mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Tietojärjestelmätiede Tieto- ja viestintäteknologioiden nopean kehityksen myötä tietojärjestelmätiede keskittyy nykyään lähes pelkästään tarkastelemaan tietokoneita ja muita elektronisia medioita tietojenkäsittelyn välineinä. Kuitenkin tulee huomata, että tietojärjestelmätiede ei ole sidottu pelkästään tietokoneisiin, vaan käsittää myös manuaaliset metodit tiedon tallentamiseen, organisoimiseen, etsimiseen ja jakamiseen.
Nibelungin sormus Nibelungin sormus (myös Nibelungein sormus) () on neljästä oopperasta koostuva sarja. Se on Richard Wagnerin pääteos ja yksi maailman suosituimmista sekä esitetyimmistä oopperoista. Siitä käytetään myös nimeä "Sormus-tetralogia", "Ring-sykli" tai pelkästään "Ring".
Reininkulta Reininkulta on ensimmäinen osa neljästä oopperasta koostuvaa Nibelungin sormus -sarjaa (Der Ring des Nibelungen), ja Wagner olisi alun perin halunnut esittää sen vasta, kun koko sarja olisi valmis. Reininkulta on huomattavasti lyhyempi kuin sarjan myöhemmät osat ollen pituudeltaan noin kaksi ja puoli tuntia. Teoksen levytykset mahtuvat usein kahdelle täyteen ahdetulle CD-levylle.
Nibelungin sormus Wagnerin mesenaatin Baijerin kuninkaan Ludvig II:n toivomuksesta "Reininkulta" ja "Valkyyria" esitettiin etukäteen Münchenin hoviteatterissa. Ensimmäisen kerran kaikki neljä oopperaa esitettiin sarjana Bayreuthissa 13.8.–17.8.1876 Wagnerin unelmoimassa ja rakennuttamassa "Bayreuthin Juhlanäyttämötalossa".
Fafnir Richard Wagnerin oopperassa "Nibelungin sormus" lohikäärme esiintyy nimellä Fafner, ja on alun perin jättiläinen eikä kääpiö.
Richard Wagner Hän muutti musiikkia koskevaa ajattelua kokonaistaideteoksen ("Gesamtkunstwerk") käsitteellään, joka yhdistää kaikki kirjalliset, musiikilliset ja näytelmälliset taiteet yhdeksi teokseksi. Tämä ajattelu huipentui neljän oopperan sarjaan "Nibelungin sormus", joka valmistui vuonna 1876. Wagner myös rakennutti oman oopperatalonsa, jotta hänen teoksiaan voitaisiin esittää juuri siten kuten hän halusi.
Tetralogia Taidehistorian kuuluisin tetralogia lienee Richard Wagnerin neljän oopperan kokonaisuus Nibelungin sormus, jota Wagner sävelsi 26 vuotta.
Selkäänpuukotusteoria Selkäänpuukotusteorian nimi saattoi viitata Richard Wagnerin oopperaan Nibelungin sormus, jossa kavala Hagen surmaa tarinan sankarin Siegfriedin pistämällä tätä selkään.
Siegfried (ooppera) Siegfried jatkaa Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -tetralogian musiikkidraamaa ja on sen kolmas ilta. Siegfried kantaesitettiin ensimmäisillä Bayreuthin musiikkijuhlilla elokuussa 1876.
Suudelma Tunnetussa eurooppalaisessa sadussa prinssi herättää pitkään ja syvään uneen vaipuneen prinsessa Ruususen suudelmalla. Sadussa suudelma on ase kuolemaa vastaan. Myös Richard Wagnerin oopperassa "Nibelungin sormus" neito herää sankarin suudelmalla.
Richard Wagner Vuodet 1850–57 Wagner omisti "Der Ring des Nibelungen" -tetralogialle ("Nibelungin sormus") lukuun ottamatta neljän kuukauden konserttimatkaa Lontooseen vuonna 1855. Hän sai valmiiksi "Nibelungin sormuksen" tekstin vuonna 1852. Ensimmäiset osat valmistuivat: "Das Rheingold" ("Reininkulta") 1852–54 ja "Die Walküre" ("Valkyyria") 1852–56. Työ keskeytyi vuonna 1857 "Siegfriedin" toisen näytöksen orkesteriluonnokseen, sillä hänen suunnittelemansa juhlanäytännön toteuttaminen osoittautui mahdottomaksi. Lisäksi häntä oli alkanut kiehtoa ajatus kelttiläisperäiseen taruun Tristanista ja Isoldesta perustuvasta oopperasta ("Tristan und Isolde", 1857–59). Teoksen syntyyn vaikutti myös Wagnerin rakkaus tämän luottomiehen ja turvapaikan antajan, Otto Wesendonckin, runoilijavaimoon Mathildeen. Wagner sävelsi osittain "Tristanin" teemoihin perustuvan viiden laulun sarjan Mathilden runojen pohjalta. Suhde paljastui, ja Wagner joutui lähtemään Venetsiaan talveksi 1858–59 ja Luzerniin 1859, missä hän sävelsi "Tristan ja Isolden" toisen ja kolmannen näytöksen.
Richard Wagner Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Nibelungein laulu "Nibelungein laulu" on innoittanut useita taiteilijoita. Se on aiheena esimerkiksi Richard Wagnerin oopperasarjassa "Nibelungin sormus". Fritz Lang teki vuonna 1924 "Nibelungein lauluun" pohjautuvan kaksiosaisen elokuvan "Niebelungen laulu", jonka osat ovat "Siegfried" ja "Kriemhildin raivo".
Armas Järnefelt Järnefeltin musiikinopettajia olivat muun muassa säveltäjä Ferruccio Busoni Helsingissä ja Jules Massenet Pariisissa. Järnefeltillä oli hyvät suhteet Jean Sibeliukseen, koska hänen sisarensa, Aino, oli Jean Sibeliuksen puoliso. Vuodesta 1905 Armas Järnefelt työskenteli pitkään Kuninkaallisen oopperan hovikapellimestarina Ruotsissa, jonka kansalaisuuden hän sai vuonna 1909. Vuosina 1932–36 Armas Järnefelt oli Suomalaisen Oopperan taiteellinen johtaja ja kapellimestari. Hänen johtaminaan ja ohjaaminaan esitettiin muiden muassa Richard Wagnerin "Parsifal" sekä "Nibelungin sormus" -tetralogian osat "Siegfried" ja "Jumalten tuho".
Nibelungin sormus "Der Ring des Nibelungen" perustuu useaan eri legendaan ja kansantarinaan, mm. keskiaikaiseen sankarieepokseen Nibelungenliediin, muinaisskandinaavisiin Eddoihin, Thidreks Saga af Berniin, muihin Skandinavian legendoihin sekä islantilaiseen Volsungien saagaan. Wagner loi legendoista oman tarinan, jonka muotorakenne vastasi antiikin kreikan Aiskhyloksen "Oresteia-trilogiaa". "Sormus"-tetralogiassa toistuvat kahden ihmisen henkiset tai fyysiset yhteenotot.
Ruggero Leoncavallo Leoncavallo palasi Italiaan pysyvästi vuonna 1888. Hän asettui Milanoon. Kustantaja Giulio Ricordi kiinnostui Leoncavallon musiikista ja pyysi tätä säveltämään valmiiksi oopperan "I Medici". I Medicin oli alun perin tarkoitus olla osa italialaista renessanssia käsittelevää oopperatrilogiaa nimeltään "Crepusculum". Leoncavallo oli saanut idean trilogiaansa Richard Wagnerin oopperatetralogiasta "Nibelungin sormus". Trilogiasta kuitenkin valmistui lopulta ainoastaan yksi ooppera. Trilogian muiden oopperoiden nimiksi Leoncavallo oli suunnitellut "Savonarolaa" ja "Cesare Borgiaa". Hän ei kuitenkaan säveltänyt niitä loppuun eikä julkaissut.
Alberich Ranskalaisessa keskiaikaisessa runoelmassa "Huon de Bordeaux" hahmo on nimeltään Oberon, metsässä asuva kääpiökuningas, joka auttaa taikavoimillaan sankaria mahdottomalta näyttävässä tehtävässä. Shakespeare sai runoelman englanninnoksesta vaikutteita ja lainasi hahmon nimen ja haltija-aiheen Kesäyön unelma -näytelmäänsä. Nibelungein laulussa Alberich on Nibelungein aarretta vartioiva kääpiö, jonka Siegfried voittaa. Siegfried pakottaa Alberichin luovuttamaan näkymättömyysviittansa. Richard Wagnerin Nibelungin sormus -oopperasarjassa Alberich on nibelungien johtaja ja Reininkulta-aarteen vartija. Alberich on oopperasarjassa synkempi hahmo kuin vanhoissa taruissa.
Nibelungin sormus Kokonaisuuteen kuuluvat oopperat ovat:Oopperasarja kestää yhteensä noin 15 tuntia kapellimestarin tempovalintojen mukaan. Alkuperäinen tapa on esittää koko sykli 6 päivässä. "Reininkulta" ja "Valkyyria" esitetään peräkkäisinä päivinä ennen "Siegfriediä", ja sen jälkeen on päivän tauko. Joskus syklin eri teosten välillä on pitempiäkin taukoja. Ne oopperatalot, jotka ottavat "Ringin" ohjelmistoonsa, valmistavat syklin osa osalta ja esittävät erillisiä osia ennen kokonaisuutta. Bayreuthin musiikkijuhlilla valmistetaan koko "Ring" yhdellä kertaa esityskuntoon 4–5 vuoden välein.
Albert Niemann (oopperalaulaja) Niemannin kansainvälinen ura tunnettuna Wagner-tulkitsijana alkoi 1866, kun hänet kiinnitettiin Berliinin kuninkaalliseen hovioopperaan. Hän lauloi "Tannhäuserin" ja "Lohengrinin" voitokkaasti ja kiinnitti säveltäjä Richard Wagnerin huomion. Niemann ja Wagner tapasivat toisensa henkilökohtaisesti vuonna 1859. Wagnerin mielestä Niemann oli kuin luotu Siegfriedin osaan oopperassa "Nibelungin sormus". Vuonna 1861 Niemann lauloi nimiroolin "Tannhäuser"-oopperan Pariisin ensi-illassa. Hänet nimitettiin kamarilaulajaksi vuonna 1864. Vuonna 1866 hänestä tuli Berliinin kuninkaallisen oopperan vakituinen jäsen.. Niemann profiloitui Wagnerin oopperoiden johtavana laulajana ja tulkitsijana. Vuonna 1876 Wagner pyysi Niemannia esittämään Siegmundin roolin Bayreuthin musiikkijuhlille. Vuosina 1886–1888 Niemann lauloi Metropolitan Operassa New Yorkissa. Syyskuussa 1888 hän vetäytyi oopperalavoilta. Viimeisen kerran hän esiintyi julkisesti 1892 Berliinin filharmonikkojen säestämänä.
Jumalten tuho Jumalten tuho on Nibelungin sormus -tetralogian viimeinen osa.
Andvaranaut Andvaranautin tuottama epäonni on keskeinen teema Wagnerin Nibelungin sormus -oopperasarjassa.
Valkyyria (ooppera) Valkyyria ("Die Walküre") on toinen kaikkiaan neliosaisesta Richard Wagnerin "Nibelungin sormus"-oopperasarjasta. Se sai ensiesityksensä 26. kesäkuuta 1870 Münchenissä. Oopperan tunnetuin osa on kolmannen näytöksen alussa soiva ”Valkyyrioiden ratsastus”, jota esitetään usein erillisenä orkesterikappaleena ilman laulua.Jumala Wotan koettaa saada sormuksen puhdistettua kirouksesta ja kasvattaa kaksoset Sieglinden ja Siegmundin metsän kätköissä. Myöhemmin heidän äitinsä kuitenkin surmataan ja Sieglinde siepataan ja pakotetaan naimaan Hunding-niminen mies. Heidän häihinsä ilmestyy Wotan valepuvussa ja iskee taikavoimaisen Nothung-miekan yhden saarnen runkoon, jota kukaan ei onnistu irrottamaan puusta. Myöhemmin Siegmund pakenee vihollisiaan Hundingin taloon. Hän tapaa siellä Sieglinden, muttei tunnista siskoaan. Hunding huomaa, että Siegmund on hänen verivihollisensa Wälsenpoika, ”Sudenpentu”, ja haastaa hänet aamulla kaksintaisteluun.
Hans Swarowsky Klassismin kauden ja romantiikan musiikin ohella Swarowsky johti oman aikansa säveltäjien teosten esityksiä. Richard Straussin ja Anton Webernin lisäksi näitä säveltäjiä olivat Benjamin Britten, Gottfried von Einem, Paul Hindemith, Hans Pfitzner ja Igor Stravinsky. Swarowsky levytti muun muassa Engelbert Humperdinckin oopperoista koostetut orkesterisarjat ja Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -sarjan.
Sigurd Varhaiskeskiajan germaanikansojen tarustossa Sigurd esiintyy nimellä Siegfried. Parhaiten hänet tunnetaan "Nibelungein laulun" päähenkilönä. Hahmo esiintyy myös Richard Wagnerin oopperasarjassa "Nibelungin sormus". Siegfriedillä saattaa olla historiallinen esikuvansa merovingien valtakunnista, mutta tästä ei ole varmuutta. Innoittajana on kuitenkin luultavasti ollut Austrasian kuningas Sigebert I, jonka surmasivat hänen kälynsä Fredegundan lähettämät salamurhaajat vuonna 575.
Nibelungin sormus Hagen on vahtinut koko yön ja Tarnhelmin avulla Siegfried saapuu muuta seuruetta nopeammin. Hagen kutsuu kaikki Gibichungit hääjuhlaan. Kaksoishäiden aikana Brünnhilde toteaa tulleensa petetyksi, koska Siegfriedillä eikä Guntherilla on Sormus kädessään. Häiden jälkeen Hagen, Gunther ja Brünnhilde sopivat Siegfriedin tappamisesta seuraavan päivän metsästysretkellä.
Brunhilde Richard Wagnerin "Nibelungin sormus" -oopperasarjassa Brunhilde esiintyy nimellä Brünnhilde. Hän on valkyria ja ylijumala Wotanin tytär sekä Siegfriedin rakastettu.
Nibelungin sormus Kolme Nornaa kehräävät ja kuvailevat menneisyyttä, nykyisyyttä ja tulevaisuutta. Lanka katkeaa. Brünnhilde ja Siegfried ovat olleet onnellisia yhdessä, mutta Siegfried haluaa lähteä seikkailemaan.
Nibelungin sormus Säveltämisessä Wagner hyödynsi johtoaiheita (). Johtoaihe saattoi viitata henkilöön, asiaan tai esineeseen. Tällä tavalla orkesteri oli osa kokonaisuutta ja johtoaiheilla se kertoi, kumosi tai vahvisti esiintyjän sanomaa.
Ooppera 1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella "opera seriaa", jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Syntyneen uudistusliikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka "Orfeo ed Euridice" ja "Alceste" olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluck pyrki palauttamaan musiikin tukemaan draamaa.
1800-luvun alkupuoli oli monin tavoin oopperan kulta-aikaa, jolloin ympäri Eurooppaa pystytettiin uusia oopperataloja ja musiikinlaji levisi myös Atlantin yli Yhdysvaltoihin. Suurinta osaa eurooppalaisista oopperataloista pyörittivät impressaarit, jotka saivat rahallista tukea valtiolta tai yksityisiltä lahjoittajilta. Suosituimmat ooppera-aariat levisivät myös pianosovitettuina nuottipainoksina yksityiskoteihin. Vaikka libretolla ja spektaakkelimaisella näyttämötekniikalla oli edelleen keskeinen asema, alkoi musiikki nousta kuitenkin keskeisimmäksi elementiksi ja säveltäjät nousivat arvostuksessa kuuluisien laulajien rinnalle. 1800-luvun loppupuolella ooppera kytkeytyi enenevässä määrin kansallisuusaatteeseen. Aiheita haettiin kansakunnan historiasta ja myyteistä: esimerkiksi Richard Wagnerin" Nibelungin sormus" -tetralogia haki aiheensa saksalaisista kansantaruista. Venäläisissä oopperoissa käytettiin teemoina maan kansanmusiikkisävelmiä ja pyrittiin luomaan omintakeinen venäläinen musiikkityyli. Aikakaudelle tyypillistä oli myös vanhojen menestyneiden oopperoiden uudelleenesittäminen, mikä aikaisempina vuosikymmeninä ja -satoina oli ollut harvinaista. Näistä uudelleen esitetyistä oopperoista syntyi hiljalleen oopperan keskeinen ohjelmisto ja uusien oopperoiden kysyntä väheni. Vähentynyt kysyntä antoi säveltäjille mahdollisuuden hioa teoksiaan pidempään. Perinteiden sijaan keskeiseen rooliin nousikin sävellyksen ennenkuulumattomuus ja omintakeisuus.
Nibelungin sormus Reinintyttäret vahtivat Reininkultaa ja kiusoittelevat Alberich kääpiötä. Alberich ymmärtää, että rakkauden kieltämisellä saa kullan itselleen ja siitä voi takoa mahtisormuksen. Sormuksen avulla voi hallita maailmaa. Alberich ryöstää kullan.
Nibelungin sormus Alberichin veli Mime on takonut Tarnhelmin, näkymättömäksi tekevän taikakypärän. Alberich ottaa sen Mimeltä. Wotan ja Loge pidättävät ovelalla juonella Alberichin, vangitsevat tämän ja ottavat mukaansa lähtiessään takaisin maan päälle.
Nibelungin sormus Mime yrittää opettaa Siegfriedille pelkoa ja kertoo Fafner jättiläisestä. Fafner on muuttanut itsensä Tarnhelmin avulla lohikäärmeeksi ja vartioi Nibelungien aarteita. Siegfried kaipaa äitiään ja yrittäessään opetella puhumaan lintujen kanssa hän herättää Fafnerin. Lyhyessä taistelussa Fafner kuolee ja verta joutuu Siegfriedin huulille. Siegfried saa kyvyn ymmärtää linnun laulua sekä nähdä syvimpiä ajatuksia. Siegfried ymmärtää Mimen aikovan tappaa hänet. Siegfried tappaa Mimen. Lintu opastaa Siegfriediä hakemaan Tarnhelm-kypärän ja Sormuksen sekä johdattaa tämän Brünnhilden kallion luo.
Oopperan historia Richard Wagner aloitti oopperoiden säveltämisen 1830-luvun alkupuolella hänen työskennellessään oopperaseurueissa Etelä-Saksassa ja Latviassa. Kolmen keskeneräiseksi jääneen teoksen jälkeen ensimmäinen valmistunut ooppera oli satunäytelmään perustuva "Die Feen" ("Keijut", 1833), joka kuitenkin säveltäjän omasta pyynnöstä sai ensiesityksensä vasta tämän kuoltua vuonna 1895. Vuodet 1839–1842 Wagner asui Pariisissa työskennellen lehtimiehenä samalla yrittäen saada oopperoitaan esitetyksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut tässä Meyerbeeriltä saamastaan avusta huolimatta. Palattuaan Saksaan vuonna 1842 Dresdenissä ensi-iltansa saanut "Rienzi, der letzte der Tribunen" saavutti suuren suosion samoin kuin seuraavana vuonna esitetty "Der fliegende Holländer" ("Lentävä hollantilainen"). Wagner tuki vuosina 1848–1849 tasavaltalaista kansannousua Dresdenissä ja joutui sen vuoksi lähtemään pitkään maanpakoon Sveitsiin. Sveitsissä vietettyjen vuosien aikana Wagner keskittyi massiivisen "Der Ring des Nibelungen" -tetralogian ("Nibelungin sormus") säveltämiseen ja keskeisten musiikkia koskevien näkemystensä saattamiseen kirjalliseen muotoon. Vuonna 1864 Wagner löysi suojelijakseen Baijerin kuninkaan Ludvig II:n, joka maksoi säveltäjän velat, myönsi tälle kuukausittaisen apurahan ja tuki Wagnerin oopperoiden produktioita. Ludvig II:n turvin ensi-iltansa saivat oopperat "Tristan und Isolde" ("Tristan ja Isolde", 1865), "Die Meistersinger von Nürnberg" ("Nürnbergin mestarilaulajat", 1868) ja Der Ringin kaksi ensimmäistä teosta "Das Rheingold" ("Reininkulta",1869) ja "Die Walküre" ("Valkyyria",1870). Vuonna 1870 Wagner aloitti Bayreuthin oopperatalon rakennustyöt ja vuonna 1876 siellä pidettiin ensimmäinen oopperafestivaali, jossa esitettiin ensi kertaa "Der Ring" kokonaisuudessaan. Toisilla festivaaleilla vuonna 1882 sai ensi-iltansa Wagnerin viimeiseksi jäänyt teos "Parsifal".
Klaus Mäkelä (muusikko) Helmikuussa 2018 Mäkelä valittiin Turun musiikkijuhlien uudeksi taiteelliseksi johtajaksi. Esa-Pekka Salonen on valinnut Klaus Mäkelän apulaisekseen Suomen kansallisoopperan vuonna 2019 käynnistyvään Richard Wagnerin Nibelungin sormus -tetralogian produktioon.
Nibelungin sormus Nornia oli kolme: Urdr (menneisyys), Verdandi (nykyisyys) ja Skuld (tulevaisuus). Nornat päättivät vastasyntyneen kohtalosta ilman syitä tai vaikuttimia ja kehräsivät ihmisen kohtalon langan. Urdr kehräsi säikeet, Verdandi liitti ne yhteen ja Skuld katkaisi langan.
Nibelungin sormus Tuli on saamaisillaan vallan kaikkialle, mutta Rein tulvii ja Reinintyttäret uivat rovion kohdalle. He ottavat tuhkasta Sormuksen. Hagen juoksee veteen Reinintyttärien perään ja hukkuu. Taivaanrannalla on kajo; Valhalla palaa. Jumalten aika on päättynyt ja ihmisten aikakausi alkaa.
Reininkulta Reininkulta () on Richard Wagnerin yksinäytöksinen ooppera. Sen ensiesitys oli Münchenissä 1869. Wagner aloitti oopperan tekemisen maanpaossa Sveitsissä 1853 saatuaan idean Nibelungin sormukseen 1848. Wagner kirjoitti ja sävelsi Reininkullan vuodessa, mutta ooppera sai ensiesityksensä vasta 15 vuotta myöhemmin. Reininkullan Suomen ensiesitys oli Suomalaisessa oopperassa 19. maaliskuuta 1930.
Nibelungin sormus Brünnhildelle on selvinnyt kaikki. Hän käskee koota suuren hautajaisrovion. Sitten hän ottaa soihdun ja sytyttää rovion. Wotanin korppien hän pyytää johtavan tulen jumala Logen Valhallaan ja polttamaan sen. Brünnhilde hyppää ratsunsa Granen selkään ja kannustaa sen palavaan rovioon Siegfriedin luo.
Nibelungin sormus Wagner työsti Nibelungin sormusta 26 vuotta (1848–1874). Vuosina 1848–1850 hän kirjoitti valmiiksi libreton "Siegfrieds Tod" (Siegfriedin kuolema). Wagnerin ajatukset laajenivat työn edetessä ja aineistoa syntyi lisää. Kertomus laajeni "Der Junge Siegfriediksi" (Nuori Siegfried). Nyt "Siegfrieds Tod" nimettiin "Götterdämmerungiksi" ja "Der Junge Siegfriedistä" tuli lyhyesti "Siegfried". Tarina paisui ja näin syntyi "Die Walküre". Trilogiaa piti vielä selventää alkutilanteella ja sen teki esinäytös "Das Rheingold". Koko tetralogia valmistui 1852, ja se julkaistiin yksityisesti 1853. Libretto valmistui siis lopusta alkuun.
Cosima Wagner Johtajana ollessaan Cosima loi "Bayreuthin kaanonin". Hän määritteli juhlilla esitettävät Wagnerin teokset. Bayreuthin kaanonista ei ole toistaiseksi poikettu. Cosima aloitti festivaalit "Parsifalilla" (1886 ja 1888) ja laajensi teoksia kaanonin mukaan itse niitä ohjaten. Erityisen tärkeä oli vuonna 1896 "Nibelungin sormus" -tetralogian saaminen ohjelmistoon.
Bayreuthin musiikkijuhlat Cosima Wagner määritteli, mitä Wagnerin teoksia oopperajuhlilla esitetään: "Lohengrin", "Lentävä hollantilainen", "Tristan ja Isolde", "Nibelungin sormus" -tetralogia, "Nürnbergin mestarilaulajat", "Parsifal" ja "Tannhäuser". Wagnerin varhaisteoksia ei ole esitetty Bayreuthin juhlanäyttämötalossa koskaan, mutta Ludwig van Beethovenin 9. sinfonia on soitettu talossa muutaman kerran.
Nibelungin sormus Wotan ja Loge pakottavat Alberichin kokoamaan aarteen ja lopuksi kasan päälle on laitettava Tarnhelm ja Sormus. Alberich kiroaa sormuksen kantajan. Jättiläiset tulevat Freian kanssa ja jumalat alkavat heti nuortua. Freia on mittana, kun kultaa kasataan. Kasan päälle asetetaan Tarnhelm, mutta Freian silmä näkyy ja jättiläiset vaativat vielä Sormuksen. Wotan ei halua luopua siitä, mutta ikiäiti Erda nousee maan uumenista varoittamaan Wotania. Sormuksen saatuaan Fafner tappaa veljensä Fasoltin ja häipyy aarteineen. Wotanin johdolla jumalat siirtyvät ukkosen jumala Donnerin luoman sateenkaarisillan kautta Valhallaan. Reinintyttäret jäävät kaipaamaan menetettyä Reininkultaa.
Nibelungin sormus Valkyyriat kokoontuvat kallion laelle Valhallaan vietävien kuolleitten sankarien kanssa. Brünnhildellä on Sieglinde mukanaan. Valkyyriat neuvovat Sieglindelle pakopaikan Itämetsän luolaan. Wotan saapuu rangaistakseen Brünnhildeä ja suutelee Brünnhildeltä jumaluuden pois ja nukuttaa tämän. Taikatuli ympäroi Brünnhilden ja tulimeren voi läpäistä vain pelkoa tuntematon sankari.
Singspiel Singspiel () on saksankielinen musiikkiteatterin tyylilaji, jota voidaan pitää eräänlaisena oopperana tai operettina. Singspielille on tyypillistä resitatiivien korvaaminen puhutulla dialogilla. Mozart kirjoitti Wienissä keisari Joosef II:n tilauksesta singspielin "Ryöstö seraljista" (1782), ja jatkoi tyylilajin parissa oopperoissaan "Der Schauspieldirektor" (1786) ja "Taikahuilu" (1791), vaikka "Taikahuilu" sisältääkin runsaasti vaikutteita myös muista oopperan tyylilajeista.
Nibelungin sormus Metsästysretken aikana Siegfried on joutunut eroon muusta joukosta ja tapaa Reinintyttäret. Hän ei palauta pyynnöistä huolimatta Sormusta. Reinintyttäret ennustavat Siegfriedin kuoleman. Metsästysseurue kokoontuu ja Hagen tappaa kylmäverisesti Siegfriedin. Seurue palaa kotiin ja Gutrune syyttää Guntheria Siegfriedin surmasta. Gunther syyttää Hagenia ja Hagen tappaa Guntherin.
Nibelungin sormus Sieglinde kuoli synnytykseen ja Alberichin veli Mime löysi lapsen sekä miekan kappaleet. Hän on kasvattanut Siegfriedin ja yrittää liittää Nothung-miekan palasia yhteen. Vain Nothungin avulla hän saisi Nibelungin aarteen itselleen. Siegfried halveksii kasvatti-isäänsä epäillen, että tämä ei olisi hänen rotuaan. Siegfried haluaisi itselleen kunnon miekan, jotta voisi lähteä Mimen luolta iäksi. Wotan saapuu ja kysymys–vastaus-kilpailussa on panoksena pää. Mime ei pysty vastaamaan kysymykseen, kuka pystyy takomaan Nothung-miekan uudeksi. Oikea vastaus on, että vain pelkoa tuntematon sankari pystyisi takomaan Nothungin. Mimen pään hän jättää takojan päätettäväksi. Siegfried onnistuu Mimen ihmetykseksi takomaan Nothungin.
Nibelungin sormus Hagen, Alberichin rakkaudettomasti syntynyt lapsi tietää Siegfriedin tulevan Gibichungien luo. Hagenilla on suunnitelma Sormuksen saamiseksi ja siinä hän aikoo käyttää velipuoltaan Guntheria ja tämän sisarta Gutrunea. Gutrune tarjoaa Siegfriedille unohdusjuomaa. Siegfried ja Gunther vannovat veriveljeyttä. Gutrune luvataan Siegfriedille vaimoksi, jos tämä auttaisi Guntheria saamaan itselleen Brünnhilden puolisoksi.
Siegfried (ooppera) Mime tulee ja katselee kuollutta Fafneria. Alberich tulee myös paikalle ja Nibelung-veljekset kinastelevat keskenään.
Anita Välkki Vuoden 1967 lopulla Välkki kärsi terveysongelmista ja joutui olemaan toipilaana usean kuukauden ajan. Tästä huolimatta Välkki jatkoi esiintymisiään jo vuoden 1968 helmikuussa laulaen "Valkyyrioita" Saksassa, Wagner-konserttien sarjan Hollywood Bowlissa Zubin Mehtan johdolla ja "Jumalten tuhon" Brünnhilden Scottish Operan "Nibelungin sormus" -tetralogian viimeisessä osassa. Vuoden 1968 lopulla Välkki lauloi pääroolia Richard Straussin "Elektrassa", jota esitettiin ensi kertaa Suomessa. Hän vieraili vielä Saksassa ja Englannissa ja neuvotteli sopimuksesta muun muassa Münchenin valtionoopperan kanssa. Jatkuva koti-ikävä, huono omatunto perheen laiminlyömisestä ja toivo mahdollisuudesta jatkaa uraa Helsingissä saivat Välkin kuitenkin asettumaan pysyvästi Suomeen vuoden 1969 lopulla.
Nibelungin sormus Brünnhilde odottelee Siegfriediä palaavaksi, mutta kalliolle laskeutuu valkyyria Waltraute. Hän pyytää Brünnhildeä palauttamaan kirotun Sormuksen Reinintyttärille, jotta jumalat pelastuisivat. Brünnhilde kieltäytyy. Pian saapuu tulimeren läpi Brünnhilden luo Tarnhelm-kypärän avulla Guntheriksi muuntautunut Siegfried. Brünnhilde joutuu nöyrtymään, Siegfried ottaa väkisin Sormuksen Brünnhildeltä ja pari nukkuu siveästi Nothung-miekka välissään.
Nibelungin sormus Marraskuussa 1853 Wagner aloitti tetralogian säveltämisen oikeassa järjestyksessä. Heinäkuun lopussa 1857 oli teos valmiina jo "Siegfriedin" toiseen näytökseen asti. Työ keskeytyi ja väliin tulivat Tristan ja Isolde (1857–59) sekä Nürnbergin mestarilaulajat (1862–66). Wagner jatkoi "Siegfriedin" kolmatta näytöstä vasta 1869 muutettuaan Bayreuthiin. Koko tetralogia valmistui vuonna 1874.
Eva Wagner-Pasquier Wieland Wagnerin kuoltua v. 1966 Eva Wagner tuli avustajaksi Bayreuthin musiikkijuhlille. Hän oli mukana mm. Patrice Chéreaun satavuotisjuhla-Sormus-sarjan miehityksen ja ohjauksen suunnittelussa v. 1976. Samana vuonna kuitenkin isän ja tyttären välit kiristyivät Wolfgangin erottua vaimostaan. Eva Wagner lähti juhlilta ja aloitti oman uransa ooppera-, teatteri- ja elokuvamaailmassa.
Oopperan historia Italialaisten koomisten oopperoiden saama suosio johti nopeasti siihen, että ranskalaiset säveltäjät ryhtyivät jäljittelemään niitä. Ensimmäisten joukossa italialaistyylisiä koomisia oopperoita tekivät säveltäjä Antoine Dauverge ja hänen libretistinsä Jean-Joseph Vadé, jotka italialaisen oopperan suosion vuoksi ilmoittivat ensimmäisen yhteisen teoksensa "Les Troquersin" ("Trokarit", 1753) olevan käännös italiasta. Heidän ja muun muassa Alexander Monsignyn teoksista alkoi muodostua uusi ranskalainen koominen oopperan tyylilaji "opéra comique". Tyylilajin keskeiseksi näyttämöksi muodostui "Comédie-Italienne"-teatteri.
I Medici I Medici on Ruggero Leoncavallon säveltämä ooppera. Vahvoja vaikutteita Richard Wagnerilta saanut säveltäjä suunnitteli oopperasta Italian historiaan pohjautuvan "Crepusculum"-trilogian ensimmäistä osaa. Renessanssiajan Italiaan sijoittuva "I Medici" sai innoituksensa Pazzi-salaliitosta ja Giuliano de’ Medicin salamurhasta (1478). Teokseen on kätketty useita viittauksia "Nibelungin sormukseen", ja Wagnerin tavoin Leoncavallo myös oli oma libretistinsä.
Bayreuthin musiikkijuhlat Ensimmäiset musiikkijuhlat alkoivat 13. elokuuta 1876 "Nibelungin sormus" -tetralogialla kapellimestarinaan Hans Richter, ja ohjauksesta vastasi Richard Wagner. Tetralogia toistettiin vielä kahdesti. Avajaisiin osallistuivat muun muassa Saksan keisari Vilhelm II, Brasilian kuningas Dom Pedro II, Baijerin kuningas Ludvig II sekä suuri joukko muita aatelisia. Säveltäjistä nimekkäimpiä juhlavieraita olivat Anton Bruckner, Edvard Grieg, Pjotr Tšaikovski, Camille Saint-Saëns ja Franz Liszt.
Nibelungin sormus Ylijumala Wotan on rakennuttanut jumalille linnan, Valhallan. Hän on ajatellut tulen jumala Logen keksivän konstin, ettei rakentamisesta tarvitsisi maksaa palkkaa jättiläisveljeksille Fasoltille ja Fafnerille. Jättiläiset aikovat ottaa nuoruuden jumalattaren Freian pantiksi siihen asti kunnes saavat maksun. Loge ehdottaa Reininkullasta valmistettua mahtisormusta Freian sijaan. Jumalat tarvitsevat Freian kasvattamia kultaisia omenoita; niitä syömällä he pysyvät nuorina. Jättiläiset vievät Freian ja jumalat vanhenevat silmissä. Loge ja Wotan lähtevät Nibelheimiin.
Nibelungin sormus Tetralogian henkilöhahmot ja heidän roolinsa perustuvat vanhoihin myytteihin. Ylijumala Wotan (Odin, Odhinn tai Woden) joi viisauden lähteestä ja maksoi juomisen toisella silmällään. Viisaus antoi hänelle kyvyn katkaista oksan Maailman saarnesta "Yggdrasilista". Oksasta Woten teki keihään, oman valtansa symbolin. Tämän seurauksena Maailman saarni ja viisauden lähde kuivuivat. Wotan oli myös korppien kuningas: "Huginn" (Ajatus) ja "Muninn" (Muisti) istuivat hänen olkapäillään tai kiertelivät maailmassa ja palattuaan kertoivat Wotanille näkemästään.
John Treleaven Kaudella 2004-2005 Treleaven lauloi Suomen kansallisoopperassa Siegfriedin Wagnerin Nibelungin Sormuksella. 2006 Treleaven Lauloi Suomen kansallisoopperassa Richard Straussin oopperassa Nainen ilman varjoa Keisarin osan.
Ernani Ernani on nelinäytöksien ooppera, jonka tyylilaji on "dramma lirico". Oopperan on säveltänyt Giuseppe Verdi ja libreton siihen on kirjoittanut Francesco Maria Piave. Libretto pohjautuu Victor Hugon näytelmään Hernani. Oopperan ensi-ilta oli Venetsian La Fenice teatterissa 9. maaliskuuta 1844.
Siegfried (ooppera) Valkyyriassa Sieglinde pakeni Itämetsään Nothung-miekan kappaleet mukanaan. Hän synnytti Siegfriedin ja kuoli synnytykseen. Kääpiö Mime on kasvattanut Wälsungin jälkeläisen Siegfriedin. Mime juonittelee saadakseen haltuunsa sormuksen ja muut Nibelungin aarteet sekä toivoo onnistuvansa nuoren sankarin avulla. Ylijumala Wotanille taas Siegfried on vapaa sankari, vapaampi kuin Jumala. Wotan toivoisi Siegfriedin palauttavan sormuksen Reinintyttärille vapaaehtoisesti ja niin vapauttavan jumalat kääpiö Alberichin kirouksesta. Fafner jättiläinen on muuttanut itsensä Tarnhelm-kypärän avulla lohikäärmeeksi ja vartioi aarretta. Valkyyri Brünnhilde nukkuu syvässä unessa maagisen tuliympyrän sisällä. Valkyyriassa Nibelungit eivät olleet läsnä, mutta Alberichin kirous aiheutti Siegmundin kuoleman.
Oopperan historia Romantiikan aikana "Opéra Comiquesta" kehittyi uusi tyylilaji 1800-luvun loppupuolella, joka sai nimensä Pariisin vuonna 1851 perustetun "Théâtre Lyriquen" mukaan. Lyyrinen ooppera oli muodoltaan ja mittakaavaltaan perinteisen ranskalaisen koomisen oopperan ja "Grand opéran" välimuoto, joiden aiheet olivat yleensä romanttisia. Lyyrisen oopperan perinteessä pyrittiin yhdistämään wagneriaaninen jatkuva melodia perinteiseen ranskalaiseen oopperaan. "Opéra lyrique'in" keskeisimmät säveltäjät olivat Charles Gounod, Jules Massenet ja Léo Delibes.
Siegfried (ooppera) Siegfriedin alkusoitto ("Vorspiel") kuvaa Mimen juonittelua. Se alkaa "Mietiskelyn motiivilla" ja saavuttaa huippunsa "Sormuksen motiivissa". Sormus on Mimen vuosia kestäneen juonittelun palkkio.
Jumalten tuho Samalla kun Siegfried joutuu Hagenin ja Guntherin juonittelujen uhriksi, saa Brünnhilde yllätysvieraan. Hänen siskonsa valkyyri Waltraute käy kertomassa hänelle, että ylijumala Wotan ei enää hallitse tapahtumien kulkua ja että kaikki jumalat ovat tuhoutumassa Nibelungin sormuksen kirouksen vuoksi. Waltraute yrittää saada siskonsa palauttamaan sormuksen Reinintyttärille, jotta kirous haihtuisi ja jumalat voisivat jatkaa hallitsemistaan. Brünnhilde ei kuitenkaan välitä siitä, mitä jumalille tapahtuu, sillä hän on siirtynyt ihmisten puolelle ja saanut kokea Siegfriedin rakkauden, jonka symboli sormus on. Hän ei siis luovu sormuksesta. Waltraute poistuu pettyneenä.
Reininkulta Ooppera alkaa Reinjoen rotkossa, jossa Reinintyttäret kisailevat ja vahtivat kultahippua, Reininkultaa ("Weia, waga, woge du welle"). Reinintyttärien kisaillessa ja uidessa kalliolla olevan Reininkullan ympärillä, Nibelung kääpiö Alberich ilmestyy paikalle ihastuen tavattomasti Reinintyttäriin: Flosshildeen, Woglindeen ja Wellgundeen.
Pierre Boulez Boulez johti Alban Bergin "Lulun" kantaesityksen 1963. Tästä, kuten myös Bergin toisesta oopperasta, "Wozzeckista", hän teki myöhemmin levytykset. Vuonna 1976 Boulez johti Richard Wagnerin "Nibelungin sormuksen" satavuotisesityksen Bayreuthissa. Uransa alkuvaiheissa Boulez esiintyi ondes Martenot’n tuntijana.
Oopperan historia Toinen keskeinen italialaisen koomisen oopperan tyylilaji oli "intermezzo", lyhyt ooppera, joka esitettiin kahdessa tai useammassa osassa "opera serian" tai näytelmän väliajalla. Koominen "intermezzo" toimi vastakohtana vakavahenkiselle ja mahtipontiselle pääteokselle. Joskus intermezzoissa jopa parodioitiin sen ylilyöntejä. Tunnetuimpia intermezzoja on Giovanni Battista Pergolesin "La serva padrona" ("Palvelija emäntänä") vuodelta 1733.
Filosofisia tutkimuksia Huomautuksessa 39 Wittgenstein esittää, että ”tämä”-sanan nimenä pitämisen taustalla on vakaumus, ”"että nimen on edustettava todella jotakin yksinkertaista"”. Tähän voidaan päätyä hänen mukaansa esimerkiksi seuraavan argumentin kautta: Lause ”Nothungissa on terävä terä” (Nothung on miekka Richard Wagnerin oopperasarjassa "Nibelungin sormus") on mielekäs, vaikka Nothung olisi hajotettu. Oletuksena on, että lauseella ei voi olla mieltä, jos siinä esiintyy mieletön sana, ja toiseksi, että nimellä ei voi olla mieltä, ellei sillä ole kantajaa. Siten ”Nothung” – tai minkä tahansa tuhottavissa olevan esineen nimi – ei voi olla varsinainen nimi, vaan sen täytyy olla analysoitavissa yksinkertaisempien rakenneosien nimiin, ja näiden rakenneosien on oltava häviämättömiä.
Nibelungin sormus Myrskyisänä iltana Siegmund saapuu uupuneena ja aseettomana Sieglinden emännöimään Hundingin taloon. Siegmund ja Sieglinde huomaavat rakastavansa toinen toisiaan. Hunding saapuu ja toteaa Siegmundin olevan mies, jota hän oli takaa-ajamassa. Aamulla Hunding sanoo jatkavansa takaa-ajoa ja tappavansa Siegmundin. Sieglinde antaa Hundingille unilääkettä ja tulee Siegmundin viereen. Siegmund kaipailee isänsä hänelle lupaamaa miekkaa. Sieglinde aavistaa, että saarnessa kahvaa myöten oleva miekka on tarkoitettu Siegmundille. Rakastavaiset huomaavat olevansa saman isän lapsia, Wälsungeja. Siegmund ottaa miekan saarnesta nimeten sen Nothungiksi ja yhtyy Sieglindeen.
Richard Wagner Wagner ammensi oopperoidensa aineksia pohjoiseurooppalaisesta mytologiasta, erityisesti islantilaisista lähteistä, kuten Eddan jumaltarustosta, Völsunga-saagasta ja saksalaisesta Nibelungin laulusta. Teostensa ja teoreettisten esseidensä kautta Wagner työsti uutta näkemystään oopperasta, jota hän kutsui musiikkidraamaksi. Siinä kaikki musiikilliset ja draamalliset ainekset yhdistyvät yhdeksi taideteokseksi.
Friedrich Hebbel Hebbel asettui vuonna 1845 Wieniin ja nai näyttelijä Christine Enghausin. Hebbelin uran loppu oli menestyksekäs. Vuoden 1848 näytelmää "Herodes und Mariamne" Hebbel pitää mestariteoksenaan. Seuraavaksi hän kirjoitti teokset "Agnes Bernauer" ja Nibelungen lauluun perustuvan kolmiosaisen sarjan "Die Nibelungen". "Gyges und sein Ring" vuodelta 1854 on ehkä Hebbelin kypsin teos.
Winifred Wagner Siegfried Wagnerin kuoltua elokuussa 1930 juhlien johtajuus siirtyi Winifredille. Hänen aikanaan musiikkijuhlat pidettiin vuosina 1931, 1933, 1934 ja 1936-1944. Winifred sai orkesteria johtamaan maailmankuuluja kapellimestareita, joihin kuuluivat Wilhelm Furtwängler, Arturo Toscanini, Karl Elmendorff, Richard Strauss ja Heinz Tietjen. Vuosina 1940-1944 juhlat olivat "sotajuhlia". Sotajuhlat oli tarkoitettu ansioituneille sotilaille ja työläisille. Taiteellisesta johdosta vastasivat Winifred ja Heinz Tietjen, mutta hallinnollisesti festivaaleja johti Kraft durch Freude -organisaatio. Sotajuhlilla ohjelmistona oli vuosina 1940-1942 "Nibelungin sormus" ja "Lentävä hollantilainen", vuosina 1943-1944 ainoastaan "Nürnbergin mestarilaulajat".
Richard Wagner 1800-luvun saksalainen romantiikka näkyy vahvasti Wagnerin aihevalinnoissa. Viisaat kuninkaat, urheat ritarit ja viattomat neidot ovat tärkeä osa wagnerilaista maailmaa. Tärkeintä Wagnerille oli kuitenkin aina kertomuksen dramaattinen teho. Niinpä hän ei koskaan tyytynyt kopioimaan vanhoja taruja sellaisinaan, vaan pyrki muokkaamaan niitä syvällisemmiksi. Hän myös yhdisteli samaan teokseen mitä erilaisimpia vaikutteita. Wagner haki innoitusta muun muassa germaanien ja viikinkien mytologiasta, antiikin Kreikan teatterista, kristinuskosta, buddhalaisuudesta ja filosofiasta. Lisäksi hän seurasi aktiivisesti oman aikansa politiikkaa - esimerkiksi "Nibelungin sormus" -tetralogia voidaan tulkita 1800-luvun kapitalismin kritiikiksi.
Richard Wagner Wagner vapautettiin maanpakolaisuudesta 1861, ja hän lähti Wieniin valmistellakseen "Tristan ja Isolde" (1857–59) oopperan esitystä. Seuraavana vuonna hän alkoi jatkaa "Nürnbergin mestarilaulajien" (1861–67) sävellystyötä, mutta erimielisyydet kustantajan kanssa johtivat siihen, että Wagnerin piti matkustaa konserttikiertueelle aina Pietariin ja Moskovaan saakka. "Tristanin" esittämiseen liittyneet vastoinkäymiset johtivat jälleen taloudellisiin vaikeuksiin, ja velkojien ahdistamana Wagner joutui toukokuussa 1864 pakenemaan Müncheniin, jonne hänen suuri ihailijansa, Baijerin kuningas Ludvig II oli hänet kutsunut. Kuningas kehotti häntä jatkamaan "Nibelungin sormuksen" säveltämistä. "Tristan" esitettiin vihdoin ensi kerran vuonna 10. kesäkuuta 1865 Münchenin kansallisteatterissa Hans von Bülowin johdolla. Wagner valmisteli "Siegfried" oopperan toisen näytöksen partituuria ja "Parsifal" oopperaa.
Keskiajan musiikki Säilyneistä teoksista voidaan päätellä, että toisin kuin keskiajan kirkollisessa musiikissa, jonka tekstit olivat poikkeuksetta latinankielisiä, maallisessa musiikissa käytettiin kansankieliä, kuten ranskaa, saksaa tai italiaa. Kansankielisestä lyriikasta on parhaiten säilynyt eepoksia eli pitkiä sankarirunoja. Ranskassa tätä tyylilajia kutsuttiin nimellä "chanson de geste", ja tunnetuin säilynyt esimerkki niistä on "Rolandin laulu", joka kertoo Kaarle Suuren taistelusta maureja vastaan Espanjassa. Muita tunnettuja eepoksia ovat muun muassa englantilainen "Beowulf" ja saksalainen "Nibelungein laulu".
Oopperan historia Oopperaa syntyi myös kaksi uutta tyylilajia: Opéra bouffe Ranskassa ja operetti Itävallassa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Sähkövalon yleistyminen teattereissa vuosisadan loppuvaiheessa mahdollisti valojen tehokkaamman himmentämisen esityksen ajaksi, ja samalla oopperakulttuuri muuttui. Aiemman vapautuneen ilmapiirin sijaan, jossa keskustelu oli sallittua koko esityksen ajan, alettiin esityksiä seurata hiljaisuudessa. Vuosisadan loppupuolella oopperamaailma alkoi suurelta osin sekä ohjelmistoltaan että muutenkin muistuttaa nykyajan oopperaa.
Angela Gheorghiu Angela Gheorghiu (oik. "Burlacu", s. 7. syyskuuta 1965 Adjud, Romania) on oopperalaulaja ja yksi tunnetuimmista nykysopraanoista maailmassa. Gheorghiun sydäntä lähellä ovat Giuseppe Verdi ja Giacomo Puccinin musiikki sekä oopperan tyylilajeista eritoten verismo. Oopperan lisäksi hän on levyttänyt muun muassa kotimaansa Romanian musiikkia sekä kirkkomusiikkia.
Klassismin musiikki Toinen keskeinen italialaisen koomisen oopperan tyylilaji oli "intermezzo", lyhyt ooppera, joka esitettiin kahdessa tai useammassa osassa "opera serian" tai näytelmän väliajalla. Koominen "intermezzo" toimi kontrastina vakavahenkiselle ja mahtipontiselle pääteokselle. Joskus intermezzoissa jopa parodioitiin sen ylilyöntejä. Tunnetuimpia intermezzoja on Giovanni Battista Pergolesin "La serva padrona" ("Palvelija emäntänä") vuodelta 1733.
Grand opéra Grand opéra (ranskaa, suom. "suuri ooppera") on oopperan tyylilaji, joka oli hyvin suosittu varsinkin 1800-luvun puolivälin Pariisissa. Grand opérassa nousivat merkittävään asemaan ulkomusiikilliset asiat: tuotannot olivat suurellisia ja mahtipontisia ja oopperoiden aiheet usein korkealentoisia ja mytologisista hahmoista kertovia. Lajityypin eturivin kannattajia olivat saksalais-ranskalainen säveltäjä Giacomo Meyerbeer ja ranskalainen libretisti Eugène Scribe.
Ilman aksenttimerkkiä käytettynä termillä voidaan nykyään viitata myös mihin tahansa suuren kokoluokan oopperaan, esimerkiksi Verdin "Don Carlosiin".
Jumalten tuho Oopperan alussa kolme nornaa lukee kohtalonlangasta Ring-tetralogian kolmen aiemman osan ("Reininkulta", "Valkyyria" ja "Siegfried") tapahtumia. Sitten he alkavat lankoineen hahmotella tulevaisuutta. Lanka kuitenkin sotkeentuu yhä pahemmin ja pahemmin, sillä nornat eivät osaa tulkita niitä uusia tuhoisia voimia, jotka ovat lähteneet liikkeelle Nibelungin sormuksen kirouksen seurauksena. Lopulta lanka katkeaa ja nornat menettävät kykynsä nähdä tulevaisuuteen.
Nibelungin sormus Wotan käskee valkyyri Brünnhildea auttamaan Siegmundia tulevassa taistelussa. Wotanin vaimo Fricka keskeyttää ja vaatii Wotania vannomaan valan, että ei suosisi insestistä liittoa eikä auta Siegmundia. Wotan taipuu ja antaa uuden käskyn Brünnhildelle. Siegmundia ei saa auttaa. Siegmunde ja Sieglinde pakenevat. Sieglinde nukahtaa väsyneenä. Brünnhilde näyttäytyy Siegmundille ja kutsuu mukaansa Valhallaan. Koska Sieglinde ei saa seurata mukana, Siegmund kieltäytyy lähtemästä. Brünnhilde ihmettelee rakkauden voimaa ja aikoo uhmata isänsä Wotanin käskyä. Hundingin ja Siegmundin taistelussa Brünnhilde auttaa Siegmundia. Siegmund on iskemässä jo kuolettava iskun Wotanin tullessa ja Nothung-miekka särkyy kappaleiksi Wotanin keihääseen. Brünnhilde kokoaa Nothung-miekan kappaleet ja pakenee Sieglinden kanssa.
Nibelungin sormus Wotan kutsuu Erdaa maan syvyyksistä kertomaan tulevaisuudesta. Erda ei pysty vastaamaan ja Wotan päättää palata Valhallaan sekä jättää oman kohtalonsa Siegfriedille ja Brünnhildelle. Wotan toivoo Siegfriedin palauttavan Sormuksen Reinintyttärille vapaaehtoisesti. Vain siten jumalat pelastuisivat. Siegfried ja Wotan mittelevät voimiaan ja taistelussa Nothung-miekka katkaisee Wotanin keihään. Pelkoa tuntematon Siegfried kulkee tulimeren läpi. Korkealla kalliolla on Brünnhilde ja tämän ratsu Grane nukkumassa. Siegfried herättää Brünnhilden suudelmalla. Hän ei ole koskaan nähnyt naista ja kuvittelee Brünnhilden olevan hänen äitinsä. Brünnhilde korjaa käsityksen. Siegfriedillä on omituinen tunne ja hän luulee rakkautta peloksi ja on iloinen oppiessaan tuntemaan pelon. Ihmiseksi alennettu Brünnhilde vastaa Siegfriedin tunteeseen.
SS-divisioona Nibelungen SS-divisioona Nibelungen tai 38. SS-krenatööridivisioona "Nibelungen" () oli 38. ja viimeinen natsi-Saksan muodostamista SS-divisioonista. Nimensä muinaissaksalaisesta tarustosta saanut Nibelungen muodostettiin 27. maaliskuuta 1945, vain alle kuusi viikkoa ennen Saksan antautumista toisessa maailmansodassa. Divisioona koostettiin Bad Tölzissa sijainneen SS-sotilasakatemian oppilaista ja henkilöstöstä. Divisioona oli vajaakokoinen ja sen riveissä palveli arviolta vain 6 000 miestä.
Dramma giocoso Dramma giocoso () on 1700-luvun puolivälissä kehittynyt italialainen koomisen oopperan tyylilaji. Dramma giocoso sai alkunsa napolilaisessa oopperatraditiossa, ja ensimmäisenä termiä käytti näytelmäkirjailija Carlo Goldoni vuonna 1748.
Nibelungein laulu Nibelungin laulusta on tehty useita filmatisointeja.
Nibelungein laulu Nibelungein laulu on sankaritaru, jossa yhdistyvät historialliset tapahtumat, myytit sekä pakanalliset ja kristilliset ainekset. Nibelungein laulun juoni on germaaneille yhteistä muinaistarustoa, joka näyttää omaksuneen historiallisia aineksia kansainvaellusten ajalta. Runoelmassa esiintyy todellisia valtakuntia ja henkilöitä, muun muassa Attila. Aihepiiriltään se muistuttaa myös muinaisskandinaavista Runo-Eddaa.
Iskelmäparaati (elokuva) Iskelmäparaati () on Walt Disneyn tuottama animaatioelokuva vuodelta 1946. Elokuva koostuu kymmenestä episodista, joissa musiikkikappale on kuvitettu piirroselokuvalla. Musiikin tyylilaji ei ole pelkkää iskelmää, vaan mukana on myös jazzia, oopperaa ja Sergei Prokofjevin "Pekka ja susi".
Nibelungein laulu Eepos tunnetaan nimellä Nibelungenlied 1700-luvun puolivälistä alkaen, jolloin se kirjoitettiin puhtaaksi. Nimi tulee taruston viimeisestä säkeestä "hie hât daz mære ein ende: daz ist der Nibelunge liet", nykysaksaksi "hier ist die Geschichte zu Ende: das ist das Lied von den Nibelungen" ja suomeksi suurin piirtein "tässä kohtaa tämä tarina loppuu, tämä oli Nibelungin laulu". On huomattava, että vaikka sanaa "Lied" käytetäänkin nykysaksassa merkityksessä "laulu" tai "kappale", on sitä tarinan muistiin merkitsemisen aikoihin käytetty merkityksessä "eepos" tai "tarusto", vaikkakin kirjoitusasussa "liet". Runoelmasta on olemassa kaksi alkuperäistä käsikirjoitusta, kummatkin noin vuodelta 1200.
Salatut elämät "Salatuista elämistä" on julkaistu monia erilaisia oheismateriaaleja. Niistä kertovassa pääartikkelissa lueteltujen tuotteiden ja spin-off-sarjojen sekä elokuvien lisäksi sarjasta on julkaistu muun muassa vuosikalenteri, koru, sormus, magneettisetti, kangaskassi sekä erilaisia tekstiilinäköistuotteita.
Richard Wagner Wagnerin elämäntyöllä on ollut hyvin merkittävä, joskin kiistelty, vaikutus taiteeseen ja kulttuuriin. Elinaikanaan Wagner sai ihailijoiltaan osakseen kiihkeää omistautumista, ja jotkut nostivat hänet lähes jumalalliseen arvoon. Wagnerin sävellykset avasivat uusia taidemusiikin kehityskulkuja, ja lähes jokainen 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun säveltäjä joutui pohtimaan suhdettaan Wagneriin. Erityisen suoraan Wagnerille ovat velkaa Anton Bruckner sekä Hugo Wolf ja keskeisiä Wagner-vaikutteet ovat myös esimerkiksi César Franckin, Henri Duparcin, Ernest Chaussonin, Jules Massenetin, Alexander von Zemlinskyn ja Hans Pfitznerin teoksissa. Gustav Mahler totesi, että ”On ollut vain Beethoven ja Wagner – heidän jälkeensä ei ketään”. Claude Debussyn ja Arnold Schönbergin vallankumoukselliset muutokset harmoniassa sekä moderni sävelkieli on usein historiallisissa katsauksissa jäljitetty Wagnerin "Tristaniin". "Nibelung"-sarjalla taas on merkittävä panos orkestraation kehityksessä – etenkin vaskisoitinten osalta. Oopperassa Wagner-vaikutteet musiikillisen muodon suhteen näkyvät suoraan esimerkiksi italialaisessa verismissä.
Nibelungein laulu Nibelungein laulu ("Nibelungenlied") on keskiaikainen sankarieepos, joka on kirjoitettu 1200-luvun alussa keskiyläsaksan kielellä.
Fritz Lang Vuonna 1924 valmistui kaksiosainen historiallinen spektaakkeli "Niebelungen laulu" germaanisesta sankarieepoksesta "Nibelungein laulu". Harboun käsikirjoitus sai vaikutteita myös Richard Wagnerin oopperasta ja Friedrich Hebbelin näytelmästä. Elokuvasta tuli kaksiosainen ("Niebelungen 1: Siegfriedin kuolema" ja "Niebelungen 2: Kriemhildin kosto"). "Niebelungen laulu" oli Langin ensimmäinen elokuva, joka sai todellista huomiota myös Yhdysvalloissa. Lang ja Pommer matkustivat lokakuussa 1924 elokuvan ensi-iltaan New Yorkiin. He kävivät myös Ufa-tuotantoyhtiön sivutoimistoissa ja tutustuivat Los Angelesissa Hollywoodiin.
Satu Vihavainen Satu Vihavaisen laajasta yli 40 sopraanoroolia käsittävästä ohjelmistosta mainittakoon muun muassa Bizet´n Carmenin Micaëla, Gounod´n Faustin Marguerite, Puccinin La Bohèmen Mimì ja Madama Butterflyn Cio-Cio-San, Verdin Otellon Desdemona, Mozartin Taikahuilun Pamina ja Wagnerin Nibelungin sormuksen Freia, Gerhilde ja Gutrune. Suomalaisissa oopperoissa hän on esiintynyt muun muassa seuraavissa rooleissa: Kokkosen Viimeisten kiusausten Riitta, Sallisen Kullervon Sisar ja Kuningas Lear –oopperan Regan, Rautavaaran Auringon talon Noora, sekä Merikannon Juhan Anja.
Verimeri Tyyliltään "Verimeri" edustaa korealaista vallankumousoopperaa. Se on tyylilajin edustajista parhaiten tunnettu ja kuuluu viiden ”kuolemattomaksi klassikoksi” nimetyn vallankumousoopperan joukkoon. Se oli ensimmäinen ooppera, jossa mukana oli "pangchang", lavan ulkopuolinen kuoro, jolla on korvattu aarioita ja yksinlauluosuuksia, minkä on katsottu tuovan esiin ryhmäajattelua.
Kolme Sormusta Naryaa on kutsuttu myös nimillä Punainen Sormus, Tulen Sormus ja Kolmas Sormus.
Richard Wagner Wagnerit saivat kolme lasta: Isolden, Evan ja Siegfriedin. Siegfriedistä (1869–1930) tuli myös säveltäjä. Siegfriedin poika Wieland(1917–1966) taas oli tunnettu oopperaohjaaja ja teatterinjohtaja. Wielandin veli Wolfgang (1919–2010) toimi Bayreuthin oopperajuhlien johtajana. 
Wagner halusi valmistuvalle oopperatetralogialleen oman suurteatterin kauas suurkaupunkien teatterielämästä. Hänen 59-vuotispäivänään vuonna 1872 muurattiin teatterin peruskivi baijerilaiseen Bayreuthin pikkukaupunkiin. "Jumalten tuhon" ("Götterdämmerung") valmistuttua vuonna 1874 alettiin valmistella oopperajuhlia. Kesällä 1876 "Nibelungin sormus" esitettiin kolme kertaa; taiteellisesti esitykset menestyivät hyvin, mutta taloudellisesti ne tuottivat 150 000 Saksan markan tappiot. Vuonna 1877 Wagner järjesti Lontoon Royal Albert Hallissa kahdeksan konserttia tappioiden kattamiseksi, mutta niistä saadut tulot olivat vaatimattomat. Seuraavana vuonna säveltäjä sai Baijerin kuninkaalliselta rahastolta lainan, jonka turvin tappiot pystyttiin maksamaan.
MILF (pornografia) Japanissa on Adult Broadcasting Awards -palkinto parhaalle aikuiselle naiselle. Aikaisin nettiviittaus tyylilajiin on "Playboyn" vuoden 1995 artikkeli houkuttelevista äideistä. Vuodesta 2007 Playboyssa on ollut oma sarjansa MILF-tyylilajille osiossa nimeltä "Hot Housewives".