mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Saamen lippu Saamelaisneuvosto käynnisti suunnittelukilpailun, jonka voitti taiteilija Astrid Båhl. Lippu hyväksyttiin Åressa pidetyssä saamelaisten 13. pohjoismaisessa konferenssissa 15. elokuuta 1986. Samassa konferenssissa hyväksyttiin myös "Sámi soga lávlla" (Saamen suvun laulu) -runon käyttö saamelaisten kansallislauluna.Saamen lippua käytetään kuten Suomen lippua. Sillä voi juhlistaa perhetapahtumia tai suruliputtaa. Saamelaisalueen viranomaiset ja yhteisöt, kuten seurakunnat, liputtavat sekä Saamen että Suomen lipuilla.
Latvian lippu Latvian tasavallan presidentin lipussa on säännöllinen risti, ja värit ovat kansallislipun punainen risti ja valkoisella alustalla. Ristin suhteet ovat kansallislipun suhteet. Ristin keskellä punainen väri katkeaa ja siihen on sijoitettu Latvian kansallisvaakuna. Vaakunan korkeus on 1/3 koko lipun korkeudesta. Näin ollen vaakunan aurinko on koko presidentin lipun keskipisteessä. Presidentin standardin ja valtiolipun kokosuhde on 1:5 ja standardin mittasuhteet ovat 3:2.
Myös Latvian pääministerin lipussa on symmetristen sijoitettu risti, joka on punainen ja valkoisella alustalla. Vasempaan yläpiiriin, tangon puolelle, on sijoitettu kansallisvaakuna, joka on yläpiirin korkeudesta 5/6 osaa korkea. Tällöin vaakunan aurinko on sijoitettu keskellä yläpiirin kenttää. Pääministerin standardin ja valtiolipun kokosuhde on 1:5 ja standardin mittasuhteet ovat 3:2.
Saksan lippu Saksan lippu on nykymuodossaan toiminut Saksan liittotasavallan tunnuksena vuodesta 1949. Lipussa on musta, punainen ja kullanvärinen raita. Valtiolipussa on lisäksi Saksan vaakuna keskellä.
Maltan lippu Kauppalaivaston käyttämä lippu on erilainen kuin valtiolippu. Siinä on punaisella kentällä isokokoinen ja valkoinen Maltan risti.
Unkarin lippu Unkarin lippu () on yksi Unkarin tasavallassa käytettävistä kansallistunnuksista. Lippu koostuu kolmesta vaakasuorasta palkista, joiden värit ovat punainen, valkoinen ja vihreä. Väreistä punainen kuvaa voimaa, valkoinen uskollisuutta ja vihreä toivoa. Kansallis- ja kauppalipun mittasuhteet ovat 2:3. Valtiolippu, josta on kaksi virallista versiota: vaakunallinen ja vaakunaton, on mittasuhteiltaan puolestaan 1:2. Valtiolipun vaakunatonta versiota voidaan käyttää myös kansallislippuna. Käytössä ovat myös erilliset sotalippu ja laivaston lippu, joiden esikuvina ovat olleet Unkarin vapaussodassa vuosina 1848–1849 käytetyt sotaliput. Sotalipun ja laivaston lipun mittasuhteet ovat 3:4. Uusin valtiollisista lipuista on vuonna 2012 käyttöön otettu puolustusvoimien ylipäällikön lippu, joka on käytännössä identtinen valtionhoitaja Miklós Horthyn toisen maailmansodan aikana käyttämän kanssa. Unkarissa puolustusvoimien ylipäällikkönä toimii tasavallan presidentti. Unkarin kansallislipun kaltainen kolmen vaakapalkin muodostama trikolori on käytössä useassa muussakin Euroopan maassa.
Kalmarin unionin lippu Kalmarin unionin lippu oli Kalmarin unionin käyttämä valtiontunnus. Lipun otti käyttöön Eerik Pommerilainen. Lipussa otettiin mallia Dannebrogista, mutta yhtään Kalmarin unionin lippua tai kuvia siitä ei ole säilynyt. Kuvassa oleva lippu on rekonstruoitu muutamien kirjallisten lähteiden perusteella. Kalmarin unionin lippu on ainoa koskaan käytössä ollut yhteispohjoismainen valtiolippu.
Suomen lippu 15. helmikuuta 1918 Suomen senaatin kauppa- ja teollisuustoimikunta määräsi, että leijonalippua alettiin toistaiseksi käyttää Suomen kauppalippuna. 27. helmikuuta leijonalippu palautettiin valtiolipuksi, ja kauppalipuksi Vaasan senaatti määräsi punapohjaisen ristilipun, jonka keltainen risti oli reunustettu valkoisella ja sinisellä raidalla.
Puolan lippu Puolan lippu on Puolan tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se on ollut käytössä 1800-luvun alkupuolelta asti. Valtiolippuun kuuluu vaakuna keskellä valkoista osaa. Lipun mittasuhteet ovat 5:8.
Karjalan tasavallan lippu Näiden ehdotusten välillä tehtiin sovitteluratkaisu, valitsemalla nykyinen lippu, joka perustui Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan lippuun, joka on muuten samanlainen kuin nykyinen valtiolippu, paitsi että sininen keskikenttä on vain 1/6 osa lipun leveydestä ja vihreä alaosa vain 1/5 osa lipun leveydestä.
Belgian lippu Belgian lähes neliönmuotoisen valtiolipun lisäksi maassa on liittovaltion tasolla käytössä myös muita lippuja. Siviili- ja kauppa-aluksiin asennetaan samoin värein varistettu lippu kuin kansallislippu, mutta se suhteen ovat 2:3, jolloin lippu muodostuu selvästi suorakaiteen muotoiseksi.
Yhdistyneiden kansakuntien lippu Monet kehitysmaat ja järjestöt ovat ottaneet mallia Yhdistyneiden kansakuntien lipusta. YK:n alaisuudessa toimivien järjestöjen, mm. Unescon, Unicefin, WHO:n ja IAEA:n liput on johdettu suoraan YK:n lipusta. Valtiolipuista mm. Somalian tähtilippu, jossa on valkoinen tähti vaaleansinisellä pohjalla, on saanut vaikutteita YK:n lipusta.
Latvian lippu Latvian parlamentin, saeiman, puhemiehen standardissa on myös symmetrinen risti, joka noudattelee kansallislipun värejä. Kuitenkin oikeaan yläpiiriin, siis tuulen puoleen, on sijoitettu Latvian kansallisvaakuna, joka on yläpiirin korkeudesta 5/6 korkuinen ja vaakunan aurinko on yläpiirin keskiössä. Puhemiehen standardin ja valtiolipun kokosuhde on 1:5 ja standardin mittasuhteet ovat 3:2.
Myös Latvian puolustusministerillä on oma lippunsa. Hänen lipussaan on myös symmetrinen risti, joka noudattelee kansallislipun värejä. Kuitenkin vasempaan yläpiiriin, tangon puolella, on sijoitettu hänen sotilaallinen arvomerkkinsä, jonka korkeus on 3/5 yläpiirin korkeudesta. Latvian puolustusministerin standardin ja valtiolipun kokosuhde on 1:5 ja standardin mittasuhteet ovat 3:2.
Eritrean lippu Eritrean lippu on Eritrean käyttämä tunnus, joka on otettu käyttöön 5. joulukuuta 1995. Sen punaisessa osassa on seppele, jonka sisässä on oliivioksa, joka symboloi vuonna 1952 johdettua lippua. Myös aiemmissa Eritrean lipuissa on ollut seppele ja oliivioksa. Eritrean presidentin lippu on lähestulkoon samanlainen kuin valtiolippu, mutta siinä on oliivioksan sijaan kameli ja Eritrean vaakuna.
Islannin lippu Skandinaavinen risti muistuttaa siitä, että Islanti kuuluu Skandinavian kulttuuripiiriin. Lippu on muuten samanlainen kuin Norjan lippu, mutta punainen ja sininen esiintyvät päinvastoin. Valtiolippu, jota myös sotalaivasto käyttää ja joka on tyypillinen halkio- eli kielekelippu, noudattaa Pohjoismaiden mallia.
Karjalan tasavallan lippu Karjalan tasavallan lippu on Venäjään kuuluvan Karjalan tasavallan virallinen lippu. Se otettiin käyttöön 16. helmikuuta 1993 pidetyssä Karjalan tasavallan korkeimman neuvoston istunnossa hyväksymällä perustuslain 158. pykälä. Nykyisessä perustuslaissa valtiolippua käsittelee 12. pykälä. Lipun on suunnitellut Aleksandr Kinner.
Burman lippu Syyskuussa 2007 ehdotettiin jälleen uutta lippua, tällä kertaa suuremmalla valkoisella tähdellä ja eri värijärjestyksessä olevalla palkituksella. Uusi lippu muistuttaa Liettuan lippua, mutta mittasuhteet ovat erilaiset eikä Liettuan lipussa ole tähteä. Tällä kertaa lippu hyväksyttiin osaksi uutta perustuslakia ja se hyväksyttiin vuoden 2008 kansanäänestyksessä. Uusi perustuslaki ja lippu astuivat voimaan 2010. Lippu hyväksyttiin lopullisesti 21. lokakuuta 2010.
Suomen tasavallan presidentti Tasavallan presidentillä on oma kielekkeinen valtiolippu, jonka tangonpuoleisessa yläkentässä on 3. luokan Vapaudenristi kansalaisansioista. Eero Snellmanin, Bruno Tuukkasen ja Olof Erikssonin suunnittelema lippu nostetaan salkoon presidentin noustessa merivoimien alukseen, linnoitukseen tai tämän saapuessa edustusasunnolleen.
Libyan lippu Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa hallitsevaa islaminuskoa sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta".
Monacon lippu Monacon valtiolippu, joka muodostuu Monacon suuresta vaakunasta, joka on sijoitettu valkoisella pohjalla, on käytössä valtion virastoissa. Sitä käytetään ruhtinaan palatsissa kun ruhtinas on paikalla virantoimituksessa. Sitä käytetään myös ruhtinaan huvijahdin lippuna.
Baškortostanin lippu Baškirian lippu on yksi Venäjälle kuuluvan Baškortostanin tasavallan virallisista valtiollisista tunnuksista. Se otettiin tunnuksista ensimmäisenä käyttöön. Baškortostanin parlamentti hyväksyi lain tasavallan lipusta 25. helmikuuta 1992. Tämän historiallisen tapahtuman kunniaksi juhlitaan 25. helmikuuta Baškortostanissa "Baškortostanin tasavallan valtiolipun päivänä".
Brittiläisten Neitsytsaarten lippu Brittiläisten Neitsytsaarten valtiolippu on punainen ja siinä on samat tunnukset kuin kansallislipussa.
Suomen lippu Suomen itsenäistymisen yhteydessä Suomen senaatti asetti lippukomitean 4. joulukuuta 1917. Komitean ehdotus valmistui neljässä päivässä. Senaatti hyväksyi komitean ehdotuksen, jossa esitettiin punakeltaista vaakunalippua eli leijonalippua Suomen valtiolipuksi. Senaatin esitys jätettiin eduskunnalle 5. tammikuuta 1918. Lehdistössä ja senaatissa asiasta keskusteltiin koko ajan hyvin aktiivisesti, ja vastakkain olivat jälleen punakeltaiset ja sinivalkoiset sekä leijonalipun ja ristilipun kannattajat.
Viron lippu Toisen neuvostomiehityksen myötä syyskuussa 1944 kansallislipun ja sen värien käyttö kiellettiin jälleen ankaran rangaistuksen uhalla. Neuvostomiehityksen vuosikymmeninä Viron sosialistisen neuvostotasavallan valtiolippuna oli muiden neuvostotasavaltojen tapaan Neuvostoliiton lipusta johdettu punalippu. Ensimmäinen versio oli käytössä vuosina 1940-1941 ja 1944-1953. Toinen versio vuosina 1953-1990. Neuvostovallan alkaessa murentua 1980-luvun lopulla kansallislippua alettiin käyttää vuoden 1987 lokakuusta alkaen enenevästi myös julkisesti. Aluksi lipun käyttö yritettiin neuvostoviranomaisten taholta estää, mutta heikentynyt hallinto ei siihen enää kyennyt. Vuoden 1988 keväästä alkaen kansallislippua käytettiin jälleen avoimesti ja vapaasti. Lokakuun 20. päivänä 1988 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkein neuvosto vahvisti sini-musta-valkean lipun Viron kansallislipuksi ja itsenäisyyspäivänä 24. helmikuuta 1989 se nostettiin Pikk Hermannin torniin, korvaamaan tornissa neuvostomiehityksen vuosina liehuneen punalipun. Toukokuun 8. päivänä 1990 Viron sosialistisen neuovostotasavallan korkein neuvosto vahvisti Viron kansallisväreiksi sinisen, mustan ja valkoisen. Kaksi kuukautta myöhemmin, elokuun 7. päivänä 1990 Viron tasavallan korkein neuvosto vahvisti kansallislipun lopulta myös Viron valtiolipuksi. Kaksi vuotta myöhemmin, 7. heinäkuuta 1992, riigikogu vahvisti lipun värit ja mittasuhteet. Tällä hetkellä voimassa olevat säädökset Viron lipusta sisältyvät 5. huhtikuuta 2005 vahvistettuun lakiin Viron lipusta (Eesti lipu seadus).
Angolan lippu Angolan parlamentin perustuslakikomissio ehdotti vuonna 2003 uutta lippua. Siinä on keskellä yli 4 000 vuotta vanha, esihistoriallisen Tchitundo-Hulu-kalliomaalauksen aurinkotunnus, jonka toivotaan viitoittavan tietä tulevaisuuteen. Valtiolipun vaihtumista pidetään kuitenkin epätodennäköisenä niin kauan kuin MPLA on parlamentin johtava puolue.
Perun lippu Argentiinasta ja Chilestä Peruun vuonna 1820 saapunut itsenäisyystaistelija José de San Martín suunnitteli Perulle aluksi punavalkoisen lipun, jonka värit kertoman mukaan tulivat hänen maahan saapuessaan näkemistään flamingoista. Hänen lippunsa koostui kolmionmuotoisista kentistä ja vaakunasta. Perulaiset itsenäisyystaistelijat ottivat vuonna 1822 käyttöön samanvärisen lipun, jossa oli punaiset ja valkoiset vaakakentät sekä punainen aurinko, perinteinen Inkavaltakunnan symboli. Lippu muistutti liikaa Espanjan lippua, joten kentät käännettiin pystysuuntaisiksi. Lopullisessa lipussa, joka otettiin käyttöön vuonna 1825, auringon korvasi uusi vaakuna, jota käytetään valtiolipussa. Lipun punaiset raidat edustavat isänmaanystävien verta ja valkoinen raita puhtautta.
Suomen lippu Lipun vaakunan ylle jäi yhä Suomen suuriruhtinaskunnan kruunu, joka jäi paikalleen vielä senaatissa kesäkuussa 1918 pidetyn äänestyksenkin jälkeenkin. Helmikuussa 1920 hyväksyttiin valtioneuvoston päätös kruunun poistamisesta. Samana vuonna vaakuna sijoitettiin lippua varten neliskulmaiselle pohjalle, lukuun ottamatta pohjan pientä ulkonemaa.
Monacon lippu Monacon alkuperäinen lippu on samankaltainen kuin tämänhetkinen valtiolippu, vain vaakunan kannattajakuvat ovat hivenen erilaiset. Tätä alkuperäistä lippua käytettiin vuodesta 1297 aina 24. helmikuuta 1793 saakka ja uudelleen 30. toukokuuta 1814 ja 4. huhtikuuta 1881 välisenä aikana. Ranskan vallankumouksen aikana myös Monacon ruhtinaskunnassa, joka oli tällöin yhdistettynä Ranskaan, käytettiin trikoloria. Nykyinen kansallislippu, joka on hyvin yksinkertaistettu, otettiin käyttöön 4. huhtikuuta 1881.
San Marinon lippu Valtiolipussa keskellä on kansallinen vaakuna. Vaakunassa etualalla on San Marinon kolme kukkulalla sijaitsevaa linnaa. Vaakuna on tammen ja laakeripuun lehvien ympäröimä; se kantaa umpikruunua ja sen perustassa on maan latinankielinen motto ”"LIBERTAS"” (). San Marino on tasavalta. Toisin kuin kruunut yleensä, sen lipussa oleva kruunu ei kuvasta monarkiaa, vaan suvereeniutta.
Karjalan tasavallan lippu Karjalan tasavallan valtiolippu koostuu kolmesta vaakasuorasta kentästä, jotka ovat ylhäältä alas lueteltuna punainen, sininen ja vihreä. Vihreä kuvaa toivetta ja onnenuskoa. Sininen kuvaa suuruutta ja kauneutta. Punainen puolestaan kuvaa kansan voimaa ja rohkeutta. Se on myös perinteinen karjalaisen kirjonnan väri. Lipun leveyden suhde pituuteen on 2:3.
San Marinon lippu Lipputyyppien käyttö on osittain ristiriitaista, sillä valtiolippua käyttävät myös yksityiset kansalaiset, mutta niin sanottua siviililippua taas käyttävät vain viranomaiset, esimerkiksi kunnalliset.
Etelän risti Etelän risti esiintyy monissa Tyynenmeren ja Eteläisen pallonpuoliskon alueen valtiolipuissa, muun muassa Australian, Brasilian, Papua-Uuden-Guinean, Samoan ja Uuden-Seelannin lipuissa.
Suomen lippu Senaatin ehdotus joutui eduskunnassa ulkoasiainvaliokunnan käsiteltäväksi. Ensimmäinen käsittely 14. tammikuuta lykättiin 24. tammikuulle. Leijonalippu ei saanut täyttä kannatusta, joten äänestystuloksen 10–7 kautta päätettiin panna toimeen kilpailu lipusta. Asiaa valmisteleva lippujaosto kokoontui seuraavana päivänä ja päätti kilpailun rahapalkinnoista. Jaosto myös ehdotti, että Suomen väliaikaisena lippuna toukokuun 1. päivään asti olisi sinisestä ja valkoisesta vaakapalkista koostuva lippu. Ulkoasiainvaliokunnassa asia herätti seuraavana päivänä keskustelua ja väittelyä, mutta jaoston ehdotukset hyväksyttiin lopulta lähes täydellisinä. Valiokuntakäsittelyn kuitenkin keskeytti sisällissodan puhkeaminen 28. tammikuuta.
Esperanton lippu Esperanton lippu on alun perin Boulogne-sur-Merin esperantokerhon luoma lippu, joka hyväksyttiin esperanton lipuksi ensimmäisessä esperantokonferensissa vuonna 1905.
Krimin lippu Krimin lippu on Krimin autonomisen tasavallan lippu. Se on ollut käytössä vuodesta 1992 ja se hyväksyttiin käyttöön virallisesti vuonna 1999.
Adygeian lippu Adygeian lippu on Venäjään kuuluvan Adygeian tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin Adygeian tasavallan viralliseksi lipuksi 23. maaliskuuta 1992. Lippu on kuitenkin paljon vanhempi, sillä se on peräisin jo 1830-luvulta.
Brittiläisen Kolumbian lippu Brittiläisen Kolumbian lippu on Kanadalle kuuluvan Brittiläisen Kolumbian provinssin tunnus. Se hyväksyttiin viralliseksi lipuksi 14. kesäkuuta 1960.
Tokelaun lippu Koska Tokelau on ei-itsehallinnollinen alue Uudessa-Seelannissa, käytetään Uuden-Seelannin lippua Tokelaun virallisena lippuna. Kuitenkin toukokuussa 2008, paikallisessa parlamentissa General Fonossa, hyväksyttiin oma lippu ja kansallinen tunnus Tokelaulle. Tätä lippua ei ole vielä käytetty usein virallisiin tarkoituksiin, mutta uuden lipun julkaisua suunniteltiin lokakuulle 2009. Kenraalikuvernööri esitteli lipun Ulu-o-Tokelaulle Tokelaun ensimmäisenä virallisena lippuna 7. syyskuuta 2009.
Ranskan lippu Vuonna 1873 kuningasvallan palauttaminen epäonnistui, sillä legitimistien ehdokas valtaistuimelle, Artois’n Henrik (1820–1883), ei hyväksynyt trikolori-lippua. Hän halusi sen sijaan Ancien Régimen vanhan lipun palautettavan valtakunnan lipuksi. Vendéen maakunnassa, joka oli kuninkaallisten legitimistien vankimman kannatuksen aluetta, oli odotettava aina vuoteen 1916 asti, ennen kuin trikolori-lippu hyväksyttiin kirkollisten rakennusten lipuksi.
Pohjan Pojat Viron Avustamisen Päätoimikunta oli päättänyt, ettei Viroon saisi viedä sopimuksen mukaista tuhatta miestä enempää. Kalm ei kuitenkaan virolaisena tästä välittänyt vaan kasasi noin 2300 miestä. Kalm halusi luoda tulivoimaisen ja vahvan rykmentin eli pienen prikaatin, joka olisi kykyneväinen itsenäisiin operaatioihin. Prikaatiin kuului kaksi jalkaväkipataljoonaa, kolmipatterinen tykistöosasto, tiedonanto-, ratsu- ja hiihto-osastot sekä myöhemmin muodostettu soittokunta. Joukko sai nimensä Hakkapeliittain tunnuslauseen ”"Hakkaa päälle, pohjan poika!"” mukaan. Rykmentin lippuna oli jääkarhunpäälippu, jonka pohjana oli Suomen kielekkeinen valtiolippu. Everstiluutnantti Kalm antoi ensimmäisen päiväkäskynsä joukoilleen 7.1.1919.
Guyanan lippu Guyanan lippu on Guyanan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin maan lipuksi 1966. Lipun vihreä väri symboloi metsiä ja maanviljelyä, valkoinen vesistöjä, keltainen mineraalivaroja, punainen kansan määrätietoisuutta ja musta kestävyyttä, jota vaaditaan uuden valtion perustamiseksi.
Latvian lippu Jo ennen historiallista aikaa ja alueen saksalaisvalloitusta 1200-luvulla Latvian alueen heimoilla oli käytössään erilaisia lippuja. Atskanin kronikan mukaan Cēsisin kaupungin eli silloisen "Wendenin" asukkaat käyttivät valkohirsistä sotalippua. Lippu on ollut kaupungin tunnus ainakin vuodesta 1279 lähtien, mutta mahdollisesti jo aiemmin. Semgallien taistellessa saksalaisia vastaan heidän johtajansa Nameitisin joukot käyttivät Cēsisiläisen sotalipun kaltaista lippua. Latvialaisen lähteen mukaan taistelu Cēsisin lähellä käytiin kuitenkin virolaisia heimoja vastaan. Lippu sai alkunsa kuolettavasti haavoittuneen heimopäällikön kahdelta puolelta vereen raidoittuneesta lakanasta, joka nostettiin salkoon, ja se johdatti joukot voittoon. Viitteen tarinaan löysi latvialainen ylioppilas Jēkabs Lautenbahs-Jūsmiņš 1860-luvulla liiviläisistä kronikoista. Cēsisin kaupunginlipusta tuli latvialaisten yleinen tunnus, kun latvialaiset ylioppilaat ottivat sen vuonna 1870 käyttöön kansallistunnuksena. Lippua käytettiin muun muassa Riian laulujuhlilla vuonna 1873. Lippu oli käytössä toukokuuhun 1917 saakka, jolloin taiteilija Ansis Cīrulis kavensi lipun valkoista raitaa ja muutti punaisten raitojen aiemman verenpunaisen värin kirsikanpunaiseksi, jotta lippu erottuisi paremmin Itävallan lipusta. 1900-luvun levottomuuksien aikana Latviassa oli käytössä myös lippu, jossa oli viisisakarainen tähti, jollainen tuli käyttöön myöhemmin Venäjän kommunistien parissa. Valtiopäivät julistivat Cirulisin version lipusta kansallis-, kauppa- ja valtiolipuksi 15. kesäkuuta 1921. Kansallinen lippu otettiin uudelleen käyttöön neuvostomiehityksen aikaisissa mielenosoituksissa vuonna 1988. Samana vuonna 6. lokakuuta Latvian korkein neuvosto hyväksyi lipun Latvian lipuksi.
Vojvodinan lippu Vojvodinan lippu on Serbian autonomisen maakunnan Vojvodinan tunnus. Se hyväksyttiin 27. helmikuuta 2004.
Madeiran lippu Madeiran lippu on Portugalille kuuluvan Madeiran itsehallinnollisen saariryhmän tunnus. Se hyväksyttiin 12. syyskuuta 1978.
Azorien lippu Azorien lippu on Portugalille kuuluvan Azorien itsehallinnollisen saariryhmän tunnus. Se hyväksyttiin 10. toukokuuta 1979.
Tšukotkan lippu Tšukotkan lippu on Venäjälle kuuluvan Tšukotkan autonomisen piirikunnan tunnus. Se hyväksyttiin 28. joulukuuta 1994.
Libanonin lippu Libanonin lippu on Libanonin kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 7. joulukuuta 1943. Se oli aluksi Libanonin parlamentin jäsenen, kansanedustaja "Saeb Salamin" oman kotinsa käyttöön suunnittelema lippu.
Kyproksen tasavallan lippu Kyproksen tasavallan lippu on Kyproksen symboli vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin 16. elokuuta 1960.
Afganistanin lippu Lipun määrittelee Afganistanin perustuslaki, joka hyväksyttiin 4. tammikuuta 2004 ja jonka presidentti Hamid Karzai allekirjoitti samassa kuussa. Lippu eroaa aiemmasta vuosina 2002–2004 käytetystä väliaikaisen hallinnon lipusta vain hieman: aiemman lipun suhteet olivat 1:2, vuosiluku oli Mohammed Nadir Shahin islamilaisen kuukalenterin mukainen kruunajaisvuosi 1348 (eli 1929) eikä lipussa ollut nousevaa aurinkoa. Afganistanin lipulla on ollut hyvin värikäs historia, ja käytännössä nykyisestä lipustakin on olemassa monia erilaisia versioita.
Slovakian lippu Slovakian lippu on yksi Slovakian tasavallassa käytetyistä kansallistunnuksista vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin 1. syyskuuta 1992.
Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan tunnus. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1953. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen lippujen tapaan se perustui Neuvostoliiton lippuun. Lipussa oli punaisella pohjalla sosialismin sirppi ja vasara -tunnus sekä viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli kapea vihreä raita ja sen päällä vaaleansininen raita. Virallisesti näiden selitettiin kuvaavan Karjalan vehreitä metsiä ja niittyjä sekä maan vesistöjä.
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 7. lokakuuta 1952. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen tapaan lippu perustui Neuvostoliiton lippuun. Siinä oli punaisella pohjalla vasemmassa ylälaidassa sosialismin sirppi ja vasara sekä punainen viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli leveä tummansininen palkki, jonka sanottiin symboloivan Kaspianmerta.
Hakassian lippu Hakassian lippu on Venäjään kuuluvan Hakassian tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 24. syyskuuta 2003 j sen mittasuhteet ovat 1:2.
Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu hyväksyttiin neuvostotasavallan lipuksi 20. maaliskuuta 1953. Kyseinen lippu perustui Neuvostoliiton lippuun. Siinä punaisen pohjan halki kulki kapea vihreä ja sen yläpuolella leveämpi valkoinen viiva. Valkean viivan selitettiin kuvaavan puuvillaa ja vihreän muita viljelykasveja. Lipun vasemmassa ylälaidassa olivat sosialismin tunnukset sirppi ja vasara sekä kommunismin viisisakarainen tähti. Tadžikistanin itsenäistyttyä lippu säilyi lähes täysin ennallaan, mutta sirppi ja vasara -tunnus oli poistettu. Maa otti käyttöön uuden lipun marraskuussa 1992.
Maranhãon lippu Maranhãon lippu on Brasilian Maranhãon osavaltion symboli. Se hyväksyttiin 6. joulukuuta 1889 ja sen suunnitteli runoilija Joaquim Sousa de Andrade.
Volgogradin alueen lippu Volgogradin alueen lippu on Venäjälle kuuluvan Volgogradin alueen tunnus. Se hyväksyttiin 18. syyskuuta 2000 ja sen mittasuhteet ovat 2:3.
Libanonin lippu Itsenäistymisen myötä nykyisen Libanonin lipun suunnitteli "Saeb Salam" omaan käyttönsä. Hän oli Libanonin parlamentin jäsen. Lippu hyväksyttiin maan viralliseksi symboliksi 7. joulukuuta vuonna 1943 pidetyssä parlamentin istunnossa, jossa maan perustuslain viidettä artiklaa muokattiin.
Bermudan vaakuna Bermudan vaakuna on Bermudan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1910. Vaakuna on Bermudan lipun oikeassa puoliskossa.
Sambian vaakuna Sambian vaakuna on maan lipun ja kansallislaulun ohella Sambian kansallistunnus. Vaakuna hyväksyttiin käyttöön yhdessä maan lipun kanssa 24. lokakuuta 1964.
Kanariansaarten lippu Kanariansaarten lippu on Espanjalle kuuluvien Kanariansaarten symboli. Se hyväksyttiin käyttöön vuonna 1982. Se on vertikaalinen trikolori väreiltään vasemmalta oikealle valkoinen, sininen ja keltainen. Lipun värit on yhdistetty Kanariansaarten provinssien väreistä, Santa Cruz de Tenerifen provinssin väreistä (valkoinen ja sininen) ja Las Palmasin provinssin väreistä (sininen ja keltainen). Lipun keskellä on Kanariansaarten vaakuna.
Brasilian lippu Brasilian lippu (, tai "Auriverde", eli kultainen ja vihreä) on Brasilian liittotasavallan tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Lippu on otettu käyttöön 19. marraskuuta 1889 ja sen nykyinen versio hyväksyttiin 11. toukokuuta 1992. Lipun suhteet ovat 7.10. Lipun vihreä taustaväri symboloi Amazonin ja rannikon metsiä, ja keskellä oleva keltainen neljäkäs maan alla olevia rikkauksia. Lipun keskellä on tähtitaivasta kuvaava sininen ympyrä, jonka halki kulkee Brasilian motto "Ordem e Progresso" (suom. "järjestys ja edistys").
Québecin lippu Québecin lippu on Québecin provinssin tunnus. Sen lempinimi on Fleurdelisé. Se hyväksyttiin provinssin viralliseksi lipuksi 21. tammikuuta 1948 Québecin alueparlamentin istunnossa. Lipussa on sinisellä taustalla valkoinen risti ja neljä valkoista liljaa. Päinvastoin kuin yleensä luullaan, lipun valkoinen risti viittaa Ranskan kuningaskuntaan ja liljat sinisellä pohjalla viittaavat Neitsyt Mariaan. Alun perin liljat olivat kulmissa osoittaen keskustaa kohti, mutta ne käännettiin nykyisille sijoilleen hyvin pian.
Salomonsaarten lippu Salomonsaarten lippu otettiin virallisesti käyttöön 18. marraskuuta 1977 suunnittelukilpailun ja perusteellisen parlamenttiväittelyn jälkeen. Salomosaarten lipusta kiisteltiin pitkään, mutta myöhemmin se hyväksyttiin kansalliseksi tunnukseksi. Sen viisi tähteä kuvaavat eri maakuntia. Vaikka maakuntajako on sittemmin muuttunut, lippuun ei ole lisätty tähtiä. Sininen väri kuvaa saaria ympäröivää valtamerta ja vihreä rehevää maata. Keltainen viiva kuvaa auringonpaistetta.
Dagestanin lippu Dagestanin lippu on Venäjään kuuluvan Dagestanin tasavallan tunnus. Se hyväksyttiin 26. helmikuuta 1994. Sen mittasuhteet ovat 2:3 ja malliltaan lippu on horisontaalinen trikolori väreiltään ylhäältä alas vihreä, sininen ja punainen. Värit symboloivat islamia (vihreä), Kaspianmerta (sininen) ja ihmisten rohkeutta ja uskollisuutta (punainen). 19. marraskuuta 2003 lipun mittasuhteet vaihdettiin 1:2 nykyisiin mittasuhteisiin.
Japanin lippu Kun laki kansallislipusta ja -laulusta hyväksyttiin 13. elokuuta 1999, lipun suhteita muutettiin jonkin verran. Lipun uudet kokonaissuhteet ovat kahden suhde kolmeen (2:3). Punainen kiekko siirrettiin aivan lipun keskelle, mutta sen koko pysyi samana. Lipun tausta on valkoinen ja aurinkokiekko punainen, mutta tarkkoja värisävyjä ei vuoden 1999 laissa määritelty. "Album des pavillons" -kirjan vuoden 2000 painoksessa auringon sävyksi mainitaan ”Pantone 186”; valkoista kenttää ei mainita.
Trinidad-Tobagon lippu Trinidad-Tobagon lippu hyväksyttiin maan lipuksi 31. elokuuta 1962. Punainen väri symboloi maan ja sen kansan elinvoimaa sekä auringon lämpöä ja energiaa. Valkoinen symboloi saaria ympäröivää merta, kansallista puhtautta ja ihmisten tasa-arvoa. Musta symboloi kansan yksimielisyyttä ja energiaa sekä rikkauksia.
Arizonan lippu Arizonan lippu on Yhdysvaltain Arizonan osavaltion tunnus. Se hyväksyttiin käyttöön 17. helmikuuta 1917. Lipun yläosan kolmetoista raitaa kuvaavat Yhdysvaltain kolmeatoista ensimmäistä osavaltiota (toisen tulkinnan mukaan ne kuvaavat Arizonan kolmeatoista ensimmäistä piirikuntaa) ja auringonlaskua. Raitojen värit tulevat Espanjan lipusta, jonka alaisuuteen Arizona kerran kuului. Kuparinvärinen tähti kuvaa osavaltion kuparikaivoksia. Sininen alaosa kuvaa vapautta.
Kiinan kansantasavallan lippu Lippu hyväksyttiin Kiinan kansantasavallan viralliseksi tunnukseksi 27. syyskuuta 1949. Lippu esiteltiin kansalle 1. lokakuuta 1949 Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa pidettiin Kiinan kansantasavallan perustamisseremonia. Lippua varten aukiolle pystytettiin 22-metrinen tankoon, jonka tilalle rakennettiin vuonna 1991 uusi 32,6-metrinen tanko. Vuonna 1990 hyväksytyn lippulain mukaan vaurioituneella, haalistuneella tai määräysten vastaisella lipulla ei saa liputtaa. Erityisen tärkeää tämä on Taivaallisen rauhan aukiolla, jossa arvokkuuden säilyttämiseksi lippu vaihdetaan uuteen lähes päivittäin ja aina juhlapäiviä varten. Vaikka lippu olisi ehjä, sitä käytetään korkeintaan kymmenen päivää.
Abu Simbel Temppelit ovat vuodesta 1979 alkaen osa UNESCO:n maailmanperintöluetteloa.
Maailmanperintöluettelo Toisen maailmansodan jälkeen kehittyi ajatus kansainvälisesti perintökohteiden suojelusta. Assuanin toisen padon rakennussuunnitelmat saivat aikaan kansainvälisen huolenaiheen Abu Simbelin temppeleiden kohtalosta, sillä ne olivat jäämässä Nasserjärven tulvaveden alle uuden padon myötä. Egyptin ja Sudanin hallitusten pyynnöstä Unesco käynnisti vuonna 1959 projektin Abu Simbelin temppeleiden pelastamiseksi. Projekti maksoi noin 80 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, ja sen aikana Abu Simbelin temppelit purettiin ja kasattiin uuteen paikkaan. Lisäksi veden alle jäävällä alueella järjestettiin laajoja arkeologisia kaivauksia. Projektin kustannuksiin osallistui noin 50 valtiota.
Abu Simbel Abu Simbelin temppelit rakennettiin 1284-1264 eaa. Ramses II:n käymän kiistanalaisen Kadeshin taistelun kunniaksi (taistelu oli ilmeisesti pattitilanne). Syrjäinen, kapinoiva Nubia oli saatava keskushallinnon otteeseen. Monumentti palveli aivan ilmeisesti propagandatarkoituksia: Ramseksen voittoa vihollisista haluttiin tuoda julki suuressa mittakaavassa. Paikalle rakennettiin tätä varten kaksi temppeliä. Suuri Ramseksen temppeli omistettiin Ra-Horakhtelle ja pienempi kuningatar Nefertarin temppeli Hathor-jumalalle. Molemmat temppelit hakattiin suoraan kallioon.
Abu Simbelin suuren temppelin kolosseista on löytynyt vanhoja graffiteja antiikin ajalta. Egyptin armeijassa palvelleet kreikkalaiset palkkasoturit kirjoittivat patsaaseen käynnistään paikalla vuonna 591 eaa. Psammetikus II:n aikana. Jo tällöin patsaat olivat alkaneet hautautua aavikolta puhaltavaan hiekkaan. Sen jälkeen alkaakin pitkä hiljaisuus historiallisissa lähteissä. Näyttää siltä, että paikka jäi ennen pitkää täysin unohduksiin, sillä yksikään kreikkalainen, roomalainen tai arabialainen kirjailija ei mainitse paikkaa. Napoleonin retkikunnan tiedemiehet laativat 1799 listan Egyptin kiinnostavista kohteista, ja Abu Simbel kirjattiin ylös paikkakuntana Niilin varrella, mutta itse monumenteista ei mainita sanallakaan. Alue oli melkein asumatonta erämaata, eivätkä paikallisetkaan tunteneet 1800-luvun alussa kuin pienemmän Hathorille omistetun temppelin. Sveitsiläinen Johann Ludwig Burckhardt sai kuulla siitä talonpojilta ja kävi paikalla 22. maaliskuuta 1813. Hän oli jo lähtemäisillään takaisin käytyään pienemmän temppelin luona, kun sattumalta huomasi kauempana hiekasta pilkottavan kolossin pään. "Oli mahdotonta päätellä, olivatko patsaat istuvassa vai seisovassa asennossa", hän kirjoitti päiväkirjaansa.
Abu Simbel Abu Simbel (arabiaksi: أبو سمبل) on kaupunki Niilin rannalla Egyptissä, Sudanin rajan tuntumassa muinaisessa Nubiassa 275 km:n päässä Assuanista. Sen läheisyydessä on kaksi valtavaa hiekkakivikallioon hakattua temppeliä, jotka löydettiin vuonna 1813 ja kaivettiin esiin lopullisesti vasta 1909. Ne ovat peräisin 19. dynastian ajoilta 1200-luvulta eaa. Temppelit rakennettiin Ramses Suuren ja tämän lempivaimon Nefertarin kunniaksi.
Abu Simbel Monumentit leikattiin kolmeen tuhanteen 20-tonniseen palaan. Työ alkoi 1964 ja kesti neljä vuotta. Koska uusi sijaintipaikka oli tasamaata, oli tehtävä keinotekoiset vuoret temppelien taustaksi - tähän käytettiin modernia betonitekniikkaa. Suuren temppelin vuoren sisällä on valtava kupoli. Nykyään temppelit sijaitsevat 65 metriä ylempänä noin 200 metrin päässä aiemmasta paikasta. Hanke maksoi 80 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja se saatiin päätökseen hyvissä ajoin ennen Assuanin padon valmistumista 1970. Nasserjärvi ulottuu aivan temppelien juurelle, mutta turvallisen välimatkan päähän.
Abu Simbel Egyptin hallitus päätti siirtää maan nykyaikaan kertaheitolla vuonna 1954, jolloin suunnitelma Assuanin suurpadon rakentamisesta tehtiin. Pato uhkasi valmistuttuaan peittää veden alle Nubian menneisyyden muistomerkit, kuten Philaen saaren Isiksen temppelin ja Abu Simbelin temppelikompleksin, joka olisi jäänyt kymmenien metrien syvyyteen. 8. maaliskuuta 1960 julistettiin kansainvälinen UNESCOn johtama kampanja monumentin pelastamiseksi. Tämän ja muiden vastaavien operaatioiden ansiosta Nubian muinaismuistot on nyt dokumentoitu ja tutkittu paremmin kuin minkään muun Niilin alueella.
Ramses II Kadeshin taistelun jälkeen Ramses omistautui Egyptin infrastruktuurin parantamiseen, rajojen vahvistamiseen ja useiden rakennushakkeiden läpiviemiseen. Ramses rakennutti satoja rakennuksia, monumentteja ja temppeleitä, kuten Abu Simbelin temppelit, Karnakin temppelin salin, Ramesseum-kuolintemppelin ja Abydosin rakennuskompleksin.
Filae Filaesta tuli kuuluisa matkailukohde jo 1700- ja 1800-luvuilla, kun varakkaat eurooppalaiset vierailivat saarella. Kun Assuanin ensimmäinen pato rakennettiin 1900-luvulla, turistit hylkäsivät saaren, sillä se oli osan vuotta veden alla. Kun Abu Simbelin temppelit siirrettiin vuonna 1960 onnistuneesti tulvaveden takia eri paikkaan, Unesco alkoi suunnitella myös Filaen siirtämistä. Saaren ympärille rakennettiin suuri arkkupato ja saari kuivatettiin vedestä. Sen jälkeen Filaen rakennukset puhdistettiin ja ne mitattiin fotogrammetrian avulla. Rakennukset purettiin noin 40 000 osaan ja osat siirrettiin 500 metrin päässä sijaitsevaan korkeampaan Agilkian saarelle. Projekti kesti kokonaisuudessaan vuodesta 1972 vuoteen 1980. Rakennukset pystytettiin uudelleen Agilkialle samaan muodostelmaan, jossa ne olivat olleet myös Filaessa. Filaeen jätettiin vain kaksi koptilaista kirkkoa, koptilainen luostari, Augustuksen temppelin rauniot ja roomalainen kaupunginportti.
Abu Simbel Burckhardtin muistiinpanot saivat aarteenetsijät liikkeelle. Bernardino Drovetti ja Henry Salt saapuivat paikalle tarkoituksenaan tunkeutua temppeliin hiekan läpi, mutta luopuivat koska eivät saaneet ketään tekemään kaivutyötä. Belzoni, joka oli Luxorissa 1816, sai kuulla temppelistä Saltilta ja päätti vuorenvarmasti olevansa ensimmäinen ihminen sisällä. Hän koki pahan pettymyksen nähtyään itse paikalla, kuinka hiekka valui kallion harjanteelta kuin vesiputous. Belzonin mielestä oli unohdettava temppelin kaivu ulos hiekasta ja keskityttävä tunnelin tekemiseen patsaiden välissä olevalle oletetulle ovelle. Hän palkkasi joukon miehiä kaivamaan, mutta viikon työn jälkeen rahat olivat loppu, eikä työ ollut edistynyt kuin muutaman metrin. Belzoni palasi paikalle vuotta myöhemmin ja ryhtyi uudelleen työhön tällä kertaa onnistuen kolmen viikon kaivamisen jälkeen pääsemään ovenkamanalle 1. elokuuta 1817. Hän laskeutui sisään temppeliin suurin toivein, mutta suuri halli olikin vaikuttavuudestaan huolimatta tyhjä aarteista. Belzoni lähti Abu Simbelistä ja hiekka valtasi sisäänkäynnin uudelleen. Temppeliä luotiin auki vielä 1831 ja 1869, mutta vasta Gaston Masperon kaivausten jälkeen 1909 temppeli on ollut kokonaisuudessaan vapaa hiekasta.
Giovanni Battista Belzoni Egyptissä asuessaan Belzoni tapasi sveitsiläisen tutkimusmatkailijan Johann Ludwig Burckhardtin, joka oli ryhtynyt käyttämään arabialaisia vaatteita ja opetellut puhumaan arabiaa. Burckhardt oli näin päässyt paikkoihin, joihin muita eurooppalaisia ei päästetty. Hän kertoi Belzonille matkoillaan näkemistään monumenteista, muun muassa suurenmoisesta temppelistä, jota hän kutsui "Ipsambalin" (Abu Simbel) nimellä, sekä Luxorissa sijaitsevasta "nuori Memnon" -nimellä tunnetusta Ramses II:n patsaasta.
Abu Simbel Assuanin padon rakentamisen yhteydessä temppelit irrotettiin kalliosta ja siirrettiin osina Nasserjärven tulvavesirajan yläpuolelle. Nelivuotinen projekti alkoi 1964 ja saatiin päätökseen 1968.
Abu Simbel Alussa pohdittiin eri tapoja pulman ratkaisemiseksi. Tehtiin kolme suunnitelmaa: 1. jätetään temppelit paikalleen, mutta rakennetaan sen päälle kupoli; 2. nostetaan temppelit jonkinlaisella hydraulisella nostimella kokonaisina ylemmäs; 3. sahataan temppelit palasiksi, jotka siirretään ylängölle, minne ne koottaisiin uudelleen mahdollisimman alkuperäisen kaltaisina. Näistä halvimpana valittiin viimeisin vaihtoehto.
Templo de Debod Vuonna 1960 useita monumentteja oli vaarassa jäädä veden alle Assuanin padon rakennustöiden vuoksi ja UNESCO pyysi apua kansainväliseltä yhteisöltä näiden historiallisesti arvokkaiden kohteiden pelastamiseksi. Kiitokseksi Espanjan tarjoamasta avusta Abu Simbelin temppelien siirtämisessä, Egypti lahjoitti Debodin temppelin Espanjalle vuonna 1968.
Assuanin pato Rakennustyön aikana tekojärvi uhkasi peittää alleen monia historiallisesti arvokkaita monumentteja. Muun muassa Abu Simbelin temppeli oli jäämässä kokonaan veden alle ja se jouduttiin YK:n avustuksella siirtämään kokonaisuudessaan toisaalle. Sen sijaan Philaen saari Isiksen temppeleineen ja nubialainen Wadi Halfan kaupunki jäivät vesimassojen alle. Myös Philaen saaren rakennukset purettiin ja siirrettiin korkeammalle naapurisaarelle vuonna 1972 alkaneessa operaatiossa.
Lorri Maakunnassa sijaitsevat myös UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kuuluvat Haghpat ja Sanahin.
Sadruddin Aga Khan Prinssi Sadruddin Aga Khan KBE (persiaksi: صدرالّدين آغا خان, "Ṣadr ad-Dīn Āghā Khān") (17. tammikuuta 1933 – 12. toukokuuta 2003) oli UNHCR:n pääsihteeri vuosina 1965–1977. Hänen UNESCO-aikanaan tapahtui muun muassa Assuanin padon rakentaminen ja Abu Simbelin temppelin siirto.
Orangen roomalainen teatteri Orangen roomalainen teatteri ja kaupungissa sijaitseva roomalaisajan Orangen riemukaari hyväksyttiin UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuonna 1981.
Villa Adriana Villa Adriana on osa UNESCO:n maailmanperintöluetteloa.
Johann Ludwig Burckhardt Burckhardt ei ollut vieläkään hylännyt toivettaan päästä Nigerin alkulähteille. Tätä varten hän matkusti Kairoon Egyptiin, jossa ollessaan teki matkan Assuaniin. 1813 hän kertoi muistiinpanoissaan löytäneensä läheltä Sudanin rajaa suuren hiekkaan hautautuneen temppelin, jota kutsuttiin nimellä Abu Simbel. Samalla matkalla Burckhardt ylitti Punaisenmeren ja teki pyhiinvaellusmatkan muslimien pyhiin kaupunkeihin Mekkaan ja Medinaan.
Kosteikko Ramsarin sopimus on kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta. Floridassa, Yhdysvalloissa sijaitseva Evergladesin valtava rämealue kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Abu Simbel Pienempää Hathorin temppeliä koristaa kuusi seisovaa kolossia kallioon hakatuissa syvennyksissä. Patsaista neljä kuvaa Ramsesta ja kaksi Nefertaria, ja niiden korkeus on 10 m. Fasadi on 27.4 m leveä ja 12.2 m korkea. Kalliotemppelin sisäänkäynti keskellä johtaa eteisen kautta suureen saliin (10.4m x 8.2 m), jota kannattelee kuusi Hathor-jumalan päällä varustettua pylvästä.
Rashtrakuta Rashtrakuta () oli intialainen dynastia, joka hallitsi laajoja alueita eteläisessä, keskisessä ja pohjoisessa Intiassa 700–1000-lukujen välissä. Dynastian aikaista arkkitehtuuria kuvastaa muun muassa Kailasan kalliotemppeli Ellorassa, veistokset Elephantan saarella Mumbain edustalla sekä Jain Narayanan temppeli Pattadakalissa. Edellä mainitut kohteet ovat UNESCO:n maailmanperintöluettelossa.
Espanjan kulttuuri Espanjassa on useita kulttuurihistoriallisia muistomerkkejä. Oheisesta listasta käyvät ilmi UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kuuluvat, Espanjassa sijaitsevat monumentit (suluissa vuosiluku, jolloin monumentti on lisätty luetteloon):
Évoran tuomiokirkko Évoran tuomiokirkko () on tuomiokirkko Évoran kaupungissa Portugalissa. Se kuuluu osana kaupungin historiallista keskustaa UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Ávila Ávila on tunnettu erityisesti keskiaikaisesta muuristaan, joka on Espanjan vanhin sekä 2 500 metrin pituudellaan myös pisin muuri. Sekä muuri että sen sisäpuolella sijaitseva Ávilan vanha kaupunki julistettiin vuonna 1985 kuuluvaksi UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Gambia (joki) Gambiajoki on 1 130 kilometriä pitkä. Laivaväylää on 390 km. Pienet merikelpoiset alukset pääsevät etenemään siitä 190 km. Joessa sijaitsevat esimerkiksi Gambiajoen kansallispuistoon kuuluvat Baboonsaaret ja UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kuuluva Kunta Kintehin saari.
Ra-Horakhty Ra-Horakhty (Ra-Harakhti, Ra-Horakhte, Ra-Horakhtii, Ra-Herakhty "Horus horisontissa") on yksi muinaisen Egyptin jumalista, joka kuvataan miehenä, jolla on haukan pää ja auringon kiekko tai sädekehä päähineenään. Ra-Horakhtya pidetään Horus-jumalan ja Ra-jumalan yhdistelmänä. Siinä missä Horus oli taivaanjumala ja Ra auringonjumala, pidettiin Ra-Horakhtya varsinaisesti nousevan auringon jumalana. Muun muassa Abu Simbelin Suuri Temppeli on omistettu Rameseksen itsensä lisäksi jumalille Amun Ra, Ra-Horakhty, sekä Ptah.
Tomar Tomarissa sijaitseva Kristuksen luostari on UNESCO:n maailmanperintöluettelon kohde. 1100-luvulla Temppeliherrain ritarikunta kutsuttiin Portugaliin auttamaan Reconquistassa, ja Tomar oli heidän ensimmäinen ja tärkein linnoituksensa. Kun Temppeliherrojen ritarikunta hajotettiin 1314–1315, Portugaliin perustettiin Kristuksen ritarikunta ja Tomarin luostari siirtyi heille.
Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto Phong Nha-Kẻ Bàngin kansallispuisto () on Vietnamin Quảng Bìnhin maakunnassa sijaitseva suuri kansallispuisto. Vuonna 2003 puistosta tehtiin UNESCO:n maailmanperintökohde, ja se on siitä asti kuulunut maailmanperintöluetteloon. Puisto on uusin ja järjestykseltään viides maailmanperintökohde Vietnamissa.
Lamu (saari) Lamu on saari Lamun saaristossa Kenian rannikolla. Saari on 18 kilometriä pitkä ja 8 kilometriä leveä. Saarella sijaitseva Lamun kaupunki kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon. Saarelle on lauttayhteys mantereelta Mokowesta ja Mandan saarelta. Saarella itsellään ei ole motoroitua liikennettä.
Abu Simbel Suuren Ramseksen kalliotemppelin fasadi, joka mukailee perinteisen egyptiläisen temppelin pylonia, on 32 m korkea ja 36 m leveä. Pylonin huipulla on friisi, jossa on 22 paviaanihahmoista korkokuvaa. Julkisivua koristaa neljä 20 m korkeata kolossaalista patsasta. Ne kuvaavat Ramses II:sta istuvassa asennossa ylä- ja ala-Egyptin valtiaana, koska hänellä on päässään molempien alueiden komposiittikruunu. Patsaiden päät ovat yli neljä metriä läpimitaltaan ja kädetkin yli 2.5 metriä. Ihminen mahtuisi mukavasti istumaan patsaiden korvaan. Toinen kolossi vasemmalta on vahingoittunut muinaisessa maanjäristyksessä, ja sen kruunu makaa maassa patsaan juurella. Patsaiden jalustassa on pienempinä kuvattu Ramseksen hoviin kuuluneita henkilöitä. Kolossien välissä on sisäänkäynti temppeliin. Oven yläpuolella on Ra-Horakhten korkokuva.
Bordeaux Mikään muu kaupunki maailmassa ei ole saanut niin suurta osaa kaupunkikaavastaan kirjatuksi UNESCO:n maailmanperintöluetteloon – 3 725 hehtaaria pelkkää arkkitehtuuria, jota pidetään ”erinomaisena 1700-luvun kaupunki- ja arkkitehtuurikokonaisuutena”.
NewOpenWorld Corporationin uudet maailman seitsemän ihmettä YK:n kulttuurijärjestö UNESCO kieltäytyi tukemasta hanketta, koska valinta perustui sen mukaan enemmän tunteeseen kuin tieteeseen. Osa valituista kohteista ei myöskään kuulu UNESCO:n laajaan maailmanperintöluetteloon lainkaan.
Ryōan-ji Ryōan-ji, myös Ryoanji (, "Rauhallisen lohikäärmeen temppeli") on zenbuddhalainen temppeli Japanissa Kiotossa alueella, jonka aikoinaan omisti Fujiwaran suku. Temppeli on kuuluisa erityisesti zen-puutarhasta, joka on 1400-luvun lopulta. Se edustaa zenbuddhalaisessa Rinzain koulukunnassa Myōshin-ji-suuntausta. Temppeli liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994 osana Muinaisen Kioton historiallisten monumenttien muodostamaa kokonaisuutta. Temppelin maailmanperintöluetteloon liitetty alue on 3,9 hehtaarin laajuinen.
Giovanni Battista Belzoni Urakan jälkeen Belzoni matkusti 1816 Abu Simbeliin, jossa hän yritti kaivaa Ramses II:n temppeliä esiin hiekasta. Hiekan kertyminen oli kuitenkin niin voimakasta ja työvoima ja varat niin niukkoja, että hän jätti työn kesken sillä kertaa. Vuotta myöhemmin hän palasi kolmen englantilaisen, kuninkaallisen laivaston kapteenien Irbyn ja Manglesin ja erään herra Henry Beechleyn, kanssa ja aloitti työt uudelleen päästen lopulta oviaukolle asti ensimmäisenä eurooppalaisena (tai ylipäätään ensimmäisenä ihmisenä) sitten antiikin. Hän oli pettynyt vaikkakin vaikuttunut temppelin sisätilojen suuruudesta, sillä hän oli odottanut löytävänsä suuria aarteita. Mukaansa hän otti paikalta kaksi luonnollisen kokoista haukanpäistä leijonapatsasta, pienen istuvan hahmon ja kuparisia osia oviaukosta, jotka ovat nyt British Museumissa. Belzoni ikuisti näkemänsä tekemissään akvarelleissa, sillä hän oli muun ohella myös kätevä käyttämään sivellintä. Hänen maalauksensa julkaistiin myöhemmin litografioina.
Pico (Azorit) Picon viinitarhat ovat UNESCO:n maailmanperintöluettelossa.
Mont-Dauphin Mont-Dauphin on kunta Kaakkois-Ranskassa Hautes-Alpesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. 1600-luvun lopulla Vauban suunnitteli Mont-Dauphinin linnoituksen, ja se on kuulunut vuodesta 2008 saakka UNESCO:n maailmanperintöluetteloon osana Vaubanin suunnittelemia linnoituksia.
Luettelo maailmanperintöluettelon kohteista Euroopassa Liettua ratifioi sopimuksen UNESCO:n maailmanperinnöstä 31. maaliskuuta 1992. Sen edustajat ovat olleet maailmanperintökomiteassa 2003–2007. Liettuan maailmanperintöluetteloon hyväksytyt kohteet ovat :
"Katso myös: Luettelo Venäjän Aasian puoleisista kohteista"
Évora Évoran historiallinen keskusta kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Belémin torni Torni pääsi UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuonna 1983.
Tochigin prefektuuri Tochigin suosituimmat nähtävyydet ovat Nikkōssa sijaitsevat shōgun Tokugawa Ieyasun mausoleumi Nikkō Tōshō-gū, Rinnōjin temppeli ja Futarasanin pyhäkkö. Ne ovat olleet osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa vuodesta 1999. Prefektuurissa järjestetään vuosittain myös useita festivaaleja, kuten Nikkō Tōshō-gūn Tuhannen samurain kulkue.
Kiinalainen paviljonki Paviljonki kuuluu yhdessä Drottningholmin linnan sekä -teatterin kanssa UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Afrikankalliopääsky Lämpimien alueiden vuoristoiset ja kallioiset alueet, joilla se korvaa pohjoisemman kalliopääskyn. Paikoin pesimäpopulaatioita on myös kaupungeissa, muun muassa Abu Simbelissä. Talvisin laji voi esiintyä suurina parvina soilla ja järvillä.
Konarakin aurinkotemppeli Konarakin aurinkotemppeli on Intiassa Konarakin (kaupungin nimi kirjoitetaan toisinaan myös muodossa Konark tai Konarka) kaupungissa sijaitseva 1200-luvulla rakennettu aurinkojumala Suryalle omistettu temppeli. Temppeli valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1984.
Sébastien Le Prestre de Vauban Vaubanin linnoitukset on lisätty UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kesällä 2008.
Saint-Savin-sur-Gartempe Kunnassa sijaitsee luostari, joka on kuulunut UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuodesta 1983.
Palau de la Música Catalana Musiikkipalatsi kuuluu UNESCO:n maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen.
Egyptian National Railways ENR kuljettaa matkustajia moneen paikkaan linja-autoilla. Tällaisia paikkoja ovat muun muassa Abu Simbel, jonne on linja-auto/laiva yhteys, Šarm al-Šaikh, Siwa ja Hurghada.
Jokhang Jokhang (myös Jokhangin temppeli tai Jokhangin luostari) on buddhalainen temppeli Lhasassa, Tiibetissä. Se kuuluu osana Potalan palatsin historiallista kokonaisuutta UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Hildesheim Kaupungissa sijaitsee Hildesheimin yliopisto, joka perustettiin vuonna 1978. Hildesheimin katedraali sekä Mikaelinkirkko ovat UNESCO:n maailmanperintöluettelon kohteita.
Blaye Blayessa sijaitsee sotilasarkkitehti Vaubanin suunnittelema linnoitus. Vaubanin linnoitukset on lisätty UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kesällä 2008.
Uvs Nuur Järvi on Uvs Nuurin altaan keskus. Uvs Nuurin allas lisättiin vuonna 2003 UNESCO:n maailmanperintöluetteloon.
Tongariron kansallispuisto Tongariron kansallispuisto on Uuden-Seelannin vanhin kansallispuisto. Se sijaitsee Pohjoissaarella ja on ollut UNESCO:n Maailmanperintöluettelossa vuodesta 1990 lähtien.
Pyhä Kinga Wieliczkan historiallinen suolakaivos, jossa Kingan sanotaan tehneen ihmeitä on UNESCO:n maailmanperintöluettelossa. Kaivoksessa on suolankaivajien tekemiä suolaveistoksia.
Skogskyrkogården Skogskyrkogården otettiin UNESCO:n maailmanperintöluettelon kohteeksi vuonna 1994, koska sillä on katsottu olleen merkittävä vaikutus hautausmaiden suunnitteluun kautta maailman.
Bamin maanjäristys 2003 Ilmoitettiin, että noin 70 % Bamin taloista tuhoutui. UNESCO:n maailmanperintöluetteloon kuuluvaa kaupunkia on maanjäristyksen jälkeen alettu rakentaa uudelleen.
Diocletianus Diocletianus rakennutti myös valtavan palatsikompleksin Dalmatiaan, Salonan lähettyville. Myöhemmin palatsin ympärille muodostui Splitin kaupunki. Diocletianuksen palatsi on yksi UNESCO:n maailmanperintöluettelon kohteista.