mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Da Capo (elokuva) Työläisperheen äiti rouva Arsi myy noin 13-vuotiaan lahjakkaan viulistipoikansa Arton kuuluisan opettajan Sergei Rippaksen kasvattilapseksi. Ankaran ja omalaatuisen miehen luona Artolle selviää, ettei hän sopimuksen mukaan saa tavata perhettään kymmeneen vuoteen. Rippas vie nuoreksi aikuiseksi varttuneen ihmelapsensa konsertoimaan Yhdysvaltoihin, mutta tämä katoaa Las Vegasin yöhön. Rippaksen palkkaama paikallinen nuori suomalaisnainen Suvi Ekman löytää Arton putkasta alaikäiseen sekaantumisesta syytettynä. Suvi, Arto ja Sergei Rippas kiertelevät länsirannikkoa, ja ennen pitkää Suvi ja Arto rakastuvat Rippaksen katsellessa sivusta. Arton uhkapeli- ja alkoholiriippuvuus aiheuttaa yhä enemmän ongelmia. Kolmikko saapuu Suomeen, jossa Arto pelästyy kohtaamaansa julkisuutta eikä ilmesty sovitun konsertin solistiksi. Vaimo Suvi pyytää konserttiyleisöltä liikuttuneena anteeksi. Kolmikko vierailee Arton perheen luona, missä konfliktit kärjistyvät. Loppukohtauksessa Rippaksen ränsistyneessä ja hyljätyssä talossa aikuinen Arto näkee nuoren itsensä harjoittelemassa viulunsoittoa kuten tarinan alussa. Hän osoittaa poikaa aseella, mutta ei laukaise.
Arvo Tuominen (dokumentaristi) Tuominen käynnisti keväällä 2008 keskustelun suomalaisten kansanedustajien taloudellisista kytkennöistä. Dokumenttielokuvassaan "Suomalainen korruptio" Tuominen kertoi, että yritykset voivat ostaa itselleen kansanedustajan, joka sitten ajaa maksajansa etua. Pääministeri Matti Vanhanen kuvasi alkanutta keskustelua ”vakavaksi poliittiseksi kriisiksi”. Vuonna 2014 Tuominen palasi teemaan "Vaalirahoittaja"-dokumenttielokuvan muodossa. Siinä liikemies Arto Merisalo kertoo osallistuneensa rahoittajan ominaisuudessa kahden Anneli Jäättenmäen hallituksen ministerin valintaan.
Suomi-Soffa Harri Toivaisella oli vuosina 1992–1996 oma yritys Suomi-Kaluste, joka myös meni konkurssiin. 2000-luvun alussa Harri Toivainen tuomittiin konkurssiin liittyen puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä velallisen epärehellisyydestä, kirjanpitorikoksesta ja törkeästä velallisen petoksesta. Lisäksi Toivainen maksoi noin 100 000 euron korvaukset. Mukana Toivaisten huonekalutoiminnassa, muun muassa Suomi-Soffan perustamisessa, on ollut myös Arto Merisalo, joka on tuomittu useista talousrikoksista, muun muassa vaalirahoituskohuun liittyvistä.
Markku Kauppinen Kauppinen erosi toimitusjohtajan paikalta 6. heinäkuuta 2009 Kevan ja Nova Groupin Rovaniemen moottorikelkkatehdasta koskeneen vyyhdin vuoksi. Kohussa Keva oli käyttänyt 20 miljoonaa eläkerahoja Nova Groupin rakentaman kiinteistön ostamiseen. Kauppinen oli peukaloinut eräitä Kevan kuitteja jälkikäteen ja pyyhkinyt Novan toimitusjohtaja Arto Merisalon nimen erään tapaamisen osallistujalistasta. Nova oli mukana Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksessä, joka tuki avokätisesti eräitä poliitikkoja vuoden 2007 vaaleissa.
Jyri Häkämies Kesällä 2007 Häkämies järjesti alle puoli vuotta eduskuntavaalien jälkeen Santahaminassa puolustusministeriön edustusmajalla vaalirahoittajilleen saunatilaisuuden, josta koitui ministeriölle 300 euron ruokalasku. Tilaisuuteen osallistuivat muun muassa kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Katainen ja kansanedustaja Marja Tiura sekä vaalirajoittajista Kyösti Kakkonen, Toivo Sukari sekä Nova Groupin Tapani Yli-Saunamäki ja Arto Merisalo. Yksityishenkilö kanteli tapahtumasta oikeuskanslerille, mutta Jaakko Jonkka ei löytänyt Häkämiehen toiminnasta laittomuuksia. Puolustusministeriön mukaan tilaisuudessa noudatettiin tavanomaista vieraanvaraisuutta.
Heikki Laine (soutaja) Laine edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960. Perämiehettömän nelosen joukkue, johon kuuluivat myös Heikki Laineen veljet Eero ja Pertti Laine sekä Arto Nikulainen, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Heikki Laine saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Johan Merisalo-Forsman Merisalo-Forsman säärättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, jossa hän toimi joukkueenjohtajana ja satunnaisesti komppanianpäällikkönä eri komppanioissa sekä aliupseerikurssin johtajana. Hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 alkaen 4. komppanian päälliköksi Käkisalmen läänin rykmenttiin. Merisalo-Forsman siirrettiin 13. huhtikuuta 1921 alkaen päälliköksi Polkupyöräpataljoona I:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 19. helmikuuta 1929 Keski-Suomen rykmenttiin, missä hän toimi aliupseerikoulun varajohtajana, kaasunsuojelu-upseerina ja 1. heinäkuuta 1933 alkaen 1. komppanian päällikkönä. Merisalo-Forsman hoiti myös 1. syyskuuta 1933 - 30. syyskuuta 1934 välisenä aikana I pataljoonan komentajan tehtäviä. Armeijasta Merisalo-Forsman erosi säädetyn eroamisiän perusteella 8. marraskuuta 1934. Eronsa jälkeen hän toimi liikemiehenä.
Mikko Heikka Heikka on noussut julkisuuteen puhumalla homoseksuaalien oikeuksista kirkossa. Heikka toimi 2000-luvun ensikymmenen lopulla piispainkokouksen asettaman parisuhdelain seurauksia käsittelevän työryhmän puheenjohtajana. Työryhmä ehdotti rukousta parisuhteensa rekisteröineiden puolesta. Ehdotus hyväksyttiin sekä piispainkokouksessa että kirkolliskokouksessa. Henkilökohtaisesti Heikka olisi valmis etenemään pidemmällekin.
Johan Merisalo-Forsman Merisalo-Forsman saapui Saksasta Suomeen 31. tammikuuta 1918 Tornioon oberzugführer Friedel Jacobssonin komennuskunnan mukana. Merisalo-Forsmannin ensimmäisenä tehtävänä Torniossa oli harjoittaa paikallisia suojeluskuntalaisia. Varsinaisen aseellisen toiminnan alettua Merisalo-Forsman otti osaa taisteluihin Tervolassa ja Torniossa. Tornion valtauksen jälkeen hänet määrättiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jonka mukana hän osallistui taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Vielä Viipurin valtauksen loppuhetkinä hänet siirrettiin 28. huhtikuuta 1918 alkaen 1. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan.
Pyhimys (artisti) Pyhimys julkaisi Heikki Kuulan kanssa "Katuvisioita" -nimisen albumin 1. helmikuuta 2012. Se nousi Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja sen julkaisi Yellowmic Records. Kaksikko käyttää albumilla nimiä "Perhosveitsi-Heikki" ja "Lika-Aki". Albumin kappaleesta "Aakkoset" julkaistiin musiikkivideo marraskuussa 2011 ja kappaleesta "Nimi muutettu" huhtikuussa 2012. Jälkimmäisellä kappaleella vierailee Paperi T nimellä "Paperi-THC". Pyhimyksen "Medium" -albumin kolmas musiikkivideo kappaleesta "Nyt" julkaistiin maaliskuun lopulla 2012. Videolla ja kappaleen kertosäkeellä vierailee muusikko Arto Tuunela. Pyhimyksen "Paranoid" -albumilta julkaistiin kolmas musiikkivideo toukokuun lopulla kappaleesta "#5 Paranoid". Albumin kahden edellisen musiikkivideon tapaan kolmaskin video julkaistiin yksinkertaisesti nimellä "Paranoid".
Heikki Lampela Heikki David Lampela (s. 12. huhtikuuta 1961 Helsinki) on suomalainen varatuomari ja asianajaja, joka on tullut tunnetuksi suomalaisissa tiedotusvälineissä suurta julkisuutta saaneista oikeudenkäynneistä.
Outi Merisalo Jyväskylän yliopiston professuurin lisäksi Merisalolla on dosentuuri Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa.
Johan Merisalo-Forsman Johan Edvard Merisalo-Forsman ent. Forsman () oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana ja oli mukana muun muassa sodan alkuvaiheiden Tervolan ja Tornion valtauksissa. 
Merisalo-Forsmannin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Forsman ja Eliina Hautaviita. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1906 Adeliina Eufrosyne Kotasalon kanssa, josta hän erosi vuonna 1930 ja avioitui toistamiseen vielä samana vuonna Maria Wilhelmina Erickssonin kanssa. Merisalo-Forsman kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Kristiinan suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1923. Hän kävi Hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.
Outi Merisalo Outi Merisalo on suomalainen kielentutkija, joka toimii romaanisen filologian professorina Jyväskylän yliopistossa. Hän on erikoistunut keskiajalla tehtyjen käsikirjoitusten tutkimiseen.
Arto Sotavalta Arto Sotavalta perusti ensimmäisen yhtyeensä The Rattle Sound Five 14-vuotiaana vuonna 1964. Yhtyeessä hän oli soolokitaristina ja laulajana. Yhtye voitti yhtyeiden Helsingin mestaruuden ja Suomen mestaruuskilpailuissa tuli hopeaa. Arto Sotavallan läpimurtoyhtye oli The Rogues 1966–1969, jossa soittivat muun muassa Jukka Tolonen, Jake Itävaara, Erkki Bertula ja Heikki Niemi. Sotavallan ja yhtyeen ensimmäinen levytys oli vuoden 1967 alussa "Ei maitoa tänään / Lady Jane". Ensimmäinen hitti oli saman vuoden lopulla levytetty "Löysin rantein".
Tiina Merisalo Tiina-Sisko Merisalo, o.s. "Lehto" (s. 25. joulukuuta 1961 Tornio) on suomalainen museonjohtaja. Hän on ollut Helsingin kaupunginmuseon johtaja vuodesta 2003.
Luettelo Vihreiden Niittyjen esiintyjistä Juontajina: Arto Kantoniemi, Heikki Hietamies, Kike Elomaa, Klaus Thomasson
Kiviapaja Kiviapaja on näyttelijä-muusikko Heikki Silvennoisen kotikylä.
Kiviapajalta oli myös kotoisin hiihtäjä Arto Tiainen.
Tiina Merisalo Merisalo on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1991 taidehistoria pääaineenaan ja suorittanut EMBA-tutkinnon 2015 Aalto University Executive Education (AEE) -ohjelmasta.
Luettelo Vihreiden Niittyjen esiintyjistä Juontajina: Arto Kantoniemi, Heikki Hietamies, Eija Bergman, Klaus Thomasson, Riitta Väisänen
Luettelo Vihreiden Niittyjen esiintyjistä Juontajina: Arto Kantoniemi, Heikki Hietamies, Kike Elomaa, Klaus Thomasson, Maarit Niiniluoto
Oulun Kärpät (yritys) Hallituksen jäsenet ovat Heikki Airio, pj. Jouni Kukkonen, vp. Sampo Anttila, Harri Martinmäki, Timo Heikkinen, Heikki Kontsas, Juha Juntunen, Timo Levo, Suvi Linden, Matti Pörhö ja Arto Ylimartimo. Säätiön asiamiehenä ja hallituksen sihteerinä toimii Pasi Hagman.
Tilikaudella 2007–2008 yhtiön liikevaihto jakaantui seuraavasti:
Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet on Jukka Asikaisen, Arto Mellerin ja Heikki Vuennon kirjoittama, Arto af Hällströmin ohjaamana vuonna 1978 kantaesityksensä saanut suomalainen näytelmä. Musiikista vastasi Toni Edelmann ja Antti Hytti. Pete Q:sta tuli oman aikansa kultti-ilmiö ja se joutui myös kiivaan polemiikin kohteeksi.
Arto Melleri Melleri oli monipuolinen kirjoittaja. Julkisuuteen hän tuli 1970-luvulla yhtenä "Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet" -näytelmän kirjoittajista. Kirjailijana Melleri debytoi jo vuonna 1970 pienoisromaanilla "Meno-paluu", joka ilmestyi nuorille lukijoille suunnatussa Kontakti-sarjassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu runoja, kertomus- ja novellikokoelmia, näytelmiä, elokuvakäsikirjoitus, oopperalibretto sekä yksi romaani. Yleisradiolle Melleri teki kolme kuunnelmaa, joista ensimmäisen nimeltä "Seita" hän teki vain 12-vuotiaana. Kaksi muuta kuunnelmaa ovat nimeltään "Karanteeni" ja "Paholaisen sakramentti". Esikoisrunokokoelmallaan "Schlaageriseppele" (1978) Melleri nousi sukupolvensa johtavaksi runoilijanimeksi. Hän sai viimeisen runokokoelmalle myönnetyn Finlandia-palkinnon vuonna 1991 teoksella "Elävien kirjoissa". Melleri tunnetaan suomalaisen boheemin runoilijan arkkityyppinä.
Zero Nine Zero Nine on vuonna 1978 perustettu Oulussa vaikuttava heavy rock-yhtye, joka on lähtöisin Kuusamosta. Yhtye nousi julkisuuteen 1980, jolloin esitti "Levyraadissa" kappaleen "Down the Line" ja voitti kyseisen jakson. Ensialbuminsa "Visions, Scenes and Dreams" Zero Nine julkaisi 1982, ja samana vuonna ilmestyi Englannissa nauhoitettu uusi levy "Blank Verse", jonka toinen tuottaja oli Ian Gillan. Myöhemmin yhtyeen tuottajana on toiminut muun muassa T. T. Oksala. Bändille ovat sanoittaneet useita kappaleita mm. Edu Kettunen, Esa Kaartamo, Ilari Niemelä ja Heikki Wiik.
Johan Merisalo-Forsman Merisalo-Forsman osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten (YH) aikana Viipurin Täydennyspataljoonan komentajan apulaisena ja myöhemmin Kenttätäydennyspataljoona 5:ssä (5. Divisioona ) aluksi komppanianpäällikkönä ja myöhemmin pataljoonan komentajana. Sodan loppupuolella hänet siirrettiin Päämajan Vartiopataljoonan komentajaksi.
Lestadiolaisuus Esikoislestadiolaisuus nousi esille 1920- ja 1930-luvuilla, kun sen saarnaajien ronskia puhetapaa ihmeteltiin. 1930-luvulla julkisuuteen nousi vanhoillislestadiolaisuudesta erkaantunut korpelalaisuus. Korpelalaisuus irtautui 1930-luvun puolessa välissä juuriltaan, kun liikkeen pääpainotukset muuttuivat vanhoillislestadiolaisista korostuksista millenaristisiksi. 1960-luvulla julkisuudessa nousi esille Elämän sana-ryhmän erkaantuminen vanhoillislestadiolaisuudesta. Myös Timo K. Mukan kirja Maa on syntinen laulu (1964) aiheutti julkisuutta mediassa. Oiva Arvola on huomannut, että teos kuvaa korpelalaisuutta, eikä sitäkään objektiivisesti.
Amatöörioppaat Amatöörioppaat Pekingissä tehtiin vuonna 2008 Pekingin kesäolympialaisten aikaan, jossa toimittajat Arto Teronen ja Heikki Peltonen esittelivät kisakaupungin nähtävyyksiä ja tutkivat Kiinan historiaa ja kulttuuria.
Köyhät Ritarit (lauluyhtye) Köyhien Ritarien muita aktiivijäseninä ovat olleet Kaj-Erik Gustafsson, Juha Haanperä, Eero Hirvensalo, Jan Jansson, Arto Joutsimäki, Veli Kokkonen, Matti Kosonen, Teppo Lampela, Jukka Latola, Petri Lehto, Kurt Lindblad, Jouni Maunula, Paavo Muranen, Seppo Nousiainen, Ilkka Peräläinen, Matti Rantanen, Herman Rechberger, Martin Smeds, Sampo Suihko, Seppo Suihko, Veli-Markus Tapio, Jukka Uuosukainen, Arto Wikla, Pentti Viluksela ja Heikki Yrttiaho.
Arto Koskinen Arto Koskinen (s. 20. tammikuuta 1962 Alatornio) on suomalainen elokuvaohjaaja, joka on tehnyt lukuisia dokumentti- ja TV-elokuvia. Hänen esikoisohjauksensa, pitkä näytelmäelokuva "Kahlekuningas", sai ensi-iltansa 2001. "Kahlekuningas" valittiin muun muassa Berliinin elokuvajuhlien kilpasarjaan lastenelokuvien kategoriaan, se sai parhaan miessivuosa-Jussin (Heikki Hela) ja parhaan äänisuunnittelun Jussin (Olli Pärnänen), ja se oli ehdolla myös parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva voitti myös palkinnon parhaasta esikoisohjauksesta Durangon elokuvajuhlilla 2004.
Tapani Yli-Saunamäki Yli-Saunamäki lobbasi yhdessä Martti Huhtamäen kanssa olympiakomitean puheenjohtajaksi Esko Ahoa ja toimi Hannu Takkulan (kesk) eurovaalikampanjan vetäjänä. Kun Aho ei tullut valituksi presidentiksi, Yli-Saunamäki ryhtyi kokoamaan poliittisesti sitoutumatonta kansanliikettä Sauli Niinistön tueksi kesällä 2005. Yli-Saunamäki omisti myös tamperelaisen Soder Aviation (Söder Airlines) –halpalentoyhtiön, mutta luopui toimitusjohtajuudesta ja hallituspaikasta helmikuun alussa 2006. Hänet valittiin Nova Groupin yhteiskuntasuhteista ja markkinoinnista vastaavaksi johtajaksi kesällä 2006. Nova Group Oy ja Nova-Asunnot Oy LKV:n toimitusjohtaja Yli-Saunamäki vaikutti Kehittyvien maakuntien Suomi (KMS) -yhdistyksen puuhamiehenä ja vaalirahoituksen järjestelijänä yhdessä Arto Merisalon kanssa, jossa rahan luovuttajina olivat mm. liikemiehet Kyösti Kakkonen ja Toivo Sukari. Yhdistyksen teemana oli yritteliäisyys, kotimainen työ ja isänmaallisuus.
Alueelliset taidetoimikunnat Läänintaiteilijan tehtäviä oli vuoteen 2005 mennessä hoitanut yli 300 henkilöä. Läänintaiteilijoina ovat toimineet muun muassa Jyrki Tamminen, Veltto Virtanen, Nils-Aslak Valkeapää, Aku-Kimmo Ripatti, Pessi Levanto, Matti Paavilainen, Esko Tirronen, Marja-Leena Mäkelä, Matti Mäkelä, Timo Lapila, Taija Tuominen, Tarja Lapila, Emma Puikkonen, Topi Ikäläinen, Marketta Viitala, Tapani Kinnunen, Katja Tukiainen, Irja Rane, Arto Kytöhonka, Harri Tuominen, Tommi Parkko, Niina Hakalahti, Vesa Lattunen, Marja Merisalo, Marjo Heino-Fihlman, Aarno Kellberg, Juhani Riekkola, Jani Uhlenius, Pentti Tulla ja Kari Levola. Suomen ensimmäinen kuukausipalkkainen läänintaiteilija, joka toimi Hämeen läänissä, oli graafikko ja kuvataiteilija Raimo Kanerva.
Outi Merisalo Vuonna 2015 Merisalo sai Saksan liittotasavallan ansioristin nauhan kera ansioistaan Saksan ja Suomen välisten tiedeyhteyksien rakentajana. Erityisen merkittävänä nähtiin hänen panoksensa suomalaisten Humboldt-stipendiaattien alumnijärjestön, Suomen Alexander von Humboldt -klubin toimintaan sen puheenjohtajana vuodesta 2006.
Arto Ikonen Ikonen on Heikki Mattilan ohella urheiluseura Joutsan Pommin menestyneimpiä pituushyppääjiä.. Pommia hän edusti vuodesta 1973 alkaen. Tätä ennen Ikonen edusti kasvattajaseuraansa Hartolan Voimaa.
Amatöörioppaat Talviolympialaisissa Amatöörioppaat olivat ensimmäisen kerran mukana Torinon olympialaisissa vuonna 2006, jolloin tehtiin ohjelma Amatöörioppaat Torinossa. Silloin Arto Teronen sai juontajaparikseen Heikki Peltosen.
Rauli Badding Somerjoki Suomen Talvisota -kokoonpanossa esiintyi Somerjoen lisäksi Pentti Aho, Arto Koskinen ja Heikki Kasari. Ryhmän kirjallisesta puolesta vastasivat turkulaisrunoilijat Markku Into ja Jarkko Laine.
Tiina Merisalo Ennen Helsingin kaupunginmuseon johtajaksi tuloaan Merisalo työskenteli Hangon museossa rakennustutkijana 1986, 1987–1988; Espoon kaupunginmuseossa jutkimus- ja dokumentointiyksikössä vs. ja vt. intendenttinä 1989–1991 ja intendenttinä 1991–1995; sitten Helsingin kaupunginmuseossa tutkijana 1995–1998 ja kulttuuriympäristöyksikössä yksikön päällikkönä 1998–2003.
Vaalirahoitus Suomen eduskunnan ja kunnanvaltuustojen henkilövaalit tekevät professori Heikki Paloheimon mukaan puoluerahoituksen vaalirahoituksen julkisuuteen liittyvät haasteet monia muita maita suuremmiksi.
Vares (elokuvasarja) Alun perin Juha Veijosen piti jatkaa yksityisetsivän roolissa, mutta maaliskuussa Solar Films tiedotti Veijosen jättävän elokuvasarjan. Syytä ei kerrottu julkisuuteen. Toimittaja Arto Nyberg paljasti ensimmäisenä tv-ohjelmassaan, että uudeksi esittäjäksi on valittu Antti Reini. Myöhemmin Veijonen kertoi jättäneensä sarjan alkoholiongelmansa vuoksi.
Marja Merisalo Merisalo on kuulunut vuodesta 2006 kansainväliseen ammattilaisteatteriryhmä TEV:iin (Theatre of Eternal Values), joka toimii Italiasta käsin. Hän on kiertänyt TEV-teatterin produktioissa muun muassa Lontoossa (West End), New Yorkissa (Manhattan), Milanossa, Roomassa, Genevessä, Baselissa ja Istanbulissa.
Hän on esiintynyt myös Australiassa, Intiassa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Johan Merisalo-Forsman Merisalo-Forsman työskenteli räätälinä Kristiinankaupungissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 24. elokuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen euroviisukarsinta 1981 Finaalin tuomariston muodostivat puheenjohtaja Heikki Seppälä, Åke Granholm, Marion Rung, John Wikström, Arto Pajukallio, Upi Sorvali, Liisa Lääveri, Jarmo Porola, Kati Bergman ja Lasse Mårtenson.
Urheilutoimittajain Liitto Vuonna 2014 liiton hallitukseen kuuluivat Heikki Miettinen (pj.), Asko Tanhuanpää (varapj.), Arto Aunola, Matti Hannula, Jussi Heimo, Christoffer Herberts, Markus Karjalainen, Kari Linna ja Nina Vanhatalo.
Rakennustoimisto Tähtinen &amp; Sola Vuonna 1975 liikkeen johtoon tulivat kolmatta sukupolvea edustaneet Arto, Heikki ja Pekka Sola. Tähtinen & Solan omistus siirtyi joulukuussa 1985 sijoitusyhtiö Panostaja Oyj:lle ja siitä tuli Panostajan tytäryhtiö.
Arto Nikulainen Nikulainen edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960. Perämiehettömän nelosen joukkue, johon kuuluivat myös veljekset Eero, Heikki ja Pertti Laine, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Nikulainen saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Kahlekuningas (elokuva) Kahlekuningas on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Arto Koskinen. Heikki Hela palkittiin elokuvasta parhaan miessivuosan Jussi-palkinnolla. Elokuva sai Jussin myös parhaasta äänisuunnittelusta.
Marja Merisalo Merisalo toimi Porissa Satakunnan taidetoimikunnassa lastenkulttuurin läänintaiteilijana vuosina 2009–2011. Vuonna 2013 hän toimi myös Taiteen edistämiskeskuksen ja Artova ry:n taidekoordinaattorina Helsingin Arabiassa. Hänen toimenkuvaansa on kuulunut myös lukuisten kulttuuriprojektien ja -hankkeiden ideointi, suunnittelu ja tuottaminen, esimerkiksi Hei Hiekkalinna - lasten Itämeren suojelu- ja hiekkalinnojen rakentamistapahtuma Yyterissä ja ArtPeople Arabia -taiteilijaverkostohankkeen suunnittelu Helsinkiin.
Amatöörioppaat Ensimmäisen kerran sarjaa tehtiin Ateenan olympialaisten aikana vuonna 2004, jolloin ohjelma oli nimeltään Amatöörioppaat Ateenassa. Ohjelman tekivät kanavajuontaja Petri Kejonen ja radion urheiluohjelmien päällikkö Arto Teronen. Idea ohjelmaan syntyi syksyllä 2004, kun Kejonen oli valittu juontajaksi Radio Suomen kisastudioon. Silloinen ohjelmapäällikkö Heikki Vuohelainen oli sanonut Teroselle, että hänen pitäisi viedä Kejonen tutustumaan Ateenaan ennen olympialaisten alkua. Lentokoneessa Petri Kejonen oli kysynyt Arto Teroselta, että mitä he oikein siellä Ateenassa tekevät, johon Teronen oli vastannut, että toimitaan nyt vaikka amatöörioppaina. Siitä syntyi idea Ateenan kaupungista kertovaan ohjelmasarjaan.
Arto Saari Saari nousi ammattilaiseksi Flip Skateboardsille vuonna 1999.
Marja Merisalo Marja Merisalo (s. 3. huhtikuuta 1965 Oulu) on suomalainen koreografi, tanssija ja ohjaaja. Koulutukseltaan hän on tanssitaiteen maisteri Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitokselta. Hän on suuntautunut teatteriin, tanssiin (mm. nykytanssiin ja intialaiseen tanssiin), projektien tuottamiseen sekä lastenkulttuuriin. Tanssijana, koreografina, näyttelijänä ja ohjaajana hän on työskennellyt vuodesta 1982 alkaen lukuisissa teatteri-, tanssi- ja musiikkiproduktioissa, mm. Q-teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Ylioppilasteatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa.
Arto Lapiolahti Arto Kalervo Lapiolahti (s. 28. huhtikuuta 1947 Vaasa) on suomalainen kansanedustaja ja poliitikko. Lapiolahti toimi kansanedustajana vuosina 1987–1991 ja uudelleen 1997–1999, jolloin hän nousi eduskuntaan varasijalta Teknisten liiton johtoon siirtyneen kansanedustaja Ilkka Joenpalon tilalle. Kansanedustajana Lapiolahti edusti Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä ja kuului Sosiali­demo­kraattiseen eduskuntaryhmään.
Outi Merisalo Merisalo kävi Vuosaaren yhteiskoulun ja alkoi 1977 opiskella Helsingin yliopistossa romaanista filologiaa, latinan kieltä ja Rooman kirjallisuutta, kreikan kieltä ja kirjallisuutta sekä englantilaista filologiaa. Hänen vuonna 1988 valmistunut väitöskirjansa käsitteli 1200-luvun poitoulaisia kansankielisiä asiakirjoja, niiden kirjurien käsialoja, heidän käyttämiään kirjoitusasuja ja asiakirjojen materiaalisia piirteitä. Vuosina 1987–1991 Meritalo tutki italialaista renessanssia Poggio Bracciolinin (1380–1459) innoittamana.
Pertti Laine Laine edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960. Perämiehettömän nelosen joukkue, johon kuuluivat myös Pertti Laineen veljet Eero ja Heikki Laine sekä Arto Nikulainen, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Pertti Laine saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Amatöörioppaat Amatöörioppaat oli Yle Radio Suomen Olympiaradioon sisältyvä ohjelmasarja, jossa tutustuttiin olympiakaupunkiin urheilun ulkopuolisesta näkökulmasta. Olympialaisten aikana lähetettävissä ohjelmissa tutustuttiin kaupungin nähtävyyksiin, historiaan ja nykyelämään. Sarjaa ovat tehneet Petri Kejonen, Arto Teronen, Heikki Peltonen ja Jouko Vuolle.
Kritiikin Uutiset Kritiikin Uutisten päätoimittajia ovat olleet muun muassa Lars Hamberg, Arto Kytöhonka, Matti Rinne, Hilkka Eklund, Soila Lehtonen, Leena Virtanen, Jarmo Papinniemi, Otto Lappalainen, Marika Vanhatalo, Heikki Jokinen, Otso Kantokorpi, Jouko Huru ja Aleksis Salusjärvi.
Arto Saari Arto Saari (s. 9. marraskuuta 1981 Seinäjoki) on suomalainen ammattilaisrullalautailija.
Saarta pidetään yhtenä maailman parhaista rullalautailijoista. Hän aloitti lautailun harrastamisen kotikaupungissaan Seinäjoella 1990-luvun alussa ja nousi suuren yleisön tietouteen eurooppalaisissa alan kilpailuissa kesällä 1998 (Mastership). Saarta on kiitelty paitsi osaamisestaan, myös hienosta ja vivahteikkaasta tyylistään. Hän esiintyy pelihahmona "Tony Hawk's Underground" -skeittipelissä.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1977 Haka: Stefan Lindström, Teuvo Vilen, Juha Helin, Risto Salonen, Esko Ranta, Pekka Heikkilä, Jukka Pirinen, Kari Lindholm, Arto Uimonen, Matti Paatelainen, Markku Närvä, Heikki Huoviala, Petri Uimonen. Valmentaja Esko Malm.
Johan Merisalo-Forsman Välirauhan aikana hän toimi pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 4:n III pataljoonassa. Jatkosodan puhjettua Merisalo-Forsman siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 1:een. Koulutuskeskuksesta hänet siirrettiin vuonna 1942 Hyrylän varuskunnan komendantiksi. Vielä samana vuonna hänet määrättiin Sotavankileiri 6:n tarkastajaksi, josta tehtävästä hänet vapautettiin palveluksesta vielä vuoden 1942 puolella. Myöhemmin hän työskenteli voimistelun ja terveysopin väliaikaisena opettajana Järvenpään yhteiskoulussa vuoteen 1943 saakka. Hänet haudattiin Järvenpäähän.
Jalkapallon Suomen Cup 1980 Suomen cup-mestari 1980 KTP: Jouko Kataja, Kari Bergqvist, Kalevi Eriksson, Arto Tolsa, Jouko Suuronen, Markku Eronen, Oiva Ukkonen, Heikki Immonen, Ari Tissari, Juha Vehviläinen, Ari Alila, Vesa Nironen. Valmentaja Kalervo Paananen.
Jarkko Ahola Vuosina 2002–2003 Jarkko Ahola soitti ja lauloi coveryhtyeissä Two, Critical Mess ja X-tasy. Hän teki ohessa myös omia soolokappaleitaan. Näihin aikoihin syntyivät myös Teräsbetoni yhdessä Viljo Rantasen ja Arto Järvisen kanssa sekä Cosmic Spell (Ahola & Heikki Ahonen ja Ville Terämä).
ProNurmo "Nurmo 2007" -valtuustoryhmän muodostivat puheenjohtaja Anne-Mari Haapala (kd), Aki Ylinen (kesk.), Jyri Pellinen (kesk), Jouko Peltonen (kesk), Leena Sjöstedt (kesk), Arto Prusti (kesk), Heikki Keskinen (kok), Jani Ylimäki (kok) sekä varavaltuutettu Aira Keski-Luoma (kd).
Eero Laine (soutaja) 185 senttimetriä pitkä Laine edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisten perämiehettömässä nelosessa. Joukkue, johon kuuluivat myös Eero Laineen veljet Pertti ja Heikki Laine sekä Arto Nikulainen, karsiutui alkuerissä. EM-kilpailuissa Eero Laine saavutti seitsemännen sijan vuonna 1958.
Mesmeria Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1. se on yhtyeen ensimmäinen Arto Tuunelan tuottama albumi.
Mauno Koivisto Samaan aikaan presidentti Kekkosen terveydentila heikkeni nopeasti ja tieto hänen kunnostaan levisi julkisuuteen, erityisesti presidentin elokuisella Islannin-matkalla otettujen lehtikuvien myötä. Keskustapuolueen K-linjalle, joka pyrki kaatamaan Koiviston hallituksen, tuli nyt kiire.
Katuvisioita Katuvisioita on Heikki Kuulan ja Pyhimyksen yhteisalbumi. Heikki Kuula käyttää albumilla nimeä "Perhosveitsi-Heikki" ja Pyhimys nimeä "Lika-Aki". Albumi julkaistiin 1. helmikuuta 2012 ja samalla se nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle yhdeksän. Albumi julkaistiin vinyyliversiona 8. huhtikuuta 2016.
Jääpallon nelimaaottelu 1954 Suomi: Kullervo Muurinen, Ohto Uotinen, Juhani Turpeenniemi, Veijo Saariaho, Antti Inkinen, Veikko Partanen, Martti Nyyssönen, Arto Raitavuo, Risto Ovaska, Stig-Göran Myntti, Kauko Tukiainen, Kauko Korpela, Tauno Timoska, Veikko Allinen, Alpo Aho, Heikki Ollikainen, Ville Kantanen.
Itä-Suomen sotilaslääni - aluetoimiston johtaja on everstiluutnantti Hans Forsman
- aluetoimiston johtaja on everstiluutnantti Heikki Saarento (edeltäjä Arto Hokkanen)
- aluetoimiston johtaja on everstiluutnantti Esa Hyytiäinen (edeltäjä everstiluutnantti Markku Hutka)
- aluetoimiston johtaja on everstiluutnantti Jouni Mattila
- aluetoimiston johtaja on everstiluutnantti Ensio Palosaari (edeltäjä everstiluutnantti Asko Muhonen)
Arto Saari Vuosituhannen vaihteessa Saari nousi amerikkalaisen ammattilehdistön suosikiksi, ja vuonna 2001 hänet valittiin Thrasher-lehden vuoden skeittaajaksi. Hän on esiintynyt myös lautailuvideoissa, kuten Menikmati, Flip Skateboardsin "Sorry" ja Alien Workshopin "Mind Field". Lempitempukseen hän on maininnut switch 360 flipin, omiksi suosikeikseen puolestaan muun muassa Mark Gonzalesin, Guy Marianon ja Pat Duffyn. Samana vuonna suomalaiset rullalautailijat äänestivät Arto Saaren Yleisradion Suuret suomalaiset -äänestyksessä sijalle 26.
Debrah Scarlett Scarlett nousi julkisuuteen Norjan "The Voice" -laulukilpailusta vuonna 2013.
Agenor Gołuchowski (vanhempi) Agenor Gołuchowskin samanniminen poika toimi myöhemmin Itävalta-Unkarin ulkoministerinä.
Agenor Gołuchowski Agenor Gołuchowskin isä Agenor Gołuchowski oli Itävallan Galitsian kuvernööri. Gołuchowski nuorempi toimi vuodesta 1872 diplomaattina kunnes hänet nimitettiin ulkoministeriksi toukokuussa 1895 Gusztáv Kálnokyn seuraajana. Hän halusi palauttaa kaksoismonarkian hyvät suhteet Venäjään ja matkusti huhtikuussa 1897 keisari Frans Joosefin kanssa Pietariin, minkä seurauksena maiden välillä allekirjoitettiin yhteistyösopimus. Sopimuksen päätarkoituksena oli pitää muut suurvallat ulkona Balkanin asioista. Makedoniassa puhjenneen kapinan seurauksena Venäjä ja Itävalta-Unkari laativat lokakuussa 1903 myös yhteisen uudistusohjelman (ns. Mürzstegin ohjelma) Ottomaanien valtakuntaa varten. Vuonna 1904 maat sopivat lisäksi puolueettomuudesta toisen joutuessa sotaa kolmatta osapuolta vastaan. Kaikesta huolimatta Gołuchowski säilytti Itävalta-Unkarin lojaaliuden sen pääliittolaista Saksaa kohtaan. Ensimmäisen Marokon kriisin aikana vuonna 1905 hän toimi Saksan ja Ranskan välisenä sovittelijana tavalla, joka miellytti Saksan johtoa.
Agenor Gołuchowski Agenor Maria Adam Gołuchowski (25. maaliskuuta 1849 Skała, Galitsia – 28. maaliskuuta 1921 Lwów, Puola) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1895–1906. Hänen kaudellaan Itävalta-Unkarin suhteet Venäjään lientyivät.
Agenor Gołuchowski (vanhempi) Agenor Romuald Gołuchowski (8. helmikuuta 1812 Skała, Galitsia – 3. elokuuta 1875 Lemberg) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen valtiomies, joka toimi Itävallan sisäministerinä vuosina 1859–1860. Hän pääasiassa laati niin sanotun lokakuun diplomin, joka merkitsi keskitetyn hallitusvallan ja absolutismin ajan päättymistä Itävallassa.
Agenor Gołuchowski Puolalainen Gołuchowski ei ollut suosittu Unkarissa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin tehtävistä vuonna 1906, koska hänen väitettiin jarruttaneen unkarin hyväksymistä komentokieleksi kaksoismonarkian armeijassa.
Agenor Gołuchowski (vanhempi) Gołuchowski palveli aluksi Galitsian paikallishallinnossa ja toimi Galitsian kuvernöörinä vuosina 1849–1859. Hänestä tuli sisäministeri elokuussa 1859. Ministerinä Gołuchowski pyrki edistämään federalismia muun muassa vahvistamalla Galitsian autonomian ja tekemällä puolasta yhden valtakunnan virallisista kielistä. Hänen merkittävin saavutuksensa oli vuonna 1860 annettu lokakuun diplomi, jonka nojalla valtakunnan eri osat saivat kukin omat maapäivänsä. Tämä muutti Itävallan federalistiseksi valtioksi. Gołuchowski joutui kuitenkin jättämään ministerin tehtävät jo saman vuoden joulukuussa ja vetäytyi hieman myöhemmin kokonaan politiikasta. Lokakuun diplomin sisältöön oltiin tyytymättömiä useilla tahoilla ja keisari Frans Joosef päätti korvata sen jo seuraavan vuoden helmikuussa helmikuun patenttina tunnetulla uudella perustuslailla, joka palautti maan keskusjohtoisemmaksi ja jolla valtakunnalle luotiin yhteinen kaksikamarinen parlamentti. Gołuchowski oli vuodesta 1861 parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Hän toimi uudelleen Galitsian kuvernöörinä 1866–1868 ja 1871–1875 ja sai alueen puolalaiset yhteistyöhön Habsburgien monarkian kanssa tekemällä myönnytyksiä puolalaiselle nationalismille.
Alois von Aehrenthal Aehrenthal oli lähtöisin Lexa-nimisestä varakkaasta maanomistajasuvusta, joka oli aateloitu vuonna 1790. Hän aloitti diplomaattiuransa 1877 attaseana Itävalta-Unkarin Pariisin-lähetystössä ja toimi vuosina 1888–1895 lähetystöneuvoksena Pietarissa, 1895–1899 lähettiläänä Bukarestissa, 1899–1900 ulkoministeriön poliittisen osaston päällikkönä sekä 1900–1906 suurlähettiläänä Pietarissa. Aehrenthal nimitettiin lokakuussa 1906 uudeksi ulkoministeriksi kreivi Agenor Gołuchowskin seuraajana ja hän omaksui pian edeltäjäänsä selvästi aggressiivisemman ulkopolitiikan, joka suuntautui varsinkin Venäjää vastaan.
Agenor Agenor (, "miehekäs") oli kreikkalaisessa mytologiassa Tyroksen foinikialainen kuningas, jonka puoliso oli Telefassa. Heidän lapsikseen mainitaan Europa, Kadmos, Foiniks, Kiliks, Thasos ja Fineus, joskin Foiniks nimetään välillä myös Agenorin veljeksi.
Agenor Kun Zeus oli ryöstänyt Agenorin tyttären Europan valkoisen härän hahmossa, tämä lähetti poikansa etsimään tytärtään.
Agenor Osassa lähteistä Agenorin vanhemmiksi kerrotaan Poseidon ja Libya, ja tällöin Belos on hänen veljensä. Toisissa lähteissä hän taas on Beloksen ja Ankhinoen poika.
Foiniks (Agenorin poika) Foiniks () oli kreikkalaisessa mytologiassa Agenorin ja Telefassan poika ja Kadmoksen, Kiliksin ja Europen veli. Toisen version mukaan Europe olisikin ollut Foiniksin tytär.
Peithon Agenorin poika Peithon Agenorin poika (Kuoli 312 eaa.) oli makedonialainen sotilas jonka Aleksanteri Suuri oli Induksen alajuoksun alueen satraappina 325 eaa.-316 eaa.
Agenor Agenor oli myös Porthaonin, Kalydonin kuninkaan, isän nimi. Hän oli Pleuronin poika ja meni naimisiin Epikasten kanssa, joka puolestaan oli hänen setänsä Kalydonin tytär. Heidän muiden lapsiensa nimet olivat Demonike ja Thestios.
Thásos Antiikin aikana Thásos tunnettiin myös nimillä "Ogygia Thasos" (Ὠγυγία Θάσος), "Aeria" (Ἀερία) ja "Aithra" (Αἴθρα, ”Eteerinen”). Thásosta on kutsuttu myös nimillä "Khrysē" (Χρύση, ”Kultainen”), koska sieltä on kaivettu kultaa, sekä "Dēmēteros aktē" (Δημήτερος ἀκτή, ”Demeterin rannikko”) sen viljavuuden vuoksi.
Saaren ensimmäiset asukkaat olivat mahdollisesti foinikialaisia. Ainakin kreikkalaisessa mytologiassa Thásos on saanut nimensä Tyroksen tai Sidonin kuninkaan Agenorin pojasta Thasoksesta. Kun Zeus muutti itsensä häräksi ja ryösti Agenorin tyttären Europan, Agenor määräsi neljä poikaansa etsimään sisartaan. Thasos päätyi Thásoksen saarelle ja antoi sille nimensä. Toisessa versiossa Thasos oli merenjumala Poseidonin poika.
Kadmos Kadmos () oli kreikkalaisessa mytologiassa foininkialaisten kuninkaan poika ja Europan veli. Hänen isänsä oli joko Agenor tai Foiniks, Agenorin poika. Kadmos perusti Theban kaupungin, ja sen akropolis oli alun perin nimetty Kadmeiaksi hänen mukaansa. Helleenit pitävät Kadmosta foinikialaisten aakkosten isänä. Kreikkalaisen myytin mukaan Kadmoksen jälkeläiset vuoroin johtivat Thebaa ja olivat poissa sen johdosta useiden sukupolvien ajan mukaan lukien Troijan sodan.
Fineus (Agenorin poika) Fineus () oli kreikkalaisessa mytologiassa Traakian kuningas, Agenorin poika. Apollon oli antanut Fineukselle selvinnäkemisen lahjan, mutta paljastettuaan ihmisille jumalten aikeita, hänelle oli annettu valinta joko sokeuden ja normaalin mittaisen elämän tai näkökyvyn ja lyhyen eliniän väliltä. Fineus oli valinnut sokeuden. Tämä puolestaan oli raivostuttanut auringonjumala Helioksen, koska Fineus oli mieluummin valinnut elon pimeydessä kuin hänen tuottamassaan valossa. Niin hän lähetti harpyijat - olennot, joilla oli linnun ruumis mutta naisen pää - estämään Fineusta syömästä yhtään enempää kuin hän tarvitsi elämiseen.
Telefassa Hyginus kertoo Agenorin puolison nimen olleen Argiope.
Pleuron (mytologia) Pleuron meni naimisiin Ksanthippen, Doroksen tyttären, kanssa. He saivat pojan, Agenorin, ja tyttäret Sterope, Stratonike ja Laofonte.
Iasos Iasos oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Triopaan poika. Hänen veljensä Agenorin poika, Krotopas, peri valtaistuimen hänen jälkeensä..
Krotopas Krotopas oli kreikkalaisessa mytologiassa Agenorin poika, josta tuli Argoksen kuningas setänsä Iasoksen jälkeen. Hän oli Sthenelaan ja Psamathen isä.
Thestios Thestios () oli kreikkalaisessa mytologiassa oli Areen ja Demoniken tai Androniken poika, joskin toisten lähteiden mukaan hän oli Agenorin poika ja Pleuronin, Aitolian kuninkaan pojanpoika.
Kiliks Kiliks () oli kreikkalaisessa mytologiassa Agenorin ja Telefassan poika ja Kadmoksen, Foiniksin ja Europen veli. Toisen version mukaan Europe olisikin ollut Foiniksin tytär.
Porthaon Porthaon – välillä myös Parthaon tai Portheus – oli kreikkalaisessa mytologiassa Kalydonin kuningas ja Oineuksen, Agrioksen ja Melaan isä. Hänen vanhempansa olivat Agenor ja Epikaste.
Triopas (Argos) Triopas oli kreikkalaisessa mytologiassa Argoksen kuningas ja Forbaan ja Euboian poika. He saivat lapset Iasos, Agenor ja Messene, joista Iasos seurasi isäänsä valtaistuimella.
Belos Belos (, ) – hellenistinen muoto seemiläisten Baalista – oli kreikkalaisessa mytologiassa Poseidonin ja Libyan poika. Hänen kaksoisveljensä Agenor lähti Foinikiaan ja hallitsi siellä hänen veljensä jäätyä Egyptin kuninkaaksi.
Telefassa Telefassa () oli kreikkalaisessa mytologiassa Foinikian kuningatar Tyroksen kaupungissa ja Agenorin puoliso. He saivat lapset Europe, Kadmos, Foiniks ja Kiliks. Välillä heidän lapsekseen luetellaan myös Thasos.
Belos Nonnos nimeää Belokselle viisi lasta: Fineus, Foiniks, Agenor (tämän kuulemma on Kadmoksen isä), Aigyptos ja Danaos. Toisaalla Nonnos kuitenkin kertoo Fineuksen olevan Kadmoksen veli.
Peithon Agenorin poika Kolmannessa diadokkisodassa Peithon taisteli Antigononksen pojan Demetrioksen kanssa Ptolemaios I:ä vastaan. Peithon kaatui Gazan taistelussa. Ptolemaioksen liittolainen Seleukos valtasi Babylonian vuonna 311 eaa.
Libya (mytologia) Libya () oli kreikkalaisessa mytologiassa Epafoksen, Egyptin kuninkaan ja Zeuksen pojan, ja Memfiin tytär. Poseidon makasi Libyan väkisin, ja tämän suhteen seurauksena syntyivät kaksoispojat Agenor ja Belos. Joidenkin lähteiden mukaan heillä oli myös poika nimeltä Leleks.
Belos Ferykidaan mukaan Beloksella oli myös tytär nimeltään Damno, joka nai setänsä Agenorin ja synnytti tälle Foiniksin ja kaksi tytärtä, jotka puolestaan menivät naimisiin serkkujensa Aigyptoksen ja Danaoksen kanssa. Hesiodos puolestaan kertoo, että Beloksen tyttären nimi oli Thronia ja hän synnytti Hermeelle Araboksen.
Elefenor Elefenor oli yksi Helenan kosijoista. Antamansa valan mukaisesti hän osallistui Troijan sotaan ja johti taisteluun Euboian 40 alusta. Samana päivänä, kun Pandaros rikkoi aselevon, Elefenor sai surmansa Agenorin keihäästä yrittäessään vetää Ekhepoloksen ruumista turvaan.
Kreikkalainen mytologia Zeuksen ryöstettyä Europen, Agenor lähetti kolme poikaansa tätä etsimään. Pojista Kadmos päätyi Keski-Kreikkaan ja perusti sinne Theban kaupungin. Hän surmasi lohikäärmeen, jonka hampaat kylvämällä syntyivät thebalaisten kantaisät. Kadmos sai taivaasta puolisokseen Afroditen ja Areen tyttären Harmonian.
Foiniks (Agenorin poika) Zeuksen rakastuttua Europeen ja vietyä tämän mukanaan Kreetaan valkoisen härän hahmossa, tämän isä lähetti veljekset etsimään Europea kehottaen heitä olemaan palaamatta, kunnes he löytäisivät sisarensa. Kun etsintä ei tuottanut tulosta, nämä päättivät olla palaamatta kotiinsa. Foiniks asettui asumaan Syyrian rannikolle, ja maata kutsuttiin hänen mukaansa Foinikiaksi.
Fineus (Agenorin poika) Tämä jatkui aina siihen saakka, kunnes kultaista taljaa etsimässä olleet Iason ja argonautit saapuivat kaupunkiin ja heidän tuli kuningasta sääli. Iason järjesti aterian ja tappoi harpyijat näiden palatessa. Kiitollisuuden osoituksenaan Fineus paljasti Iasonille Kolkhiksen sijainnin ja neuvoi, kuinka he pääsisivät Symplegadien, liikkuvien kallioiden, ohitse. Tämän jälkeen he erosivat.
Peithon Agenorin poika Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen diadokit päättivät että Peithon saisi jatkaa tehtävässään. Vuonna 317 eaa. eräs toinen Peithon, Meedian satraappi, yritti saada Aleksanterin valtakunnan itäosat hallintaansa. Muut satraapit liittoutuivat häntä vastaan. Poros lähti länteen, mukanaan osa joukoistaan. Vuonna 315 eaa. valtakunnan uusi mahtimies Antigonos I nimitti Peithonin Babyloniain satraapiksi. Pian tämän jälkeen Chandragupta Maurya valtasi Induslaakson.
Peithon Agenorin poika Peithon mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä jalkaväen osaston ("taxis") komentajana vuonna 325 eaa. malli-heimoa vastaan käydyissä taisteluissa. Peithon kunnostautui taisteluissa niin että Aleksanteri Suuri nimitti hänet satraapiksi sille alueelle joka jäi Induksen ja Akesineksen (nykyinen Chenab) yhtymäkohdan eteläpuolelle. Aleksanterin vielä ollessa Intiassa Peithon kukisti kapinaan nousseen kuningas Musikanoksen. Myöhemmin paikalliset nousivat kapinaan ja Peithonin oli peräännyttävä Induksen yläjuoksulle Poroksen ja Taksileen luokse.
Europa (mytologia) Europen ryöstöstä on olemassa kaksi erilaista myyttiä. Ensimmäisen mukaan Zeus rakastui Europeen ja muutti itsensä kesyksi valkoiseksi häräksi Europen isän Agenorin karjalauman joukkoon. Kun Europe seurueineen oli poimimassa kukkia kedolla, hän huomasi härän ja päätti hyväillä sitä ja nousi lopulta sen selkään. Tällöin Zeus juoksi Europe selässään mereen ja ui Kreetan saarelle, jossa hän paljasti oikean hahmonsa. Täällä Europesta tuli saaren ensimmäinen kuningatar hänen mentyään naimisiin kuningas Asterionin kanssa, joka lapsettomana adoptoi tämän kolme Zeuksen kanssa saamaa poikaa.
Theba (Kreikka) Thebaan liittyy rikas mytologia, joka on laajimpia kreikkalaisiin kaupunkeihin liittyviä tarustoja. Kreikkalaisessa mytologiassa Theban perusti Kadmos saatuaan tähän kehotuksen Delfoin oraakkelilta. Kadmos oli Agenorin poika ja saapunut Foinikiasta etsimään Europea. Surmattuaan paikalla lohikäärmeen hän kylvi Athenen neuvosta tämän hampaat maahan. Tästä syntyivät sotilaat, joista tuli kaupungin ensimmäiset asukkaat. Myytti saattaa liittyä alueen itäiseen alkuperään. Herodotoksen mukaan Kadmos toi foinikialaiset kirjaimet Kreikkaan, mistä kehittyi kreikkalainen aakkosto. Kaupunkia hallitsivat Theban kuninkaat aina Troijan sotaan saakka.
Édith Cresson Cresson nimitettiin 1995 Euroopan komissioon, jossa hän oli tiede-, tutkimus-, koulutus- ja nuorisokomissaari Jacques Santerin komissiossa. Komissio joutui eroamaan väärinkäytössyytösten vuoksi. Cresson oli vastuussa Leonardo Da Vinci -ohjelmasta, jonka toteuttamiseen komissiolla ei ollut voimavaroja, joten Cresson palkkasi siihen yksityisen Agenor-yrityksen. Yhtiö järjesti itselleen edullisia sopimuksia, väärensi kuitteja ja palkkasi perheenjäseniä runsaskätisin palkkioin, mistä Cresson ei ilmoittanut komissiolle. Cresson palkkasi myös hammaslääkäriystävänsä AIDS-asiantuntijaksi. Nämä ja muut väärinkäytösepäilyt johtivat 1999 Santerin komission eroon. Cressonia syytettiin tapahtuneesta, mutta belgialainen oikeus hylkäsi syytteet 2004. EY-tuomioistuin kuitenkin tuomitsi Cressonin virka-aseman väärinkäytöstä ja tuttaviensa suosimisesta 2006.
Seleukos I Nikator Egyptiin päästyään Seleukos lähetti ystäviään Kreikkaan kertomaan Kassandrokselle ja Traakian hallitsijalle Lysimakhokselle Antigonoksen toimista. Antigonos oli nyt diadokeista mahtavin, ja muut liittoutuivat pian häntä vastaan. Liittolaiset lähettivät Antigonokselle ehdotuksen, josta hänen oli pakko kieltäytyä. Liittolaiset vaativat muun muassa, että Seleukos saisi palata Babyloniaan. Antigonos kieltäytyi ja siirtyi Syyriaan, josta hän aikoi hyökätä Ptolemaiosta vastaan keväällä 314 eaa. Seleukos sai toimia Ptolemaioksen amiraalina. Samalla kun Antigonos aloitti Tyroksen piirityksen Antigonos solmi liiton Rhodoksen kanssa. Rhodos sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla, ja sen laivasto pystyi estämään liittolaisia yhdistämästä voimiaan. Siksi Ptolemaios lähetti Seleukoksen sadan laivan kanssa Egeanmerelle. Laivasto oli liian pieni kukistamaan Rhodosta, mutta tarpeeksi suuri saamaan Kaarian satraapin Asandroksen liittymään Ptolemaiokseen. Seleukos valtasi Erythrain kaupungin. Syy siihen ei ole selvä. Ehkä kyse oli vain voimannäytöstä. Antigonoksen veljenpoika Ptolemaios saapui kuitenkin paikalle ja hyökkäsi Asandroksen kimppuun. Seleukos palasi sen jälkeen Kyprokselle, jonne Ptolemaios lähetti veljensä Menelaoksen, 10 000 palkkasotilasta ja sata laivaa. Seleukos ja Menelaos aloittivat Kitionin piirityksen. Antigonos lähetti sen jälkeen suurimman osan laivastostaan Egeanmerelle ja armeijansa Vähään-Aasiaan. Ptolemaios sai siitä tilaisuuden hyökätä Syyriaan, jossa hän kukisti Antigonoksen pojan Demetrioksen Gazan taistelussa. Seleukos oli luultavasti mukana taistelussa. Taistelussa kaatui Peithon Agenorin poika, jonka Antigonos oli nimittänyt Babylonian satraapiksi Seleukoksen jälkeen. Peithonin kuolema avasi Seleukokselle tien takaisin Babyloniaan.
Saskatchewanin kapina Saskatchewanin kapina (, tunnetaan myös nimillä: "North-West Resistance" ja "Saskatchewan Rebellion") oli vuonna 1885 tapahtunut alkuperäiskansojen kapina Kanadan hallitusta vastaan. Kiistan tärkeimpinä syinä olivat maanomistusongelmat ja huoli nälänhädästä. Biisoni oli alueen asukkaiden tärkein ravinnonlähde ja lähinnä siirtolaisten aiheuttaman metsästyksen johdosta eläinten lukumäärät putosivat jyrkästi.
Saskatchewanin kapina Manitoban provinssissa 1869–1870 tapahtuneen Redjoen kapinan jälkeen monet métisit muuttivat nykyisen Saskatchewajoen laaksoon (Luoteisterritoriot, nykyisin Saskatchewanin provinssi), jossa he perustivat Batochen kylän Saskatchewanjoen etelähaaran varteen.
Louis Riel Riel palasi maanpaosta nykyisen Saskatchewanin provinssin alueelle edustaakseen métis-kansaa mielenilmauksessa hallitusta vastaan vuonna 1885. Tämä mielenosoitus laajeni Saskatchewanin kapinaksi, jota taltuttamaan mobilisoitiin armeija. Saskatchewanin kapina päättyi Rielin vangitsemiseen ja tuomitsemiseen valtiopetoksesta kuolemaan. Ranskankielisessä Kanadassa Rielilla oli kuitenkin merkittävää kannatusta, ja hänen tuomionsa takia suhteet ranskan- ja englanninkielisen Kanadan välillä viilenivät.
Saskatchewanin kapina Lyhyeksi jääneen kansannousun osapuolina olivat Louis Rielin johtamat nykyisen Saskatchewanin alueen métisit. Samaan aikaan cree- ja assiniboine-intiaanit kapinoivat hallitusta vastaan. Kaikkiaan heillä oli noin tuhat miestä. Vastaavasti Kanadan hallituksella oli riveissään noin 10 500 aseistettua miestä.
Saskatchewanin kapina Kanadan hallitus pani merkille teloitukset ja kasvavan kansannousun Luoteisterritorioissa. Kukistettuaan kapinan, hallituksen joukot teloittivat joukkoa johtaneen Wandering Spiritin hirttämällä.
Saskatchewanin kapina 28. toukokuuta 1885 kenraali Thomas Bland Strange johti Calgarystä tuomaansa ratsupoliin osastoa mutta hävisi Battle of Frenchman's Butte -taistelun Big Bearin johtamalle cree-joukolle.
Frederick Dobson Middleton Sir Frederick Dobson Middleton KCMG, CB (4. marraskuuta 1825, Belfast, Irlanti – 25. tammikuuta 1898) oli brittiläinen kenraali. Hän osallistui maorisotaan ja sepoykapinaan, mutta parhaiten hänet tunnetaan osallistumisesta Saskatchewanin kapinaan.
Saskatchewanin kapina 9. toukokuuta 1885 käydyssä Batochen taistelussa Middleton itse johti hyökkäystä. Pahasti alikynnessä olleilta métiseiltä loppuivat ammukset kolmen päivän piirityksen jälkeen, loppuvaiheessa he käyttivät mitä tahansa käsiinsä saamia teräviä esineitä ja pieniä kiviä ammusten sijasta. He joutuivat lopulta pakenemaan Middletonin joukkojen edetessä ja ottaessaan kylän haltuunsa. Riel antautui vapaaehtoisesti 15. huhtikuuta. Gabriel Dumont ja monet muut kapinaan osallistuneet pakenivat Montanaan Yhdysvaltoihin.
Saskatchewanin kapina Kapinoitsijat saavuttivat joitakin voittoja Duck Laken, Fish Creekin ja Cut Knifen taisteluissa, mutta hallituksen joukkojen murskaavan ylivoiman johdosta kapina päättyi heidän voittoonsa ja kapinajohtaja Louis Riel teloitettiin hirttämällä. Oleellisena osana hallituksen taktiikkaa toimi Canadian Pacific Railway, jonka avulla alueelle saatiin kuljetettua nopeasti suuri määrä joukkoja. Tämän seurauksena rahoitukseltaan vaikeuksissa olleelle, osin keskeneräiselle rautatiehankkeelle saatiin poliittinen tuki ja parlamentilta tarpeelliset määrärahat.
Saskatchewanin kapina 3. kesäkuuta 1885 majuri Sam Steelen johtama pienehkö ratsupoliisiosasto kohtasi pohjoista kohti matkalla olevat Battle of Frenchman's Butte -taistelusta tulleet intiaanit, joilta olivat ammukset lähes lopussa. Creet pakenivat lyhyen taistelun jälkeen.
Saskatchewanin kapina 2. toukokuuta 1885 cree-sotapäällikkö Fine-Day kukisti Everstiluutnantti William Otterin johtamat joukot Cut Knifen taistelussa, Battlefordin lähistöllä. Kanadan sotilaat ja reserviläiset kukistuivat vaikka heillä oli käytössään Gatling-konekivääri sekä "flying column" osasto. Fine-Day oli intiaanipäällikkö Poundmakerin liittolainen.
Saskatchewanin kapina 24. huhtikuuta 1885 Fish Creekin taistelussa métisit saivat merkittävän voiton hallituksen joukoista. Voitto ei ollut tarpeeksi merkittävä muuttamaan kapinan lopputulosta mutta he onnistuivat pysäyttämään kenraali Frederick Middletonin joukot ja hidastamaan heidän etenemistään Batocheen jossa métisit lopulta kohtasivat hallituksen joukot lopullisessa taistelussa.