mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Mohawkit Kuudenneksi kansaksi irokeesien liittokuntaan vuonna 1722 liittyneet tuscarorat eivät kyenneet täyttämään mohawkien paikkaa. Vaikka irokeesiliitto laajensi asumuksiaan etelään, heidän valtansa oli kadonnut. 1760-luvulla liittokunta repeili, ja irokeeseja taisteli sekä brittien että ranskalaisten puolella. Mohawkien keskuudessa avioliittonsa kautta suureen arvostukseen noussut sir William Johnson lisäsi mohawkien brittimielisyyttä, mutta Yhdysvaltain vapaussota horjutti irokeesiliittoa uudelleen, ja se menetti yhtenäisyytensä vuosikymmenien ajaksi.
Yhdysvaltain vapaussota Amerikkalaiset yrittivät tunkeutua takaisin Québeciin, mutta kärsivät uuden tappion Trois-Rivièresissä 8. kesäkuuta 1776. Carleton käynnisti oman hyökkäyksensä ja löi eversti Arnoldin joukot Valcourin saaren taistelussa lokakuussa. Arnold vetäytyi takaisin Fort Ticonderogaan, ja päätti Kanadan sotaretken samaan paikkaan, mistä se oli alkanutkin. Siitä huolimatta Arnoldin ponnistelut olivat viivyttäneet brittien täysimittaista vastahyökkäystä Saratogan sotaretkeen vuoteen 1777 asti.
Yhdysvaltain vapaussota Britit menettivät sodassa arviolta noin 25 000 miestä. Englannin kuninkaallisessa laivastossa palvelleista merimiehistä 1240 kuoli taisteluissa. Tauteihin kuolleiden määrät olivat joidenkin lähteiden mukaan 17 500. Useat lähteet kertovat myös tuhansista tauteihin kuolleista mustista orjista. Thomas Jefferson arvioi vuonna 1788, että sodan loppuvuosina pelkästään Virginian alueella menehtyi tauteihin noin 27 000 britteihin liittynyttä entistä orjaa.
Lockheed P-38 Lightning Yhdysvaltain armeijan 8. ilmavoimat käytti Lightningeja Euroopassa vuoden 1943 alusta lähtien pitkän matkan saattotehtäviin, mutta konetyyppi ei saavuttanut merkittävää menestystä tässä tehtävässä. Kone oli vaikeampi lentää kuin yksimoottoriset koneet, ja koska moottorit olivat kaukana lentäjästä eikä koneessa ollut lämmityslaitetta, se oli korkealla jäätävän kylmä. 8. ilmavoimat pystyi kuitenkin hyödyntämään Lightning-tiedustelukoneita. Niitä käytti myös Vapaan Ranskan laivue osana USAAF:n 12. ilmavoimia. Ranskan ilmavoimat käytti koneita vuoteen 1952 asti. Koska tiedustelukoneet lensivät yksin, ne saattoivat kadota jälkiä jättämättä, jos niihin tuli jokin vika lennon aikana. Lentäjä ja kirjailija Antoine de Saint-Exupéry katosi F-5-koneessa 31. heinäkuuta 1944 tiedustelulennolla Lyoniin. P-38 ei milloinkaan osoittautunut Euroopassa suosituksi, vaan kaikki sitä käyttäneet 8. ja 9. ilmavoimien yksiköt (pois lukien 474 FG) vaihtoivat kalustonsa sodan kuluessa joko P-51 Mustangiin tai P-47 Thunderboltiin. Eniten ilmavoittoja Euroopassa konetyypillä saavutti eversti Robin Olds, 8 kpl. Olds saavutti lisäksi neljä voittoa P-51 Mustangilla ja neljä McDonnell F-4 Phantom II:lla Vietnamissa.
Viron vapaussota Neuvosto-Venäjän tultua lyödyksi Viron vapaussota jatkui taisteluna Baltian herttuakuntaa kannattavia saksalaisia vapaaehtoisjoukkoja vastaan (ns. Landeswehrin sota).
Santísima Trinidad Alus palautettiin vuonna 1778 palvelukseen päällikkönään Fernadoz Daoiz ja alus lähti merelle. Aluksen päällikkö raportoi 7. elokuuta, että aluksen vakausongelmat jatkuvat. Espanja julisti 22. kesäkuuta 1779 sodan Britannialle liittyessään Yhdysvaltain vapaussotaan Ranskan ja kapinoivien siirtokuntien puolelle. "Santísima Trinidad" lähti Cadizista merelle kenraaliluutnantti Don Luis de Córdoban lippulaivana liittyäkseen ranskalaisten maihinnousulaivastoon, jonka komentajana oli amiraali Comte de'Orvilliers.
Vasenkätisyys On myös hankala yksiselitteisesti määritellä, milloin henkilö on vasenkätinen. Useimmat ihmiset käyttävät molempia käsiään ja saattavat toisissa tilanteissa käyttää oikeaa ja toisissa vasenta kättä. Pieni osa ihmisistä on molempikätisiä ja voi useissa tilanteissa käyttää yhtä hyvin kumpaa kättä tahansa. Usein tällaiset ihmiset tosin ovat vasenkätisiä mutta ovat harjoittaneet oikeaa kättä helpottaakseen jokapäiväistä elämäänsä.
Ohion historia Irokeesien liitto vaati Ohiota metsästysmaikseen, vaikka siellä asui myös muita heimoja. 1700-luvulla ranskalaiset rakensivat alueelle kauppa-asemia turkiskauppaa varten. Vuonna 1754 Ranska ja Ison-Britannian kuningaskunta kävivät sodan, jonka lopputuloksena Ohio ja luoteisosat siirtyivät briteille. Britannia kielsi 1763 uudisasukkaita asettumasta Ohion alueelle. Brittien hallinto päättyi Yhdysvaltain vapaussotaan, jonka lopuksi britit luovuttivat Ohion ja Mississippijoen itäpuoliset alueet Yhdysvalloille.
Afganistanin sota Vuoden 1977 lopulla maan tilanne kiristyi, kun hallitus oli tehnyt maasta yksipuoluevaltion ja kävi vasemmistolaisia ryhmiä vastaan. Kommunistit ja muut vasemmistolaiset olivat innolla tukeneet presidenttiä tämän hyökätessä monarkisteja ja islamisteja vastaan ja tiesivät mikä heitä häviön koittaessa odottaisi. PDPA yhdistyi virallisesti heinäkuussa 1977.
Kommunismin musta kirja Courtois myös toteaa osan kirjan tutkija-kirjoittajista olleen aiemmin kommunisteja ja yhä olevan vasemmistolaisia. Heidän motiivikseen hän kertoo: "Nousevalle äärioikeistolle ei heidän vakaumuksensa mukaan saa jättää sitä etuoikeutta, että totuus kuullaan sen suusta." Toisaalta kirjaa on arvosteltu siitä, että se rakentuu alkuperäislähteiden ohella lähinnä vasemmistolaiselle historiantutkimukselle ja sivuuttaa oikeistolaisina pidettyjä tutkijoita.
Artur da Costa e Silva Costa e Silvan virkakauden aikana perustuslakia muutettiin niin, että presidentti sai valtuudet hajottaa parlamentin, syrjäyttää poliittisia päättäjiä ja järjestelmällisesti syrjiä vasemmistolaisia puolueita ja yksilöitä. Costa e Silvan hallitus aloitti vainot oppositiota, vasemmistolaisia aktivisteja ja epäiltyjä kommunisteja kohtaan. Vainotoimet laajenivat hänen seuraajansa Emílio Garrastazu Médicin aikana.
Roter Frontkämpferbund SA-joukkoihin verrattuna Rotfront oli jäsenmäärältään pienempi ja huonommin organisoitu. Kommunistit näyttivätkin saavan usein selkäänsä vahvemmalta SA:lta, jolloin yleisölle jäi vaikutelma, että natsipuolue pystyi kukistamaan kommunistit kadulla. Osa vasemmistolaisista pitikin Rotfrontin perustamista ja ylläpitämistä turhana, koska yksin nujakoivat SA-joukot olisivat vahventaneet kuvaa natsipuolueesta öykkäreiden puolueena.
Gaullismi Gaullismi luetaan yleensä oikeistoon, joskin myös eräät vasemmistolaiset ovat luonnehtineet itseään gaullisteiksi. Suurinta gaullismia kannattavaa puoluetta on yleensä kutsuttu gaullistipuolueeksi.
Pienviljelijäin puolue PMP:n politikointi oli luonteeltaan populistista. Yliruusilaisilta peritty radikaali retoriikka sekä sodan ja fasismin vaaran korostaminen antoivat puolueelle julkisuudessa vasemmistolaisen leiman. Kesällä 1937 PMP:n johto joutui vastaamaan syytöksiin kommunistien solutuksesta, kun pulatoimikuntien entiset johtomiehet pidätettiin. Kaikkia perustajajärjestöjä oli jo edellisvuonna syytetty samasta aiheesta EK:n (SKP:n kansanrintamapolitiikkaa käsitelleissä) muistioissa. PMP:n johto kiisti syytökset ja vakuutti, ettei kommunisteja ollut puolueen elimissä. Oikeisto ei uskonut vakuutteluja. Osalla PMP:n jäsenistä oli yhteyksiä kommunisteihin.
Ville Pankko 1920–1930-luvuilla Pankko toimi tehtävässään muun muassa EK:n päällikön Esko Riekin lainopillisena neuvonantajana vasemmistolaisia järjestöjä lakkautettaessa. Vuonna 1936 Pankko laati pääministeri T. M. Kivimäen EK:lta tilaaman muistion Kominternin toiminnasta Suomessa. Kommunistien lisäksi se leimasi yhteiskunnallisesti vaarallisiksi myös muita vasemmistolaisia kansalaisjärjestöjä sekä jopa monia oikeistolaisia, mikä aiheutti poliittiseen kriisin ja kaatoi Kivimäen hallituksen.
Leevi Lehto Vuosina 1970–1984 Lehto toimi aktiivisesti vasemmistolaisessa politiikassa ja oli SKP:n pääsihteeri Arvo Aallon avustaja 1971–1983. Hän on kertonut kirjoittaneensa lähes kaiken, mitä puolue tuolloin ”virallisesti” lausui. Hän oli SKP:n päälinjan ja väliin sijoittuneen kolmaslinjalaisuutena tunnetun uudistusliikkeen perustaja 1980-luvun alussa yhdessä Juhani Ruotsalon kanssa ja SKP:n keskuskomitean jäsen 1982–1984. 2000-luvulla hän luonnehtii itseään ”ei-vasemmistolaiseksi kommunistiksi”.
Taisto Sinisalo Taisto Sinisalo syntyi Kotkassa Jaada Sinisalon aviottomana lapsena. Äiti Sinisalo ja avopuolisonsa Karl Lindstedt olivat aktiivisesti mukana kommunistien salaisessa toiminnassa. Lindstedt oli kaupungin johtavia vasemmistolaisia ja hän istui vuosia vankilassa. Nuori Taisto varttui kotkalaisten kommunistien keskuudessa ja hän oppi politikoinnin aakkoset. Perhe asui aluksi työväentalon vieressä, sitten Katariinan kaupunginosassa.
Slovenian historia Kolme viikkoa miehityksen jälkeen pienet poliittiset ryhmät alkoivat muodostamaan Sloveniaan vastarintaliikettä. Näitä ryhmiä olivat vasemmistolaiset kansallisdemokraatit, katolilaiset kristillissosiaalit ja kommunistit. Yhteisjärjestö perustettiin 26. huhtikuuta 1941 ja sen nimeksi tuli kommunistien ehdotuksesta Imperialisminvastainen rintama. Muut ryhmät käyttivät kuitenkin nimitystä vapausrintama (). Vapausrintaman tavoitteena oli taistella Slovenian kansan vapauttamiseksi ja Yhdistyneen Slovenian muodostamiseksi.
Slovenian historia Slovenian kommunistit perustivat näennäisesti itsenäisen Slovenian kommunistisen puolueen, joka todellisuudessa oli täydellisesti Jugoslavian kommunistisen puolueen alaisuudessa. Tämän liiton takana olivat Josip Broz Tito ja Edvard Kardelj. Čebinessä järjestetyssä perustamiskokouksessa huhtikuussa 1937 kommunistinen puolue hyväksyi ohjelman, joka oli kansallisesti suuntautunut, kansanrintamaa tukeva ja demokraattinen. Puolue voitti paljon liittolaisia Slovenian poliittisesta kentästä. Kommunistit tekivät paljon propagandaa ja organisoivat pohjoisrajalla puolustusliikkeen natsismia ja fasismia vastaan. Tässä erityisen aktiivisesti toimi varsinkin vuonna 1939 Slovenia-yhdistys () johon kuului kommunistien lisäksi muita vasemmistolaisia.
Pak Hon-yong Yhdysvaltojen sivuutettua väliaikaishallituksen Pak ja Yo perustivat vuonna 1946 Korean kansallisen demokraattisen rintaman, joka yhdisti kommunistit ja maltillisemmat vasemmistolaiset. Kaksikon välinen kilpailu ryhmän johdosta oli ankaraa. Amerikkalaiset pelkäsivät suurta kansansuosiota nauttineen liikkeen päätyvän Pakin ja kommunistien käsiin ja suostuttelivat Yon jättämään liikkeen. Yon lähdettyä Pak perusti Etelä-Korean työväenpuolueen, jonka kannatus säilyi edeltäjänsä tavoin korkealla. Pakia alettiin pitää liian vaarallisena ja amerikkalaiset sotilasviranomaiset antoivat hänestä pidätysmääräyksen vuoden 1946 lopulla. Pak ja muut kommunistit pakenivat Neuvostoliiton miehittämään Pohjois-Koreaan seuraavan vuoden alussa.
Kiinan tasavallan historia Kuomintang ja Kommunistinen puolue aloittivat Kantonista käsin Neuvostoliiton tukemana yhteisen pohjoisen sotaretken vuonna 1926, tavoitteenaan yhdistää koko Kiina. Yhdeksän kuukauden aikana oli jo puolet Kiinasta vallattu. Sotamenestys johti kuitenkin myös sisäisiin taisteluihin. Sun Yat-Senin jälkeen kuoleman jälkeen Kuomintang oli jakaantunut oikeistolaiseen ja vasemmistolaiseen siipeen, joiden pyrkimykset erosivat toisistaan. Tšiang Kai-šek johti Kuomintangin oikeistosiipeä eikä suostunut yhteistyöhön kommunistien kanssa. Tšiangin johtamina oikeistolaiset kaappasivat vallan Kuomintangissa, monia kommunisteja ammuttiin ja kommunismin kannattamisesta tuli kuolemanrangaistuksen arvoinen rikos. Kommunistien laillinen toiminta tuli mahdottomaksi ja he joutuivat siirtymään maanalaiseen toimintaan. Kommunistien tukikohtia alkoi syntyä valtapiirien välimaastossa oleville alueille ja kaukaisille vuoristoalueille.
Joseph Goebbels Hitler nimitti Goebbelsin kansallissosialistisen puolueen Berlin-Brandenburgin piirijohtajaksi, Gauleiteriksi. Teollisuuskaupunki Berliini oli kommunistien ja sosiaalidemokraattien valta-aluetta, jossa kansallissosialisteilla ei katsottu olevan mahdollisuuksia. Puolueen paikallisosasto oli heikko ja keskinäisten riitojen repimä. Goebbels ymmärsi, että kannatuksen ja jäsenmäärän lisääminen olisi mahdollista käymällä suoraan kommunisteja vastaan. Hän järjesti mielenosoitusmarsseja ja puhetilaisuuksia kommunistien hallitsemissa kaupunginosissa. Kokoukset johtivat usein verisiin välienselvittelyihin natsien Sturmabteilungin ja kommunistien "Rotkämpferbundin" kanssa. Taisteluita käytiin sekä kokoushuoneistojen että katujen herruudesta. Goebbelsin puheenlahjoillaan esittämä, vasemmistolaisesti painotettu sanoma sai vastakaikua monien työläisten keskuudessa. Kun Berliinin poliisipäällikkö halusi kieltää puolueen toiminnan väkivaltaisuuksiin vedoten, Goebbels esitti itsensä ja puolueensa vääryyttä kärsineinä uhreina. Katumellakoissa kuolleita SA-miehiä Goebbels kunnioitti puolueen ”veritodistajina”.
Antisemitismi Tutkija Walter Laqueur katsoo vasemmistolaisen antisemitismin pyrkivän juutalaisten katoamiseen kansana, ei yksilöinä. Äärivasemmistolaiset eivät myöskään yleensä hyväksy juutalaisvaltion ajatusta, ja he vastustavat Israelia myös osin sen liittolaisuudesta Yhdysvaltojen kanssa. Juutalaiset nähdään myös kapitalismin tukijoina ja feministisestä näkökulmasta myös patriarkaatin alullepanijoina. Tunnetuimpia vasemmistolaisia nykyajan antisemitistejä on kreikkalainen säveltäjä Mikis Theodorakis, joka on lausunut Israel-kritiikkinsä ohella että juutalaiset ovat kaiken pahan alku ja juuri ja että juutalaiset hallitsevat maailmantaloutta. Venäjällä kommunistit vaativat vuonna 2005 kaikkien juutalaisjärjestöjen kieltämistä.
AS Livorno Calcio AS Livornon väri on punaisenruskea, mistä juontaa lempinimi "Amaranto", seuran toinen yleisesti käytetty lempinimi on "Labronici". As Livorno tunnetaan myös vasemmistolaisista kannattajistaan, joiden joukossa on erityisesti kommunisteja.
Kommunistien liitto Kommunistien liiton aate on marxismi-leninismi, jonka oikeaa tulkintaa Suomessa se kokee edustavansa. Tultuaan erotetuiksi KTP:stä liiton perustajat julistivat entisen puolueensa keskusneuvoston politiikan ”vain vasemmistolaiseksi”, erotuksena marxilais-leniniläisestä. Erotetut tunsivat kuitenkin puolustavansa KTP:n aiempia päätöksiä ja asiakirjoja. Varsinaiset aatteelliset erimielisyydet ovat siten vähäiset. Varsinainen linjanveto tapahtuu taktiikassa, eli “monopolien vastaisen yhteisrintaman kehittämisessä”, jonka hallinta KTP:n enemmistöltä liiton mielestä puuttui.
Dashiell Hammett Hammett kirjoitti viimeisen romaaninsa vuonna 1934 ja omisti loppuelämänsä lähinnä vasemmistoaktivismille. Hammett osallistui toiseen maailmansotaan pääasiassa Aleuteilla sotilaslehden toimittajana. Sodan jälkeen Hammett liittyi vasemmistolaiseen "New York Civil Rights Congress" -järjestöön, joka joidenkin mielestä oli kommunistien peitejärjestö. Kun neljä järjestöön liittynyttä kommunistia pidätettiin, Hammett maksoi heidän takuunsa. Pidätetyt pakenivat, ja Hammet joutui kuulusteluun ja lopulta 1951 puoleksi vuodeksi vankeuteen tietojen pimittämisestä oikeudelta.
Mihail Krug Mihail Krug oli poliittiselta vakaumukseltaan monarkistinen, konservatiivinen, homovastainen ja antifeministinen. Hän oli Venäjän liberaalidemokraattisen puolueen (LDPR) jäsen ja toimi puheenjohtaja Vladimir Žirinovskin kulttuuriavustajana. Hänen haastatteluissaan tulee toistuvasti selvästi esiin viha vasemmistolaisia, erityisesti kommunisteja kohtaan.
Suomi Vuonna 1928 Suomessa alkanut talouslama aiheutti kommunistien ja oikeistoradikaalien voimistumisen. Vahva oikeistoradikaali Lapuan liike vaati kommunistien toiminnan kieltämistä lainsäädännöllä, mikä myös toteutui. Poliittinen kenttä oikeistolaistui, mikä näkyi kokoomuksen Pehr Evind Svinhufvudin valinnassa tasavallan presidentiksi vuonna 1931. Lapuan liikkeen jäsenet sieppasivat ja pahoinpitelivät, eli muiluttivat satoja vasemmistolaisia kesällä 1930. Vuonna 1932 Lapuan liikkeen toiminta huipentui Mäntsälän kapinaan, joka kukistui verettömästi kansan pääosan ja puolustusvoimien annettua tukensa tasavaltaa puolustaneelle presidentti Svinhufvudille.
Suomen Kommunistisen Puolueen historia Sotien aikana kaikki vähänkin epäilyttävät vasemmistolaiset ainekset pyrittiin Suomessa keräämään vankiloihin eikä SKP pysynyt toimintakykyisenä. Talvisodan alkaessa kommunistit eivät pystyneet organisoituun vastatoimintaan. Venäjällä tosin Kuusinen nousi niin sanotun Terijoen hallituksen johtoon. Rivikommunistit taistelivat sodissa neuvostoliittolaisia vastaan muiden suomalaisten rinnalla. Loikkauksia tapahtui kuitenkin varsin vähän. Välirauhan aikana vasemmisto saattoi hetken aikaa toimia julkisestikin Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seurassa, jossa oli 40 000 jäsentä ennen lakkauttamistaan joulukuussa 1940. Jatkosodan alkaessa kommunistit olivat paremmin valmistautuneita ja aloittivatkin vastarintatoiminnan, mikä tarkoitti muun muassa siltojen räjäyttämisiä. Vastarintaa harrastaneet saatiin kuitenkin pääosin kiinni jo ennen vuoden 1941 päättymistä. Tämän jälkeen ei kommunistien vastarinnalla ollut juuri sotilaallista merkitystä.
Brasilian historia Vuonna 2002 vasemmiston presidenttiehdokas Luiz Inácio Lula da Silva "Lula" voitti presidentinvaalit toisella kierroksella. ja hallitsi maata menestyksellä vuoteen 2010 asti. Lula nimitti hallintoon sekä vasemmistolaisia että ei-vasemmistolaisia asiantuntijoita. Alussa ulkomainen pääoma säikähti vasemmistolaista Lulaa, mutta Brasilian riskiluokitus palautettiin ennelleen, kun selvisi ettei Lula aio muuttaa radikaalisti ulkomaisten sijoituksia. Lula oli populisti, joka toisaalta suosi maan liikemieseliittiä ja pyrki ylläpitämään ja kehittämään maan taloutta. Niinpä vaikka Lula oli sosialisti hän ei ollut läheskään Venezuelan Chavezin tapainen radikaali. Lulan kaudella Brasilia kuului keskiköyhiin nopean talouskasvun BRIC-maihin, joihin luetaan myös Venäjä, Kiina ja Intia.
Suomen kommunistisen puolueen vallankaappaushanke 1948 Prahassa keväällä 1948 käynnissä ollut kommunistien vallankumous herätti kuohuntaa Suomessa niin vasemmistolaisissa kuin oikeistolaisissakin piireissä. Maaliskuun 24. päivänä Suomen johtava kommunisti Hertta Kuusinen piti Helsingin messuhallissa kuuluisan puheensa, jossa hän totesi, että "Tšekkoslovakian tie on meidän tiemme".
Kommunistinen Työväenpuolue – Rauhan ja Sosialismin puolesta Vuonna 2002 KTP hajosi kysymykseen liittolaissuhteista. Puolueen keskusneuvosto torjui äänin 18–9 siirtymisen uuteen Muutosvoimat Suomi -vaalijärjestöön, johon pyrittiin kokoamaan sekä oikeistolaisia että vasemmistolaisia EU:n vastustajia. Tappiolle jäänyttä linjaa kannatettiin erityisesti Helsingin piirijärjestössä, joka liittyi uuteen puolueeseen ja erotettiin kokonaan KTP:stä. Lähteä saivat muun muassa puoluesihteeri Heikki Männikkö, "Työkansan Sanomien" päätoimittaja Reijo Katajaranta ja entinen varapuheenjohtaja Pekka Tiainen. Erotetut perustivat 14. syyskuuta 2002 Kommunistit-yhdistyksen, jonka nimi myöhemmin muutettiin Kommunistien liitoksi.
Kreikan kommunistinen puolue Toisen maailmansodan aikana Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kommunistit perustivat Kansallisen kansanvapautusarmeijan (Ελληνικός Λαϊκός Απελευθερωτικός Στρατός, Ellinikos Laïkos Apeleftherotikos Stratos; ELAS), johon liittyi myös runsaasti muita vasemmistolaisia ja ei-poliittisia kreikkalaisia. Vuonna 1944 ELAS hallitsi 3/5 maasta. Sodan lähestyessä loppuaan ELAS ja muut vastarintaliikkeet, kuten EDES kääntyivät toisiaan vastaan pyrkien hallitsevaan asemaan sodanjälkeisessä Kreikassa. Sodan jälkeen ELASin ja Kreikan hallituksen välillä syntyi taisteluja ELASin kieltäydyttyä luopumasta aseistaan. ELASia tukivat naapurimaiden kommunistit ja Kreikan armeijaa brittihallitus. Sodassa solmittiin aselepo, joka rikkoutui 1946 ja ELAS jatkoi muodosti uuden Kreikan demokraattisen armeijan (Δημοκρατικός Στρατός Ελλάδας, DSE). Sisällissodasta tuli raaka ja se johti suurin tappioihin. Sota päättyi 1949 kommunistien tappioon.
Antikommunismi Kylmän sodan aikana supervaltojen aatteellinen vastakkainasettelu tarjosi länsimaissa, eritoten Yhdysvalloissa, kasvualustan antikommunistiselle toiminnalle. Tunnetuimpia yhdysvaltalaisia antikommunisteja oli populistinen republikaanisenaattori Joseph McCarthy, joka 1950-luvulla käynnisti mccarthyismina tunnetut poliittiset vainot, joiden tavoitteena oli sulkea kommunistit ja kommunistien tukijat yhteiskunnan ulkopuolelle. Hän syytti poliittisia vastustajiaan, valtion virkamiehiä, yliopistojen professoreita, Hollywoodin elokuvakäsikirjoittajia, ja jopa armeijan johtoa yhteistyöstä Neuvostoliiton kanssa. Monet vasemmistolaiset pakotettiin väärin perustein eroamaan työtehtävistään. Suurin osa McCarthyn syytöksistä oli valheellisia ja perusteettomia, mutta hänen onnistui toiminnallaan kuitenkin vaikuttaa merkittävällä tavalla Yhdysvaltain sisäpolitiikkaan useiden vuosien ajan.
Vapaa-ajattelijain maailmanliitto Kun kansallissosialistinen puolue nousivat valtaan Saksassa, muun muassa Espanjassa ja Ranskassa syntyi fasismin vastaisia yhteisrintamia. Vasemmistolaiset ja edistykselliset voimat pyrittiin saamaan yhteen. Kun monet kuuluisat taiteilijat ja kirjailijat liittyivät vasemmistolaisiin ryhmiin, kommunistien kansainvälinen Komintern asettui tukemaan yhteisrintamapyrkimyksiä. Komintern antoi 1935 jäsenpuolueilleen uudet ohjeet. Eri maiden vasemmistoradikaalien oli luotava kansanrintamiksi kutsuttuja yhteistyöjärjestöjä edistyksellisten demokraattien, sosiaalidemokraattien ja kommunistien kesken. Tunnuksina olivat taistelu fasismia ja sotaa vastaan. Näkyvimmin tämä taktiikka toimi Ranskassa. Juuri vapaa-ajattelijaliike pyrki Ranskassa terävöittämään kulttuuririntaman kirkonvastaista luonnetta kuitenkaan mainittavasti onnistumatta.
Kiinan historia Kuomintang ja Kommunistinen puolue aloittivat Neuvostoliiton tukemana yhteisen sotaretken vuonna 1926, tavoitteenaan yhdistää koko Kiina. Yhdeksän kuukauden aikana oli jo puolet Kiinasta vallattu. Sotamenestys johti kuitenkin myös sisäisiin taisteluihin. Sun Yat-Senin jälkeen kuoleman jälkeen Kuomintang oli jakaantunut oikeistolaiseen ja vasemmistolaiseen siipeen, joiden pyrkimykset erosivat toisistaan. Tšiang Kai-šek johti Kuomintangin oikeistosiipeä eikä suostunut yhteistyöhön kommunistien kanssa. Tšiangin johtamina oikeistolaiset kaappasivat vallan Kuomintangissa, monia kommunisteja ammuttiin ja kommunismin kannattamisesta tuli kuolemanrangaistuksen arvoinen rikos. Kommunistien laillinen toiminta tuli mahdottomaksi ja he joutuivat siirtymään maanalaiseen toimintaan. Kommunistien tukikohtia alkoi syntyä valtapiirien välimaastossa oleville alueille ja kaukaisille vuoristoalueille. Vuoteen 1928 mennessä koko Kiina oli ainakin nimellisesti saatu valloitettua Tšiang Kai-šekin oikeistohallituksen alaisuuteen ja se sai myös kansainvälisen tunnustuksen maan ainoana laillisena hallituksena. Kiinan polittiinen tilanne säilyi sekasortoisena onnistuneesta sotaretkestä huolimatta, sillä maakuntakenraalit tukivat Kuomintangia vain, mikäli se oli heidän omien etujensa mukaista.
Saksan historia Eri puolella Saksaa nousi alueellisia vasemmistolaisia kapinoita, joiden kukistamiseen hallitus käytti kovia otteita. Kukistamiseen käytettiin veteraanisotilaisen rintamalta palattuaan muodostamia vapaaehtoisia Freikorps-joukkoja. Tämän tyyppisiä kapinoita olivat muun muassa spartakistikapina Berliinissä tammikuussa 1919, kommunistien nousu Münchenissä samana vuonna, sekä Ruhrin "Punainen Armeija" keväällä 1920.
Ulrike Meinhof Ennen radikalisoitumistaan Meinhof vaikutti ydinaseiden vastaisessa liikkeessä tiedottajana (1957) ja toimi vasemmistolaisen "Konkret"-lehden toimittajana (1959–1969, päätoimittajana 1962–1964). Hän meni naimisiin tunnetun kommunistin Klaus Rainer Röhlin kanssa 1961 ja sai kaksoset Bettinan ja Reginen 21. syyskuuta 1962. Avioliitto päättyi eroon 1968.
Benito Mussolini Näihin aikoihin Mussolini perusti puolisotilaallisen "squadristi"- eli mustapaidat-järjestönsä, jonka tehtävänä oli aiheuttaa levottomuuksia sekä terrorisoida anarkisteja, demokraatteja, sosialisteja, kommunisteja ja muita fasistien vastustajia. Mustapaidat saivat paljon julkisuutta väkivaltaisilla hyökkäyksillään ammattiliittoja ja vasemmistolaisia liikkeitä vastaan. Monet mustapaidoista olivat ensimmäisen maailmansodan sotaveteraaneja, joiden oli vaikea löytää paikkaansa yhteiskunnassa.
Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö Suomen viranomaisten kieltämä Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) oli vahvasti mukana STPV:n toiminnassa. Kommunistit pyrkivät ohjaamaan harjoitettua politiikkaa, mutta vaalijärjestöihin kuului myös runsaasti muita vasemmistolaisia. Viranomaiset lakkauttivat vaalijärjestön kesällä 1930 niin sanottujen kommunistilakien hyväksymisen myötä. Äärivasemmisto ei tämän jälkeen kyennyt asettamaan omia ehdokkaitaan vaaleissa ennen sotien päättymistä.
Denis Sassou Nguesso Sassou Nguesso valittiin uudestaan presidentiksi 1984, ja hän ohjasi puoluettaan yhä lievemmin vasemmistolaisille linjoille. Vuonna 1989 Euroopan kommunistien luopuessa vallasta Sassou Nguesso ilmoitti valtionsa luopuvan kansantalouden säätelystä ja armahti joukon poliittisia vankeja. Elokuusta 1990 alkaen muutkin poliittiset puolueet kuin PCT ovat sallittuja. Sassou Nguesso teki valtiovierailun Yhdysvaltoihin.
Saur-vallankumous Muhammad Daud Khan oli ottanut vallan Afganistanissa vallankaappauksella vuonna 1973. Kuningas Muhammad Zahir Šah oli syrjäytetty ja maa julistettu tasavallaksi. Muhammad Daudin suhteet Moskovaan ja Parčamiin olivat alkaneet rapistua 1970-luvun loppupuolella. Neuvostoliiton ja kommunistien vaikutusvaltaa yritettiin vähentää sijoittamalla Daudin kannattajia hallinnon avaintehtäviin samalla, kun kommunisteja siirrettiin vähäpätöisiin toimiin. Kommunistien kannattajia houkuteltiin Daudin puolelle vasemmistolaisella retoriikalla ja esimerkiksi tammikuussa 1977 kokoontuneessa luja džergassa puhuttiin kansan ja riistäjien vastakkainasettelusta, minkä lisäksi pankit ja tuotantolaitokset kansallistettiin. Myös kommunistien vaikutusta upseeriston piirissä pyrittiin vähentämään, mutta Khalq-ryhmittymän Hafizullah Aminin värväystoiminta korvasi nopeasti kommunistien menetykset. Daudin toiminta ei jäänyt huomaamatta Moskovassa ja huhtikuussa 1977 Brežnev syytti Moskovassa käydyissä neuvotteluissa Daudia Afganistanin liukumisesta arabirahoituksen avulla lännen valtapiiriin. Moskova alkoi myös painostaa Parčamia ja Khalqia liittoutumaan presidenttiä vstaan. Afganistanin kansandemokraattinen puolue (PDPA) yhdistyikin heinäkuussa 1977, vaikkakin yhdistyminen oli luonteeltaan todellisen yhdistymisen sijaan väliaikainen aselepo. Daudin ja kommunistien tulevan välienselvittelyn väistämättömyys alkoi käydä selväksi alkuvuodesta 1978. Tapahtumaketjun laukaisi Parčamin ideologi Mir Akbar Khaibarin murha 17. huhtikuuta 1978. Murhaajaa ei koskaan saatu selville, mutta tämä ei estänyt PDPA:ta syyttämästä murhasta Daudia. Khaibarin hautajaisista muodostui Daudin vastainen mielenosoitus ja Daud määräsi PDPA:n johtajat pidätettäväksi. Jostain syystä Hafizullah Amin vältti pidätyksen, mikä osoittautui ratkaisevaksi virheeksi Daudille ja tasavallalle tämän pystyen näin järjestämään vastaiskun presidentille liittolaistensa kanssa.
Vladimiro Montesinos Montesinos on kotoisin Arequipasta. Hänen vanhempansa olivat kommunisteja. Montesinos teki uraa armeijassa ja opiskeli 1965 Yhdysvaltain School of the Americasissa Panamassa. Kenraali Juan Velascon vasemmistolaisen juntan aikana hänet nimitettiin pääministeri kenraali Edgardo Mercadon avustajaksi. Häntä syytettiin vakoilusta Yhdysvaltain hyväksi ja Neuvostoliitosta ostettujen aseiden listan luovuttamisesta Yhdysvalloille. Montesinos erotettiin armeijasta 1977 ja tuomittiin vankeuteen.
Suomen punaisten rintamamiesten liitto Keskeisin syy uuden järjestön muodostamiselle oli liiton perustajien mukaan se, että 1920-luvulla vasemmistolaisia (kommunistien johtamia) työväenjärjestöjä johtaneet olivat pettäneet työväen asian. Rintamamiehet nimesivät kyseiset henkilöt roistoiksi, pelkureiksi ja omaneduntavoittelijoiksi, jotka eivät olleet osanneet valmistaa työläisiä vastaamaan Lapuan liikkeen esittämään haasteeseen. SKP:ssä tällaiseen arvosteluun "vasemmalta" ei suhtauduttu ymmärtäen, vaikka osa puoluejohdosta olisi ollut valmis neuvotteluihin rintamamiesten kanssa.
Hollywoodin musta lista Hollywoodin musta lista, tai oikeammin viihdeteollisuuden musta lista, oli 1940-luvun loppupuolelta alkaen laadittu luettelo käsikirjoittajista, näyttelijöistä, ohjaajista, muusikoista ja muista viihdealan ammattilaisista, joiden ottaminen työsuhteeseen kiellettiin Yhdysvalloissa heidän todellisen tai oletetun vasemmistolaisen vakaumuksensa takia. Kylmään sotaan ja mccarthyismiin liittyvien vainoharhojen takia monet taiteilijat joutuivat pannaan, koska heidän arveltiin tuntevan sympatiaa Yhdysvaltain kommunistista puoluetta kohtaan.
Toini Mäkelä Vankilassa solmimiensa yhteyksien avulla hän alkoi vapauduttuaan toimimaan SKP:n tehtävissä Helsingissä. Mäkelä asui ja työskenteli Neuvostoliiton suurlähetystössä Bulevardilla, josta käsin hän hoiti muun muassa puolueen maanalaista naistyötä yhteyshenkilönään Hanna Malm. EK:n tietojen mukaan Mäkelä tapasi useasti kommunistien keskeisiin johtajiin kuulunutta Väinö Vuoriota. Lisäksi hän oli mukana lukuisissa vasemmistolaisissa järjestöissä ja ryhmissä, kuten Valtiollisten vankien huoltoyhdistyksessä.
Inkeri Lehtinen Lehtinen syntyi Helsingissä vasemmistolaiseen kotiin. Äiti Sandra Lehtinen oli yksi ensimmäisistä naiskansanedustajista (SDP). SKP:n niin sanottujen punaorpojen sukupolveen lukeutuva Lehtinen pakeni Suomesta Neuvosto-Venäjälle 1918 kymmenvuotiaana vanhempiensa kanssa. Hän oli paikalla, kun Suomalaista kommunistista puoluetta samana vuonna perustettiin. Lehtinen muutti vuonna 1921 äitinsä kanssa takaisin Suomeen, mutta Neuvostoliitosta tuli myöhemmin hänen toinen kotimaansa, kun hän palasi sinne 1920-luvun lopulla.
Tradeka Ylintä päätösvaltaa osuuskunnassa käyttää jäsenistön vaaleilla kuudeksi vuodeksi kerrallaan valitsema edustajisto. Se valitaan vaaleissa, viimeksi 2016. Nykyisessä edustajistossa sosialidemokraateilla on 55 edustajaa (65 %), vasemmistolaisilla 29 edustajaa (34 %) ja kommunisteilla (SKP) 1 edustaja (1 %). Sosialidemokraattien kannatus nousi verrattuna edellisiin, vuoden 2010 edustajiston vaaleihin. Tuolloin edustajistoon valittiin poliittiseen vasemmistoon lukeutuvien lisäksi yksi keskustalainen edustaja.
Irakin työväen kommunistinen puolue Irakin työväen kommunistisella puolueella on aina ollut läheiset välit iranilaisiin kommunisteihin. Aiemmin sen sisarpuolue oli Mansoor Hekmatin perustama Iranin työväen kommunistinen puolue. Iranilaisten vuonna 2004 tapahtuneen välirikon jälkeen irakilaisten enemmistö päätti kuitenkin liittoutua emäpuolueestaan irronneiden iranilaisten (Iranin työväen kommunistinen puolue – Hekmatistinen) kanssa. Tätä vastustanut irakilaisten vähemmistö perusti tämän seurauksena Vasemmistolaisen Irakin työväen kommunistisen puolueen.
Suzhou Vuoden 1911 vallankumouksen jälkeen Suzhou menetti asemansa maakunnan pääkaupunkina. Tasavallan aikana vasemmistolaiset kirjailijat kuvailivat kaupunkia usein vanhoillisen Kiinan tukikohtana ja luksuselämää viettävien Kuomintang-virkailijoiden asuinpaikkana. Kommunistien voitettua Kiinan sisällissodan vuonna 1949 kaupunkia yritettiin muuttaa "kuluttajien kaupungista "tuotanto kaupungiksi". Tätä toteutettiin kehittämällä kaupungin tekstiiliteollisuutta ja muita teollisuuden aloja. Vuonna 1954 kaupungin tunnettuja puutarhoja alettiin kansallistaa ja avata yleisölle.
Anwar Sadat Kun Nasser kuoli 1970, Sadat välitti tiedon kansalle ja sai presidentin viran niin sanotussa "korjaavassa vallankumouksessa", jossa vasemmistolaiset ja sadatinvastaiset elementit poistettiin vallasta. Hän korosti vuoden 1952 vallankumouksen jatkuvuutta samalla, kun ulkopolitiikan, talouden ja ideologian suuntaa muutettiin radikaalisti. Sadatilla ei ollut laajaa tukea, kun hän seurasi Nasseria. Hän tukeutui islamisteihin ja sai näiltä tukea "kommunistien" ja vasemmistolaisten syrjäyttämiseksi. Vuonna 1980 tehtiin perustuslakiin lisäys, jolla islamilainen laki otettiin lainkäytön perustaksi.
Sosialistinen puolue (Ranska) Sosialistista puoluetta johti aluksi Alain Savary. Kaksi vuotta myöhemmin siihen liittyi muutamia vasemmistolaisia tasavaltalaisia ryhmiä François Mitterrandin johdolla. Mitterrand nousi puolueen johtoon 1971 kolmannessa puoluekokouksessa Epinayssa. Mitterrand sai enemmistön ehdottamalla liittoa kommunistien kanssa. Vuonna 1972 hyväksyttiin "vasemmiston yhteinen ohjelma" kommunistisen puolueen ja vasemmistoradikaalien kanssa. Mitterrand oli lähellä presidentinvaalivoittoa 1974. Osa Parti Socialiste Unifién jäsenistä liittyi tuolloin PS:ään.
Kylmä sota Yhdysvalloissa valtion propaganda ja luodut mielikuvat demonisoivat kommunistit siihen pisteeseen, että yleisessä mielipiteessä lähenneltiin hysteriaa. Pelko johti lopulta eriasteisiin kommunistivainoihin, joissa keskeisimpänä oli ns. mccarthyismi joka kohdisti tutkimuksensa erityisesti Hollywoodin vasemmistolaisina pidettyihin ohjaajiin ja näyttelijöihin. Tässä tapauksessa kommunismi oli käsitteellistetty koskemaan kaikkea vasemmistolaisuutta, joka nähtiin Neuvostoliitto-myönteisyytenä. Kommunisminvastaisuus ulottui myös syvälle viihdekulttuuriin ja elokuviin. Ajatus yhdistettiin erityisesti vakoojiin, isänmaanpettureihin ja alituisesti vaanivaan ydinsodan pelkoon.
Punaiset khmerit Prinssi Norodom Sihanoukin hallitus lakkautti Pracheachonin lopullisesti vuonna 1962, ja Kamputsean kommunistit suuntautuivat yhä enemmän maanalaisen toimintaan maaseudulla. Vuonna 1963 Saloth Sar ja muut puolueen johtohenkilöt siirtyivät maaseudun tukikohtiin. Vuonna 1967 Battambangin maakunnassa puhjennut talonpoikaiskapina toimi puolueen sissitoiminnan todellisena lähtölaukauksena. Samana vuonna puolueen riveihin siirtyi myös eräitä Sihanoukin Sangkum-puolueessa toimineita vasemmistolaisia, muun muassa Khieu Samphan.
Clarté Elinvoimaiseksi Clarté-liike muodostui Ruotsissa, jossa Ruotsin Clarté-liitto perustettiin vuonna 1921 ja alkoi 1924 julkaista samannimistä aikakauslehteä. Ruotsissa liikkeeseen kuului sekä kommunisteja, sosiaalidemokraatteja että puolueisiin sitoutumattomia vasemmistolaisia. Mukana toiminnassa oli muun muassa tuleva pääministeri Tage Erlander. Toiminnan levittyä Norjaan ja Tanskaan perustettiin vuonna 1927 Pohjoismainen Clarté-liitto. Ruotsin sosiaalidemokraattinen puolue kielsi jäseniltään Clarté-liittoon kuulumisen vuonna 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen vuoksi, mutta kielto peruttiin vuonna 1942.
Henry Spira Vuonna 1944 Spira liittyi Yhdysvaltojen sosialistiseen työväenpuolueeseen. Yhdessä John Blackin kanssa Spira värväsi nuoria New Yorkin lukioista. Spirasta tuli kauppalaivaston merimies kun hän liittyi National Maritime Unioniin vuonna 1945. Kommunistit ja muut vasemmistolaiset pakotettiin eroamaan McCarthyismin aikana ja Spira sai tietää, että hänen oleskelunsa yhdysvaltalaisella kauppa-aluksella oli uhka yhdysvaltain hallitukselle. spira kertoi myöhemmin Peter Singerille, että hän koki olevansa osa peliä, jossa hän taisteli järjestelmää vastaan ja järjestelmä pyrki tasoihin hänen kanssaan.
Toinen maailmansota Saksa oli ollut Euroopan johtava teollisuusmahti aina ensimmäiseen maailmansotaan asti. Sodan lopussa ruoka- ja tarvikepulasta kärsivässä maassa puhkesi niin oikeistolaisia kuin vasemmistolaisiakin kapinoita. Keisari Vilhelmin eroamista ja sodan loppua seurasivat kohtuuttomina pidetyt rauhanehdot ja sotakorvaukset. Veteraanien keskuudessa suosittua selkäänpuukotusteoriaa noudattanut Adolf Hitler syytti sodan häviöstä juutalaisten, sosiaalidemokraattien ja kommunistien muodostamaa ”salaliittoa”. Nuori tasavalta suistui poliittisen epävakauden tilaan, joka avasi tien valtaan vuonna 1919 perustetulle, sittemmin Hitlerin johtamalle Saksan kansallissosialistiselle työväenpuolueelle (NSDAP). Voimakas keskiluokan kurjistuminen ennakoi voimakkaita poliittisia reaktioita, jolloin kommunistien ja kansallismielisten välit tulehtuivat monissa Saksan kaupungeissa sodan partaalle. Kansalaisten usko demokratiaan hiipui jatkuvan kurjistumisen seurauksena. Epätoivoinen taloustilanne ja yleinen tyytymättömyys loivat otolliset olosuhteet. Hitlerin syyttävä ja uhmakas esiintyminen alkoi kiinnostaa myös niitä, jotka pitivät häntä vain itävaltalaisena populistina.
Sulo Lehtinen Lehtinen toimi työmiehenä vuoteen 1930 saakka. Sinä aikana hän osallistui vasemmistolaiseen poliittiseen toimintaan, mistä hän sai hovioikeuden tuomion vuonna 1921. Vuonna 1930 Lehtinen toimi Suomen Puuteollisuustyöväenliiton osaston n:o 23 puheenjohtajana. Hän oli myös kommunistien käsiin päätyneen Heinolan työväenyhdistyksen sihteeri, kunnes Heinolan työväentalo suljettiin Lapuan liikkeen painostuksesta heinäkuussa 1930. Syksyllä viranomaiset jahtasivat tunnettuna kommunistina pidettyä Lehtistä. Kun poliisipartio yritti 4. syyskuuta 1930 vangita hänet appivanhempiensa talosta Heinolan Jyrängössä, hän ampui pakonsa yhteydessä pidätysryhmään kuuluneen konstaapeli Iivari Kokkosen. Tämän jälkeen Lehtinen pakeni Suomesta Neuvostoliittoon, jonne seurasivat myös hänen vaimonsa ja poikapuolensa. Lehtinen käytti Neuvostoliitossa myös salanimeä Jaakko Rajala ja toimi SKP:ssä. Hän vaikutti Kiestingissä ja toimi NKP:n piirikomitean ohjaajana. Suomeen kantautuneiden tietojen mukaan hän olisi palvellut myös puna-armeijassa. Hänet vangittiin vuonna 1936 Stalinin puhdistuksissa ja vietiin vankileirille Magadaniin, jossa hän tiettävästi kuoli.
Suomen Antimilitaristinen liitto Suomen Antimilitaristinen liitto perustettiin 31. maaliskuuta 1923 Aarne Selinheimon kotonaan Helsingin Kruununhaassa järjestämässä kokouksessa. Taustalla oli hänen tyytymättömyytensä kolme vuotta aiemmin perustettuun Suomen Rauhanliittoon, joka toimintansa alkuvuosina korosti puolueettomuuttaan ja jossa antimilitaristiset ajatukset eivät siksi päässeet tarpeeksi esiin. Rauhanliitosta poiketen Suomen Antimilitaristinen liitto tähtäsi kaiken sodan ja militarismin hävittämiseen ja suuntasi vasemmistolaisesti värittyneen sanomansa erityisesti työväestölle. Liitto liittyi pian jäseneksi Kansainväliseen Antimilitaristiseen toimistoon IAMB:hen. IAMB tunnettiin maailmalla selvästi WRI:a radikaalimpana järjestönä ja se oli ohjelmassaan sitoutunut myös vallankumoukseen. Selinheimo vastusti sitkeästi antimilitaristisen liiton rekisteröimistä, koska halusi pitää sen luonteen anarkistisena. Rekisteröitymisajatuksesta luovuttiin sosiaalihallituksen hylättyä hakemuksen liian radikaalin ohjelman vuoksi, mutta vuoden 1924 lopussa järjestö haki sen sijaan Suomen Rauhanliiton jäsenyyttä. Myös tämä jäsenhakemus hylättiin, sillä rauhanliiton porvarillinen puheenjohtaja Arvi Grotenfelt ei halunnut yhdistää rauhanliittoon näin radikaalia järjestöä, joka lisäksi pyrki lainvastaiseen tavoitteeseen eli kaikkien aseiden hävittämiseen. Etsivä Keskuspoliisi (EK) piti Suomen Antimilitaristista liittoa maan turvallisuudelle vaarallisena ja solutti jo syksyllä 1924 myyränsä sen johtokuntaan. EK:n näkökulmasta Liiton toiminta oli vaarallisuudessaan rinnastettavissa kommunismiiin, vaikka liitto olikin avoimesti eri linjoilla kommunistien kanssa. Myös oikeiston lehdet yhdistivät sen useasti kommunisteihin, sillä Selinheimo esiintyi eräissä kommunistien tilaisuuksissa ja hänen kirjoituksiaan julkaistiin runsaasti heidän lehdissään.
New Statesman 1930-luvulla Martinin "Statesman" siirtyi poliittisesti selvästi vasemmalle. Siitä tuli jyrkän antifasistinen, ja se suhtautui yleensä kriittisesti hallituksen myöntyvyyspolitiikkaan Mussolinia ja Hitleriä kohtaan, vaikkakaan se ei tukenut Britannian asevarustelua. Se myös tunnetusti puhui Stalinin Neuvostoliiton puolesta. Vuonna 1934 se julkaisi H. G. Wellsin kuuluisan Staliniin kunnioittavasti suhtautuvan haastattelun. Vuonna 1938 Martin kieltäytyi julkaisemasta George Orwellin raportteja Espanjan sisällissodan aikaisesta Barcelonasta, koska niissä arvosteltiin sitä, että kommunistit tukahduttivat anarkistit ja vasemmistolaisen POUMin. "On surullinen tosiasia", Martin kirjoitti Orwellille, "että Venäjän nykyisin hallinnon vihamielinen arvostelu otetaan helposti propagandana "sosialismia vastaan"."
Latinalaisen Amerikan historia Yhdysvaltain vaikutus oli kahtalainen: se toisaaita horjutti, toisaalta vakautti Etelä-Amerikan maita. Kommunistien sissiliikeet loivat vastareaktiona moniin maihin sotilasdiktatuureja, jotka valtakautensa aikana vangitsivat, kiduttivat ja murhauttivat vasemmistolaisia, niiksi epäiltyjä ja muita hallituksen vastustajia sekä sissisodissa monia siviilejäkin. Erityisen räikeä esimerkki sosialismin ja Yhdysvaltain kamppailusta oli Chilen sotilaskaappaus 1973, jossa Augusto Pinochetin johtama sotilasjuntta kaatoi CIA:n tuella presidentti Allenden. Toisaalla Yhdysvallat lopetti aseiden viemisen Guatemalaan 1970-luvulla. 80-luvulla syntyi Latinalaiseen Amerikkaan Yhdysvaltain ohjaama konsensus niihin maihin, joissa oikeisto tai vastaavat tahot olivat vallassa.
Kim Il-sung Kahden vuoden kuluttua, vuonna 1925, Kim Il-Sung opiskeli jälleen Kiinassa Jilinin kaupungissa. Siellä hän ei kuitenkaan ollut kuin kuusi kuukautta. Uusi koulu löytyi Yuwenista. Perheen taloudellinen asema oli heikentynyt, sillä isä oli kuollut. Äiti yritti elättää perheen pyykkärinä, mutta ansiot olivat heikot. Kim asui metodistikirkon asuntolassa, sillä siellä saattoi asua halvalla. Näihin aikoihin hän on oletettavasti kuullut ensi kerran kommunismista, sillä koulun opettajakunnassa tiedetään olleen kommunisteja. Vuonna 1926 hän perustikin Alas imperialismi -liiton, joka koostui nuorista, japanilaisvastaisista kommunisteista. Toisen lähteen mukaan Kim Il-Sung ei itse perustanut mitään liikettä, vaan oli mukana vasemmistolaisesti ajattelevien korealaisten ja kiinalaisten opiskelijoiden liikkeessä tavallisena rivijäsenenä. Vuonna 1929 Kim erotettiin koulusta ja pidätettiin. Syynä oli japanilaisen siirtomaahallinnon vastainen toiminta. Tällöin hän oli jo hylännyt aiemman kristillisen ajattelunsa, ryhtynyt marxilaiseksi ja perustanut oman kommunististen nuorten ryhmänsä. Kun 1930-luku alkoi, oli Kim Song-ju omaksunut itselleen myöhemmin kuuluisuutta saaneen nimen Kim Il-sung.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Vuoden 1930 puoluekokouksessa, Kaarlo Harvalan noustua puheenjohtajaksi, Väinö Tanner saavutti puolueessa kiistattoman johtoaseman. Tanner pystyi puolustamaan työväestön etuja vaikeassa tilanteessa ja hän sai siten myös puolueensa vasemmiston luottamuksen. Sosiaalidemokraatit pyrki Tannerin johdolla yhteistyöhön poliittisen keskustan kanssa torjuen samalla yhteistyön kommunistien kanssa. Lähentyminen johti hallitusyhteistyöhön Maalaisliiton kanssa vuonna 1937. Sosiaalidemokraatit hyväksyttiin osan oikeistoa keskuudessa, pohjoismaista kehitystä seuraten, demokraattiseksi voimaksi, jonka kanssa saattoi tehdä yhteistyötä. Hallitusyhteistyötä vastusti entinen puoluesihteeri K.H. Wiik, joka kannattajineen erotettiin puolueesta 1937. Erotettuihin kuuluivat myös Kominternin kansanrintamapolitiikkaa Suomen oloihin soveltamaan pyrkineet vasemmistolaiset sivistyneistön edustajat.
Filippiinien historia Presidentti Roxas ei olisi saanut toteutettua näitä lakeja täysin laillisin keinoin, joten hänen edustamansa liberaalipuolue esti yhdentoista edustajan osallistumisen kongressin työhön tekaistulla vaalivilppisyytteellä. Näin estettiin vasemmistolaisen demokraattisen allianssin toiminta. Kommunistien toimintaa ei Filippiineillä sallittu ja Hukbalahap julistettiin laittomaksi. Heille ei näin jäänyt muuta keinoa kuin jatkaa aseellista taistelua. Hukbalahabista muodostettiin vuonna 1948 kansallisen vapautuksen armeija, HNB, joka sai tukea taisteluunsa maan talonpoikaisväestöltä joka oli tyytymätön asemaansa muun muassa maanomistusolojen vuoksi. 1950-luvun alkupuolella HNB:n käymä sissisota saatiin rauhoitettua kun maan puolustusministeriksi noussut Ramon Magsaysay onnistui Yhdysvaltojen avulla sovittelemaan HNB:n ja maan hallinnon välit, muutamia pieniä HNB:n yksiköitä lukuun ottamatta.
Mauno Heimo Heimo oli koulutukseltaan ylioppilas. Hän työskenteli Suomen sisällissodan aikana kansanvaltuuskunnan elintarvikeasiain osaston konttoristina ja pakeni sodan lopussa kansanvaltuuskunnan mukana Neuvosto-Venäjälle. Hän osallistui Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) perustamiseen Moskovassa. Heimo oli vuonna 1918 jonkin aikaa Berliinissä Neuvosto-Venäjän lähettilään Adolf Joffen avustajana ja yritti värvätä Saksaan jääneitä vasemmistolaisia suomalaisia jääkäreitä liittymään kommunisteihin. Vuosina 1918–1920 Heimo asui Ruotsissa, jossa hän toimi SKP:n Tukholman-toimiston sihteerinä ja perusti Kominternin Skandinavian-komitean yhdessä ruotsalaisen Zeth Höglundin kanssa. Heimo toimi myös Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan asiamiehenä salanimellä "Erkki Heino". Hänet vangittiin vuonna 1920 Norjassa hänen toimiessaan Edvard Gyllingin kuriirina, mutta hän onnistui pakenemaan ja jatkamaan maanalaista toimintaansa.
Irlannin historia Politiikka pysyi varsin konservatiivisena huolimatta siitä, että vastustajat olivat leimanneet de Valeran aika ajoin kommunistiksi ja bolševikiksi. Mussolinin Italia ja varsinkin Francon Espanja nähtiin Irlannissa hyvin myönteisessä valossa. Irlannissa nousi jonkinasteinen fasistiliike, kenraali Eoin Duffyn johtamat ns. sinipaidat, jotka olivat de Valeran tasavaltalaisten kiihkeitä vastustajia. Sosiaalista tilausta liikkeellä ei kuitenkaan ollut, ja lopulta koko järjestö intoutui lähtemään vapaaehtoisiksi Espanjan sisällissotaan Francon puolelle. Taisteluihin on arvioitu osallistuneen 600 irlantilaista. Tasavaltalaisten puolella sotaan osallistui lähinnä yksittäisiä vasemmistolaisia, kuten sittemmin sotakokemuksistaan kirjallisestikin merkittävän iirinkielisen muistelmateoksen "An Niña Bonita agus an Róisín Dhubh" laatinut Eoghan Ó Duinnín, tai IRA:laisia, kuten Frank Ryan, joka joutui Francon vangiksi.
Kommunismi Kommunistisia tai sosialistisia maita on syytetty toisinajattelijoiden vainoamisesta ja ihmisoikeuksien rikkomisesta. Ranskalaisen professori Stéphane Courtois'n toimittama Kommunismin musta kirja (Le Livre noir du communisme – Crimes, terreur, répression) on vasemmistolaisiksi leimattujen eri alojen lähinnä ranskalaisten tutkijoiden, kirjoittama kommunistivaltioiden ja kommunistien rikoksia raportoiva 863-sivuinen kirja (1997, suom. 2001). Kirjassa arvioidaan kommunismin toteuttaman väkivallan ja kommunistimaiden nälänhätien aiheuttaneen sata miljoonaa uhria.
"Marxilaisuus" eli "marxismi" on Karl Marxin kirjoituksiin pohjautuva sosialistinen oppijärjestelmä sekä siihen perustuva yhteiskunnallinen aatesuuntaus. Marxilaisuudessa on monta toisistaan selvästi poikkeavaa suuntausta. Keskeinen jako kulki aiemmin länsimaisen akateemisen marxilaisuuden ja Neuvostoliitossa kehitetyn marxismi-leninismin välillä. Länsimaiden akateeminen marxilaisuus sanoutui suurelta osin irti jälkimmäisestä.
Viron työväenkommuuni Tilanne vuoden 1917 lopun jälkeen muuttui nopeasti. Virossa oli pidetty perustavan kokouksen vaalit tammikuussa 1918, ja niissä Viron kommunistit, bolševikit, olivat saavuttaneet 37,1 prosentin ääniosuuden. Enemmistön saavuttivat porvarilliset je keskusta-vasemmistolaiset virolaiset poliittiset voimat. Syksyllä 1917 valittu Viron maapäivät ("maapäev") julisti Viron tasavallan itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918 Tallinnassa. Tähän itsenäisyysjulistukseen ei saatu vielä Venäjän vallassa olevan Leninin johtaman bolševistisen hallituksen eikä muidenkaan valtioiden tunnustusta. Samanaikaisesti keisarillisen Saksan sotavoimat olivat miehittämässä Viroa ja ottivat maan haltuun. Saksalaisten miehitysaikaa kesti ensimmäisen maailmansodan päättymiseen eli aselepoon 11. marraskuuta 1918 asti. Sen jälkeen Viron valta oli siirtymässä tasavallan julistaneille voimille.
Augusto Pinochet Juntta pyrki laillistamaan itsensä uuden perustuslain avulla maan talouden ollessa nousussa. Vuonna 1980 ilmoitettiin 67 prosentin äänestäjistä hyväksyneen uuden perustuslain, joka määräsi kansanäänestyksen presidentin kauden jatkamisesta ilman vaaleja vuoteen 1988 ja paluun siviilivaltaan 1990. Perustuslain tarkoitus oli määrittää autoritaarinen, kansalaisten valtaa rajoittava versio edustuksellisesta demokratiasta. Armeijalle määritettiin uusi rooli: sen tuli ohjailla ja turvata yhteiskunnallista toimintaa. Sotavoimien Kansallinen turvallisuusneuvosto Cosena sai avoimen oikeuden puuttua mihin tahansa toimintaan, joka sen mielestä uhkasi yhteiskuntajärjestystä tai turvallisuutta. Armeija erotettiin käytännössä kokonaan poliittisten instituutioiden kontrollista korkeimman johdon nimitysasioita myöten. Kommunistien toiminta kiellettiin. Vaaleilla valittavia edustuksellisia instituutioita vähennettiin. Sekä kristillisdemokraatit että vasemmistolaiset olivat kehottaneet hylkäämään perustuslain.