat Liettuan toiseksi suurin vähemmistö puolalaisten jälkeen.
Vilna Vilna (liett. ja useilla muilla kielillä "Vilnius", , , , , Vilne) on Liettuan pääkaupunki ja asukasluvultaan maan suurin kaupunki. Kaupungissa asuu noin 523 050 ihmistä (2012), joista 64 prosenttia on liettualaisia, 16 prosenttia puolalaisia, 12 prosenttia venäläisiä ja kolme prosenttia valkovenäläisiä (2011).
Luettelo Liettuan kaupungeista Allaoleva luettelo on Liettuan tilastokeskuksen tekemä yhteenveto Liettuan kaupungeista sisältäen laskelman niiden asukasluvuksi 1.1.2012. Tilastossa on otettu huomioon maan vuoden 2011 väestönlaskennan alustavat tulokset. Vastaavia osin laskennallisia tilastoja tehdään vuosittain. Kohdasta aiheesta muualla löytyy linkki.
Oheisessa kartassa on esitetty Liettuan suurimpien kaupunkien sijainti. Kaikki Liettuan tilastokeskuksen ilmoittaman asukasluvun 1.1.2012 mukaiset, vähintään 5 000 asukkaan kaupungit ovat mukana. Lisäksi kartalla on kuusi tätä pienempää kaupunkia, jotka toimivat kuntakeskuksina: Trakai, Lazdijai, Kalvarija, Rietavas, Neringa ja Pagėgiai. Näistä Neringan kaupunkikunnan paikka on esitetty sen hallintokeskuksen, Nidan kylän mukaan. Kaupungin karttasymbolin koko määräytyy asukasluvun mukaan.
Trakain historiallinen kansallispuisto Trakain historiallisen kansallispuiston alueella asuu nykyään noin 14 000 henkeä. Puistoalueen ytimen muodostaa Liettuan suurruhtinaskunnan hallintokeskuksena erityisesti 1400- ja 1500-luvuilla toiminut Trakain kaupunki ja sen Galvė-järvellä sijaitseva Trakain linna. Kansallispuistossa on nähtävää myös seudun muissa kylissä, luonto- ja kulttuurikohteissa. Alueella on esimerkiksi 82 järveä, joista Galvė on suurin (3,61 km). Trakain kaupunki sijaitsee 28 kilometriä Vilnan länsipuolella.
Klaipėda Klaipėda (, ) on Liettuan kolmanneksi suurin kaupunki ja maan ainoa satama Itämerellä. Kaupungissa oli noin 160 361 asukasta (2012). Klaipėdan väkiluku on ollut laskussa vuoden 1989 lukemasta 204 248. Kaupungin satama leviää noin kymmenen kilometriä pitkälle rantakaistaleelle ja on yksi Baltian maiden suurimpia.
Latvia Latvian tasavalta () eli Latvia () on yksi Baltian maista. Se rajautuu pohjoisessa Viroon, idässä Venäjään sekä Valko-Venäjään ja etelässä Liettuaan. Maan pääkaupunki Riika on Baltian maiden suurin kaupunki. Latvia on yksi niistä kymmenestä valtiosta, jotka liittyivät Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004.
Kaunas Se, että Vilna on Liettuan pääkaupunki, mutta että Kaunas on hyvin liettualainen kaupunki ilmaistaan sanonnalla:"Vilna on Liettuan pääkaupunki, kun taas Kaunas on liettualaisten pääkaupunki." Kummankin kaupungin liettualaisittain suurehko koko luo kaupunkien välille kilpailuasetelman.
Staraja Russa 1200–1400-luvulla Rusa oli tärkeä suolankeiton, kaupan ja käsityöammattien keskus. Vuonna 1478 se liitettiin yhdessä Novgorodin kanssa Moskovan Venäjään. 1500-luvulla kaupungista alettiin käyttää nimeä "Staraja" eli ”Vanha” "Russa". 1500-luvun puolivälissä se oli Venäjän neljänneksi suurin kaupunki Moskovan, Pihkovan ja Novgorodin jälkeen. Liettuan ja Puolan joukot hävittivät kaupungin kahdesti vuonna 1581 ja vuonna 1608 sen valtasi Vale-Dmitri II. Ruotsalaiset miehittivät kaupunkia vuosina 1611–1615.
Molėtai Molėtai () on kaupunki Liettuassa, Utenan läänissä. Kaupunki toimii Molėtain kunnallispiirin hallinnollisena keskuksena. Molėtai on yksi Liettuan vanhimmista asutusutuskeskuksista ja suosittu lomakohde erityisesti Vilnan asukkaiden keskuudessa. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 6 851 asukasta.
Babruisk Historiansa aikana kaupunki on ollut useiden hallitsijoiden asuinpaikka ja nykyistä laajemman alueen keskus. 1300-luvun loppupuolelta alkaen kaupunki oli osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa. Puolan jaoissa kaupunki vuonna 1793 siirtyi osaksi Venäjää. Venäjän keisarikunnan vuosina kaupunki kuului Minskin kuvernementtiin. Napoleonin Venäjän sotaretki aiheutti suurta tuhoa kaupungille ja sen linnoitukselle. Keisarikunnan vuoden 1840 kaupunkiluettelon mukaan asukkaiden ehdoton enemmistö oli vuonna 1840 varuskuntakaupungille tyypilliseen tapaan miehiä (15 748 miestä 20 710 asukkaasta), mutta vuosisadan loppuun mennessä väestön sukupuolijakauma oli tasoittunut. Tässä vaiheessa kaupunkiin oli muuttanut erittäin runsaasti jiddišiä puhuvaa väestöä eli juutalaisia, sillä vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan heitä oli 20 669 kaupungin yhteensä 34 336 asukkaasta.
Žemaičių Naumiestis Naumiestis oli merkittävässä asemassa vuosina 1863-64 Liettuan lehdistökiellon aikana, koska kaupunki oli tärkeä väylä liettualaisen kirjallisuuden salakuljettajille. Ensimmäisen maailmansodan aikana monet kaupungin rakennukset paloivat. Vuosina 1916-18 Naumiestis oli muun Liettuan tavoin Saksan armeijan miehittämänä. Liettuan itsenäistymisen jälkeen Naumiestisista tuli osa Liettuaa.
Liettuan suuriruhtinaskunta Liettuan suuriruhtinaskunnan perustajia olivat pakanauskoiset liettualaiset. Valtio laajeni vähitellen käsittämään suuria osia entisestä Kiovan Venäjästä ja muista slaavilaisalueista, niin että se kattoi nykyisen Liettuan, Valko-Venäjän ja Ukrainan sekä osia Puolasta, Latviasta, Venäjästä ja Moldovasta. Laajimmillaan 1400-luvun lopulla se oli Euroopan suurin valtio, joka ulottui Itämereltä Mustallemerelle. Se oli monikansallinen ja moniuskoinen maa, jota luonnehti kielten, uskontojen ja kulttuuritaustojen kirjo.
Liettuan maantiede Liettuassa on yhteensä 2830 yli 0,5 hehtaarin kokoista järveä ja ne peittävät yhteensä 880 neliökilometrin alueen. Liettuan järvistä suurin on 44,79 neliökilometrin laajuinen Druksiai.
Liettuan ilmavoimat Liettuan ilmavoimat () on yksi Liettuan puolustusvoimien puolustushaaroista. Se perustettiin virallisesti uudelleen 5. toukokuuta 1992. Liettuan ilmavoimat, jossa palvelee kaikkiaan 1 150 henkeä (noin 150 varusmiestä), on suurin ja parhaiten varustettu Baltian maiden ilmavoimista. Ilmavoimiin kuuluu myös muutama kevyt suihkuhävittäjä.
Liettuan itsenäisyyssodat 19. toukokuuta Liettuan armeija valtasi Panevėžysin ja Raguvan. Liettuan armeijan voittokulku jatkui; Subačius vallattiin 25. toukokuuta ja Rokiškis 30. toukokuuta. Puna-armeija vetäytyi Kupiškisista toukokuun lopulla ja kaupunki joutui Liettuan armeijan haltuun 1. kesäkuuta. Liettualaiset joukot saapuivat 10. kesäkuuta latvialaisten partisaanien hallitsemalle alueelle, joille liettualaiset toimittivat ammuksia.
Luettelo Liettuan kaupungeista Suurin osa Liettuan kaupungeista perustettiin Liettuan suuriruhtinaskunnan aikana, ja ne mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1200–1700-luvuilla. Ensimmäisenä varsinaiset kaupunginoikeudet sai Klaipėda (vuonna 1257–1258).
Liettuan puolustusvoimat Liettuan vapaaehtoisjoukot (KASP) on yksi Liettuan puolustusvoimien tärkeimmistä osista. Suurin osa joukkojen sotilaista toimii vapaaehtoisesti ilman palkkaa. KASP:n joukot ovat osallistuneet kansainvälisiin operaatioihin Balkanin maissa, Afganistanissa ja Irakissa.
Liettualaiset 1800-luvun lopussa alkoi liettualaisten kansallinen herääminen. Liettua itsenäistyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja liettualle saatiin virallinen kirjakieli. Uusi Liettuan valtio sai kuitenkin vain pienen osan niistä alueista joita se oli historian aikana hallinnut. Liettuan historiallinen pääkaupunki Vilna joutui Puolalle Puolan-Liettuan sodan jälkeen. Memelin mandaattihallintoalue luovutettiin Saksalle 1939. Neuvostoliitto miehitti Liettuan samana vuonna ja Liettuasta tuli Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta. Liettualaiset yhteisöt Itä-Preussissa tuhoutuivat melkein kokonaan sodan aikana, kun suurin osa heistä pakeni Saksaan muiden alueen asukkaiden tavoin vuonna 1944.
Liettuan läänit Läänejä johtavat kuvernöörit (), jotka Vilnan keskushallinto nimittää. Heidän tärkein velvollisuutensa on varmistaa, että kunnat noudattavat Liettuan lakeja ja perustuslakia. Heillä ei ole merkittäviä valtaoikeuksia, ja onkin ehdotettu, että kymmenen lääniä on Liettuan kokoiselle maalle liikaa, sillä kaksi pienintä lääniä käsittävät vain neljä kuntaa. Läänien korvaajaksi on ehdotettu neljän tai viiden hallintoalueen järjestelmää, joka perustuisi Liettuan vanhoihin etnografisiin alueisiin ja tärkeimpiin yli sadan tuhannen asukkaan kaupunkeihin.
Raseiniai Liettuan suuriruhtinaskunnassa ja Puola-Liettuan aikaan kaupunki oli tärkeä kauppa- ja hallintopaikkakunta. Se liitettiin Puolan 3. jaossa osaksi Venäjää, ja kaupunkioikeudet peruttiin.
Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue (, LSDP) on liettualainen sosiaalidemokraattinen puolue. Puolueen nykyisenä puheenjohtajana toimii Algirdas Butkevičius. LSDP on Euroopan sosiaalidemokraattisen puolueen ja Sosialistisen internationaalin jäsen. 15 600 jäsenellä se on Liettuan suurin puolue.
Liettuan maantiede Vuoden keskilämpötila Liettuassa on +6,7 astetta, tammikuun -2,8 astetta ja heinäkuun +17,9 astetta. Liettuan lämpötilojenvaihtelut voivat olla suuria kesän +30 asteesta talven –32 asteeseen. Vuoden keskimääräinen sademäärä on 744,8 mm ja kosteusprosentti 78.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Liettuan delegaatio, jota johti Tomas Naruševičius, vaati Venäjää tunnustamaan Liettuan Liettuan suuriruhtinaskunnan laillisena seuraajana. Adolf Joffen johtama Neuvosto-Venäjän delegaatio sen sijaan oli valmis tunnustamaan Liettuan ainoastaan itsemääräämisoikeusperiaatteen mukaisesti, ei historiallisin perustein. Aluekysymykset olivat neuvottelujen kiistanalaisin aihe. Liettua vaati maa-alueikseen Venäjän keisarikunnan aikaisia Kovnon-, Vilnan-, Grodnon- ja Suwałkin kuvernementtien alueita. Liettualaisten mukaan nämä alueet olivat etnisesti liettualaisia. Tämän todisteena liettualainen delegaatio viittasi M. Balinskin vuoden 1857 väestönlaskentaan, jonka mukaan suurin osa kyseisten alueiden väestöstä oli liettualaisia. Liettuan delegaatio vakuutteli, että alueiden juutalainen- ja valkovenäläinen vähemmistö olivat valmiita liittymään Liettuaan. Liettualaisilla oli Moskovassa mukana edustaja kummastakin ryhmästä. Simon Rosenbaum edusti juutalaisia, ja Dominyk Semashko valkovenäläisiä. Kummatkin tukivat Liettuan itsenäistymistä.
Dūkštas Dūkštas on Liettuan koillisosassa, Utenan läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Ignalinan kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 915 asukasta, mikä tekee siitä yhden pienimmistä kaupungeista Liettuassa.
Pandėlys Pandėlys on Liettuan koillisosassa, Panevėžysin läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Rokiškisin kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 921 asukasta, mikä tekee siitä yhden pienimmistä kaupungeista Liettuassa.
Kavarskas Kavarskas on Liettuan itäosassa, Utenan läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Anykščiain kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 678 asukasta, mikä tekee siitä yhden pienimmistä kaupungeista Liettuassa.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Kun sopimuksesta neuvoteltiin ja se allekirjoitettiin, oli suuri osa Liettuan alueesta Puna-armeijan miehittämänä. Puolalaisten perääntyessä Länsi-Venäjän alueilta Liettua yritti turvata sopimuksessa hahmotellun rajalinjansa. Liettuan armeija ylitti Fochin linjan 19. heinäkuuta tarkoituksenaan ottaa haltuunsa Venäjän Liettualle lupaamat maa-alueet. Liettualaiset etenivät nopeasti, vaikka välillä puhkesi taisteluja vetäytyviä puolalaisia vastaan. Tämä johti yhteenottoihin Puolan ja Liettuan välillä Sejnyn, Augustówin ja Suwałkin kaupunkien hallinnasta. Puolalaisen historioitsijan Piotr Łossowskin mukaan Liettua antoi Puna-armeijan joukoille logistista tukea sodan aikana.
Liettuan itsenäisyyssodat Huhtikuussa 1919 Liettuan armeija alkoi siirtyä kohti Vilnaa vallaten Žąsliain ja Vievisin. Liettualaisten eteneminen pysähtyi kuitenkin 8. huhtikuuta. Samaan aikaan Puolan armeija valtasi Vilnan kommunistisilta joukoilta ja pakotti Puna-armeijan vasemman siiven perääntymään Neris-joen eteläpuolelta. Maaliskuun alkupuolella liikekannallepano alkoi, mikä vahvisti Liettuan armeijaa. Uudelleenorganisoitu ja vahvempi Liettuan armeija oli valmis ajamaan Puna-armeijan ulos Liettuan alueelta. 17. toukokuuta uudelleenorganisoitu armeija valtasi Kurkliain kaupungin. Kaksi päivää myöhemmin vallattiin Anykščiai, Skiemonys ja Alanta. Utenan kaupunki vallattiin kesäkuun alkuun mennessä.
Klaipėdan kapina Ranska uhkasi tapahtumien jälkeen Liettuaa sotatoimilla, mutta mitään ei tapahtunut. Ranskan voimat oli sidottu Ruhrin alueelle, jota se tuolloin miehitti. Puolakin tyytyi pelkkiin vastalauseisiin Liettuan Neuvosto-Venäjältä saamien turvatakuiden takia. Liettuan hallitus tarjoutui välittäjäksi itse tukemiensa kapinallisten ja liittoutuneiden välille, mistä se sai lopulta jopa kiitosta liittoutuneiden taholta, joita huolestutti Neuvostoliiton mahdollinen rooli kapinassa. Liittoutuneiden taholta alueen liittäminen Liettuaan hyväksyttiin Klaipėdan sopimuksen myötä toukokuussa 1924. Alueelle taattiin itsehallinto, mutta sen laajuudesta syntyi myöhemmin erimielisyyksiä. Saksa hyväksyi rajamuutoksen rajasopimuksella tammikuussa 1928. Liettuassa oltiin innostuneita alueen liittämisestä Liettuaan Vilnan alueen menetyksen jälkeen Puolan–Liettuan sodan seurauksena muutamaa vuotta aiemmin. Valtauksen jälkeen Klaipėdasta tuli Liettuan tärkeimpiä teollisia keskuksia ja sen sataman läpi kulki suurin osa Liettuan viennistä. Alueella aloitettiin liettualaistamispolitiikka, minkä seurauksena alueelle muutti paljon asukkaita muualta Liettuasta.
Smalininkai Smalininkai on Liettuan länsiosassa, Tauragėn läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Jurbarkasin kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 599 asukasta, mikä tekee siitää yhden Liettuan pienimmistä kaupungeista.
Visaginas Visaginas on runsaan 21 000 asukkaan kaupunkikunta Utenan läänissä, Liettuan itäosassa. Kaupungin lähellä sijaitsee Liettuan suurin järvi Drūkšiai.
Kaunas Legendan mukaan Kaunas on perustettu jo 1030, mutta ensimmäinen maininta kaupungista on vasta vuodelta 1361. 1441 Kaunas liittyi Hansaliittoon, ja jo 1500-luvulla kaupunki oli yksi Liettuan suuriruhtinaskunnan tärkeimmistä; vuodesta 1569 suuriruhtinaskunta oli osa Puola-Liettuaa. Vuonna 1665 Venäjän armeija hyökkäsi kaupunkiin useita kertoja. Kaupunki kärsi kulkutaudeista 1657 ja 1708, ja kaiken lisäksi Ruotsi miehitti kaupunkia 1701. Lopullisen Puolan jaon jälkeen 1795 kaupunki siirtyi Venäjän hallintaan. Se kuului aluksi Vilnan kuvernementtiin, mutta oli myöhemmin vuodesta 1843 oman Kaunasin kuvernementtin eli Kovnon kuvernementin keskuskaupunki. Vuonna 1862 Venäjän ja Saksan välisen rautatieyhteyden valmistuminen teki Kaunasista tärkeän risteysaseman. Vuosisadan lopussa noin 36 % Kaunasin väestöstä oli juutalaisia.
Sartai Sartai on Rokiškisin ja Zarasain kunnallispiireissä Liettuan koillisosassa sijaitseva järvi. Pinta-alansa puolesta järvi on Liettuan viidenneksi suurin (kun Kaliningradin rajalla oleva, pääsosin Venäjän puolella sijaitseva Vištytis lasketaan mukaan). Järvi koostuu kapeista osista ja sen 79 kilometriä pitkä rantaviiva on Liettuan pisin. Järvessä on kuusi saarta.
Liettualainen aktivistirintama Saksassa vallinneella natsi-ideologialla oli oma vaikutuksensa myös Liettualaiseen aktivistirintamaan. Järjestön ohjelma tähtäsi Liettuan jälleenitsenäistymiseen, mutta se sisälsi myös antisemitismiä, kuten ohjelman pykälän numero 16, joka julisti Liettuan juutalaiset lainsuojattomiksi. Järjestön lentolehtiset ja sen äänenkantajana toiminut "Į Laisvę" -lehti (Vapauteen) julkaisivat antisemitististä propagandaa, joka oli tähdätty "juutalais-bolševikkeja" vastaan. Škirpa ja Bronis Railan ohella järjestön ideologisen osaston johdossa toiminut Antanas Macena kehittelivät myös ajatusta niin sanotusta Suur-Liettuasta, jonka toteuttamiseksi Liettuan tulisi liittää itseensä varsinaisen Liettuan lisäksi Latvia ja Valko-Venäjä.
Elektrėnai Elektrėnai on Liettuan vahvimpia jääkiekkokaupunkeja. Tunnetuimmat Elektrėnailaiset pelaajat ovat Darius Kasparaitis ja Dainius Zubrus. Elektrėnain kaupunki on vuonna 2000 perustetun Elektrėnain kunnan pääkaupunki. Kunta onkin Liettuan yksi uusimmista kunnista.
Panemunė Panemune () on Liettuan länsiosassa, Tauragėn läänissä, lähellä Venäjän Kaliningradin alueen rajaa sijaitseva kaupunki. Se on osa Pagėgiain kuntaa. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 313 asukasta, mikä tekee siitä Liettuan pienimmän kaupungin.
Aizkraukle Aizkraukle () on hieman yli 8000 hengen kaupunki Latvian keskiosassa Väinäjoen rannalla. Aizkraukle sijaitsee noin 90 km Riiasta kaakkoon ja on suurin piirtein Riian ja Väinänlinnaan keskivälillä.
Aizkraukle on 2009 perustetun Aizkrauklen kunnan keskus.
Aizkraukle mainitaan ensimmäisen kerran ristiretkiin liittyvässä keskiaikaisessa Henrik Liivinmaalaisen kronikassa, jossa kerrotaan Liettuan tekemistä hyökkäyksistä Riikaan. Tuolloin saksalaiset olivat rakentaneet alueelle paikallisia suojellakseen linnan, jonka raunioita on vieläkin jäljellä.
Eišiškės Eišiškės mainitaan ensimmäisen kerran Königsbergin sopimuksessa vuonna 1384, jolloin Vytautas Suuri ja Saksalainen ritarikunta solmivat yhteisen rauhansopimuksen. Liettuan kronikoiden mukaan kaupunki nimettiin Karijotasin pojan Eikšysin mukaan. Kaupungin itäosassa on 1300-1400 -luvuilla rakennetun linnan jäänteitä. Eišiškės oli tärkeä solmukohta Vilnan ja Varsovan välisellä reitillä. Kaupunki oli yksi tärkeimmistä kauppa-alueista Liettuan suuriruhtinaskunnassa. Eišiškėsillä oli oma tuomioistuin ja kaupungin aatelisia valittiin Sejmiin.
BC Žalgiris Žalgiris on Liettuan suurin koripalloseura ja myös yksi Euroopan suurseuroista. Se pelaa Liettuan pääsarjan lisäksi Baltian liigassa, Euroliigassa sekä VTB United-liigassa.
Liettuan järvet Liettuassa on yhteensä 2830 yli 0,5 hehtaarin kokoista järveä on ja ne peittävät yhteensä 880 neliökilometrin alueen. Järvistä suurin on 44,79 neliökilometrin laajuinen Druksiai.
Luettelo Liettuan kaupungeista Jotkut uudemmat kaupungit, esimerkiksi Kaišiadorys, Vievis, Radviliškis, Ignalina ja Mažeikiai, syntyivät myöhemmin Liettuan rautateiden rakentamisen yhteydessä. 1900-luvulla perustettuja kaupunkeja ovat esimerkiksi Visaginas, Elektrėnai ja Naujoji Akmenė.
Brest (Valko-Venäjä) Kaupunki on mainittu ensimmäisen kerran nimellä "Berestje" vuonna 1017 Novgorodin ensimmäisessä kronikassa, jolloin se oli osa Kiovan Rusjia. Keskiajalla kaupungin valloittivat vuorotellen Puola, Liettua ja mongolit (1241). Kaupunki liitettiin Puola-Liettuaan vuonna 1569. Vuosina 1595–1596 siellä syntyi Brestin unioni, jonka kautta enemmistö Puola-Liettuan alaisuuteen kuuluneista ortodokseista siirtyi paavin alaisuuteen. Tämä synnytti myös Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon.
Utena Utena on kaupunki koillisessa Liettuassa. Se toimii Utenan läänin ja Utenan kunnallispiirin hallinnollisena keskuksena. Vuoden 2012 alussa kaupungin väkiluku oli 28 622 asukasta. Utena on yksi Liettuan vanhimmista kaupungeista. Sen tunnelmaa on luonnehdittu leppoisaksi.
Antanas Sniečkus Sniečkus syntyi Būblelian kylässä lähellä Šakiain kaupunkia. Hän liittyi bolševikeihin vuonna 1920. Vuonna 1926 hänestä tuli Liettuan kommunistisen puolueen puheenjohtaja ja Liettuan neuvostotasavallan syntyessä hän nousi neuvostotasavallan pääsihteeriksi vuonna 1940.
Troškūnai Troškūnai on Liettuan koillisosassa, Utenan läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Anykščiain kunnallispiiriä. Kaupungin perusti Władysław Sokołowski vuonna 1696. Vuonna 2010 Troškūnain väkiluku oli 483 asukasta, mikä tekee siitä Liettuan toiseksi pienimmän kaupungin.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Neuvosto-Venäjä arvosteli Brest-Litovskin rauhaa, ja se alkoi jälleen esittää vaatimuksia Baltiaa kohtaan. Joulukuussa 1918 Puna-armeija hyökkäsi Liettuan alueelle ajaen takaa vetäytyviä Saksan joukkoja. Puna-armeijan tunkeutuminen Liettuaan merkitsi Liettuan itsenäisyyssotien ja Puolan-Neuvosto-Venäjän sodan alkua. Kuukauden sisällä Neuvosto-Venäjän joukot hallitsivat suurta osaa Liettuan pohjoisista- ja itäisistä osista. Liettualaiset saivat pysäytettyä venäläisten etenemisen ainoastaan saksalaisten vapaaehtoisten, Freikorpsin avulla. Vilnassa bolševikit julistivat Liettuan johtoon kommunistisen nukkehallituksen, jota johti Vincas Mickevičius-Kapsukas. Helmikuussa 1919 Liettuan SNT yhdistettiin Valko-Venäjän neuvostotasavallan kanssa yhdeksi neuvostotasavallaksi, Liettualais-valkovenäläisen neuvostotasavallan. Neuvostohallinto oli lyhytaikainen, sillä Puola ja liettualaiset kävivät nopeasti vastahyökkäykseen venäläisiä vastaan. Puolalaiset valtasivat Vilnan, Liettuan historiallisen pääkaupungin huhtikuussa. Viimeiset Puna-armeijan joukot ajettiin pois Liettuasta elokuun lopulla. Neuvostotasavallan alueet joutuivat liettualaisten haltuun syyskuuhun 1919 mennessä, ja liettualais-valkovenäläinen SNT lakkasi olemasta.
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (1918–1919) Liettuan neuvostotasavallalla ei ollut todellista valtaa ja se joutui luottamaan Venäjän tukeen. 21. tammikuuta Neuvosto-Venäjä antoi 100 miljoonan ruplan lainan Liettuan vallankumoushallitukselle. Liettuan SNT ei muodostanut missään vaiheessa omaa armeijaa. Helmikuussa 1919 Kapsukas lähetti sähkeen Moskovaan, jossa hän väitti liettualaisia koskeneen Puna-armeijan pakollisen asevelvollisuuden vain lisäävän vapaaehtoisten määrää Liettuan kansallisessa armeijassa. Miehitetyllä alueella neuvostotasavalta perusti vallankumouksellisia komiteoita ja neuvostoja, jotka perustuivat Venäjällä kehitettyihin rakenteisiin. Kaupalliset laitokset ja maat kansallistettiin. Maat oli tarkoitus kollektivisoida sen sijaan, että ne olisi jaettu pienviljelijöille. Taloudellisia vaikeuksia ja käteisen puutetta yritettiin korjata kieltämällä tammikuussa 1919 rahoituslaitoksia antamasta 250 ruplaa ylittävää summaa viikossa yhdelle asukkaalle. Liettuan SNT julisti kansainvälisyyttä ja ateismia, vaikka se olikin erittäin vaikeaa vahvasti katolisessa ja nationalistisessa Liettuassa. Työväenluokka kannatti yleisesti neuvostotasavaltaa, mutta Liettuassa se oli liian pieni laajan tuen saamiseksi. Suurin osa liettualaisista vieroksui neuvostopolitiikkaa, mikä vaikutti Liettuan neuvostotasavallan loppulliseen tappioon.
Liettuan maavoimat Liettua osallistuu kansainvälisiin tehtäviin Kosovossa, Afganistanissa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Suurin osa sotilaista toimii Afganistanissa. Liettuan hallitus aikoo lisätä sotilaiden määrää maassa.
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (1918–1919) Asetelman muututtua Puolan-Neuvosto-Venäjän sodassa Neuvosto-Venäjä miehitti Vilnan 14. heinäkuuta 1920. Venäjä ei siirtänyt kaupunkia liettualaiseen hallintoon, kuten oli sovittu Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhassa, joka oli allekirjoitettu vain kaksi päivää aiemmin. Sen sijaan Venäjä suunnitteli vallankaappausta, jossa Liettuan hallitus olisi kaadettu ja neuvostotasavalta palautettu samalla tavoin kuin kävi Valko-Venäjän neuvostotasavallan kohdalla. Neuvosto-Venäjä hävisi kuitenkin Varsovan taistelun ja joutui perääntymään puolalaisten voitettua. Eräiden historioitsijoiden mukaan Liettuan itsenäisyys pelastui sen ansiosta kommunistiselta vallankaappaukselta.
Antanas Smetona Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Saksa eteni Liettuaan ja Smetona pysyi Vilnassa. Vuoden 1916 kesällä hän vetosi saksalaisviranomaisiin itsenäisen Liettuan puolesta. Saksalaiset perustivatkin 18. syyskuuta 1917 Liettuan neuvoston ("Lietuvos Taryba"), jonka puheenjohtajaksi Smetona valittiin. Saksalaiset olivat valmiita hyväksymään Liettuan itsenäisyyden sillä ehdolla, että maa pysyisi sen liittolaisena. Smetona kannatti ajatusta, mutta suurin osa neuvoston jäsenistä vastusti sitä. Tämän johdosta hän erosi virastaan, mutta nousi uudestaan neuvoston puheenjohtajaksi vain vähän myöhemmin ja oli allekirjoittamassa Liettuan itsenäisyysjulistusta 16. helmikuuta 1918. Sillä ei kuitenkaan ollut käytännön merkitystä, koska maa oli saksalaisjoukkojen miehittämänä. Tilanne muuttui, kun Saksa hyväksyi tappionsa sodassa. Liettuan ensimmäinen hallitus astui virkaansa vasta 11. marraskuuta samana vuonna Augustinas Voldemarasin johdolla.
Kuurinkynnäs Liettuan puolella Kuurinkynnäs kuuluu kahteen kuntaan: Klaipėdan kaupunkiin tai Neringan kuntaan. Kylistä pohjoisin on Klaipėdaan kuuluva Smiltynė. Kylän nähtävyyksiä ovat delfinaario, Liettuan merimuseo, saksalaisen rannikkotykistön linnoitusmuseo, kalastusalusten näyttely ja kalastajakylää esittelevä ulkomuseo.
Kaunasin rautatieasema Kaunasin rautatieasema () on Liettuan toiseksi suurimman kaupungin Kaunasin rautatieasema. Asema sijaitsee Kaunasin kantakaupungissa, noin 2 kilometriä ydinkeskustasta kaakkoon. Asema on Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) tärkeimpiä asemia. Kaunas on myös valmisteltavana olevan, Baltian maita mahdollisesti 2010-luvun loppupuolella Varsovaan yhdistävän eurooppalaisen Rail Baltica -ratahankkeen suurin asema Liettuassa.
Kazys Grinius Grinius syntyi Selemassa, lähellä Marijampolėn kaupunkia Liettuan ollessa osa Venäjän keisarikuntaa. Hän opiskeli lääketiedettä Moskovan yliopistossa ja valmistui fyysikoksi. Nuorena miehenä hän oli mukana Liettuan poliittisessa toiminnassa ja joutui tämän takia venäläisten viranomaisten vainoamaksi.
Bauska Bauska () on kaupunki Zemgalen alueella eteläisessä Latviassa. Kaupunki sijaitsee Mūša- ja Mēmelejoen välissä. Bauskasta on maanteitse 67 kilometriä Riikaan ja 19 kilometriä Liettuan rajalle. Kaupunki on myös Bauskan kunnan keskus.
Liettuan historia Liettualaiset eivät missään vaiheessa tehneet aseellista vastarintaa saksalaisia vastaan. Sen tekivät neuvostopartisaanit, jotka koostuivat venäläisistä, valkovenäläisistä ja juutalaisista. Partisaanit syyllistyivät lukuisiin hirmutekoihin (muun muassa Kaniūkain verilöyly) ja kokonaisten kylien ja kaupunkien tuhoamiseen. Itäisessä Liettuassa toimi myös Puolan vastarintaliike Armia Krajowa (AK), jonka tavoitteena oli liittää Vilna uudelleen Puolaan. Liike taisteli saksalaisjoukkojen lisäksi Liettuan poliisijoukkoja, alueellisia puolustusjoukkoja ja neuvostopartisaaneja vastaan.
Liettua Taulukossa on lueteltu Liettuan 15 suurinta kaupunkia vuoden 2012 alun asukaslukuineen. Kaupunkien sijainti käy ilmi oheisesta kartasta.
Zemgale Zemgale tai "Semigallia" (, , ) on historiallinen alue pääosin nykyisessä Latviassa. Joskus siihen luetaan myös Liettuan puolisia alueita. Alueen nimi on semgallien heimosta. Zemgale sijaitsee Latvian eteläosissa Liettuan rajalla Väinäjoen vasemmalla puolella. Alueen tärkein kaupunki on Jelgava.
Vilnan historia Vilna mainitaan samana vuonna Liettuan suuriruhtinaskunnan pääkaupunkina. Vuonna 1387 Liettuan suuriruhtinas Vladislav II Jagello myönsi Vilnalle Magdeburgin kaupunginoikeudet. Arkeologiset jäänteet eri puolilta kaupunkia osoittavat, että alue on ollut asuttuna jo varhaiskeskiajalta lähtien.
Trakai Kaupunki ja lähialue alkoivat kehittyä 1200-luvulla. Tarinan mukaan Liettuan suurruhtinas Gediminas löysi menestyksekkään metsästysretkensä päätteeksi kauniin, järvien ympäröimän paikan läheltä Kernavėa, Liettuan suurruhtinaskunnan silloista pääkaupunkia. Gediminas rakensi paikalle linnan, jonka lähistölle Vanha Trakai ("Senieji Trakai") alkoi kehittyä. Trakain nimi mainitaan ensimmäisen kerran Saksalaisen ritarikunnan kronikoissa vuodelta 1337. Vuotta 1337 pidetäänkin kaupungin virallisena perustamisvuotena; kaupunkioikeudet Trakai sai vuonna 1409, jolloin kaupunki perustettiin.
Liettuan kronikat Liettuan kronikat tai liettualaiset kronikat () ovat Liettuan suuriruhtinaskunnan aikana koottuja aikakirjoja, jotka jakautuvat kolmeen redaktioon. Redaktiot kirjoitettiin muinaiskirkkoslaavin kielellä, ja ne palvelivat liettualaisen patriotismin tarpeita. 1420-luvulla koottu ensimmäinen redaktio ylisti Vytautas Suurta ja tuki hänen valtapyrkimyksiään. 1500-luvun alkupuolella kirjoitettu toinen redaktio loi myytin Liettuan roomalaisista juurista. Sen mukaan Liettuan suuriruhtinaskunnan olisi perustanut Rooman valtakunnasta lähtenyt aatelismies. Tämä oli tärkeä argumentti Puola-Liettuan sisäisessä kulttuuriväännössä Puolaa vastaan. 1800-luvulla löydetty kolmas redaktio on laadittu tukemaan roomalaislegendaa, mutta sisältää myös hyödyllistä tietoa 1400-luvun puolivälistä. Nämä kolme redaktiota olivat ensimmäiset tunnetut historialliset suuriruhtinaskunnassa kirjoitetut kokoelmat, ja ne loivat pohjan liettualaiselle historiankirjoitukselle. Kaikki keskiajan historioitsijat käyttivät hyväkseen näitä kokoelmia, jotka ovat säilyneet 22 puhtaaksikirjoitusversiossa. Jotkin niiden luomista myyteistä säilyivät 1900-luvun alkuun asti.
Užventis Užventis on Liettuan länsiosassa, Šiauliain läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Kelmėn kunnallispiiriä. Venta-joki virtaa kaupungin läpi. Užventis sijaitsee 25 kilometriä luoteeseen Kelmėstä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 813 asukasta, mikä tekee siitä yhden pienimmistä kaupungeista Liettuassa.
Būtingėn öljyterminaali Būtingėn öljyterminaali (, LOCODE: LT BOT; ) on Liettuan luoteisosassa lähellä Latvian rajaa sijaitseva raakaöljyn maahantuontiterminaali. Terminaali on rahtimäärältään Liettuan toiseksi suurin merisatama, vaikkei terminaaliin kuulukaan varsinaisia satamalaitureita rannalla.
Ežerėlis Ežerėlis on Liettuan lounaisosassa, Kaunasin läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Kaunasin kunnallispiiriä. Ežerėlis sijaitsee 25 kilometriä länteen Kaunasista. Liettuan kaupungeista se on yksi nuorimpia; se syntyi Ežerėlisin suoalueella aloitetun turveteollisuuden myötä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 1 960 asukasta.
Vilnan yliopisto Vilnan yliopisto () on vuonna 1579 Vilnan kaupunkiin Liettuaan perustettu yliopisto. Se on yksi vanhimmista ja kuuluisimmista Itä- ja Keski-Euroopan korkeakouluista. Yliopisto toimi pitkään Liettuan ainoana korkean tason oppilaitoksena ja ylläpiti alueen kulttuuria ja tiedettä. Sillä on ollut suuri vaikutus koko Baltian kulttuurielämään.
Klaipėda Itämeren satamakaupungin perustivat Saksalaisen ritarikunnan ritarit vuonna 1252, jolloin he miehittivät alkuperäisen asutuksen perustaakseen sinne tukikohtansa. Tuolloin kaupunkia kutsuttiin nimellä "Castrum Memele", (saksaksi "Memelburg", myös "Mimmelburg"). Vuonna 1254 Memelburgille annettiin Lyypekin kaupunginoikeus. Ritarikunta käännytti alueen kristinuskoon. Melno-Seen rauha 1422 asetti rajan Preussin ja Liettuan välille. Memelburg liitettiin Preussiin ja raja pysyi muuttamattomana vuoteen 1919 asti, ja oli siten yksi kauimmin muuttumattomana säilynyt raja Euroopassa. Preussin herttuakunta oli Puolan vasalli ja myöhemmin osa Puola-Liettuaa. Vuosina 1629–1635 Ruotsi hyökkäsi ja miehitti kaupunkia. Saksan yhdistyessä Preussin johdolla Memelistä tuli Saksan keisarikunnan koillisin kaupunki. Rautatieaseman kaupunki sai 1875. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1919, Memel asetettiin ympärysvaltojen alaisuuteen.
Tauragė Tauragėn kaupunki on mainittu kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1507, mutta historiallisten tutkimusten mukaan kaupunki perustettiin kauan ennen tätä. Alueelta on muun muassa löytynyt kivikauden aikaisia työkaluja. 1600-luvulla kaupunki oli yksi Liettuan luterilaisten tärkeimmistä keskuksista.
Telšiai Venäjän keisarikunnan vuosina kaupunki kuului ensin Vilnan kuvernementtiin. Myöhemmin perustetussa Kaunasin kuvernementissa Telšiai toimi oman kihlakuntansa hallintokeskuksena. Vuonna 1907 Telšiai selviytyi suuremmilta osin kaupungissa levinneestä tulipalosta. Liettuan itsenäistyttyä kaupungin merkitys säilyi ja se tunnustettiin 1935 yhdeksi Liettuan keskeisimmistä kaupungeista. Kaupungin talous taantui kuitenkin neuvostoaikana, kunnes sitä on Liettuan uudelleenitsenäistymisen jälkeen elvytetty uudelleen. Monen muun paikkakunnan tavoin kaupungin asukasluku on kuitenkin pudonnut merkittävästi Neuvostoliiton loppuvuosien lukemista.
Daugai Daugai on pienikokoinen kaupunki eteläisessä Liettuassa, Alytusin kunnallispiirissä, Alytusin läänissä. Kaupunki sijaitsee 20 kilometriä itään Alytusista. Vuonna 2010 Daugain väkiluku oli 1 396 asukasta.
Molėtain tähtitieteellinen observatorio Molėtain tähtitieteellinen observatorio (, MAO) on Liettuassa, Molėtain kunnallispiirissä sijaitseva tähtitieteellinen observatorio. Observatoriota käyttää Liettuan teoreettisen fysiikan ja astronomian instituutti. Observatorio sijaitsee Kulionysin kylällä Kaldiniain mäellä. Matkaa Molėtain kaupunkiin on kymmenen kilometriä. Observatorio on avattu vuonna 1969 ja sen läheisyydessä sijaitsee museo.
Mažeikiain rautatieasema Mažeikiain rautatieasema () on Liettuan luoteisosissa sijaitsevan Mažeikiain kaupungin rautatieasema, joka kuuluu Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) asemaverkostoon. Asema ja rautatie kaupunkiin saatiin jo varhain (1868–1871) Venäjän keisarikunnan tärkeimpään Itämeren satamakaupunkinsa Liepājaan johtavan ratahankkeen Liepaja–Kaišiadorys–Vilna–Romny rakentamisen osana.
Vilnan historia Liettuan tasavalta julistettiin itsenäiseksi 16. helmikuuta 1918. Saksalaisten joukkojen päätettyä osaltaan ensimmäisen maailmansodan 11. marraskuuta 1918 kaupunki jäi kenraalimajuri Władysław Wejtkon ja Stefan Mokrzeckin johtamien puolalaisten itsepuolustusjoukkojen (Samoobrona) haltuun. Neuvosto-Venäjää johtanut kansankomissarien neuvosto julisti 13. marraskuuta 1918 mitättömäksi Brest-Litovskin rauhansopimuksen, jonka perusteella se oli tunnustanut myös Liettualle itsenäisyyden. 8. joulukuuta 1918 muodostettiin Vilnan vallankumoushallitus, jonka jäsenet muodostuivat Liettuan kommunistisen puolueen jäsenistä. Puolueen johtajaksi valittiin Vincas Mickevičius-Kapsukas. Hänen johtamansa vallankumoushallitus julisti seuraavana päivänä ottaneensa kaupungin valtaansa. Myös heitä vastustavat Liettuan Augustīns Voldemārsin ensimmäinen hallitus ja puolalainen komitea julistivat ottaneensa kaupungin haltuunsa.
Kaunasin lentoasema Kaunasin lentoasema (), on matkustajamääriltään Liettuan toiseksi suurin lentoasema ja yksi kolmesta Liettuan kansainvälisestä lentoasemasta. Se sijaitsee 14 kilometriä Kaunasin keskustasta koilliseen Kaunasin kunnallispiirin puolella. Lentoasemalla on yksi 3 250 metriä pitkä kiitotie (08/26).
Algirdas Algirdas (1296–1377) oli Liettuan suuriruhtinaskunnan hallitsija vuosina 1345–1377. Algirdasin valtakaudella Liettuan alueet laajenivat syvälle rusien ja mongolien alueelle aina Mustallemerelle saakka. Hänen kuollessaan vuonna 1377 Liettua oli pinta-alaltaan Manner-Euroopan suurin valtio.
Jonava Jonava () on kaupunki Liettuan keskiosassa noin 30 kilometrin päässä Kaunasista. Sen väkiluku oli 30 224 vuonna 2012 ja se sai kaupunginoikeudet 1864. Kaupunki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran 1740.
Liettua Liettua rajoittuu pohjoisessa Latviaan, idässä Valko-Venäjään, etelässä Puolaan ja Venäjään (Kaliningradin alue). Länsiraja kulkee Itämerellä. Liettua on pinta-alallaan 65 300 km² suurin Baltian maista. Tämä vastaa noin viidesosaa Suomen pinta-alasta. Merenrantaa Liettualla on tarkastelutavasta riippuen 90 kilometriä tai enemmän. Liettuan korkein kohta, "Aukstojas", on 293,8 m merenpinnan yläpuolella. Liettuan pisin joki on Valko-Venäjän puolelta alkava 917 kilometriä pitkä Nemunas (Niemen).
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Elokuun lopulla Liettuan ja Puolan valtuuskunnat kohtasivat Kaunasissa neuvotellakseen tilanteesta. Neuvottelujen ollessa käynnissä Puolan joukot ottivat haltuunsa uudelleen Sejnyn, Augustówin ja Suwałkin kaupungit. Suwałkin alueella oli tärkeä symbolinen merkitys liettualaisille Liettuan itsenäisyysliikkeen keskuksena. Liettua asetti joukkoja alueelle uudelleenvaltausta varten. Puola vaati Suwałkin lisäksi myös Vilnaa hallintaansa, jonka se oli menettänyt Venäjälle heinäkuussa. Erimielisyydet johtivat lopulta sotaan Liettuan ja Puolan välillä syyskuussa. Kansainliitto yritti keskeyttää sotatoimet ja toimi välittäjänä konfliktissa. Suwałkin sopimus saatiin voimaan 7. lokakuuta 1920, ja sen tarkoituksena oli lopettaa sotatoimet 10. lokakuuta. Kuitenkin 9. lokakuuta puolalainen kenraali Lucjan Żeligowski lavasti kapinan, hyökkäsi joukkoineen Liettuaan ja valtasi Vilnan. Suurin osa Vilnan ja Suwałkin alueista pysyivät Puolan miehittämä koko maailmansotien välisen ajan. Liettuan ja Puolan väliset suhteet olivat koko tämän ajan hyvin jäiset, ja aikakautta on kuvattu sanonnalla "ei sotaa, ei rauhaa".
Ramygala Ramygala on Liettuan keskiosassa, Panevėžysin läänissä sijaitseva kaupunki. Se on osa Panevėžysin kunnallispiiriä. Vuonna 2010 kaupungin väkiluku oli 1 643 asukasta. Panevėžysin kaupunki sijaitsee 24 kilometriä pohjoiseen Ramygalasta.
Uskonpuhdistus Liettuassa Protestanttisen suuntauksen valtatekijäksi nousikin kalvinismi, jota tuki Liettuassa voimakkaassa asemassa ollut Radvilan suku. Radvilan serkukset Mikalojus Radvila Musta, Mikalojus Radvila Punainen ja Mikalojus Radvila Ruskea perustivat useita kalvinistisia seurakuntia ja kirkkoja. Liettuan kalvinistien yhteydet Sveitsiin ja Puolaan olivat tiiviit ja esimerkiksi Sveitsistä kutsuttiin Liettuaan useita teologeja ja sinne lähetettiin liettualaisia oppiin. Vuonna 1557 järjestettiin reformoitujen synodi, jossa perustettiin kirkkojärjestö "Unita Lituanie". Kalvinistit perustivat kirjapainoja Brestiin ja Njasvižiin, jossa Radviloiden värväämät papit alkoivat kääntää Raamattua. Brestin käännös valmistui puolaksi vuonna 1564. Puola valittiin kieleksi, koska suurin osa kansasta ymmärsi sitä. Uskonnollista kirjallisuutta julkaistiin näistä kirjapainoista kuitenkin myös puolan ohella ruteeniksi. Lopulta Radviloiden mukana kalvinismiin kääntyi valtaosa Liettuan aatelista. Myös osa ruteeniaatelisista kääntyi kalvinismiin ortodoksisesta uskosta.
Tauragė Ensimmäisen maailmansodan aikana suurin osa kaupungista tuhoutui. Liettuan itsenäistyttyä vuonna 1918 Tauragėsta tuli yksi tärkeimmistä hallinnollisista, taloudellisista ja kulttuurillisista kaupungeista Liettuassa. Toisen maailmansodan aikana kaupungin rakennuksista tuhoutui noin 80 prosenttia, ja kaupungin jälleenrakennus ketki pitkään neuvostoaikana.
Hrodna Hrodna eli Grodno (, , , ) on kaupunki Valko-Venäjällä, lähellä Puolan ja Liettuan rajaa. Kaupungissa asuu noin 327 540 asukasta (lokakuussa 2009). Hallinnollisesti kaupunki jakautuu Leninskin ja Oktjabriskin piireihin. Kaupunki on myös Hrodnan alueen ja ympäröivän Hrodnan piirin keskus. Kaupungin läpi virtaa Niemen-joki.
Neekerihollanti Neekerihollanti oli kreolikieli, jota puhuttiin Yhdysvaltain Neitsytsaarilla. Kielen superstraatti on hollanti ja tarkemmin Zeelandin murre, mutta se on saanut vaikutteita myös tanskasta, englannista, ranskasta ja afrikkalaisista kielistä. Kieltä kehittivät lähetyssaarnaajat, joita saarille tuli muun muassa Tanskasta ja Määristä. Kielen käyttö alkoi hiipua 1800-luvulla, kun uudet sukupolvet omaksuivat englannin äidinkielekseen. Kirkollismenoissa kieltä käytettiin vuoteen 1830 asti. Viimeinen tunnettu kielen osaaja kuoli 1987. Joitakin jotka puhuvat kieltä toisena kielenään saattaa vielä olla elossa.
Neekerihollanti Etkö tiedä mitä se tekee?
Neekerihollanti Kun kissa nukkuu, rotat kävelevät lattialla.
Muinaisruotsi Muinaisruotsi (nykyruots. "fornsvenska") on nimi kahdelle ruotsin kielen muodolle, joita puhuttiin keskiajalla: varhainen muinaisruotsi ("klassisk fornsvenska"), jota puhuttiin vuosina 1225–1375, ja myöhäinen muinaisruotsi ("yngre fornsvenska"), jota puhuttiin 1375–1526.
Luuvilaiset Luuvilaiset olivat vanhana aikana Keski-Turkissa asuneiden heettiläisten sukuinen kansa.
Länsi-Turkin Arzawassa, myöhemmässä Lyydiassa puhuttiin indoeurooppalaista luuvilaista kieltä, joka oli heettiläisille sukua. Ehkä Troijassa puhuttiin luuvia. Luuvilaiset saattavat olla
lyykialaisten esi-isiä. Luuvin kieltä puhuttiin Syyriassa Milidissä Karkemishissa ja Turkin Tabalissa
noin 900 eaa. Luuvin kieltä on kirjoitettu sekä egyptiläisillä hieroglyfeillä ja mesopotamialaisilla nuolenpäillä. Luuvilaiset kävivät kauppaa assyrialaisten kanssa.
Algonkin-kielet Kaikkien algonkin-kielten edeltäjä, kantakieli, josta kaikki ne polveutuvat, oli kanta-algonkin, jota puhuttiin ainakin 3 000 vuotta sitten. Tieteilijät eivät kuitenkaan ole saavuttaneet yksimielisyyttä siitä, missä tätä kieltä puhuttiin.
Antiikin Sisilia Sisilian koillisrannikko oli asutushistoriasta johtuen joonialaista aluetta, jolla puhuttiin joonialaisia murteita, ja kaakkois- ja etelärannikko doorilaista aluetta, jolla puhuttiin doorilaisia murteita. Saaren länsiosan ja sisäosien kaupungit olivat alkuperältään pääosin ei-kreikkalaisia.
Mozarabin kieli Mozarabin kieli oli läheistä sukua toisilleen olevien romaanisten murteiden murrejatkumo, jota puhuttiin muslimien hallitsemilla iberian niemimaan alueilla. Mozarabia on kehittynyt myöhäislatinasta ja varhaisista romaanisista murteista, jota puhuttiin Hispaniassa 400-700-luvuilta ja aina 1300-luvulle.
Suistamo Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen laatiman kartan mukaan Suistamon läntisimmissä kylissä puhuttiin Suomen kielen ns. karjalaismurteiden kaakkoismurteita eli Etelä-Karjalan murteita. Itäosissa puhuttiin Karjalan kielen murteisiin kuuluvaa eteläkarjalaa eli etelämurteita kuten Suojärvelläkin. Kaakkoinen rajanaapuri Salmi kuului jo aunukselaismurteiden (livvi) piiriin.
Suomen mesoliittinen kausi Arkeologit ja kielitieteilijät ovat pitkään keskustelleet kysymyksestä, milloin Suomen alueella puhuttiin suomea tai edes suomalais-ugrilaista kieltä. Toiset sijoittavat ensimmäiset suomalais-ugrilaiset puhujat Suomen alueelle jo kampakeraamisella ajalla, mutta yleensä ehdotukset ovat olleet myöhempiä. Suomen alueella puhuttiin siten mesoliittisella kaudella suomalais-ugrilaisille vieraita kieliä.
Pappi Piispaa ja pappia tervehditään pyytämällä siunaus. Siunausta pyydetään asettamalla oikea käsi vasemman käden päälle. Piispa tai pappi siunaa ristinmerkillä ja asettaa sen jälkeen kätensä siunausta pyytäneen käsien päälle, jolloin hän suutelee kevyesti piispan tai papin kättä. Piispaa puhutellaan sanoilla "isä esipaimen". Pappia ja diakonia puhutellaan liittämällä etunimen edelle sana "isä".
Eteokypriootit Kyproksella puhuttiin antiikin aikana ilmeisesti ainakin kolmea kieltä. Kreikkalaisissa siirtokunnissa, kuten Pafoksessa ja Salamiissa, puhuttiin muinaiskreikan arkado-kyproslaista murretta; vanhemmissa foinikialaisissa asutuksissa, ennen kaikkea Kitionissa, foinikiaa; ja eräissä muissa asutuksissa, ennen kaikkea etelärannikon Amathuksessa, jotakin tuntematonta kieltä, jota nykytutkimuksessa kutsutaan eteokypriootiksi. Kansat kuitenkin sekoittuivat ajan kuluessa ainakin osittain.
Suomen Vapaakirkon historia Vuonna 1916 Vapaan Lähetyksen työ menestyi Karhulassa, Kotkassa, Kuopiossa, Mikkelissä ja Kokonvaarassa niin hyvin, että puhuttiin jo herätyksestä. Nuoria oli tullut uskoon runsaasti Sortavalassa, Joensuussa ja Suistamolla. Varsinais-Suomessa toimintaa oli hidastanut työntekijöiden vähyys. Raumaan ja Riihimäelle oli perustettu CE-yhdistykset. Oulussa työ oli menestynyt hyvin, puhuttiin herätyksestä. Porvooseen ja Sipooseen saatiin vakituiset saarnaajat.
Vedekieli Vedekieli on leikkikieli, joka oli yleinen erityisesti 1950-luvun Helsingissä. Vedeä puhuttiin eniten 1950–1980-luvulla ja "Tsennaaks stadii, bonjaaks slangii" -slangisanakirjassaan Heikki Paunonen rajaa vedenkielen erityisesti Hämeentien, Pengerkadun ja Sakarinkadun kortteleihin, joissa sitä puhuttiin runsaasti. Muiden leikkikielten tapaan kielen tarkoitus oli toimia sisäpiiri- tai salakielenä. Muita suomalaisia leikkikieliä ovat muun muassa kontinkieli, fikon-kieli ja vitikieli.
Kielen rakenne on "sana" = sana + vede > venasade.
Matorin kieli Matori sammui 1840-luvulla. Sitä puhuttiin Siperiassa Sajanvuorten pohjoisosassa lähellä Mongolian pohjoisrajaa. Matorin puhujat olivat levittäytyneet laajalle alueelle Jenisein varrella sijaitsevan Minusinskin (Минусиннк) alueen itäosista aina Baikaljärven seudulle asti. Toisinaan omina kielinä pidettävät taigi ja karagassi ovat matorin murteita. Karagassia puhuttiin erityisesti alueen itäosissa Baikaljärven seudulla. Matorin puhujat ovat sulautuneet ympärillä asuviin altailaisia kieliä puhuviin kansoihin, erityisesti hakassin- ja tuvankielisiin, ja näin heidän oma äidinkielensä on sammunut.
Jiddiš Jiddiš jakautuu länsi- ja itämurteisiin, ja myös Pohjois-Puolan välimuoto voidaan erottaa omaksi murteekseen. Länsimurteet jaetaan luoteis-, keskiläntisiin ja lounaisiin murteisiin. Länsimurteita puhuttiin Länsi-Euroopassa ja Unkarissa, mutta ne ovat jo pääosin kadonneet. Itämurteita puhuttiin Itä-Euroopassa, ja ne levisivät siirtolaisten mukana myös Yhdysvaltoihin 1800-luvulla. Itäjiddiš jaetaan pohjois-, keski- ja etelämurteisiin (eli liettualaisiin, puolalaisiin ja ukrainalaisiin). Nämä murteet eroavat toisistaan ennen kaikkea vokaalien ääntämyksessä. Itäjiddišin puhujat on myös usein jaettu kahteen kieli- ja kulttuuripiiriin, litvakkeihin ja galitsialaisiin.
Ainun kieli Ainun kieli on aikanaan voitu jakaa useisiin eri murteisiin, joista osa tunnetaan vain hyvin huonosti. Kuriileilla puhuttiin omaa murrettaan, mutta se tunnetaan vain vuonna 1903 kerätystä sanalistasta ja muutamista muista lähteistä. Sahalinilla puhuttu ainu jakautui itä- ja länsimurteisiin. Sahalinin koillisosissa puhuttiin Taraikan murretta, joka muistutti pikemminkin Hokkaidōn murteita ja poikkesi Sahalinin muista murteista. Hokkaidōlla murteet saatettiin jakaa suurpiirteisesti koillismurteisiin ja lounaismurteisiin, joihin kuului edelleen pienempiä murreryhmiä. Joidenkin lähteiden mukaan Hokkaidōn ja Sahalinin saarten murteiden puhujat eivät ymmärtäneet toisiaan.
Maria de’ Medici Vuosien kuluttua, kun Marian oli karkottanut hänen oman poikansa, syntyi vähitellen musta legenda Maria de’ Medicistä. Silloin puhuttiin suunnattomasta italialaisten suosikkien suosimisesta, taloudellisesta tuhlailusta, joka aiheutui leskikuningattaren ja hänen seurueensa tuhlailusta. Puhuttiin myös Marian korruptoituneesta hallinnosta. Maria ja hänen poikansa, kuningas, ymmärsivät toisiaan verrattain heikosti. Ludvig XIII koki äitinsä käyttäytymisen itseään nöyryyttävänä, ja vuonna 1617 hän järjesti vallankaappauksen ja murhautti Concino Concinin, joka oli ollut äidin tärkein neuvonantaja. Saatuaan vallan itselleen Ludvig XIII ajoi äitinsä sisäiseen maanpakoon Blois’n linnaan.
Kuurin kieli Uutta kuurin kieltä puhuttiin Kuurinhaffin alueella. Uuden kuurin puhujat periytyvät vanhan kuurin puhujista, jotka muuttivat haffille 1300–1600-luvuilla. Heidät tunnetaan nimellä kurseniekit. Kieleen tuli paljon vaikutteita saksan kielestä. Noin 60 % uuden kuurin kielen sanoista oli yhteneviä latvian kielen kanssa, 27 % saksan kielen kanssa sekä 13 % liettuan kielen kanssa. Kieli oli käytössä lähinnä niin sanottuna kyökkikielenä eli sitä puhuttiin vain kotona. Kieli kuoli toisen maailmansodan jälkeen, tosin joitakin puhujia saattaa edelleen elää Saksassa, jonne heidät evakuoitiin puna-armeijan edetessä Itä-Preussiin.
Lepakko-skandaali Lepakko-skandaali puhutti koko Helsinkiä kahden viikon ajan.
Indoeurooppalainen kantakieli Indoeurooppalaista kantakieltä puhuttiin 7 000–3 500 eaa.
Cacaopera (kunta) Cacaoperan lähistöllä puhuttiin aiemmin cacaoperan kieltä, joka on nyt kuitenkin hävinnyt.
Kenraali Suomen puolustusvoimissa kaikkia kenraalikuntaan kuuluvia puhutellaan aina nimityksellä ”kenraali”.
Elisabet II Kuningatar Elisabetia puhutellaan muodollisesti arvonimellä 'Your Majesty' () ja puhuttelusanalla Ma'am.
Juratsi Juratsi sammui 1800-luvun alussa. Sitä puhuttiin Pohjois-Venäjällä Taimyriassa Uralvuoriston itäpuolella.
Läheisriippuvuus Läheisriippuvuudesta puhuttiin alun perin alkoholistien lasten ja puolisoiden ongelmana, mutta se on osoittautunut huomattavasti laajemmaksi ilmiöksi.
Suomalais-ugrilaiset kielet Suomalais-ugrilaiset kielet polveutuvat uralilaisesta kantakielestä, jota puhuttiin tuhansia vuosia sitten.
Laatokan Karjala Raja-Karjalassa puhuttiin yleisesti karjalan kieltä ja suurin osa väestöstä oli uskonnoltaan ortodokseja.
Fongoro Kaikki kielen puhujat elävät Tšadissa. Kieltä puhuttiin ennen myös Sudanissa, mutta siellä se on jo hävinnyt.
Sogdin kieli Sogdin kieli on kuollut iranilainen kieli. Sitä puhuttiin Keski-Aasiassa muinaisessa Sogdianassa sekä Silkkitien karavaanireiteillä.
Horezmin kieli Horezmin kieli (muita nimityksiä "horesmi", "hvarezmi") on kuollut iranilainen kieli, jota puhuttiin muinaisessa Horezmissa.
Radogoštš Nykyään Radogoštš on eteläisin vepsäläisten asuttama kylä. Aikaisemmin vepsää puhuttiin myös kylän eteläpuolella esimerkiksi Pudrinossa.
Yhdysvaltain kielet 1600-luvun eurooppalaisissa siirtokunnissa puhuttiin englantia, hollantia, ranskaa, espanjaa, ruotsia, gaelia, kymriä ja venäjää.
Zaghawa Zaghawa on saharalaisten kielten itäisen haaran ainoa elävä kieli. Sen kuollutta sukulaiskieltä bertiä puhuttiin Darfurissa Sudanin länsiosassa.
Mediapaniikki Suomessa mediapaniikkia esiintyi 1950-1970-luvuilla sarjakuvien, elokuvien ja television viihteellisen tarjonnan aiheuttamina. Puhuttiin, että ne ovat "vietteleviä" ja "passivoivia".
Volskin kieli Volskin kieltä puhuttiin Italiassa ennen latinan valta-asemaa. Se on itaalinen kieli ja sukua latinalle, umbrille ja oskille.