mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Eino Tainio Eino Alfred Tainio (8. syyskuuta 1905 Kemi – 23. heinäkuuta 1970 Petroskoi) oli suomalainen kommunistipoliitikko, joka toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1945–1970. Suomen kommunistisessa puolueessa vaikuttanut Tainio oli ennen jatkosodan päättymistä neljästi vangittuna poliittisen toimintansa johdosta.
Rauni Pekkala Pekkala on esiintynyt elokuvassa "Käpy selän alla" (1966) laulajana ja elokuvassa "Käyntikorttini" (1964) näyttelijänä sekä ollut mukana MTV3:n BumtsiBum!-ohjelmassa 14. marraskuuta 1998. Myös Rauni Pekkalan sisko "Raili Tuttujew" on levylaulaja ja on esiintynyt nimellä Tutta Jew.
Ahti Pekkala Pekkala oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi Toini Kuiviston kanssa vuonna 1949 ja pariskunnalle syntyi kolme lasta. Avioliitto päättyi Toinin kuolemaan vuonna 1958. Pekkala solmi toisen avioliittonsa Liisa Halmetojan kanssa vuonna 1959. Heille syntyi neljä lasta.
Suomen pienviljelijäin puolue SPP perustettiin Tampereella 12. toukokuuta 1929 pidetyssä kokouksessa. Jo alkuvuodesta oli perustettu "Suomen pienviljelijä"-lehti, jossa uutta puoluetta hahmoteltiin. Perustamista aikaisti eduskunnan hajottaminen huhtikuussa. Puheenjohtajaksi valittiin lehteäkin päätoimittanut Eino Yliruusi Ikaalisista. SPP ei saanut kansanedustajia ensimmäisellä yrittämällä vaaleissa 1929, mutta puolue nousi eduskuntaan seuraavan vuoden vaaleissa.
Sari Pekkala Kerr Sari Pekkala Kerr on suomalainen taloustieteilijä ja tutkija Wellesley Centers for Women (WCW) -tutkimuslaitoksessa Wellesley Collegessa. Hän toimii lisäksi vierailevana professorina Massaschusetts Institute of Technologyssa. Pekkala Kerrin tutkimus keskittyy työmarkkinoiden, koulutukseen, inhimilliseen pääomaan ja perheisiin.
Mauno Pekkala Vuodet 1939–1942 Pekkala toimi valtiovarainministerinä kolmessa eri hallituksessa. Hän vastusti voimakkaasti jatkosotaa edeltänyttä armeijan liikekannellepanoa. Pekkala meni jopa niin pitkälle, että varoitti Helsingissä Neuvostoliiton tiedustelupäällikkönä toiminutta Jelisei Jelisejeviä Saksan hyökkäyksestä ja Suomen osallistumisesta siihen. Pekkala luovutti Jelisejeville tiedot presidentti Risto Rytin hallitukselle 31. toukokuuta 1941 esittämästä tilannekatsauksesta. Josif Stalin ei kuitenkaan uskonut Jelisejevin hänelle välittämiä tietoja tai pitänyt saksalaisten aiheuttamaa uhkaa tarpeeksi vakavana, eikä siksi ryhtynyt tarvittaviin toimiin hyökkäyksen varalta.
Pekkala Pekkala voi tarkoittaa seuraavia:
Jussi Pekkala Pekkala palasi kaudeksi 2003–2004 kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Palloon. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja teki myös SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 6+8=14. Seuraavan kauden 2004–2005 päätteeksi Pekkala päätti lopettaa pelaajauransa.
Artturi Vuorimaa Hakkapeliitta-lehden taloudenhoitajana työskennellyt Vuorimaa toimi Lapuan liikkeen muilutuksia järjestäneen "Helsingin iskujoukon" johtajana kesällä 1930 ja järjesti yhdessä Kosti-Paavo Eerolaisen kanssa huomiota herättäneen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajien Jalmari Rötkön ja Eino Pekkalan sieppauksen eduskunnan perustuslakivaliokunnan istunnosta Säätytalosta 5. heinäkuuta 1930. Hän henkilökohtaisesti kantoi pienikokoisen Rötkön ulos valiokunnan huoneesta. Lokakuussa 1930 Lapuan liikkeen johto joutui maan hallituksen painostuksesta luovuttamaan viranomaisille siihen asti piilotelleet Vuorimaan ja Eerolaisen – tunnetuimmat vapaalla jalalla olleet muiluttajat. Liikkeen johto kuitenkin organisoi heti suuren solidaarisuuskampanjan heidän vapauttamisekseen.
Pienviljelijäin puolue PMP perustettiin 20. joulukuuta 1936 Seinäjoella pidetyssä kokouksessa. Uuteen puolueeseen yhdistyi kolme aiemmin itsenäistä järjestöä: Suomen pienviljelijäin puolue (SPP), Kansanpuolue ja Pulatoimikuntien keskusliitto. Suurinta kannatusta oli aiemmin nauttinut SPP, jonka pohjalle PMP:n järjestörakenne pitkälti rakennettiin. SPP:n puheenjohtaja Eino Yliruusi valittiin vetämään uutta puoluetta ja hänen kannattajansa muodostivat enemmistön puolueen elimissä. Myös Kansanpuolue sai lukuisia edustajiaan puoluejohtoon. Selvästi pienempi pulaliike sai johtoon yhden edustajan. Puolueen nimen takana olivat kansanpuoluelaiset. Pienviljelijöiden liikkeen yhdistymisestä oli keskusteltu jo vuosia ennen sen toteutumista.
Vilho Pekkala Pekkala joutui vuonna 1929 elinikäiseen kansainväliseen kilpailukieltoon. Suomen olympiajoukkueen palatessa Amsterdamin olympialaisista 1928 S/S Oihonna-laivalla päihtynyt Pekkala oli aiheuttanyt häiriötä laivalla ja uhkaillut muun muassa laivan kapteenia niin että hänet jouduttiin sulkemaan lopulta hyttiinsä. Myös olympiavoittaja Ville Ritola oli jouduttu sulkemaan hyttiinsä päihtymyksen ja tappeluun osallistumisen vuoksi mutta hän selvisi ilman kilpailukieltoa. Ritola poistui kuitenkin Suomesta ensimmäisellä laivalla Yhdysvaltoihin. Pekkalan kotimainen kilpailukielto päättyi 1930 ja hän osallistui vielä vapaapainin SM-kilpailuihin 1931 sijoittuen kolmanneksi mutta ulkomaille hän ei enää päässyt kilpailemaan.
Suomen markka Markan syntyyn tarvittiin lainarahaa, koska setelien lunastaminen olisi mahdollista vain, jos Suomen Pankin holvissa olisi riittävästi hopeaa. Laina saatiin mahtipankkiiri Carl von Rothschildiltä. Tämä oli Suomen ensimmäinen laina läntisiltä rahamarkkinoilta. Vuonna 1865 markka sidottiin hopeakantaan, jolloin siitä tuli itsenäinen valuutta.
Valuutta Suomen valuutta on euro, joka otettiin käyttöön seteleinä ja kolikoina vuonna 2002, mutta tilivaluuttana jo 1999. Aiempi Suomen valuutta oli markka. Euron valuuttatunnus on EUR.
Kultakanta Toisen maailmansodan lopussa kesällä 1944 järjestettiin Yhdysvalloissa Bretton Woodsin konferenssi, jossa määriteltiin perusteet ensimmäinen kansainvälisellä sopimuksella luodulle rahajärjestelmälle, Bretton Woodsin järjestelmä, joka johti myös kansainvälisen valuuttarahaston perustamiseen 1945. Järjestelmän varantovaluutaksi tuli Yhdysvaltain dollari, joka puolestaan sidottiin kultaan kurssilla 35 Yhdysvaltain dollaria / kultaunssi. Kaikki muut valuutat määriteltiin Yhdysvaltain dollarin arvon perusteella. Suomen markan pariteettikurssiksi tuli 230 Suomen markkaa dollaria kohti vuonna 1951. Suomen markka devalvoitiin useita kertoja.
Saksan markka Saksan markka oli alusta pitäen erittäin vakaa valuutta ja olikin luomassa Saksan talousihmettä. Saksassa ostovoimainen valuutta sai lähes mystisen maineen, siitä tuli jopa melkein osa saksalaisten identiteettiä. Saksan markasta tulikin yksi maailmantalouden mahtivaluutoista.
Rahan historia Suomessa Markka-niminen valuutta oli käytössä Suomen alueella jo keskiajalla, ja sen käyttö jatkui 1700-luvun lopulla tapahtuneeseen Kustaa III:n rahauudistukseen asti. Venäjän vallan alkupuolella vuoden 1840 raharealisaatioon saakka Suomessa oli liikkeessä sekä Ruotsin että Venäjän rahaa. Suomen markka oli maan rahayksikkö vuosina 1860–2002. Vuonna 2002 Suomessa otettiin käyttöön Euroopan unionin yhteinen valuutta euro.
J. V. Snellman Poliittis-taloudellisesti Snellmanin merkittävin saavutus oli radikaalin rahauudistuksen läpivieminen. Suomen markka oli otettu käyttöön vuonna 1860. Markka oli kuitenkin aluksi sidottu Venäjän ruplan arvoon. Markka oli aluksi lähinnä nimellinen rahayksikkö, koska myös rupla säilyi edelleen maan valuuttana sekä hopearuplina että epävakaana paperirahana. Snellman teki paljon työtä vuodesta 1864 saadakseen venäläiset viranomaiset taipumaan asiassa. 4. marraskuuta 1865 allekirjoitettiin manifesti, jolla Suomen hopeamarkasta tuli Suomen suuriruhtinaskunnan ainoa laillinen rahayksikkö. Myös hopearuplat säilyivät käytössä, mutta paperiruplia ei tarvinnut enää hyväksyä. Suomen markka oli alistettu Suomen Pankille, joka toimi Suomen hallinnon alaisuudessa. Näin Suomi oli saavuttanut rahataloudellisen itsenäisyyden.
Viron talous Viron itsenäistyttyä ensimmäisen kerran maan väliaikainen hallitus otti marraskuussa 1918 käyttöön Viron oman valuutan markan ("Eesti mark ja penn"). Viron markan esikuvana pidetään Saksan miehityshallinnon idässä käyttämää Ostmark-valuuttaa. Vuosina 1918–1919 myös Suomen markka oli laillinen maksuväline Virossa.
Hopeamarkka Aluksi markan arvo oli sidottu Venäjän ruplaan. Metallirahan puute, vaihtelevat valuuttakurssit hampurin markan ja ruplan välillä olivat ongelmia. Myös ulkomaisen luoton saannin vaikeudet sekä pankin perustamisvaikeudet olivat ongelmia. Vuonna 1859 Henrik Borgström vaati hopeakannalle paluuta ja suomalaiset kauppiaat lähettivät anomuskirjeitä senaatille. Hypoteekkiyhdistyksen perustavan kokouksen julkilausuma ja senaatti käsitteli asiaa 1.12.1859. Samassa kuussa senaatin finanssitoimituskunnan pällikkö Fabian Langenskiöld ehdotti hopeakantaan paluuta. Langenskiöld sai keisarilta suostumuksen Suomen omaan rahayksikköön 4.4.1860 sekä keisarilta ehdollisen suostumuksen paluusta hopeakantaan elokuussa 1862. Vielä Samana vuonna Langenskiöld otti Saksasta 16 milj. markan hopealainan. Langenskiöld suositteli seuraajakseen Snellmania. Vuonna 1860, markka oli määritelty kiinteästi neljäsosaksi ruplaa. Markka sidottiin hopeakantaan vuonna 1865, jolloin siitä tuli itsenäinen valuutta.
Seuramatka Ulkomaanpassien myöntämisrajoitteita poistettiin 1949 ja yhä useammat maat ryhtyivät myöntämään viisumeita, ja Suomen Pankki myi matkavaluuttaa lisenssittä. Useat maat poistivat viisumipakon 1950 ja Suomen Pankki myönsi lisää valuutansaantihelpotuksia mutta jo seuraavana vuonna tuli valuuttavero. Vuonna 1953 poistui passi- ja viisumipakko Pohjoismaiden välisestä liikenteestä ja Suomen Pankki muutti matkavaluuttamääräyksiä. Matkustajan saaman ulkomaan valuutan osto-oikeus supistettiin 50 000 markasta 35 000 markkaan matkan suuntautuessa muualle kuin Pohjoismaihin ja 25 000 markkaan mikäli matka suuntautui yksinomaan Pohjoismaihin. 
Vuonna 1957 Suomen Pankin ohjeita helpotettiin, matkustajan valuuttakiintiöstä ei vähennetty mitään, kun matkustaja osti lipun, joka oikeutti käyttämään säännöllisiä aikataulunmukaisia reittejä. Ulkomaiden hotelli- ja ateriakorvauksia, teatteri- yms -lippuja ei voitu maksaa etukäteen. Poikkeuksena ryhmämatkojen osanottajat saivat kuitenkin maksaa majoitukset ja ruokailun etukäteen, silloin matkustajan valuuttakiintiöstä vähennettiin erikseen ilmoitettu määrä.
2000-luvun ensikymmen Euroopan unioni otti vuonna 2002 käyttöön yhteisen valuutan euron, joka syrjäytti 12 maan kansallisen valuutan. Muun muassa Suomen markka poistui käytöstä. Myöhemmin myös Slovenia, Kypros, Malta ja Slovakia siirtyivät käyttämään euroa.
Saksan markka Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Saksan markka erotettiin kultakannasta. Valuuttaa alettiinkin nimittää paperi­markaksi varsinkin sen jälkeen, kun voimakas inflaatio pääsi vallitsemaan. Inflaatio jatkui sodan päätyttyäkin, ja vuonna 1923 se yltyi katastrofaaliseksi hyperinflaatioksi, joka vuoden kuluessa pienensi markan arvon miljardisosaan entisestään. Loppuvuonna yksi Yhdysvaltain dollari vastasi 4,4 triljoonaa markkaa. Marraskuussa inflaatio saatiin lopetetuksi valuuttauudistuksella, jossa uudeksi rahayksiköksi tuli "Rentenmark", jonka tilalle seuraavan vuoden alussa tuli "Reichsmark", "valtakunnanmarkka", RM. Yksi Rentenmark ja Reichsmark vastasivat biljoonaa, 10 hyperinflaation aikaista markkaa.
Bosnian ja Hertsegovinan vaihdettava markka Bosnian markka tai (konvertibilna marka/конвертибилна марка), ISO 4217-koodi BAM, on Bosnia ja Hertsegovinan valuutta. Markka perustettiin vuoden 1995 Daytonin rauhansopimuksessa. Valuutta oli alkuun sidottu Saksan markkaan suhteessa 1:1. Euron käyttöönoton jälkeen se on sidottu euroon samalla kiinteällä kurssilla, joka Saksan markalla oli (1 EUR = 1.935583 BAM).Yksi markka jakaantuu 100 feningiin. Paikallisesti valuutasta käytetään kirjallisesti lyhennöstä KM. Nimet markka ja fening juontavat juurensa Saksan markasta ja pfennigistä.
Kiinteä valuuttakurssi Suomessa kiinteän valuutan politiikkaa on harjoitettu mm. 1990-luvulla, jolloin se sai lempinimen "vahvan markan politiikka" (tai "kovan markan politiikka"). Tuolloin Suomen markka kytkettiin Saksan markkaan ja myöhemmin Ecu:un. Kytkentö ei toiminut odotetulla tavalla ja sen sanottiin johtaneen Suomen 1990-luvun alun talouslamaan.
Kovan markan politiikka Useiden arvioiden mukaan Suomi ajautui ns. "kovan markan politiikan" seurauksena 1991 kriisiin eli 1990-luvun lamaan koska Suomella oli liian vahva valuutta verrattuna sen todelliseen arvoon. Vahvan valuutan politiikka keinotekoisine kurssikytköksineen ei piittaa vaihtotaseen tai valtiontalouden kokonaistilanteesta ja voi siksi johtaa talouden entistä jyrkempään syöksyyn.
Kovan markan politiikka Kovan markan politiikka (myös vahvan markan politiikka ja vakaan markan politiikka) oli keinotekoinen markan arvon korkealla pitänyt poliittinen linjaus, jossa Suomen markalle annettiin kiinteä valuuttakurssi ja joka johti eräiden arvioiden mukaan Suomen 1990-luvun alun lamaan.
Kyseessä ei ollut pelkästään Suomea koskenut ilmiö, vaan euroopanlaajuinen muoti-ilmiö. Vakaan valuutan politiikkaa ajoivat tuolloin monet Länsi-Euroopan valtiot, mutta Suomessa siitä kehittyi keskeinen teesi valtion talouspolitiikalle.
Suomen markka 1. tammikuuta 1999 Suomen markka liittyi Euroopan unionin yhteisvaluutta euroon ja lakkasi siten käytännössä olemasta itsenäisenä valuuttana. Markan muuntokerroin on 1 euro = 5,94573 markkaa. Markkamääräisistä seteleistä ja kolikoista luovuttiin kuitenkin virallisesti vasta 28. helmikuuta 2002, joten markkojen ja eurojen yhteiskäytön aika kesti vuoden 2002 alusta lukien kaksi kuukautta.
Saksan demokraattisen tasavallan markka Saksan demokraattisen tasavallan markka oli ei-vaihdettava valuutta. Sen vieminen ulos maasta oli kiellettyä, eikä sen takia ollut olemassa virallista vaihtokurssia. 1. heinäkuuta 1990, noin kolme kuukautta ennen Saksan jälleenyhdistymistä, perustettiin valuuttaliitto Saksan liittotasavallan kanssa, ja Saksan markasta tuli DDR:n rahayksikkö sen loppukuukausien ajaksi.
Fabian Langenskiöld Suomen rahaolojen uudistaminen oli ollut vireillä jo von Haartmanin aikana, mutta oman rahayksikön käyttöönotto osui Langenskiöldin kaudelle. Hankkeen taustalla oli ruplan arvon jatkuvan vaihtelun aiheuttamat hankaluudet. Senaatin ensimmäinen esitys Suomen omasta rahasta hylättiin tammikuussa 1860, sillä Venäjällä pelättiin Suomen irtautumisen ruplasta herättävän ulkomailla epäluottamusta Venäjän omaa valuuttaa kohtaan. Huhtikuussa 1860 Langenskiöld sai kuitenkin Pietarissa hyväksytyksi julistuskirjan, jolla Suomelle luotiin oma raha, markka, jonka kurssi oli edelleen sidottu ruplaan. Langenskiöld suunnitteli kuitenkin markan sitomista edelleen hopeakantaan, mihin saatiin periaatteellinen suostumus Pietarista vuonna 1862. Katovuoden aiheuttamat lisämenot valtiolle hidastivat toteutusta, ja rahauudistuksen loppuun vieminen jäi Langenskiöldin seuraajaksi nimitetylle J. V. Snellmanille. Langenskiöld itse suositteli häntä seuraajakseen, ja Snellman tunnusti myöhemmin Langenskiöldin merkityksen markan saamisessa. Langenskiöldiä onkin sanottu markan todelliseksi isäksi. Aikalaisetkin kutsuivat häntä ”markkakreiviksi”. Markan irrottaminen ruplasta ja sitominen hopeaan toteutui vuonna 1865.
Suomen eroaminen eurosta Ekonomisti Aki Kangasharjun mukaan Suomen euroero on käytännössä mahdoton, ja onnistuessaankin eroon liittyisi erittäin paljon neuvotteluja ja vääntöä. Aikaa eropäätöksestä eroon menisi luultavasti yli vuosi. Luottamus uuteen markkaan olisi aluksi heikko, ja valuutan arvo heittelisi paljon. Markasta olisi Kangasharjun mukaan Suomelle kuitenkin myös hyötyä varapaineventtiilinä talouden myrskyissä.
Suomen talous Suomen rahayksikkö on ollut vuodesta 1999 euro. Aluksi euro oli vain laskennallinen valuutta, johon sitä edeltänyt markka oli kiinnitetty. Eurokolikot- ja setelit otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002, ja 28. helmikuuta 2002 jälkeen vain euroa on voinut käyttää maksuvälineenä. Euron ja markan välinen vaihtokurssi oli 5,94573.
Lihaksia ja luoteja Sarjan tuli aluksi olla 6-osainen, mutta syksyllä 1996 ryhmä teki vielä neljä lisäjaksoa. Tämän huomaa jaksojen 7-10 hyvin erilaisesta alkutunnuksesta, ja siitä että kuusi ensimmäista jaksoa on talvella kuvattu (neljä viimeistä taas kesällä/syksyllä). Myös kuudessa ensimmäisessä jaksossa hahmoilla on valuuttana Suomen markka, kun taas neljässä viimeisessä Amerikan Dollari.
Bulgarian historia BSP voitti 1994 vaaleissa ja palasi valtaan. Sen johtaja Žan Videnov nimitettiin pääministeriksi. Vuonna 1996 aloitettiin radikaalit talousuudistukset, inflaatio nousi ja tilanne johti protesteihin ja 1997 yleislakkoon. SDS:n johtajasta Ivan Kostovista tuli pääministeri. Maan valuutta kiinnitettiin Saksan markkaan.
Suomi 1990-luvulla Vuoden 1999 alusta alkaen Suomen markka liittyi upouuteen Euroopan unionin yhteisvaluutta euroon ja lakkasi siten käytännössä olemasta itsenäisenä valuuttana. Käteisvaluuttana markkaa käytettiin kuitenkin aina vuoteen 2002 asti.
Suomen 1990-luvun alun lama Hallitus sitoi markan Euroopan valuuttayksikköön ecuun korkealla kurssilla, eli noudatti vahvan markan politiikkaa. Kurssin tiedettiin heikentävän Suomen kilpailukykyä ja pahentavan työttömyyttä. Kilpailukykyä pyrittiin parantamaan tupo-sopimuksella, jolla olisi alennettu palkkoja. 
Devalvaatio-odotukset johtivat Suomen pankin valuuttapakoon, eli sijoittajat vaihtoivat markkoja ulkomaan valuuttaan. 14. marraskuuta 1991 Suomen Pankin valuuttavaranto oli ehtymäisillään ja se lopetti markkaa tukeneet ostot. Valtiovarainministeri Iiro Viinanen vakuutteli, ettei Suomi devalvoi, mutta valuuttapaon vuoksi jouduttiin pakkodevalvaatioon marraskuussa 1991 ja markka päästettiin kellumaan valuuttavarannon jälleen ehdyttyä 8. syyskuuta 1992.
Saksan demokraattinen tasavalta Saksan demokraattisen tasavallan markka oli ei-vaihdettava valuutta: sen vieminen ulos maasta oli kiellettyä eikä sen takia ollut olemassa virallista vaihtokurssia. 1. heinäkuuta 1990, noin kolme kuukautta ennen Saksojen yhdistymistä, perustettiin valuuttaliitto Saksan liittotasavallan kanssa, ja Saksan markasta tuli DDR:n rahayksikkö sen loppukuukausien ajaksi:
Rahat vaihdettiin niin, että yksi DDR:n markka vastasi yhtä Saksan markkaa (velat, vuokrat, palkat ym.). DDR-kansalaisten säästötilit vaihdettiin 1:1 lapsille (-14v.): 2000,00, aikuisille (15-59 v.): 4000,00 ja vanhuksille: 6000,00 markka. Ylimenevät DDR-markat vaihdettiin 2:1. Käteisvaihtoa ei ollut.
Bosnia ja Hertsegovina Bosnia-Hertsegovinan valuutta on Bosnian ja Hertsegovinan vaihdettava markka (konvertibilna marka/конвертибилна марка). Se otettiin käyttöön vuonna 1996; se oli alkuun sidottu Saksan markkaan suhteessa 1:1. Euron käyttöönoton jälkeen se on sidottu kiinteällä kurssilla euroon.
Kovan markan politiikka Suomen poliittisen johdon ja asiantuntijoiden valitsemasta vahvan markan politiikasta on jälkikäteen ollut hyvin vaikeaa löytää positiivisia arvioita, vaikka kiinteän valuutan politiikka voi toki toimia myös sen valinneen valtion taloutta eheyttävästi. Silti kyse on selkeästi poliittisesta päätöksestä, jolla ajetaan jonkin ryhmän etuja. Suomen tapauksessa uskottiin rahamarkkinoiden vapauttamisen ja liberalisoinnin vaativan vakaata muuttumatonta valuuttakurssia.
Rahan historia Suomessa 1. tammikuuta 1999 Suomen markka liittyi Euroopan unionin yhteisvaluutta euroon ja lakkasi siten käytännössä olemasta itsenäisenä valuuttana. Eurokolikot ja -setelit otettiin Suomessa ja muissa euromaissa käyttöön 1. tammikuuta 2002.
Suomi 1950-luvulla Suomen valuuttayksikkö oli markka, jonka arvo oli romahtanut toisen maailmansodan jälkeen. Seteleihin lisättiin nollia ja suurimman setelin nimellisarvo oli kymmenen tuhatta markkaa. Suurimmat setelit oli kuvitettu niin sanottujen merkkihenkilöiden kasvokuvin. Kolikkojen nimellisarvot olivat 1–200 markkaa, ja pennit jäivät pois käytöstä. Vuonna 1952 markkamääräiset setelit ja kolikot uudistettiin. Tapio Wirkkalan suunnittelema setelisarja laskettiin liikkeelle vuosikymmenen puolessa välissä, ja se oli lähes sellaisenaan käytössä kolme vuosikymmentä. Sodan jälkeen kaavailtiin suurta rahauudistusta ja valuutan nimen muuttamista riksiksi. Uudistuksen toteuttaminen venyi vuoteen 1963, jolloin markan nimellisarvosta poistettiin kaksi nollaa. Tuolloin myös pennit palasivat kuvioihin. Toisen maailmansodan ja vuoden 1963 rahauudistuksen välistä aikaa kutsutaan vanhan markan kaudeksi{Lähde}}.
Suomi 1960-luvulla Toisen maailmansodan jälkeen Suomen markan arvo oli vuosi vuodelta romahtanut. Vuoden 1963 alussa astui voimaan uusi rahalaki ja markka uudistettiin. Uudistuksen jälkeen uusi markka vastasi sataa vanhaa markkaa ja paluun tehnyt penni yhtä vanhaa markkaa. Vaikka valuutan nimi pysyi samana, vielä melko pitkään siirtymävaiheen jälkeenkin uudesta markasta käytettiin usein selventävää nimitystä "nykymarkka" ja lyhennettä nmk. Entisestä markasta taas käytettiin selventävää nimitystä "vanha markka" ja lyhennettä vmk. Inflaatiokierrettä ei kuitenkaan saatu pysäytettyä, vaan rahan arvon heikkeneminen ja epätasainen talouskasvu jatkuivat 1970- ja 80-lukujen taitteeseen asti, minkä jälkeen alkoi voimakas nousukausi.
David Cameron Alex Salmond ja Skotlannin kansallispuolue väittivät että Skotlanti pystyisi pitämään Englannin punnan valuuttana. David Cameron kuitenkin sanoi ettei Britannia missään tapauksessa jakaisi puntaa itsenäisen Skotlannin kanssa, eikä valuuttaunioni tulisi kuuloonkaan. Cameronin kommentti tuli sen jälkeen kun Britannian bisnesjohtajat uhkasivat lähteä Skotlannista itsenäisyyden tapahtuessa. Salmond kuitenkin väitti ettei kukaan voinut estää Skotlantia ottamasta puntaa käyttöönsä. Tällöin kuitenkin itsenäisellä Skotlannilla ei olisi ollut mitään sananvaltaa valuuttansa hallinoinnissa tai politiikassa. Myös Alistair Starling, valtiovarainministeri George Osborne, työväenpuolueen varjovaltiovarainministeri Ed Balls, Walesin aluehallinon pääministeri Carwyn Jones, ja Englannin pankin pääjohtaja Mark Carney sanoivat ettei Skotlanti saisi pitää puntaa valuuttanaan. Skotlantilainen Britannian entinen pääministeri Gordon Brown sanoi myös, että jos Skotlanti käyttäisi puntaa, se loisi Skotlannin ja Britannian välille epädemokraattisen "siirtomaa"-suhteen.
Viro Viron valuutta on euro vuoden 2011 alusta lähtien. Vuoden 2010 loppuun valuuttana ollut kruunu oli sidottu euroon suhteessa 1 EUR = 15,6466 EEK, josta tuli myös lopullinen euron ja kruunun välinen muuntokerroin. Aikaisemmin kruunu oli sidottu kiinteällä vaihtokurssilla Saksan markkaan. Viron, kuten myös muiden Baltian maiden pankkisektori on käytännössä lähes kokonaan ulkomaisten pankkien omistuksessa. Euron käyttöönottoa edelsi Viron liittyminen yhdessä Liettuan ja Slovenian kanssa Euroopan unionin valuuttakurssimekanismi ERM II:een 27. kesäkuuta 2004.
Yhdysvaltain dollari Yhdysvaltain dollari on ollut maailman merkittävin valuutta koko toisen maailmansodan jälkeisen ajan. Muita tämän ajanjakson merkittävimmistä valuutoista ovat olleet Japanin jeni (JPY), Saksan markka (DEM) ja Ison-Britannian punta (GBP). Euron tulo markkinoille vuonna 2002 on tasapainottanut tilannetta, ja nykyään voidaan sanoa maailmantaloudessa olevan kaksi suurta valuuttaa.
Suomi 1980-luvulla Markka oli pieni, epävakaa ja keinottelulle altis valuutta. Inflaatio nakersi sen arvoa etenkin vuosikymmenen alussa. Suomessa ei ole mitattu yli kymmenen prosentin vuosi-inflaatiota sitten vuoden 1981.
Suomen eroaminen eurosta Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen tutkimusjohtaja Niku Määttänen sanoi vuonna 2016, että se, että euron haitat ovat olleet Suomelle luultavasti suurempia kuin hyödyt ei tarkoita sitä, että Suomen tulisi erota eurosta. Hän uskoo, että jatkossa yhteiseen valuuttaan liittyvät hyödyt voivat hyvinkin ylittää siihen liittyvät kustannukset.
Saksan markka Vuoden 2002 alusta Saksan markka korvattiin myös käteismaksuvälineenä eurolla. Koska Saksan markka oli saksalaisille rakas, rahaliiton vastustus oli Saksassa yksi euromaiden suurimmista. Kansalaiset kokivat euron tulon nostaneen hintoja, minkä vuoksi euro sai haukkumanimen "Teuro" (euron nimestä ja saksan kielen adjektiivista "teuer" ’kallis’). Vuonna 2010 tehdyn kyselyn mukaan 51 prosenttia saksalaisista halusi markan takaisin.
Saksan markkaa käytettiin 1990-luvun loppupuolelta euron tuloon asti virallisena valuuttana myös Jugoslavian liittotasavaltaan kuuluneissa Kosovossa ja Montenegrossa. Serbiassa käytössä oli ja on edelleen Serbian dinaari.
Viron talous 20. kesäkuuta 1992 Viro vaihtoi entisen valuuttansa ruplan maan omaan, vapaasti vaihdettavaan valuuttaan, kruunuun. Uusi valuutta sidottiin Saksan markkaan vaihtokurssilla 8 EEK = 1 DEM. Viro liittyi Euroopan unionin ERM II-järjestelmään 27. kesäkuuta 2004. Liittyminen tarkoitti kruunun sitomista euroon vaihtokurssilla 1 EUR = 15,6466 EEK.
Suomen pankkikriisi Suomen rahoitusmarkkinat olivat 1980-luvulle saakka suljetut ja pankkikeskeiset. Keskuspankki sääteli korkotasoa, markan ulkoista arvoa ja valuutan liikkeitä. Alhaisen koron vuoksi vallitsi taloudessa jatkuva luottojen ylikysyntä. Koska korolla ei voinut kilpailla, kohdistui pankkien välinen kilpailu lähinnä markkinaosuuteen, ja talouselämä oli järjestynyt pankkien hallitsemiksi ”leireiksi”.
Etelä-Afrikan randi Randi on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 % aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan turismi- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2016 yhdellä eurolla sai 17 randia ja Yhdysvaltain dollarilla 15.30
Ford Cortina Toisen sukupolven Cortina esiteltiin Suomessa vuodenvaihteessa 1966–1967. Vuonna 1968 se nousi Suomen eniten myydyksi henkilöautoksi Volkswagen Kuplan ohi. Cortinan kolmas versio tuli myyntiin loppuvuodesta 1970, mutta se ei – suhteellisen edullisesta hinnastaan huolimatta – enää saavuttanut edeltäjiensä suosiota. Vuonna 1971 Cortina 1600 maksoi 14 760 markkaa ja sen saksalainen sisarmalli Taunus 1600 16 595 markkaa. Cortinan tuonti Suomeen päättyi vuonna 1974 ja Taunuksesta tuli Fordin myyntimalli Suomen markkinoilla tässä kokoluokassa.
Euro Ensimmäisten euromaiden kohdalla taulukon euro valuutaksi -sarakkeessa on päivämäärä 1. tammikuuta 1999, jolloin eurosta tuli todellinen rahayksikkö ja tilivaluutta. Siten esimerkiksi Suomessa käyttöönottopäivä oli tuo 1. tammikuuta 1999, vaikka käteisrahana euro tuli käyttöön vasta 1. tammikuuta 2002. Tätä myöhemmin euroon liittyneissä maissa euron käyttöönotto sekä tili- että käteisrahana on tapahtunut yhtäaikaisesti. Kolmannessa sarakkeessa on valuutan kerroin euroiksi.
Suomen eroaminen eurosta Suomen eroaminen eurosta tarkoittaa tapahtumaa, jossa Suomi luopuisi eurovaluutasta, eikä siten enää kuuluisi euroalueeseen. Suomi on käyttänyt euroa vuodesta 2002, mitä ennen Suomella oli oma valuutta, Suomen markka. Eurojäsenyyttä on pidetty osasyynä Suomen talousongelmiin 2000-luvulla. Suomen eroaminen eurosta voisi johtaa myös muiden maiden eroon. Toistaiseksi yksikään maa ei ole luopunut eurosta. Euroopan komission virallinen kanta on, että eurosta eroaminen on mahdotonta.
Mongolian tugrik Mongolian tugrik tai tugrug, myös: tögrög (MNT) on Mongolian rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1925 lähtien. Valuuttana se korvasi Mongolian dollarin ja muut maassa käytössä olleet pienemmät valuutat ja tuli ainoaksi käytössä olevaksi valuutaksi vuonna 1928. Tullessaan yleiseen käyttöön se laskettiin liikkeelle samalla suhteella silloisen Venäjän ruplan kanssa.
Selim Ekbom Kun Suomen Pankki esitti vuonna 1860, että Suomen rahayksiköksi tulisi neljännesruplan arvoinen "mark", senaattori Ekbom piti tärkeänä, että rahan nimi olisi suomalaisittain "markka" ja sen sadasosa "penni".
Etelä-Afrikan talous Etelä-Afrikan rand (ZAR) on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla ja inflaation hidastui tuona aikana. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 % aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan matkailu- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2007 yhdellä eurolla sai 9–10 randia ja Yhdysvaltain dollarilla 6–7.
Tanskan Intian rupia Tanskan Intian rupia oli Tanskan Intian valuutta. Kun Tanskan Intia tuli osaksi Brittiläistä Intiaa vuonna 1845, muuttui maan valuutta Tanskan Intian rupiasta Intian rupiaksi.
Rahan historia Suomessa Vuosina 1945–1947 markka devalvoitiin useita kertoja, samoin jälleen vuonna 1957. Niinpä 1950-luvulla markan arvo oli enää vajaa sadasosa siitä, mikä se oli ollut ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vuonna 1962 säädettiin uusi rahalaki, joka tuli voimaan seuraavan vuoden alussa. Tällöin toteutettiin rahauudistus, jonka jälkeen uusi markka vastasi sataa vanhaa markkaa ja uusi penni yhtä vanhaa markkaa.
Penni Saksasta penni saapui Suomeen markan osaksi. Suomessa pennit jäivät vähitellen käytöstä, mutta vuoden 1962 rahauudistus palautti pennijaon siten, että siihenastisesta markasta (vanhasta markasta) tuli penni, siihenastisesta sadasta markasta (vanhasta markasta) yksi markka ja niin edelleen. Ennen euron käyttöönottoa penni oli sekä Suomessa että Saksassa 1/100 markkaa.
Etelä-Afrikka Etelä-Afrikan randi (ZAR) on viimeisen kymmenen vuoden aikana menettänyt lähes puolet arvostaan suuriin valuuttoihin verrattuna, vaikka rahan arvoa pyrittiin ylläpitämään korkeilla koroilla ja inflaatio hidastui tuona aikana. Valuutan arvon heikkenemisen syyksi on epäilty kansainvälisten valuuttakeinottelijoiden toimintaa, ja joidenkin markkina-analyytikkojen mukaan valuutta on 15–20 % aliarvostettu. Alhainen randin arvo on auttanut maan turismi- ja kaivosteollisuutta. Vuonna 2005 luottoluokituslaitos Moody's Investors Service nosti maan luokituksen Baa1:ksi viitaten maan valuuttavarannon paranemiseen ja nopeaan talouskasvuun. Vuonna 2014 yhdellä eurolla sai 14 randia ja Yhdysvaltain dollarilla noin 10.
Euroalue Montenegro käytti valuuttanaan aiemmin Saksan markkaa, nyt euroa.
MARK Suomen Markkinointiliitto Vuonna 1936 Mainosmiesten Kerhosta tuli Suomen Mainosyhdistys, joka hyväksyi jäsenikseen myös naisia. Vuonna 1950 nimeksi otettiin Suomen Mainos- ja Myyntiyhdistys SMMY. Vuoden 1956 nimenmuutos Suomen Myynti- ja Mainosyhdistykseksi kuvastaa järjestön silloisia valtataisteluja. Markkinointi-käsitteen vakiinnuttua suomen kieleen otettiin järjestön nimeksi vuoden 1979 alusta lukien Suomen Markkinointiliitto (SML). Vuodesta 2003 järjestö on käyttänyt nimeä MARK Suomen Markkinointiliitto.
Itsenäisen Suomen historia 1. tammikuuta 1995 Suomi liittyi Euroopan unioniin, joksi EY:tä nyt Maastrichtin sopimuksen voimaantulon myötä kutsuttiin. 1999 Suomen markka kiinnitettiin euroon pysyvästi siten, että 5,94573 markkaa on 1 euro. Vuonna 2002 eurosta tuli käteisvaluutta ja yli 140 vuotta käytössä ollut markka poistui käytöstä kahden kuukauden siirtymäajan jälkeen 1. maaliskuuta 2002.
Devalvaatio Devalvointi äkillisenä toimenpiteenä kuuluu kiinteiden valuuttakurssien järjestelmään, jossa sillä pyrittiin poistamaan valuutan arvonnousun aiheuttamia kielteisiä vaikutuksia. Nykyään valuuttojen ollessa pääosin kelluvia eli sellaisia, joiden valuuttakurssit määräytyvät markkinoilla, tällaista nopeaa devalvointia ei voida tehdä. Esimerkiksi euroa ei voida devalvoida samalla tavalla kuin Suomen markkaa 1980-luvulla.
Salomonsaarten dollari Kun Salomonsaaret siirtyivät imperialistisen Japanin hallintaan, Tyynenmeren punnasta tuli maan virallinen valuutta sotien päättymiseen saakka. Vuonna 1966 Australian dollari otettiin käyttöön punnan sijasta virallisena valuuttana ja sitä käytettiin Salomonsaarilla vuoteen 1976 asti.
Suomen markka ”Markan isäksi” on mainittu sekä senaatin finanssitoimituskunnan päällikkönä 1858–1863 toiminut Fabian Langenskiöld että hänen seuraajansa J. V. Snellman. Markka otettiin käyttöön Langenskiöldin aikana, mutta sen irrottaminen ruplasta jäi Snellmanille. Langenskiöld oli vuonna 1862 saanut keisarilta hyväksynnän suunnitelmaansa, jossa metallirahasta tulisi Suomen ainoa laillinen maksuväline ja Suomen Pankille oikeus lunastaa setelinsä niiden nimellisarvosta. Tämä suunnitelma jäi siis Snellmanin toteutettavaksi Langenskiöldin kuoltua kesällä 1863.
Suomen markka Setelien samankokoisuus ja toisiaan muistuttavat värit aiheuttivat valituksia, että seteleitä on vaikea erottaa toisistaan. Jo käyttöönottoa seuraavana vuonna 1956 Aarne Karjalainen laati 100 ja 500 markan seteleistä muutetut versiot. 100-markkasesta tuli pohjaväriltään ruskehtava keltainen, painatukset punaruskealla, ja seteli tuli käyttöön 1956. 500-markkasen väri muutettiin kirkkaahkoksi siniseksi, ja seteli tuli käyttöön 1957. Molempien setelien muotoilua muutettiin jonkin verran muutenkin, ja vaakunapuolesta tehtiin sekä suomen- että ruotsinkielinen.
Viron talous Tarton rauha vuonna 1920 vakautti Viron markkaa, sillä silloin Viro sai osuutensa entisen Venäjän keisarikunnan kullasta Neuvosto-Venäjältä. Vuonna 1928 Virossa alettiin suunnitella rahauudistusta Englannin valtionpankin ohjauksella. Maan kultavarat sijoitettiin valuutan vakuudeksi Lontooseen ja uusi raha sidottiin kultakantaan.
Saksan markka Valuuttauudistuksen tarkoituksena oli torjua Saksassa uudelleen uhkaava hyperinflaatio ja tehdä loppu maassa laajalle levinneestä mustan pörssin kaupasta sekä vaihtokaupasta, jossa maksuvälineenä käytettiin rahan asemesta yhdysvaltalaisia savukkeita. Neuvostoliitto piti valuuttauudistusta uhkana omalle asemalleen maassa. Kun uusi valuutta tuli käyttöön myös Länsi-Berliinissä, Neuvostoliitto sulki vastatoimenpiteenään kaikki sinne johtaneet maa- ja vesitieyhteydet ja käynnisti täten useita kuukausia kestäneen Berliinin saarron.
Turun Säästöpankki Turun palossa vuonna 1827 pankin toimitalo tuhoutui, mutta arvopaperit ja kassa saatiin pelastettua. 1830-luvulla pankin toiminta kohtasi vaikeuksia, kuten koko muukin Turun talouselämä palon jälkeisen jälleenrakennuksen ja yliopiston Helsinkiin muuton takia. 1840-luvulla toiminta piristyi, kun pankin isännät olivat päättäneet avata talletusoikeuden kaikille säädyille. 1860-luvun lopun suuret nälkävuodet olivat taas vaikeita. Sen jälkeen pankin toiminta alkoi kasvaa Suomen uuden oman valuutan markan ja yleisen noususuhdanteen ansiosta niin, että pankille tuli jopa ongelmia rahojen sijoittamisessa. Pankin isännät päättivät rakennuttaa oman toimitalon, vuonna 1891 valmistuneen Sebastian Gripenbergin piirtämän pankkipalatsin Linnankadun varteen, jossa Turun Säästöpankki piti pääkonttoriaan aina vuoteen 1992 saakka. Vielä läpi 1920-luvun ajan pankin henkilökuntaan kuului vain 13 henkilöä: toimitusjohtaja, asiamies, kamreeri, ensimmäinen kassanhoitaja, toinen kassanhoitaja, seitsemän virkailijaa ja vahtimestari.
Saksan markka Ennen Saksan yhdistymistä vuonna 1871 oli Saksan eri ruhtinaskunnilla ollut omat valuuttansa, joilla oli eri nimiä. Suurin osa niistä oli kuitenkin ollut sidoksissa "Vereinsthaler"-nimiseen rahayksikköön ("liittotaaleri"). Se perustui hopeakantaan, ja yhden Vereinsthalerin rahassa oli 16 2/3 grammaa puhdasta hopeaa.
Valmet Tuuli III Konevalinta oli pettymys Valmetin johdolle, joka lähetti lähetystön puolutusministeri Björkenheimin puheille. Lähetystö kertoi puolustusministerille Suomessa valmistettavan Tuuli IV:n työllistävän 250–300 henkilöä. Tehtaan lähetystö huomatti myös, ettei Valmet ollut jättänyt hintatarjousta Tuuli IV -sarjasta, mikä oli tosin jossain määrin väärin, sillä 30 koneen hinnaksi oli aiemmin annettu 665 miljoonaa markkaa. Lukua oli ministeriössä verrattu Piaggion 460 miljoonaan markkaan ja Safirin 285 miljoonaan. Korkean hinnan lisäksi Tuulen toimitusaika oli pitkä, 28–34 kuukautta, ja konetyyppi oli muutenkin vasta prototyyppiasteella. Lisäksi Tuuli-sarjan tuotanto olisi vaatinut lähes 270 miljoonaa markkaa ulkomaista valuuttaa. Kotimaisen vaihtoehdon suosimiselle ei enää muuttuneessa ilmapiirissä löydetty perusteita ja koulukoneet tilattiin elokuussa 1958 Saabilta.
Suomen markka Vuodelle 1939 osui myös kokonaan uuden nimellisarvon, 5 000 markkaa, käyttöönotto. Sitä oli valmisteltu jo pari vuotta, mutta muun muassa Karjalankannaksen linnoitustöiden aiheuttaman käteistarpeen vuoksi jouduttiin ensiksi laskemaan liikkeelle vuoden 1922 mallisesta 500-markkasesta päällepainatuksella tehtyjä 5 000-markkasia. Kokonaan uusi 5 000 markan seteli saatiin liikkeelle vuonna 1940, vaikka seteliin tulikin vuosiluvuksi 1939. Setelin suunnitteli setelipainon taiteilija Aarne Karjalainen. Ensimmäistä kertaa Suomen seteliin tuli todellinen henkilöhahmo, J. V. Snellman. Kääntöpuolella on suuri Suomen vaakuna viljantähkien ja ornamentiikan ympäröimänä. Pohjapainatus on ruskeaa, harmaata ja sinistä, osa kuva-aiheista ja punaisella ja sinisellä, jotka vaihtuvat liukuvasti toisikseen.
Raha Kun Bretton Woods -järjestelyn romahti, useimmat EY-maat sopivat keskinäisestä valuuttakurssiyhteistyöstä. Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että muut valuutat sidottiin Saksan markkaan. Vuonna 1979 perustettiin Euroopan valuuttajärjestelmä (EMS). Valuuttayhteistyö tiivistyi ja valmisti tietä yhteiselle rahalle, josta sovittiin Maastrichtin sopimuksella 1992.
Suomi 1960-luvulla Vuonna 1960 Suomen viennin arvo oli noin 316,5 miljardia vanhaa markkaa ja tuonnin arvo noin 340,3 miljardia. Vuonna 1969 luvut olivat viennin osalta noin 8,3 miljardia uutta markkaa (834,4 mrd. vanhaa markkaa) ja tuonnin osalta 8,5 miljardia uutta markkaa (850,5 mrd. vanhaa markkaa). Kauppatase oli lähes koko vuosikymmenellä alijäämäinen. Suomen selvästi tärkeimmät vientituotteet olivat paperiteollisuustuotteita, kuten paperia, pahvia ja kartonkia. Vuosikymmenen lopulla lisääntyi koneiden, laitteiden ja ajoneuvojen vienti. Selvästi suurin osa tuontituotteista tuli muista Euroopan maista, ja vientituotteistakin selvästi suurin osa vietiin muualle Eurooppaan, erityisesti Neuvostoliittoon. Myös vienti länteen, etenkin Länsi-Saksaan ja Britanniaan, alkoi kasvaa 1960-luvulla.
Moskvitš Vuonna 1965 Moskvitš Skandinavia maksoi Suomessa 4 995 markkaa (vuoden 2005 rahassa 7 520 euroa), farmarimalli Moskvitš 424 5 440 markkaa (8 180 €) ja Elite 6 400 markkaa (9 630 €). Samaan aikaan esimerkiksi Volkswagen Kuplan perusmalli maksoi 5 990 markkaa (9 015 €). Lokakuussa 1965 Suomeen tuli 50 000:s maahan tuotu Moskvitš. Vuoden 1969 lopussa Suomessa oli rekisterissä 41 035 Moskvitš-henkilöautoa, jolloin se oli viidenneksi yleisin henkilöautomerkki. Eliten farmarimallia rekisteröitiin pakettiautoiksi ns. piilofarmareina vuosina 1967–1971 yhteensä 1 329 kappaletta.
Tanskan talous Tanskan talous on teollistunut markkinatalous, jonka pohjana ovat ulkomailta tuodut raaka-aineet ja kansainvälinen kauppa. Maan valuuttakurssi on pysynyt vakaana 1980-luvulta, maan valuutta tanskan kruunu, oli aluksi sidoksissa Saksan markkaan ja nykyisin euroon. Niinpä Kreikan ongelmat, jotka alentavat euron arvoa, tuntuvat myös Tanskan kruunussa. Tanskan talous täyttää EMU:n kriteerit, mutta maa on päättänyt ainakin toistaiseksi olla käyttämättä euroa valuuttanaan.
Simon Elo Suomen hallituksen tulisi Elon mielestä aloittaa selvitystoimet mahdollisuuksista turvata talouden toimintakyky ottamalla käyttöön euron korvaava valuutta.
Saksan markka Uusi Saksan markka otettiin länsiliittoutuneiden (Yhdysvaltojen, Ison-Britannian ja Ranskan) miehitysvyöhykkeellä käyttöön kesäkuun 21. päivästä 1948. Aikaisemmat valtakunnan markan painokoneet jäivät Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Vanhat Reichsmark- ja Rentenmark -markat vaihdettiin uuteen valuuttaan suhteessa 1 DM = 1 RM, kun oli kysymys esimerkiksi palkoista tai vuokranmaksusta, ja suhteessa 1 DM = 10 RM muiden yksityisten hallussa olleiden rahojen osalta. Suuret rahasummat sitä vaihdettiin suhteessa 10 RM = 0,65 DM. Lisäksi jokainen henkilö sai hyvitystä 60 DM kahdessa erässä, joista ensimmäinen erä oli 40 ja jälkimmäinen 20 markan suuruinen.
Suomen Keskusta Esko Aho esitteli kevättalvella 1996 keskustan työreformin, joka julkaistiin vuoden 1999 eduskuntavaaleihin Matti Vanhasen ja Maria-Kaisa Aulan johdolla. Työreformi sai kuitenkin negatiivisen vastaanoton. Vuoden 1999 eduskuntavaaleissa keskusta jäi edelleen toiseksi suurimmaksi puolueeksi sosiaalidemokraattien kärsimistä tappioista huolimatta, ja puolueen oppositiokausi jatkui. Keskusta halusi säilyttää markan valuuttana ja olla siirtymättä euron käyttöön.
Oldsmobile Yhdysvalloissa kiristyneet pakokaasumääräykset ja öljyn hinnan nousu pakottivat autojen valmistajat kehittämään moottoritekniikkaa. Oldsmobilen moottorivaihtoehdoksi tuli 1970-luvun lopulla General Motorsin dieselmoottori, jonka ansiosta Oldsmobile-autojen määrä Suomessa kasvoi seitsenkertaiseksi 1970-luvun alun lukuihin nähden. Dieselmoottorilla varustetuista Oldsmobile Cutlass- ja Delta 88 -malleista tuli muutaman vuoden ajaksi suosittuja autoja taksikäytössä. Käytäntö osoitti kuitenkin pian, että GM:n dieselmoottori oli laskettu markkinoille liian hätäisesti eikä sen käyttövarmuus vastannut läheskään esimerkiksi saksalaista Mercedes-Benziä. Vuonna 1981 Oldsmobile Cutlass Diesel maksoi Suomessa 126 650 markkaa (vuoden 2005 rahassa 46 605 euroa), kun Mercedes-Benzin taksikokoisen mallisarjan pienimmän mallin (200D) hinta oli 117 000 markkaa (43 055 €). Muista taksikokoisista henkilöautoista Datsun 280 Dieselin hinta oli 104 280 markkaa (38 375 €), Toyota Crown Dieselin hinta 97 500 markkaa (35 880 €), Peugeot 504 Dieselin hinta 84 300 markkaa (31 020 €) ja Volga 24 Dieselin hinta 71 900 markkaa (26 460 €). Vuoden 1999 lopussa Suomessa oli rekisterissä 1 684 Oldsmobilea.
Valko-Venäjän valuutta- ja arvopaperipörssi Valko-Venäjän valuutta- ja arvopaperipörssin liikevaihto oli vuonna 2012 yhteensä 44,1 miljardia ja nettotulo yllättäen tätä suurempi eli 52,7 miljardia Valko-Venäjän ruplaa (eli 3,90 milj. EUR ja 4,65 milj. EUR). Arvopaperipörssi oli vuonna 2013 listattu kannattavuutensa johdosta niiden 80 erityisen tuottavana pidetyn valtiollisen osakeyhtiöiden joukkoon, joiden tuli tulouttaa osa voitostaan suoraan valtiolliseen kehitysrahastoon.
Suomen markka Vuonna 1929 alkanut maailmanlaajuinen lama aiheutti ulkomaankaupan supistumisen ja kotimaista deflaatiota. Kova valuutta muodostui velallisille ongelmalliseksi myyntihintojen laskun eli deflaation aiheuttaman korkean koron vuoksi, ja pakkohuutokaupat ja työttömyys laajenivat. Tämän vuoksi kultakannasta jouduttiin useimmissa maissa luopumaan talouden vauhdittamiseksi rahan tarjontaa lisäämällä ja näin reaalikorkoja alentamalla. Myös Suomen Pankki luopui viimein lokakuussa 1931 setelien lunastamisesta. Vuoden 1925 rahalakia ei kuitenkaan kumottu, mutta pankin ohje­sääntöä muutettiin niin, että pankki voitiin asetuksella oikeuttaa määrä­ajaksi poikkeamaan lunastus­velvollisuudesta. Asetus oli siis määrä­aikainen, mutta sen voimassa­oloa jatkettiin kerta toisensa jälkeen aina vuoteen 1963 rahan­uudistukseen saakka; vasta silloin asia muodollisestikin vahvistettiin pysyvästi.
Amica (lounasravintolaketju) Vuonna 1989 yhtiön liikevaihto oli 450 miljoona markkaa. 1990-luvun alun laman vuoksi Amican voimakas kehityskausi katkesi; kasvun sijaan tärkeämmäksi tuli asiakkaiden tyytyväisyys palveluihin. Vuonna 1993 Amica osti Kulinaari Ravintolat Oy:n (aiemmin Valtion ravitsemuskeskus), jonka liikevaihto vuonna 1992 oli 450 miljoonaa markkaa ja jolla oli 1 600 työntekijää. Kulinaari ja Amica Ravintolat Oy toimivat aluksi erillisinä yhtiöinä. Tallinaan avattiin Amica Eesti. Kulinaari yhdistyi Amicaan lokakuussa 1994. 1990-luvun lopulla Amicalla oli yli 800 henkilöstöravintolaa. Toimitusjohtaja Soili Suonojan aikana yhtiöstä tuli Suomen suurin ja Euroopan kahdeksanneksi suurin ravitsemisalan yritys. Vuonna 1999 yrityksen liikevaihto oli noussut jo yli 1 160 miljardiin markkaa ja se työllisti 3 500 työntekijää.
Suomen markka Vuonna 1877 tapahtui siirtyminen kultakantaan, minkä vuoksi 5 ja 10 markan seteleistä tehtiin uudet versiot. Ne olivat muutoin jokseenkin samankaltaiset kuin edeltäjänsä, mutta arvo hopeassa oli vaihdettu arvoon kullassa. Seteleihin painettu vuosiluku on 1878. 5 markan setelin yleisväri on sininen, 10 markan setelin punainen. Lisäksi käyttöön tuli 500 markan seteli, jonka suunnittelija oli saksalainen Ferdinand Klimsch. Sen kuva-aiheina ovat ornamentiikan, vaakunan ja tekstien lisäksi Pohjolan luonto: maaseutumaisema, laulujoutsen, merikotka, hirvi, karhu, mehiläinen ja vanamo. Yleisväri on kellanruskea.
Rolf Kullberg Kullberg oli ensimmäisiä, jotka 1980-luvun loppupuolella julkisesti varoittelivat vallalla olleesta huolettomasta velanotosta ja "kulutusjuhlasta". Lama iskikin vuosikymmenen vaihteen jälkeen. Kullberg kannatti vakaata markkaa, ja kun valuutta devalvoitiin 1991, hän olisi halunnut erota Suomen Pankista. Presidentti Koiviston toivomuksesta Kullberg kuitenkin jatkoi vielä seuraavaan vuoden huhtikuuhun asti. Kullbergiä on väitetty (esimerkiksi Mauno Koiviston ja Harri Holkerin lisäksi) yhdeksi lamaan syyllisistä.
Lincoln Mark VIII Ensimmäisen ja ainoan kasvojenkohotuksensa Mark VIII sai vuotta ennen tuotannon loppumista, vuonna 1997. Keula ja perä muuttuivat pyöreämmiksi, HID-ajovaloista tuli vakiovaruste ja peileihin tuli valot, jotka osoittavat maahan kun ovi avataan. Peileihin tuli myös LED-vilkut ja sisälle autoon tuli niin sanottu teatterivalaistus, joka auttaa pimeässä hallintalaitteiden käyttöä. Ennen tuotannon lopettamista Lincolnilta tuli kaksi erikoismallia, "Spring Feature" ja "Collectors Edition". Mark VIII oli tähän mennessä viimeinen Mark-sarjan coupé-malli. Mark-nimeä käytettiin sen jälkeen Lincolnin mallistossa Lincoln Mark LT -mallissa, joka on ylellinen lava-auto.
Montenegro Vuonna 1996 Montenegron Milo Đukanovićin hallitus katkaisi välit tuolloin Slobodan Miloševićin hallitsemaan Serbiaan, ryhtyi harjoittamaan omaa talouspolitiikkaansa ja otti valuutakseen käyttöön Saksan markan. Myöhemmin valuutta vaihtui euroon Saksan otettua sen valuutakseen. Hallitus kannatti itsenäisyysmielistä politiikkaa. Vuonna 2003 Jugoslavia muutettiin Serbia ja Montenegron valtioliitoksi ja perustuslaissa määrättiin, että osapuolet saisivat järjestää itsenäistymisestä kansanäänestyksen kolmen vuoden kuluttua.
Suomen markka Vuoden 1945 sarjasta viiden setelin malli oli vuodelta 1922, ja kokonaisuudistusta tarvittiin. Jo vuonna 1946 julistettiin suunnittelukilpailu, jonka voitti taiteilija Tapio Wirkkala. Erinäisten vaiheiden jälkeen uusi setelisarja tuli käyttöön kuitenkin vasta 1955. Kaikista seteleistä tuli saman kokoisia (142 mm × 69 mm), joka säilyi markkasetelien kokona aina euron tuloon asti eli lähes 50 vuotta. Rahan arvon heikennyttyä alle 100 markan arvoisia seteleitä ei enää tarvittu. Uudessa setelisarjassa tekstit olivat yhdellä puolella vain suomeksi, toisella vain ruotsiksi
Suomen markka 10 markan setelistä tuli uusi malli vuonna 1889. Luonnokset olivat berliiniläisen Emil Döplerin, lopulliset piirustukset Tilgmannin. Yleiskuvaltaan seteli on hyvin samantapainen kuin 5-markkanen ja kokokin on sama, mutta ornamentiikka on viikinkiromantiikan mukaista. Symboliikka viittaa teollisuuteen, maatalouteen ja henkiseen kulttuuriin. Yleisväri on punainen.
Montenegron historia Vuonna 1996 Montenegron Milo Đukanovićin hallitus katkaisi välit tuolloin Slobodan Miloševićin hallitsemaan Serbiaan, ryhtyi harjoittamaan omaa talouspolitiikkaansa ja otti valuutakseen käyttöön Saksan markan. Myöhemmin valuutta vaihtui euroon Saksan otettua sen valuutakseen. Hallitus kannatti itsenäisyysmielistä politiikkaa. Vuonna 2003 Jugoslavia muutettiin Serbia ja Montenegron valtioliitoksi ja perustuslaissa määrättiin, että osapuolet saisivat järjestää itsenäistymisestä kansanäänestyksen kolmen vuoden kuluttua.