mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Ydinvoiman käyttökohteet Vaikka ydinvoimalan polttoaine ei sovellukaan sellaisenaan käytettäväksi ydinaseissa, koska sen rikastusaste on vain 3–5% ja vaikka rikastaminen onkin teknisesti vaativa ja hankalasti toteutettava prosessi, on sitä vastoin varsin helppoa laimentaa ydinräjähteiden materiaaleja n. 90% siten, että ne voidaan hävittää ydinreaktorin polttoaineena. Tällä hetkellä ydinaseriisuntasopimusten mukaisesti ydinräjähteitä hävitetään aktiivisesti Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Yhdysvaltojen sähköntuotannosta noin 10% on peräisin hävitettävistä ydinaseista saatavasta ydinpolttoaineesta, mikä vastaa noin puolta maan kaikesta ydinsähköstä. Ilman luotettavaa tapaa tuhota ydinasemateriaaleja ydinaseriisunnan käytännön toteutus olisi vaikeaa tai miltei mahdotonta. Ydinaseista saatavan MOX-polttoaineen käyttäminen voimalaitoksissa on kohdannut vastustusta eri järjestöiltä (katso ydinvoimakeskustelu). (Hore-Lacey, 2003)
David Cameron Cameron sanoi myös, että Skotlannin ääni "marginalisoituisi" YK:ssa, kun taas Britannia pysyisi n pysyvänä jäsenenä. Myös Skotlannin Nato-jäsenyydestä oli kiistaa. Skotlannin kansallispuolue väitti että Skotlanti pysyisi Naton jäsenenä, vaikka Skotlanti olisi ydinaseeton maa. Ristiriitaisinta asiassa oli se, että Britannian ydinaseet ovat sijoitettuna Skotlannissa, ja Salmond vaati niiden poistamista itsenäisestä Skotlannista. Naton entinen pääsihteeri Lord Robertson sanoi, että: "joko Skotlannin täytyy hyväksyä Naton keskeinen ydinaserooli, tai sitten sen täytyy pysyä poissa maailman onnistuneimmasta sotilasliittoutumasta." Robertson myös sanoi, että Skotlannin pitäisi antaa Britannian säilyttää sen ydinaseet Skotlannin maaperällä, jos se aikoisi pyrkiä liittoutumaan.
Blue Danube Blue Danube () oli Isossa Britanniassa kehitetty taktisen luokan ydinpommi. Tämä ydinase tuli käyttöön Britannian eräänä ensimmäisistä ydinaseista. Sen muita nimiä olivat: "Smallboy", "the Mk.1 Atom Bomb" (suom. Mark 1 -atomipommi), "Special Bomb" eli "erikoispommi" ja "OR.1001". Pommi kehiteltiin 1950-luvun alkupuolella. Ydinfissioon perustuvaa pommia testattiin Joulusaarilla sekä Australian Maralingassa ennen käyttöön ottoa. Aktiivi käyttö kesti varsin lyhyen aikaa, eli vuodet 1953–1962. Pommin konstruktio eli kokoonpano ei suuresti eronne Fat Man -tyypistä. Räjähdelinssien määrä oli 32 kpl. Pommeja valmistettiin arviolta 58 kpl.
Ydinpolttoainekierto Jälleenkäsittely mahdollistaa käytetyn ydinpolttoaineen 95-prosenttisen kierrätyksen. Siksi polttoainetta kierrätetään Britanniassa, Ranskassa, Venäjällä ja Japanissa, jotka jälleenkäsittelevät myös ulkomailta, muun muassa Saksasta, tuotua polttoainetta. Jälleenkäsittely tuottaa sekaoksidipolttoainetta (MOX), jossa osa polttoaineen uraanioksidista on korvattu plutoniumilla. Sekaoksidipolttoaineen käyttö on myös tärkeä osa aseistariisuntaa. MOX-polttoaineessa voidaan käyttää myös ydinaseista peräisin olevaa plutoniumia, jolloin siitä voidaan ydinpolttoaineena hävittää noin 30 % ja muuttaa loput ydinaseisiin sellaisenaan kelpaamattomaan muotoon.. Ilman asemateriaalien tuhoamista on ydinaseriisuntaa on hankala varmentaa, joten aseistariisunnan osapuolet yleensä hävittävät ydinaseita nimenomaan muuttamalla niitä polttoaineeksi. Sekaoksidipolttoaineen raaka-aineet tulevat siis joko kierrätyksestä tai aseistariisunnasta.
Iranin ydinohjelma 1992 Iran allekirjoitti sopimuksen venäläisten kanssa projektin loppuun saattamisesta. Vuonna 1995 Venäjä allekirjoitti sopimuksen kevytvesireaktorin toimittamisesta. Sopimuksessa edellytetään, että ydinvoimalan käytetyt polttoainesauvat toimitetaan Venäjälle jälleenkäsiteltäviksi. Yhdysvallat esitti huolensa siitä, että Iran pitäisi polttoainesauvat itse ja valmistaisi niistä ydinaseisiin tarvittavaa plutoniumia. 2004 Yhdysvaltain apulaisulkoministerin John Boltonin mukaan Iran oli ilmoittanut kolmelle EU-maalle, Britannialle, Ranskalle ja Saksalle, että se voisi hankkia itselleen ydinaseita kolmen vuoden kuluessa, mutta Yhdysvaltain tiedusteluarvio ei tukenut väitettä.
New Statesman 1950-luvulla "Statesman" jatkoi Britannian ulko- ja puolutuspolitiikan ja Hugh Gaitskellin puoluejohtajuuden vasemmistolaissävyistä arvostelua (joskaan Martin ei ollut suoraan yhteydessä Gaitskellia vastustavan vasemmistosiiven johtajaan Aneurin Bevaniin). Se vastusti Korean sotaa, ja Britannian ydinaseiden vastainen liike sai alkunsa Statesmanissa julkaistusta J. B. Priestleyn artikkelista.
Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat Merivoimat on Britannian puolustushaaroista ainoa, jolla on ydinaseita. Sukellusvenepalvelulla ("Submarine Service") on neljä Trident II -ohjuksin varustettua Vanguard-luokan venettä.
Harold Macmillan Ranskan Charles de Gaulle esti Britannian jäsenyyden EEC:ssä vetollaan 29. tammikuuta 1963, pelätessään riippuvuutta Yhdysvalloista ja suuttuneena ydinaseiden toimituksesta.
Ed Davis (kenraali) Ed Davis syntyi Herefordissa vuonna 1963. Hän meni armeijauralle, ja hänet nimitettiin vuonna 1981 upseeriksi merijalkaväkeen. Harjoitteluaikanaan Davis suoritti syyskuun 1982 ja maaliskuun 1985 välisenä aikana kaksi kuuden kuukauden palvelusjaksoa 40 Commando -joukon kanssa Falklandinsaarilla ja Kyproksella. Britanniaan palattuaan Davis valittiin johtamaan merijalkaväen joukkoja, jonka vastuulla on Britannian merivoimien ydinaseet.
Royal Arsenal Royal Arsenaliin perustettiin kemiallinen tutkimusosasto vuonna 1907. Tämä sai seuraavana vuonna nimen Research Department. Vuonna 1912 tästä muodostettiin High Explosive Research Department. Osasto kehitti myöhemmin Britannian ydinaseen.
Ydinainevalvonta Näin ollen ydinsulkusopimuksen tullessa voimaan 1970 IAEA:lla oli jo toimiva valvontaohjelma käynnissä, mikä lisäsi huomattavasti luottamusta sopimuksen pitävyyteen. Safeguards-valvonnalla onkin ollut huomattava merkitys ydinsulkusopimuksen poikkeuksellisen kattavuuden takaajana. Ydinsulkusopimuksen voimaan astumisen jälkeen Safeguards-ohjelmaa laajennettiin ja IAEA:n valtuuksia kasvatettiin INFCIRC/153 -ohjelmassa. Valvonnasta sovittiin, että IAEA:n tarkastajat saavat tarkastuskäynneillään varmentaa ydinaineiden määrän ja laadun itsenäisesti, paikallisista viranomaisista riippumatta, valitsemillaan menetelmillä. Käytännössä Safeguards-valvontaa toteutetaan niin, että maat, joilla ei ole ydinaseita, tarkastetaan niin usein, ettei niiden ole teknisesti mahdollista valmistaa ydinasetta valvontakäyntien välillä niiden hallussa olevista ydinaineista tai niiden lähtöaineista. Nykyisin tarkastuskäyntien välillä tapahtuu myös kaukovalvontaa sinetöidyillä valvontalaitteilla kuten kameroilla.
Vanguard-luokka (sukellusvene) Vanguard-luokka on Britannian Kuninkaallisen laivaston neljän palveluksessa olevan ydinkäyttöisen ballistisin ydinasein varustetun sukellusveneen muodostama alusluokka. Kukin aluksista on aseistettu jopa kuudellatoista sukellusveneestä laukaistavalla Trident II -mannertenvälisellä ohjuksella.
Ydinase On helpompaa rakentaa vähemmän korkealuokkainen ydinase kuin mitä yhdysvaltalaiset kehittivät Manhattan-projektissa. Ydinaseen valmistaminen vie teollisuusmaalta kymmenestä viiteentoista vuotta. Aika voi olla lyhyempikin, jos ydinpolttoainekierto on pommintekoon sopiva. Japania pidetään maana, joka pystyisi helposti valmistamaan ydinaseen, jos haluaisi. Kehitysmaa tarvitsee tekniikkaa valmistaakseen ydinaseen. Uraanin rikastamiseen tai plutoniumin jälleenkäsittelyyn soveltuvan ydintekniikan ostoyritykset voivat kertoa ydinaseen havittelusta. Tietyntyyppiset reaktorit soveltuvat pommituotantoon paremmin kuin toiset. Toimiva tutkimusreaktori saattaa kertoa ydinaseen kehittelystä.
Mark 5 -ydinpommi Kaikkiaan pommeja tuotettiin ainakin 140 kappaletta. Ainakin 72 pommeista oli mukana RAFin lennoilla, vaikkakin USA:n valvonnassa osana Projekti E:tä, jolla turvattiin Iso-Britannian ydinaseistus ennen kuin maa kykeni valmistamaan omia ydinaseita.
Taktinen ydinase Taktinen ydinase on ydinase, joka on tarkoitettu käytettäväksi taistelukentällä. Vertailun vuoksi strategiset ydinaseet on tarkoitettu tuhoamaan asutuskeskuksia ja suuria laitoksia. Taktisia ydinaseita käsitellään yleensä strategian rajattuna osana, ei täysimittaiseen ydinsotaan tarkoitettuina.
Tube Alloys Tube Alloys eli niin kutsuttu "putkimetalliseosten johtokunta" (Directorate of Tube Alloys) oli Iso-Britannian tutkimus- ja kehitysprojekti, jonka tarkoituksena oli luoda ydinase. Projektia edelsi atomipommin toteutusmahdollisuutta tutkivan ns. MAUD-komitean perustaminen keväällä 1940. Komitean tuottama raportti johti "Tube Alloys" -koodinimellä tunnetun huippusalaisen hankkeen käynnistämiseen. Professori William G. Penneyn vetämän projektin tuloksena suoritettiin Iso-Britannian ensimmäinen ydinkoe Operaatio Hurrikaanissa 1952.
Kitakyūshū Kokura oli Yhdysvaltain ydinaseen "Fat Manin" pääkohteena 9. elokuuta 1945. Majuri Charles Sweeney oli saanut käskyn pudottaa pommin näkökontaktissa kaupungin kanssa, mutta pilvet estivät näkyvyyden. Siksi pommi pudotettiin varakohteeseen Nagasakiin. Sodan jälkeen japanin kieleen syntyi ilmaisu "Kokuran onni" kuvaamaan tilannetta, jossa henkilö välttää jotain ikävää tietämättä siitä itse.
Sodankäynnin historia Ydinaseita ei ole käytetty toisen maailmansodan jälkeen. Kylmän sodan päättymisen jälkeen ydinaseet ovat levinneet laajemmalle ja niiden leviäminen jatkunee. Ydinaseita saattaa päätyä toimijoille, jotka ovat halukkaampia käyttämään niitä kuin perinteiset ydiasevaltiot. Ydinaseiden lisäksi aggressiiviset valtiot ovat kehitelleet ydinaseita halvempia biologisia ja kemiallisia joukkotuhoaseita.
Ydinaseiden leviäminen Vuonna 1998 pitkään ydinaseiden havittelusta epäilty Pakistan tekikin ydinkokeita Intian koesarjan jälkeen. Ydinaseen hankkiminen oli vienyt maalta 26 vuotta. Se onnistui muun muassa vakoilun ja Kiinan avulla. Pakistanin ydinohjelman johtaja myi salaa ydintekniikkaa muun muassa Iraniin, jota epäillään seuraavaksi ydinaseita omistavien maiden "atomikerhon" jäseneksi. Jo pitkään ydinaseiden hankinnan kannalta kynnysvaltiona pidetty Etelä-Afrikka kehitti itselleen ydinaseen.
Intian joukkotuhoaseet Vuonna 1965 Intian atomienergiakomissio AEC alkoi valmistella maanalaisia ydinkokeita. Kiista kannattajien ja vastustajien välillä jatkui. Ydinaseita vastustettiin muun muassa Intian pasifistisen perinteen, ydinaseiden kalleuden ja sen pelon takia, että ydinaseet johtaisivat tavanomaisen puolustuksen alimitoitukseen. Vastustajat pelkäsivät Intian naapurimaiden hankkivan ydinaseita Intian ydinpelotteen takia, mikä heikentäisi Intian turvallisuutta. AEC:n johtaja Bhabha kannatti ydinaseita vastauksena Kiinan uhkaan. Vuonna 1965 maan arvioitiin pystyvän rakentamaan ydinaseen 3 vuodessa.
Ydinase Intian ydinase kertoo kehitysmaiden kyvystä rakentaa oma ydinase julkisten tietojen pohjalta, mutta myös suurista vaikeuksista, joita ydinaseiden suunnittelemisessa ja rakentamisessa on. Arviot Intian ydinasearsenaalin koosta vaihtelevat huomattavasti. Intialla lienee jonkinlainen reaalinen kyky iskeä ydinaseilla Kiinaan ja Pakistaniin. Arviot pommien määristä vaihtelevat kymmenestä muutamiin kymmeniin. Pakistanin tiedetään kauan havitelleen ydinasetta ja olleen pitkällä ohjelmassa jo 1980-luvulla. Pakistanin atomienergiakomissio perustettiin vuonna 1965. Pakistan alkoi kehittää ydinasetta 1972 vastavetona Intian uhkaan. Maalla arvioidaan olevan vähintään parikymmentä ellei jopa useita kymmeniä ydinpommeja. Nyttemmin, hieman yllättäen poiketen aikaisemmasta tiukasta politiikasta, Yhdysvallat on tunnustanut Intian vastuulliseksi ydinasevaltioksi.
Ruotsin ydintutkimusohjelma Ruotsin asevoimissa nähtiin ydinase yhtenä mahdollisena keinona saavuttaa suhteellisen pienenä maana uskottava puolustuskyky. Pelote oli saavutettavissa hankkimalla taktisia ydinaseita. Kiinnostus ydinaseiden hankkimiseen Ruotsin puolustusvoimille heräsi pian Yhdysvaltojen käytettyä niitä toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Samalla tutkittiin mahdollisuutta hyödyntää Ruotsin omia uraanivaroja, joita oli löydetty Billingestä Länsi-Götanmaalta. Ydinaseisiin tähtäävä ohjelma ja Marvikeniin kaavailtu ydinaseiden tuotantoon soveltuva R4-reaktori hylättiin myöhemmin Ruotsin allekirjoitettua Ydinsulkusopimuksen. Sopimus kielsi niitä maita hankkimasta ydinaseita, joilla niitä ei vielä ollut. Tämän jälkeen Ruotsiin rakennetuissa ydinvoimaloissa keskityttiin yksinomaan energiantuotantoon. Vuonna 1985 kuitenkin paljastui, että Ruotsin puolustusvoimien tutkimuslaitos oli valtiopäivien päättämästä kiellosta huolimatta jatkanut ydinasetutkimuksia salassa. Kokeita jatkettiin tietojen mukaan aina vuoteen 1972 asti. Tuolloin silloinen pääministeri Olof Palme lausui että tutkimusten tavoite oli ollut Ruotsin kansan suojeleminen ydinaseiden vaaroilta mutta myönsi niissä saadun myös tietoja ydinaseiden valmistamiseen.
Tie vie Kappaleessa ”Argentiina” lauletaan näennäisesti Argentiinan ja Englannin välisestä jalkapallo-ottelusta, vaikka teksti kertookin Falklandin sodasta. Kappaleessa ”Viihteen kuningas” yhtye on ironinen. Teksti näpäyttää sormille käsitystä, jonka mukaan 1980-luvun alkupuolen rockbändin tulisi laulaa ydinaseista ja muista isoista epäkohdista ollakseen yleisesti hyväksytty. Samaa ironiaa on levyn päätösraidassa ”Terve vaan ja onnea”, jonka keskeisenä teemana on rauhanjuna.
Strateginen ydinase Strateginen ydinase on ydinase, jolla tuhotaan strategisia kohteita, kuten ydinohjuksia, komentokeskuksia ja suuria kaupunkeja. Vertailun vuoksi taktiset ydinaseet on tarkoitettu käyttöön taistelukentällä. Strategisten aseiden räjähdysvoima on paljon suurempi, vähintään 100 kilotonnia, suurimmillaan monta megatonnia. Voimakkain aktiivisessa käytössä ollut ydinase oli 25 megatonnin B41. Nykyisellään tehokkain on B83, jonka räjähdysvoima on 1,2 megatonnia. Jotkut aseet voivat toimia sekä taktisina että strategisina, esimerkiksi B61.
Pub Pub poikkeaa varsinkin Britanniassa muista juomiseen tarkoitetuista paikoista kuten kahviloista, baareista, olutkellareista tai panimoravintoloista. Britanniassa on noin 60 000 pubia, ja monissa Britannian pikkukylissä pub onkin paikallisen yhteisön tärkein kokoontumispaikka kirkon ohella.
Ydinase Ydinase on pommi, joka saa räjähdysvoiman ydinfissiosta tai ydinfuusiosta. Yhdellä ydinaseella voi tuhota tai tehdä vakavasti toimintakyvyttömäksi kokonaisen kaupungin. Suurin osa ydinaseen tuhovoimasta on peräisin paine- ja lämpö­vaikutuksesta. Näiden lisäksi ydinaseilla on merkittävä, joskin yleensä tuhovoimaltaan edellä mainittuja vähäisempi säteily­vaikutus. Säteilyvaikutus voi aiheuttaa altistuneessa väestössä sairauksia, kuten säteilysairautta tai syöpää, tai radioaktiivisella laskeuman avulla voidaan määräajaksi tehdä jonkin alueen käyttö ja kulku sen läpi mahdottomaksi.
TAE-sopimus Tavanomaiset aseet Euroopassa (TAE) -sopimus () on Belgian, Bulgarian, Kanadan, Tšekin ja Slovakian liittovaltion, Tanskan, Ranskan, Saksan, Kreikan, Unkarin, Islannin, Italian, Luxemburgin, Alankomaiden, Norjan, Puolan, Portugalin, Romanian, Espanjan, Turkin, Neuvostoliiton, Britannian ja Yhdysvaltain vuonna 1990 allekirjoittama sopimus, joka asetti ylärajat ei-ydinaseille Euroopassa Atlantilta Uralille.
Ydinase Kiinassakin ydinasetutkimus aloitettiin jo vuonna 1953, ja päätös ydinaseistuksen hankkimisesta tehtiin vuonna 1955 tai 1956. Sosialistiset Kiina ja Neuvostoliitto aloittivat 1950-luvulla tiiviin yhteistyön muun muassa ydinteknologian alalla salaisten sopimusten siivittämänä. Neuvostoliitto jopa lupasi toimittaa Kiinalle ydinaseen mallikappaleen sekä apua ydinaseen rakentamisessa. Maiden välien viilentyessä Kiinalle ei toimitettu ydinasetta ja vuonna 1960 Neuvostoliitto veti neuvonantajansa pois. Ensimmäisen kerran Kiina kokeili ydinasetta 16. lokakuuta 1964.
Amory Lovins Ydinaseet:
Ydinvoimaloihin käytettävät materiaalit, välineet ja taitotieto edistävät ydinaseiden tuotantoa. Halvempien energiaratkaisujen käyttö tekisi ydinaseiden levittämisestä vaikeampaa ja näkyvämpää. Ydinaseiden kehittämisestä epäillyt valtiot eivät enää voisi väittää tekevänsä pelkästään sähköä, sillä ainoa selitys ydinvoimasta kiinnostumiselle olisi sen sotilaskäyttö.
Ydinaseriisunta Ydinaseriisunta tarkoittaa aseistariisuntatoimia, jotka kohdistuvat ydinaseisiin. Ydinaseriisunnan tavoitteena voi olla joko ydinaseiden määrän vähentäminen, yleensä kahden- tai monenvälisellä sopimuksella varustelukilvan hillitsemiseksi, tai ydinaseiden kaikkinainen hävittäminen, yleensä maailmanlaajuisella yhteistyöllä koska muutoin yhden maan hankkimat ydinaseet aiheuttaisivat epätasapainon joka vaatisi muita hankkimaan vastaavan ydinpelotteen itselleen.
Ydinaseohjelmat eri maissa Ydinaseen leviämistä on pyritty estämään ydinsulkusopimuksella. Tästä huolimatta muun muassa Irak yritti kehittää ydinasetta, ja Pohjois-Korea sanoutui ydinsulkusopimuksesta irti ennen koeräjäytystään. Siitä, että jokin maa aikoo hankkia ydinaseita, voivat kertoa seuraavat seikat: maa hankkii tutkimusreaktoreita, luonnonuraania plutoniumiksi rikastavia CANDU-raskasvesireaktoreita, alkaa rikastaa itse uraania, rakentaa raskasvesilaitoksen ja ydinjätteen jälleenkäsittelylaitoksen. Esimerkiksi Iran rikastaa itse uraania, pienessä määrin tosin, ja on rakentanut raskasvesilaitoksen. Usein ydinaseita hankkiva maa on riidoissa ainakin yhden naapurinsa kanssa, esimerkiksi Pakistan ja Israel. Pohjois- ja Etelä-Korean välit ovat erittäin huonot. Ydinaseita hankkivalla maalla on usein yhteyksiä ydintekniikkaa omaaviin maihin ja ydinaseiden tuleva omistaja vakoilee usein länsimailta ydintekniikkaa. Ydinasevaltojen tiedemiehet saattavat myydä ydintekniikkaa liittolaismaihin rahaa hankkiakseen ilman isäntävaltionsa suostumusta niin kuin Pakistanissa kävi. Ydinaseen kehittelyyn voi vihjata myös laaja pitkän matkan kantaman ohjusohjelma, jollainen Iranilla on.
Taktinen ydinase Toisaalta jotkut teoreetikot kylmän sodan aikana uskoivat, että Yhdysvallat olisi ollut alakynnessä ilman taktisia ydinaseita, jos se olisi joutunut sotaan Neuvostoliittoa vastaan, varsinkin koska Yhdysvallat olisi tuskin halunnut aloittaa hyökkäystä strategisilla ydinaseilla. Koska ajateltiin, että "minkä tahansa" ydinaseen käyttö Neuvostoliittoa vastaan käynnistäisi täysimittaisen ydinsodan, taktisten ja strategisten aseiden välille on ollut vaikeampi vetää rajaa.
Äänetön voittaja Äänetön voittaja ("Amazing Grace & Chuck", Britanniassa "Silent Voice") on brittiläisen Mike Newellin ohjaama yhdysvaltalainen nuortenelokuva vuodelta 1987. Siinä 12-vuotias baseballjuniori lopettaa pelaamisen protestina ydinaseita vastaan ja saa aikaan maailmanlaajuisen urheilijoiden rauhanliikkeen. Elokuvan aikuispääosia esittävät Jamie Lee Curtis ja William Petersen sekä Yhdysvaltain presidenttiä näyttelevä Gregory Peck.
Yhdistynyt kuningaskunta Maailmansotien jälkeinen suuri velka aiheutti Brittiläisen imperiumin lopun ja siirtokuntien rauhallisen itsenäistymisen. Britannia menetti supervalta-asemansa vuoden 1956 Suezin kriisissä. Britannia on kuitenkin tänäkin päivänä suurvalta ja kuuluu YK:n turvallisuusneuvostoon. Valtiolla on maailman neljänneksi suurin ydinase-arsenaali, ja myös sen asevoimat ovat budjetiltaan neljänneksi suurimmat. Britannian talous on maailman kuudenneksi suurin.
Ruotsi kylmässä sodassa 1950-luvulla heräsi myös keskustelu siitä, pitäisikö Ruotsin kehittää oma ydinase. Sotilasjohto suhtautui asiaan positiivisesti, mutta hallitus torjuvasti. Ydinaseen kehitysohjelma oli valmis vuonna 1957, ja mahdollinen ydinase olisi voinut olla valmis 1960-luvun alussa. 1960-luvun alussa kävi kuitenkin selväksi, ettei tarvittavaa tukea ydinaseelle ollut. Asia katosikin lopulta poliittisesta keskustelusta.
Skotlanti Skotlannin itsenäistyminen nostaisi esiin monia kysymyksiä. Jouduttaisiin päättämään muun muassa siitä, olisiko Skotlanti vanha EU-maa. Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso on sanonut, että itsenäinen Skotlanti joutuisi hakemaan EU-jäsenyyttä sekä neuvottelemaan liittymisehdot. Rajavalvonnan ja maanpuolustuksen järjestäminen itsenäisessä Skotlannissa olisi oma kysymyksensä. Jouduttaisiin myös päättämään, pysyisivätkö Britannian ydinaseet yhä Länsi-Skotlannissa.
Israelin puolustusvoimat Tiedusteluaineiston ja muun muassa Dimonan-ydintutkimuslaitoksessa työskennelleen israelilaisen ydinteknikon Mordechai Vanunun kertoman mukaan Israel on ainoa Lähi-idän maa, jolla on ydinase. Israel, Intia, Pakistan ja Pohjois-Korea ovat ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Maalla uskotaan olevan noin 75–400 ydinkärkeä. Israelin hallitus ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinaseiden olemassaoloa, mutta on ilmoittanut, ettei se ensimmäisenä ""tuo ydinasetta Lähi-itään"". 11. joulukuuta pääministeri Ehud Olmert myönsi saksalaisen televisiokanavan haastattelussa epäsuorasti Israelin hallussa olevan ydinaseita, kun häneltä kysyttiin Israelin oletetun ydinaseen vaikutuksesta länsimaiden mahdollisuuksiin puuttua Iranin ydinohjelmaan. Olmert luokitteli puheessaan Yhdysvaltojen, Ranskan ja Venäjän lisäksi Israelin ydinasevaltojen joukkoon:
Ydinaseiden kieltosopimus Ydinaseiden kieltosopimus on YK:ssa laadittu sopimus ydinaseiden kieltämiseksi, lopullisena tavoitteena niiden eliminointi kokonaan. Sopimus hyväksyttiin äänestyksessa 7. heinäkuuta 2017. Se tulee voimaan kun 50 maata ratifioi sen.
Ydinase Ydinsulkusopimus estää virallisesti ydin­aseiden leviämistä. Sopimusta valvoo tarkastuksin kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA. Moni sopimusta allekirjoittamaton maa on hankkinut itselleen ydinaseen. On maita, jotka ovat havitelleet ydinasetta ydinsulkusopimuksesta huolimatta.
Ydinasevakoilu Ydinasevakoilu tarkoittaa ydinaseita koskevan salaisen informaation luovuttamista toisten valtioiden käyttöön. Ydinaseiden tuhovoiman vuoksi niitä pidetään yleensä kaikkein tärkeimpinä valtionsalaisuuksina. Ydinaseisiin on koko niiden olemassaolon ajan liittynyt useita vakoilutapauksia.
Tutkimusetiikka Sotilaalliseen tutkimukseen kuuluvassa fysiikan tutkimuksessa ydinaseen kehittämiseen liittyvät eettiset kysymykset ovat monimuotoisia, esimerkiksi ydinasevaltioiden harvalukuisuus, ydinräjähteen erittäin suuri asevaikutus ja kansainväliset sopimukset, joilla pyritään vähentämään ydinaseiden määrää. Ydinaseiden kehittämistä voidaan eettisesti perustella oman maan kansalaisten puolustamisella, ja ydinaseista ei tulla luopumaan kovinkaan nopealla aikataululla. Asetutkimuksen eettisyydestä käytävään keskusteluun sekoittuvat usein valtioiden poliittisten ja puolustuksellisten etujen turvaaminen sekä aseteollisuuden taloudelliset tavoitteet.
Brighton/Worthing/Littlehampton Brighton/Worthing/Littlehampton-alue sijaitsee Englannissa ja sen asukasluku oli vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan 461 181. Sussexin asukkaista noin kolmasosa asuu Brighton/Worthing/Littlehampton -alueella ja asukasluvultaan se onkin Ison-Britannian 12. suurin ja Englannin 10. suurin konurbaatio. Alue on tiheään asutettua (4901.5 as/km²) ja se onkin tiheimmin asutettu alue Isossa-Britanniassa Lontoon konurbaatioita lukuun ottamatta. Tämä johtuu pääasiassa Brighton/Worthing/Littlehampton-alueen pinta-alaa rajoittavista South Downsista ja Englannin kanaalista.* Osa Brighton & Hoven -kaupunkia
Etelä-Afrikan puolustusvoimat SADF:illa oli ydinaseita, biologisia sekä kemiallisia aseita. Sen ydinohjelma alkoi 1967. Maa sai kehitettyä kuusi ydinasetta ennen kuin ohjelma keskeytettiin 1989. Etelä-Afrikka on ainoa maa joka on luopunut valmistamistaan ydinaseista vapaaehtoisesti.
Ydinaseohjelmat eri maissa Toisen maailmansodan jälkeen Josif Stalin halusi Neuvostoliitolle ydinaseita, ja maa räjäyttikin yhdysvaltalaisen ydinaseen kopion vuonna 1949. Yhdysvaltalaisessa ydinohjelmassa mukana ollut Klaus Fuchs oli antanut Neuvostoliitolle tietoja ydinaseista. Ydinaseita kokeillut ryhmä testasi lämpöydinelementtejä sisältänyttä pommia vuonna 1953, ja varsinaista todellista Teller-Ulam -rakenteista vetypommia vuonna 1955. Neuvostoliitto alkoi kehitellä ohjuksia 1940-luvulla, ja päätyi mannertenvälisiin ohjuksiin 1950-luvun lopussa.
Ydinaseiden leviäminen Ydinaseiden leviäminen on ydinaseiden ja niihin liittyvän tekniikan leviämistä maailmalla. Yleensä tätä pidetään vahingollisena, ja ydinaseiden leviämisen laajalle katsotaan lisäävän ainakin paikallisen ydinsodan ja ydinterrorismin riskiä. 60-luvulta alkaen viralliset ydinasevallat olivat Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Englanti, Ranska, Kiina ja peitetymmin Israel ja vuodesta -74 Intia ja myöhemmin Etelä-Afrikka. Ydinaseiden leviäminen on hidasta, koska aseluokan ydinmateriaalien valmistus vaatii kallista ja erikoista tekniikkaa. Yhdysvallat pani jo vuonna 1950 ydintekniikkasopimukseen vaatimuksen ydinlaitteiden rauhanomaisesta käytöstä. Vuonna 1968 monet maat allekirjoittivat ydinsulkusopimuksen eli NPT-sopimuksen. Kansainvälinen ydinenergiajärjestö IAEA valvoo sopimusta, mutta senkään suorittama valvonta ei ole täydellinen. Vuonna 1975 merkittävimmät ydintekniikan myyjät perustivat "Lontoon klubin".
Suezin kriisi Yhdysvalloissa uutinen kriisistä otettiin vastaan raivostuneena. Eisenhowerilla oli vain viikko seuraaviin presidentinvaaleihin. Maa ryhtyi ajamaan tulitaukoa YK:ssa ja yritti estää Neuvostoliiton väliintulon. Yhdysvalloille oli tärkeää, että Neuvostoliitto ei voisi käyttää tilannetta vahvistaakseen omaa asemaansa Lähi-idässä. Israelin Yhdysvallat uhkasi tuomita hyökkäävänä osapuolena. Liittolaiselleen Britannialle maa ilmoitti puolestaan Yhdysvaltojen ja Britannian erityissuhteen olevan vaakalaudalla. Neuvostoliitossa Hruštšov näki kriisin tilaisuutena ohjata maailman huomio pois tällä välin alkaneesta Unkarin kansannoususta. Maan pääministeri Nikolai Bulganin oli puolestaan uhannut osapuolia jopa ydinaseilla. 7. lokakuuta taistelevat osapuolet taipuivat YK:n turvallisuusneuvoston antamaan tulitaukovaatimukseen.
MAUD-komitea Brittiläinen MAUD-komitea alkoi selvittää ydinaseen valmistamisen mahdollisuutta keväällä 1940. MAUD-komitean taustalla oli Birminghamin yliopiston tutkijoiden Otto Robert Frischin ja Rudolf Peierlsin muistio, jossa he ennustivat, että kohtalaisen pienellä määrällä puhdasta uraani-235:tä voitaisiin saada nopea ketjureaktio. He hahmottelivat lisäksi tavan, jolla uraani-235:stä voitaisiin rakentaa pommi. Pian tämän jälkeen Britanniassa luotiin MAUD-komitea.
Operaatio Orchard 27. huhtikuuta 2008 Syyrian presidentti Bashar al-Assad teki ensimmäiset julkiset kommentointinsa liittyen iskuun, hyläten syytteet, joiden mukaan se oli ydinaseitten valmistamiseen suunniteltu laitos: "Onko se loogista? Ydinlaitoksella ei ollut ilmapuolustusta. Ydinlaitos satelliittien havaittavissa, keskellä Syyriaa avoimella alueella aavikolla?" Itsenäiset asiantuntijat kuitenkin olivat sitä mieltä, että Syyria ei ollut vahvistanut epäiltyä reaktoria välttääkseen huomiota ja koska rakennus ei ollut vielä operatiivinen. 
Ydinohjelman lisäksi Syyrialla uskotaan olevan laajamittaiset arsenaalit biologisia ja kemiallisia taistelukärkiä pitkän kantaman ohjuksiinsa.
Israel Israelilla on oletettavasti ydinaseita. CIA:n arvioiden mukaan Israelilla oli 1990-luvun loppupuolella 75–140 ydinasetta. Joidenkin lähteiden mukaan aseita oli jopa 400. Israel on ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA antoi 2009 päätöslauselman Israelin ydinaseiden tarkastamisesta. Israel on kieltäytynyt yhteistyöstä.
Ydinase Ydinaseita on räjäytetty yli kaksituhatta kertaa. Näistä kaksi räjäytystä tapahtui toisessa maailman­sodassa, loput on suoritettu ydinkokeissa. Yhdysvallat pommitti japanilaisia kaupunkeja Hiroshimaa ja Nagasakia toisessa maailmansodassa. Suurin koskaan räjäytetty ydinase on Neuvostoliiton vuonna 1961 Novaja Zemljalla räjäyttämä Tsar-Bomba.
Intian joukkotuhoaseet Televisiossa näytettiin ydinkokeita juhlivia intialaisia. Varsinkin kaupunkien keskiluokassa oli ydinaseiden kannattajia. Myöhemmin tuli esille, että monet intialaiset vastustivat ydinkokeita. Heidän mielestään ydinaseita kannattavat tiedemiehet ja muut suhtautuivat ydinaseiden voimaan maan turvallisuuden takaamisessa kuin uskovaiset pyhiin kirjoituksiin, vaikkei ydinaseet välttämättä luo turvaa. Intian ohjusohjelman johtaja, joka uskoo voimakkaisiin aseisiin, piti tärisevää maata kauniina näkynä. Pakistan vastasi pian omalla Chagai-I-ydinkoesarjallaan, Yhdysvallat määräsi Intialle talouspakotteita ja Kiina sanoi Intian ydinkokeen horjuttavan alueen turvallisuutta.
Ydinase Ydinaseita on käytetty taistelutoimissa vain kaksi kertaa, Nagasakissa ja Hiroshimassa, mutta niitä on usein aiottu käyttää myös muissa kriiseissä ja sodissa. Korean sodan aikana YK:n joukkojen yhdysvaltalaiskomentaja kenraali Douglas MacArthur ehdotti kirjeessään kongressinjäsen Martinille ydinaseiden käyttämistä pohjoiskorealaisia ja kiinalaisia vapaaehtoisia vastaan.
Taktinen ydinase Taktisten ydinaseiden räjähdysvoima on yleensä alempi kuin strategisten, vaikka ne silti ovatkin erittäin voimakkaita. Jotkut ydinaseet voivat toimia molemmissa rooleissa räjähdysvoiman muunneltavuuden takia. Nykyaikaisten taktisten aseiden räjähdysvoima voi olla kymmeniä, jopa satoja kilotonneja, eli moninkertainen verrattuna Hiroshimaan ja Nagasakiin pudotettuihin pommeihin.
Taktinen ydinase Monet uskovat, että taktisten ydinaseiden käyttö sodassa saattaisi eskaloitua täysimittaiseksi ydinsodaksi. Taktisten aseiden pienen koon vuoksi esimerkiksi terroristien olisi helpompi varastaa niitä, erityisesti poliittisen epävakauden vallitessa (kuten Neuvostoliiton hajotessa). Taktiset ydinaseet muodostivat suuren osan esimerkiksi 1960-luvun ydinasevaltojen ydinasevarastoista.
Pohjois-Korean kriisi 2017 Pohjois-Korean mukaan sen ydinaseohjelma on puolustuksellinen. Pohjois-Korean mielestä Yhdysvallat uhkaa sitä, joten maa tarvitsee turvakseen ydinaseita. Se vastaa ydinaseilla vain ydinaseiskuihin. Yhdysvaltain mielestä Pohjois-Korean ydinaseohjelma uhkaa Yhdysvaltoja, eikä Pohjois-korealla näin saisi olla ydinaseita. Niinpä maiden välillä on jännite.
Taktinen ydinase On myös kehitetty bunkkerien tuhoamiseen tarkoitettuja ydinaseita.
Taktinen ydinase Taktisia ydinaseita voitaisiin käyttää seuraavissa tilanteissa:
Kamikaze Kamikaze-hyökkäykset lisäsivät Japanin ilmavoimien tehokkuutta huomattavasti lyhyellä aikavälillä, mutta niillä ei ollut juurikaan vaikutusta sodan lopputulokseen. Kamikaze-hyökkäyksillä japanilaiset itse tuhosivat suuren osan omista ilmavoimistaan, vaikka huomioitava onkin, että kalusto oli pahoin vanhentunutta ja lentäjät pääosin kokemattomia. Iskujen psykologinen vaikutus oli suuri ja miehistöjen tappiosuhde Japanille suhteellisen edullinen. Kymmenien laivojen menetys ja satojen vaurioituminen hidasti liittoutuneiden etenemistä, mutta oli vain pisara meressä. Toisaalta on esitetty, että Japanin epätoivoiseksi käynyt vastarinta ja kamikaze-hyökkäysten psykologinen viesti saivat osaltaan Yhdysvaltoja käyttämään ydinasetta.
Israelin joukkotuhoaseet Israelilla on saattanut olla ydinaseita jo vuonna 1962. Muutama ydinase koottiin käyttökuntoon vuonna 1967 sodan varalle. Vuoden 1973 jom kippur -sodassa Israelilla oli käytössä useita pitkälle kehitettyjä ydinasetyyppejä. Ydinaseiden käyttöä myös harkittiin, kun arabien hyökkäys näytti uhkaavalta. Hyökkäys kuitenkin torjuttiin tavanomaisin asein.
Ydinaseriisunta Ydinsulkusopimus kattaa lähes kaikki maailman maat, poikkeuksia on vain kolme: Israel, Pakistan ja Intia. Ydinsulkusopimuksen ulkopuolisista maista Israel on tiettävästi hankkinut ydinaseen, mutta ei virallisesti kiellä eikä myönnä aseen olemassaoloa. Ydinenergiaa Israel sitä vastoin ei käytä. Intia ja Pakistan hankkivat ydinaseen 1990-luvun lopulla. Niiden ydinaseiden olemassaolo on varmennettu, sillä maat ovat tehneet ydinkokeita. Etelä-Afrikka oli vuoteen 1991 saakka ydinsulkusopimuksen ulkopuolella ja hankki oman ydinaseen 1980-luvulla. Se kuitenkin luopui aseestaan todistettavasti ennen apartheid-hallinnon päättymistä vuosina 1990–1991. Nykyään Etelä-Afrikka on ydinsulkusopimuksen jäsen ja työskentelee aktiivisesti ydinaseriisunnan puolesta.
Ydinase Ydinaseiden vaarana on valmistukseen, varastointiin ja kuljetukseen liittyvä ydinaseonnettomuuden vaara.
Hyötöreaktori Kuten kaikesta uraanin tai plutoniumin fissiilejä isotooppeja sisältävistä aineista, myös hyötöreaktorin polttoaineesta on teoriassa mahdollista valmistaa ydinaseita. Käytännössä sellaista ei tiettävästi ole tapahtunut tai edes suunniteltu, koska tunnetaan huomattavasti yksinkertaisempiakin tapoja aloittaa ydinaseen rakentaminen. Monet asiantuntijat pitävät kuitenkin hyötöreaktorien tuottamaa plutoniumia sisältävää käytettyä ydinpolttoainetta riskinä ydinaseiden rajoittamiselle.
Ydinaseiden painevaikutukset Sadovskyn kaavaan pohjautuva ydinaseille sovitettu räjähteen etäisyys-painekaava
Intian joukkotuhoaseet Koetta ylistettiin ja gallupien mukaan 90 % kannatti sitä. Kokeen jälkeen Intia jatkoi ydinaseen ja siihen liittyvän tekniikan kehittelyä. Intian ydinaseohjelma ei ole ollut niin menestyksekäs kuin mitä esimerkiksi Yhdysvaltain tai Ranskan ohjelma alussa oli. Vaikka Intia olikin 1974 kokeillut ydinasetta menestyksekkäästi, siltä puuttui pitkään kyky toimittaa ydinkärkiä kohteisiinsa. Muutenkin Intian ydinohjelma on ollut melko takapajuinen. Maalla on ollut muutamia ydinaseita varastoituna 1980-luvun alussa.
Ydinainevalvonta Vuonna 1961 Irlanti esitti YK:n yleiskokoukselle, että kansainvälisellä sopimuksella tehtäisiin laittomaksi ydinaseiden hankkiminen. Rohkealta vaikuttava ehdotus hyväksyttiin YK:n yleiskokouksen päätöslauselmaksi. 1965 Genevessä aseistariisuntakonferenssi aloitti neuvottelut sellaisen sopimuksen luonnostelemiseksi. Koska sopimus kieltäisi "ydinaseiden hankkimisen", muttei olemassa olevien "ydinasearsenaalien säilyttämistä", eli se sulkisi väylän ydinaseiden leviämiseltä, sopimusta alettiin kutsua "ydinsulkusopimukseksi".
Ydinase Likaiset pommit eli radiologiset aseet ovat aseita, joissa tavanomainen räjähdys levittää radioaktiivista ainetta ympäristöön. Vaikutus on sama kuin ydinaseen radioaktiivisella laskeumalla. Kyse ei ole siis varsinaisesta ydinaseesta. Likainen pommi soveltuu hyvin terroristin aseeksi, sillä säteily pieninäkin määrinä lisää pommin kauhuvaikutusta. Periaatteessa likainen pommi voi saastuttaa jonkin alueen asumiskelvottomaksi kymmeniksi vuosiksi ja lisätä syöpäriskiä laajemmalla alueella.
Ydinase Israel on hyvin todennäköisesti omistanut 1960-luvulta asti ydinaseen, mutta sen viranomaiset ovat antaneet tästä vain epämääräisiä lausuntoja. Israel on jarruttanut ja estänyt Irakin todennäköistä ydinaseohjelmaa Israelin ilmavoimien tuhotessa 1981 Al-Tuwaithan Osirak-ydinreaktorin. Irakin ydinaseohjelma alkoi 1971 huolimatta siitä, että maa liittyi ydinsulkusopimukseen 1969. Irakin oletettiin olleen muutaman vuoden tai kuukausien päässä ydinaseen valmistumisesta Persianlahden sodassa 1991.
Ydinaseiden leviäminen Muutamat maat, sellaiset kuin Israel, Intia, Pakistan ja Etelä-Afrikka jättäytyivät sopimuksesta pois. Intia räjäyttikin vuonna 1974 ydinlatauksen. 80-luvun alussa näkyi ulospäin, miten Pakistan oli hankkinut ydinaseiden valmistukselle välttämättömän tutkimusreaktorin ja sekä uraanirikastamon että plutoniumin jälleenkäsittelylaitoksen. Kulissien takana ydinaseiden kehittelytyö oli täydessä vauhdissa. Vuoden 1983 tienoilla Pakistanin arveltiin olevan korkeintaan vuoden päässä pommista.
Ydinvoima Ydinvoiman rauhanomainen käyttö ilman sotilaallisia pyrkimyksiä on selvästi yleisempää: yhteensä 27 ydinaseetonta maata käyttää ydinvoimaa yksinomaan rauhanomaisesti. Ydinaseen tavoittelua ehkäisevät toisaalta tässä kuvatut tekniset esteet, toisaalta kansainväliset sitoumukset. Ilman edistyksellistä teknologista kykyä väkevöidä fissiilien aineiden osuutta noin 90 prosenttiin luonnonuraanissa tai ydinpolttoaineessa ei ole teknisesti mahdollista valmistaa ydinasetta. Lisäksi miltei kaikki maailman maat ovat ydinsulkusopimuksella sitoutuneet olemaan valmistamatta ydinasetta, eikä tätä sitoumusta ole tähän mennessä rikottu. Ydinsulkusopimukseen kuulumattomia maita on tällä hetkellä koko maailmassa neljä. Ydinaseen hankkineet maat ovat – riippumatta siitä käyttävätkö ne ydinvoimaa vai eivät – poikkeuksetta joko hankkineet aseen ennen ydinsulkusopimuksen olemassaoloa tai olleet harvoja sopimuksen ulkopuolisia maita ja siten myös YK:n ydinainevalvonnan ulkopuolella.
Taktinen ydinase Taktisiin ydinaseisiin eivät kuulu vain ydinkärjellä varustetut pommit ja ohjukset, vaan myös tykinammukset, maamiinat, syvyyspommit ja torpedot.
Ydinvoima Ydinvoimaloita käytetään myös ydinaseriisuntaan. Ydinaseen plutoniumia hävitetään laimentamalla ne ydinpolttoaineeksi kelpaavaksi ja sen jälkeen käyttämällä niitä ydinvoimalaitoksissa sähkön tuottamiseen. Ydinaseista saatavan MOX-polttoaineen käyttäminen voimalaitoksissa on kohdannut vastustusta eri järjestöiltä, jotka pitävät prosessia tehottomana ja katsovat siihen liittyvän muun muassa suuria ydinaseiden leviämiseen ja ydinturvallisuuteen liittyviä riskejä. Esimerkiksi Japanin ydinvoimaonnettomuudessa pahasti vaurioituneessa Fukushima Daiichi 3 -reaktorissa käytettiin MOX-polttoainetta.
ANZUS Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat ajautuivat välirikkoon 1984 Yhdysvaltain ydinaseita kantavien alusten vierailtua Uuden-Seelannin satamissa. Uusi-Seelanti halusi kieltää ydinaseita kantavien tai ydinkäyttöisten alusten vierailut Ranskan Tyynenmeren ydinkokeiden jälkitunnelmissa, mutta Yhdysvallat ei suostunut ilmoittamaan, millä sen aluksista oli ydinaseita. Helmikuussa 1985 Uusi-Seelanti kielsi ohjushävittäjä "USS Buchananin" vierailun, jonka jälkeen Yhdysvallat sanoutui irti velvoitteistaan Uutta-Seelantia kohtaan.
Black Angel – tuhon enkeli Kapteeni Gordon palaa tukikohdalle ja töihin. Eversti Ryanin mielestä Gordon on ollut viime aikoina poissa oleva, mutta Gordon ei halua puhua itsestään tai ongelmistaan. Gordon sanoo, että eversti Ryan on aina tarkkailut, ja Ryan vastaa, että juuri Gordon on se, jota kannattaa tarkkailla. Kapteeni Gordon ajattelee tämän jälkeen ääneen, olevansa todellakin valittu. Eversti Ryan päättää, että ei anna Gordonille lentokieltoa, vaan katsoo miten tämä suoriutuu päivän harjoittelusta oppilaiden kanssa. Koulutuslennolla hän tappaa oppilaansa sekä varastaa ydinaseen ja aseistetun Dassault Mirage III -koneen, ja lähtee matkalle tuhotakseen Las Vegasin kaupungin. Ennen kuin tämä on mahdollista Gordonin pitää murtaa ydinaseen turvallisuuslukot, ja hän laskeutuu työskentelemään ydinaseen parissa ottaen panttivangeiksi erään Las Vegasiin matkalle olleen perheen. Gordon onnistuu ohittamaan ydinaseen turvallisuuslukot ja lähtee Las Vegasia kohti, mutta häntä estämään saapuu eversti Matt Ryan, jonka kutsumerkki on "Ringleader" eli Yllyttäjä tai Pääpukari. Eversti Ryan onnistuu houkuttelemaan kapteeni Gordonin pois Las Vegasin läheisyydestä, mutta kuolee kapteeni Gordonin ydinaseen räjähtäessä.
Harmaaorava Harmaaorava on peräisin Yhdysvaltain ja Kanadan itäisistä osavaltioista ja territorioista. Niiltä laji on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikan länsiosiin, Etelä-Afrikkaan, Australiaan ja moniin Euroopan valtioihin, kuten Britanniaan ja Italiaan. Isossa-Britanniassa se on vieraslajina lähes syrjäyttänyt eurooppalaisen oravan ("Sciurus vulgaris"). Harmaaorava onkin luokiteltu sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Ydinase Strategisia ydinaseita käytetään toisiaan täydentävissä järjestelmässä eli ”triadissa”. Ydinkärkiä voidaan sijoittaa pommikoneisiin, mannertenvälisiin- ja SLBM-ohjuksiin.
Ukrainan historia Laivaston ja Krimin lisäksi toinen kiistakysymys koski Neuvostoliiton Ukrainan alueelle jääneitä ydinaseita. Venäjän ja Yhdysvaltain tavoitteena oli estää ydinsulkusopimuksen hengen mukaisesti uusien ydinasevaltioiden muodostumista Itsenäisten valtioiden yhteisössä tai niiden leviäminen kolmansiin maihin esimerkiksi asekaupan avulla. Ukraina luovutti toukokuussa 1992 taktiset ydinaseet Neuvostoliiton kansainvälisoikeudelliselle seuraajavaltiolle, Venäjälle, mutta piti strategiset ydinaseet itsellään. 1992 Ukrainasta tuli ETYK:n (nyk. ETYK) jäsen.
Ydinaseiden polttovaikutukset Ydinaseiden polttovaikutukset ovat ydinräjähdyksen kuumuudesta johtuvia kuumuuden aiheuttamia tuhoja, vammautumisia ja kuolemia. Näillä on suuri merkitys varsinkin isoilla räjähdystehoilla.
Ydinsota Ydinase on myös mahdollista ”suolata”, eli sen ympärillä voi olla esimerkiksi kerros kobolttia. Tällainen ydinase aiheuttaa paljon enemmän säteilyä.
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet Maa julkisti ydinaseen olemassaolon virallisesti helmikuussa 2005 ilmoittaen, että maa tarvitsee ydinaseita Yhdysvaltain uhkaa vastaan.
Joukkotuhoase Ydinaseita on käytetty kaksi kertaa: Hiroshiman ja Nagasakin pommituksissa elokuussa 1945. Ydinaseiden käyttö nosti joukkotuhoaseiden tuhoisuuden yleiseen keskusteluun.
Pohjois-Korean joukkotuhoaseet Pohjois-Korean joukkotuhoaseohjelmaan kuuluvat sekä ydinase- että ohjusohjelmat. 
Maalla on lisäksi biologisia ja kemiallisia aseita. Maa pystyy keskipitkän matkan ohjuksillaan uhkaamaan Etelä-Koreaa, Japania ja Kiinaa. Mannertenvälisellä ohjuksella se voisi uhata Yhdysvaltoja. Maa kehittelee myös toimivaa sukellusveneestä laukaistava ohjusta. Se irtisanoutui ydinsulkusopimuksesta vuonna 2003 ja on tehnyt sen jälkeen neljä pientä ydinkoetta. Maalla on vain fissioase, mutta se havittelee fuusioasetta. Ydinkärkiä Pohjois-Korealla lienee 10-20. Ei vieläkään ole täysin varmaa onko Pohjois-Korealla ohjuksiin sopivia kevyitä ydinkärkiä, tai sukellusveneestä laukaistavia ydinohjuksia. Maa lienee kehittänyt vetypommin.
Ydinaseonnettomuus Ydinaseonnettomuus voi tapahtua ydinaseiden kehittämisen, kokeilun, kuljetuksen tai varastoinnin yhteydessä. Ydinaseonnettomuuksia ovat esimerkiksi säteilyonnettomuudet, räjähdysonnettomuudet tai ydinaseiden uppoamiset meren pohjaan.
Ydinsota Kaupunkeja tuhottaessa ydinase räjäytetään usein korkeammalla ilmakehässä, jolloin ydinaseen lämpö- ja painevaikutuksen aiheuttama tuho leviää laajemmalle alueelle, mutta laskeuma on heikompaa.
Taktinen ydinase Pieniä, kahden henkilön kannettavia ydinaseita on kehitetty (kuten Special Atomic Demolition Munition), mutta tarpeeksi suuren tehon ja kannettavuuden yhdistäminen on ollut vaikeaa.
Ydinase Siviilikäyttöisen hyötöreaktorin avulla voidaan tuottaa ydinaseisiin kelpaavaa materiaalia, ja ainakin Pakistanin, Intian, Iranin sekä Pohjois-Korean epäillään näin jo tehneen.
Ydinaseriisunta Ydinräjähteet hävitetään yleensä laimentamalla ydinräjähde ydinpolttoaineeksi ja käyttämällä se polttoaineena voimalaitoksessa. Ydinaseessa on tyypillisesti yli 90 % ketjureaktiota ylläpitävää fissiiliä ainetta. Sekoittamalla ydinräjähteen korkeasti väkevöity materiaali luonnonuraaniin tai köyhdytettyyn uraaniin se laimennetaan ydinaseeseen riittämättömään 3–5 %:n väkevöintiasteeseen. Näin saatu alhaisemman väkevöintiasteen polttoaine on kuitenkin riittävä ydinvoimalalle. Jos ydinaseesta saatu fissiili aine on plutoniumia kutsutaan saatua polttoainetta sekaoksidi- eli MOX-polttoaineeksi, joka kulutetaan kuten tavallinen ydinpolttoaine.
Ydinaseonnettomuus Ydinaseiden käsittelyssä ja kuljetuksessa on sattunut vuosien varrella useita vaaratilanteita. Vuonna 2006 Yhdysvallat lähetti ydinaseiden osia vahingossa Taiwaniin ja vuonna 2007 B-52-pommikone lensi Yhdysvaltain yllä mukanaan kuusi ydinohjusta ilman, että kukaan tiesi asiasta. Yhdysvaltain ilmavoimat on uudistamassa ydinaseiden käsittelyn valvontaa entisen puolustusministerin James Schlesingerin johdolla. Käskysuhteita yksinkertaistetaan sekä selkiytetään, ja samalla toteutetaan liki 200-kohtainen parannusohjelma. Useita korkea-arvoisia upseereja erotettiin asian tiimoilta.
Pakistanin joukkotuhoaseet Pakistan on mukana Etelä-Aasian "kolmiodraamassa" jossa Pakistan ja Kiina ovat Intian vihollisia. Kiina on pitkäaikainen Pakistanin tukija ja on toimittanut Pakistanille muun muassa ydinaseen piirustukset sekä ohjuksia. Pakistanin ohjus- ja ydinaseohjelma perustuvat pitkälle salakuljetettuun tekniikkaan, sillä maan oma rajallinen teollinen kapasiteetti ei pysty tuottamaan ydinaseen tekoon vaadittavaa korkeatasoista tekniikkaa. Osa Kiinan alueella suoritetuista ydinkokeista on saattanut ehkä olla Pakistanin ydinaseiden testauksia, Kiina olisi "lainannut" Lop Norin aluetta Pakistanille.
Iran Air Iran Air () on Iranin kansallinen lentoyhtiö, joka on perustettu 24. helmikuuta 1962. Iran Airilla on 60 kohdetta ja ne sijaitsevat Euroopassa ja Aasiassa. Pääkonttori on Teheranissa.
Iran Air 29. toukokuuta 1971 Iran Air aloitti lennot Teheranin ja New Yorkin välillä Boeing 707-koneilla. Välilasku tapahtui Lontoon Heathrow’n lentoasemalla. Tällä reitillä aloitettiin pian suorat lennot Boeing 747SP-koneilla. Täten Iran Air oli toinen lentoyhtiö Lähi-idästä joka aloitti suorat lennot New Yorkiin (ensimmäinen oli El Al). Tämä reitti oli siihen aikaan maailman pisin matkustuslento. 1978 Iran Air tilasi kuusi Airbus A300-laajarunkokonetta. Samana vuonna se lensi jo 31:n ulkomaalaiseen kohteeseen ympäri maailmaa, kuten New Yorkiin, Tokyoon ja Pekingiin. Iran Air suunnitteli aloittaa lennot Los Angelesin ja Sidneyn välillä, kyseisellä lennolla välilasku olisi tapahtunut Teheranissa. Iran Air olisi suunnitelman avulla voinut yhdistää itä ja länsi. Suunniteltu lentoreitti ei ikinä toteutunut.
Iran Airin lento 277 Kaupunkien välimatka on noin 595 kilometriä. Iran Air operoi säännöllisesti kaupunkien välillä. Lisäksi Iran Air Toursilla on lentoja Teheranin ja Urmian välillä.
Iran Air 8. lokakuuta 1972 Iran Air tilasi British Aircraft Corporationilta kaksi Concordea. Yksi Concorde vuokrattiin Teheranin ja Kish-saaren välille. Vain muutama lento ehdittiin lentää, ja kyseinen kone ei koskaan saanut Iran Airin maalauksia. Tilaukset peruutettiin Iranin vallankumouksen takia. Iran Air oli viimein lentoyhtiö joka peruutti Concorde-tilauksensa.
Iran Air Iranin vallankumouksen aikana, helmikuussa 1979, Iran Air aloitti supistamaan ulkomaanlentojaan. Teheran suuniteltiin olevan ainoa virallinen reitti Iraniin. Šīrāz sai olla toinen vaihtoehto, mutta vain kun lentoja Teheraniin ei jostaan syystä voinut toteuttaa. Kaikki muut iranilaiset kaupungit menettivät kansainvälisen asemansa. Viimeinen lento New Yorkista Teheraniin lennettiin 7. marraskuuta 1979. 8. marraskuuta 1979 Teheranista New Yorkiin matkalla ollut kone käännytettiin Montrealiin juuri alkaneen panttivankikriisin takia. Sen jälkeen Boeing 747SP-koneita käytettiin vain Euroopan ja Aasian lennoilla.
Iran Air 1954 Ahmad Shafiq perusti PAS:in, eli Persian Air Services:in. PAS lensi ensin rahtilentoja mutta sen matkustajalennot alkoivat pian Teheranin ja muitten iranilaisten kaupunkien välillä. 1960 PAS lensi moneen eurooppalaiseen kaupunkiin, kuten Geneveen, Pariisiin, Brysseliin ja Lontooseen Douglas DC-7-koneilla. Kyseiset koneet PAS vuokrasi Sabenalta.
Iran Air 24. helmikuuta 1962 PAS ja Iranian Airways yhdistyivät. Uuden yrityksen nimeksi tuli Iran National Airlines Corporation, lyhennetysti Iran Air. Iran Airin logoa koristi sininen "Homā"-lintu. Yhtiö käytti Avro York-, Douglas DC-3-, Douglas DC-6- ja Vickers Viscount-koneita. Iran Air hyväksyttiin Kansainvälisen ilmailuliiton täysjäseneksi 1964.
Iran Air Irakin–Iranin sodan alettua syyskuussa 1980, ulkomaanlennot peruutettiin usein. 1981 Iran Airin formaaliksi nimeksi tuli "The Airline of the Islamic Republic of Iran". Samana vuonna Iran Airilla matkusti 1,7 miljoonaa matkustajaa.
Iran Airin lento 655 Iran Airin lento 655 oli Iran Airin lento Bandar Abbasista Dubaihin. Yhdysvaltain laivaston Ticonderoga-luokan ohjusristeilijä USS Vincennes tuhosi koneen 3. heinäkuuta vuonna 1988 Persianlahdella. Turmassa sai surmansa 290 ihmistä. Tapaus sattui Iranin ja Irakin sodan aikana.
Iran Airin lento 277 Onnettomuus tapahtui Urmian lentoaseman läheisyydessä noin kello 19:45 paikallista aikaa (16:45 UTC). Teheranista Urmiaan matkalla ollut kone oli aikataulusta kaksi tuntia myöhässä. Koneen lentäjät olivat epäonnistuneet lähestymisen aikana ja tehneet ylösvedon, jonka aikana kone syöksyi maahan, noin kahdeksan kilometrin päässä Urmian lentoasemalta. Onnettomuushetkellä alueella oli huono näkyvyys, sumuista ja satoi lunta. Kone oli matkalla Iranin pääkaupungista, Teheranista, Urmiaan. Matkustajakone repeytyi onnettomuudessa kolmeen osaan kuitenkaan syttymättä tuleen. Koneessa oli tapahtumahetkellä 94 tai 95 matkustajaa ja 10 tai 12 miehistön jäsentä. Alueella oli satanut runsaasti lunta, mikä haittasi pimeyden lisäksi pelastustöitä. Onnettomuudessa loukkaantui 27 ihmistä, osa heistä kriittisemmin. Tiedot loukkaantuneista olivat vielä seuraavana päivänä epäselviä. Kaksi koneessa ollutta oli edelleen kateissa.
Iran Air Iranian Airways lensi ensimmäisen lentonsa toisen maailmansodan jälkeen 1945 Teheranista Mašhadiin. Samana vuonna aloitettiin myös lennot Esfahaniin, Šīrāziin, Būšehriin ja Zahedaniin. 1946, alkoivat lennot Kairoon, Bagdadiin ja Tel Aviviin. Pariisin lennot alkoivat 1947. Vuoteen 1962 lentoyhtiöstä oli kehittynyt suuri kotimaanlentojen tekijä joka lensi muutaman kerran viikossa ulkomaillekkin, myös rahtilentoja lennettiin esim. kerran viikossa Eurooppaan. Laivasto koostui Douglas DC-3-, Douglas DC-4- ja Vickers Viscount-matkustajalentokoneista.