mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Ernst Tandefelt Tandefeltin kuulustelupöytäkirja sisälsi 75 ruotsinkielistä konekirjoitussivua ja 45 henkilön todistukset. Kuulusteluiden jälkeen todettiin, että Tandefelt oli täysijärkinen, eikä osoittanut minkäänlaisia merkkejä mielenvikaisuudesta.
Ernst Tandefelt Tästä alkoi oikeudessa ja lehdistössä kiista Tandefeltin syyntakeisuudesta. Puolustus otti tavoitteekseen Tandefeltin saamisen mielentilatutkimukseen. Jutun käsittelyä lykättiin jälleen alkavaksi 24. huhtikuuta 1922.
Ernst Tandefelt Vähän yli kello 17 ulsteriin, mustaan karvahattuun ja kalosseihin pukeutunut, ruskeata salkkua kainalossaan kantanut ministeri Ritavuori jäi raitiovaunusta Kansallismuseon pysäkillä. Ritavuoren kotiin Nervanderinkatu 11:een oli 250 metriä. Ostrobotnian kohdalla hän tapasi tuttavansa, mutta jatkoi pian matkaansa. Museokadulla Ritavuoren perään liittyi kaksi miestä. Kaksikymmentä metriä hänen takanaan käveli työläispalttooseen pukeutunut iso ja tukeva Ernst Tandefelt, ja kaksikymmentä metriä Tandefeltin takana oli Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustaja Ernst Fredrik Nevanlinna, joka oli tulossa tapaamaan Ritavuoren naapurissa asuvaa Lauri Ingmania. Ritavuori oli mietteissään eikä huomannut seuraajaansa. Kolmikko kääntyi Nervanderinkadulle. Ritavuoren tarttuessa Nervanderinkatu 11:n ovenkahvaan Tandefelt tarttui taskussaan olleeseen pistooliinsa, mutta se jäi kiinni takin kankaaseen ja laukesi hänen omaan jalkaansa. Kivusta huolimatta Tandefelt veti pistoolin nopeasti esiin ja ampui erittäin nopeasti kolme laukausta Ritavuoren selkään keuhkojen ja sydämen alueelle. Kuolettavat laukaukset kaatoivat Ritavuoren selälleen viistosti porraskynnyksen eteen jalkakäytävälle. Hattu lensi päästä, salkku kädestä ja kalossit jaloista. Osa luodeista oli veitsellä teroitettuja, jotta ne tappaisivat helpommin.
Ernst Tandefelt Knut Ernst Robert Tandefelt (10. maaliskuuta 1876 Sysmä – 3. toukokuuta 1948 Sipoo) oli suomalainen aatelismies, liikemies ja aktivisti. Hänet tunnetaan parhaiten sisäasiainministeri Heikki Ritavuoren murhaajana. Tämä 14. helmikuuta 1922 tapahtunut murha on toistaiseksi Suomen viimeisin valtiollinen murha ja itsenäisyyden ajan ainut.
Ernst Tandefelt Lähtö kahvilasta meni niin kuin poliisi oli pikaisissa tutkimuksissaan saanut selville. Poliisikuulusteluissa ei kuitenkaan ollut saatu selville sitä, että Colliander oli osoittanut Tandefeltille Kansallismuseon pysäkillä raitiovaunusta laskeutuneen ministeri Heikki Ritavuoren. Kun Tandefelt sai selville Ritavuoren, insinööri Colliander poistui kiireesti paikalta. Tandefelt siis tapasi Selim Collianderin vain hetkeä ennen murhaa.
Ernst Tandefelt Oikeudenkäynnin tuli alkaa Helsingin raastuvanoikeuden III osastolla 20. helmikuuta 1922. Oikeudenkäyntiä kuitenkin lykättiin Tandefeltin itse aiheuttaman ampumahaavan ja kuulusteluiden keskeneräisyyden vuoksi 6. päivälle maaliskuuta. Oikeuden puheenjohtajaksi ilmoitettiin hovioikeudenneuvos Emil Forsström ja jäseniksi oikeusneuvosmiehet Axel Ärt ja Knut Fruhjelm. Ernst Tandefeltin puolustusasianajajana toimi varatuomari Carl Olofsson. Syyttäjänä toimi kaupunginviskaali Eino Nyyssölä. Asianomaisten eli Katri Ritavuoren ja hänen alaikäisten lastensa Kaarlo Jalmarin, Anna-Kertun ja Ilpon asianajajana toimi varatuomari Eemeli Niemelä, joka oli aktiivinen Edistyspuolueen jäsen.
Oscar Jansson Sisäministeri Heikki Ritavuoren helmikuussa 1922 murhannut Ernst Tandefelt kirjoitti vankilassa ollessaan vuonna 1927 paljastuskirjeen, jonka mukaan murhan suunnittelussa olivat mukana Jansson ja kenraalimajuri Paul von Gerich. Paljastuksen johdosta oikeuskansleri aloitti tutkimukset, mutta ne lopetettiin tuloksettomina 1930-luvun alussa. Aktivistit kiistivät jyrkästi sekaantumisensa Ritavuoren murhaan. Tandefeltin paljastuksessa mainitut aktivistit myönsivät lopulta tuntevansa toisensa, mutta kaikki kiistivät tunteneensa Ernst Tandefeltin. Aktivistit olivat edelleen tärkeässä asemassa politiikassa, ja tutkinnan lopettamispäätös sijoittui Lapuan liikkeen kannatuksen nousun ja aktivistien vaikutusvallan uuden kasvun aikaan. Valonarkoja ja poliittisesti ikäviä sekä yhteiskuntarauhaa rikkovia paljastuksia olisi tullut esille, joten oli parempi tuomita yksin Tandefelt ja jättää muu taustatutkimus tekemättä.
Ernst Tandefelt Tandefelt ei kuitenkaan vielä luovuttanut, vaan valitti Korkeimpaan oikeuteen 28. elokuuta 1922 siitä, ettei hänelle ollut vieläkään tehty lainmukaista lääkärintarkastusta. Tämä kannatti ja lopulta Korkein oikeus määräsi ensimmäisessä käsittelyssään 11. lokakuuta 1922 jälkeen Tandefeltin mielentilatutkimukseen Lapinlahden mielisairaalaan. Lapinlahdessa oikeuspsykiatrian alilääkäri Akseli Nikula tutki Tandefeltia useita kuukausia ja teki loppulausuntonsa 20. maaliskuuta 1923.
Ernst Tandefelt Jansson ja Tandefelt tapasivat Aleksanterinkadulla apteekin viereisessä porraskäytävässä 12. helmikuuta 1922. Jansson lupasi toimittaa aseen ja haki Tandefeltille asunnostaan isältään perinnöksi saaman "Colt"-pistoolin ja paketin patruunoita. Tandefeltin oikeudessa selittämä epäuskottava tarina siitä, että hän olisi omistanut kyseisen pistoolin jo venäläisvallan aikana, ei siis pitänyt paikkansa. Maanantaina 13. helmikuuta Tandefelt ja Colliander tekivät kolmannen yrityksen tunnistaa Ritavuori. Yritys kuitenkin epäonnistui, kun näki Heikki Ritavuoren kulkevan vaimonsa rinnallaan. Katri Ritavuori oli serkkujen kautta Tandefeltille etäisesti tuttu ja hän luopui surmaamisesta tämän takia. Kaiken lisäksi Tandefelt ei vieläkään ehtinyt tunnistaa ministeriä.
Ernst Tandefelt Akseli Nikula totesi loppulausunnossaan 20. maaliskuuta 1923, ettei Tandefelt ollut mielisairas, vaan korkeintaan "hermojärjestelmästään degeneroitunut". Mielentasapaino oli hänen mukaansa kokenut kolauksen Katajanokan kidutusten jälkeen. Samoin hän arveli, että Tandefelt olisi saattanut olla murhan aikana hetkellisen mielenhäiriön tai psykoosin vallassa. Ylilääkäri Anttinen kuitenkin halusi tehdä pyörittelevästä ja epäselvästä loppulausunnosta voimakkaamman. Einar Anttinen oli puolustanut jo raastuvanoikeuden kolmannessa käsittelyssä Tandefeltin mielentilatutkimusta, joten hän kirjoitti loppulausunnon perään Tandefeltin olleen niin syvästi degeneroitunut, että hän oli täyttä ymmärrystä vailla.
Ernst Tandefelt Sosiaalidemokraattien kansanedustaja ja sosialistipolitiikko Sulo Wuolijoki ja eräät muut ovat epäilleet, että murha yritettiin naamioida kommunistien tekemäksi, koska Tandefelt oli pukeutunut työläispalttooseen ja pyysi pirssikuskia ajamaan Hakaniemeen. Tällaisesta suunnitelmasta ei kuitenkaan ole mitään sitovia todisteita. Wuolijoki tunsi Tandefeltin poliittisista piireistä ystäviensä kautta.
Ernst Tandefelt Eräs henkilö kysyi porraskäytävässä Tandefeltilta "Miksi ammuitte?" ja hän vastasi "Saatte lukea huomenna lehdestä". Kun konstaapeli Penttilä kysyi samaa, Tandefelt vastasi, että Ritavuori oli vapauttanut punaisia ja toiminut väärin Karjalan tilanteessa. Tandefelt ei kuitenkaan ollut ainoa samaa mieltä ollut. Ritavuori oli saanut paljon uhkauksia, ja hänen päällään kuolinhetkellä olleen ulsterin taskusta löytyi lappu, jonka päälle Ritavuori oli kirjoittanut "Saap. 14/2 1922". Lapussa luki:
Ernst Tandefelt Kun Tandefelt ei muistanut mitään ratkaisevaan asemaan nousseesta käynnistään Café Esplanadissa, jutun kolmas käsittely siirrettiin huhtikuun 4. päivälle 1922.
Ernst Tandefelt Sairaalassa Tandefelt kehuskeli pelastaneensa isänmaansa. Hän korosti Katajanokan vankilassa venäläisvallan aikana tekemiään itsemurhayrityksiä. Samoin hän väitti olleensa saksalaisten ja Suomen armeijan selkäranka punaisia vastaan. Tandefelt kyseli myös henkilökunnalta usein, voiko hänet todeta mielisairaaksi. Keksityillä jutuilla ja liioittelulla hän pyrki vaikuttamaan lääkärien päätöksiin.
Ernst Tandefelt Tandefelt ei tuntenut Ritavuorta ulkonäöltä, vaikka olikin niin oikeudenkäynneissä väittänyt. Hän tarvitsi jonkun näyttämään hänelle Ritavuoren, ja Oskar Jansson järjesti tähän tehtävään ruotsinkielisiin aktivisteihin kuuluneen Pukinmäessä asuneen tehtailijan ja insinöörin Selim Collianderin. Colliander tunsi Oskar Janssonin suojeluskuntakursseilta. Tandefelt, Colliander ja Jansson tapasivat perjantaina 10. helmikuuta Janssonin asunnolla, josta Colliander ja Tandefelt lähtivät yhdessä Nervanderinkadulle. Collianderin tarkoitus oli osoittaa Tandefeltille kotiinsa palaava ministeri Ritavuori, joka tulikin tavalliseen aikaansa. Colliander ja Tandefelt kuitenkin joutuivat vahingossa toisistaan erilleen ja tunnistaminen epäonnistui. Colliander oli vielä lisäksi säikähtänyt nähtyään kadun toisella puolella Ritavuoren veljen Eero Rydmanin.
Ernst Tandefelt Nikula huomasi, että Tandefeltia oli kuvattu usein hermostuneeksi ja omalaatuiseksi eli ei-normaaliksi. Lapinlahdessa Tandefelt ei jaksanut keskittyä oikein mihinkään. Sanomalehdestä hän heti ensimmäisenä tutki rikosjuttujen kohdalta kirjoitettiinko hänestä mitään. Hän oli myös kiinnostunut omaa alaansa eli valuuttoja koskevista uutisista. Samoin hän kyseli aina vierailta, puhuttiinko hänestä kaupungilla.
Ernst Tandefelt Tandefelt oli vuokrannut 150 markalla "konttorin" Tarkk'ampujankatu 1:stä leskirouva Edla Ekströmin huoneistosta. Konttori oli nurkkaus, jossa oli penkki, kolmijalkainen pöytä ja puhelin. Liiketoimet sujuivat erittäin hyvin ja Tandefelt vaurastui. Hän meni naimisiin 7. joulukuuta 1919 sairaanhoitajatar Ruth Matsonin kanssa ja sai tämän kanssa Olof-pojan vuonna 1921. Lisäksi heillä oli palvelijatar Siiri Santalahti. Parin elämä oli onnellista, ja Tandefelt oli kerrankin saanut otteen elämästään värikkäiden vaiheiden jälkeen.
Ernst Tandefelt Puolustus vaati ottamaan nämä asiat huomioon oikeuden päätöksessä. Oikeus ei kuitenkaan vakuuttunut näin vanhoihin tapahtumiin vetoamisesta, vaan julisti tuomioksi:
Rouva Katri Ritavuorelle määrättiin korvaukseksi 1300 markkaa. Ernst Tandefelt valitti tuomiosta hovioikeuteen, koska häntä ei ollut lähetetty mielentilatutkimukseen. Myös Katri Ritavuori valitti tuomiosta, koska korvaus oli liian pieni maksamaan edes varatuomari Niemelän 4751 markan laskua, ja vaati 5000 markan korvausta.
Ernst Tandefelt Tandefelt tunnusti heti syyllisyytensä poliisille sanomalla suomeksi "Minä se olen". Toinen konstaapeli Johannes Penttilä kutsui toisen pirssin, joka kyyditsi Penttilän ja haavoittuneen Tandefeltin Kirurgiseen sairaalaan. Penttilä maksoi kyydin, koska Tandefeltillä oli vain 1000 markan seteli. Gerda Ryti ryntäsi yläkertaan rouva Katri Ritavuoren luo, joka oli juuri ollut puhelimessa ja avasi kotiovensa iloisesti. Ryti kertoi murhasta rouva Ritavuorelle, joka meni alas jalkakäytävälle etsimään jo pois vietyä miestään.
Ernst Tandefelt Katajanokan vankilassa venäläiset kiduttivat ja rääkkäsivät näitä suomalaisaktivisteja erittäin kovin ottein. Sternbeg ja Tandefelt kestivät raa'at kidutukset ilmiantamatta muita aktivisteja ja sabotööritovereitaan. Kuulustelut kuitenkin mursivat heidät henkisesti, ja Hugo Stenberg teki itsemurhan hirttäytymällä sellissään. Myös Tandefelt yritti itsemurhaa viiltämällä ranteensa auki. Kun tämä epäonnistui, hän heittäytyi vankilan portaikon ylätasanteelta pää edellä alas. Hengen menetyksen sijaan Tandefeltin pääkallo murtui ja solisluu katkesi. Hänet hoidettiin kuntoon venäläisessä sairaalassa ja palautettiin Katajanokan vankilaan. Santarmit kuitenkin huomasivat, että kuulustelut ja vankilakokemukset olivat murtaneet Tandefeltin henkisesti niin pahasti, ettei jatkokuulusteluista ollut hyötyä.
Ernst Tandefelt Viimeinen käsittely alkoi 8. toukokuuta 1922. Puolustuksen puheenvuorossa Olofsson yritti vakuuttaa Tandefeltin olevan epätasapainoinen. Olofsson väitti, ettei aktivistisuunnitelma räjäyttää venäläislaivoja vuonna 1914 ollut lähtöisin "normaaliaivoista". Hänen mielestään itsemurhayritykset ja kidutuksesta saadut henkiset vammat tekivät hänestä syyntakeettoman. Kuvitelmat hallituksen mahdollisista toimista kiihdyttivät Tandefeltin epänormaalia persoonaa ja saivat hänet ampuvaan Ritavuoren.
Ernst Tandefelt Harald Bouchtin ja Oskar Janssonin tavattua tämän nimettömän Vaasan suojeluskuntapäällikön, joka oli luultavasti Ehrström, Jansson keskusteli asiasta vielä Paul von Gerichin kanssa. Keskustelun jälkeen Jansson ehdotti Tandefeltille salamurhattavaksi sisäasiainministeri Heikki Ritavuorta. Tandefelt yllättyi ja piti Ritavuorta liian vähäpätöisenä surmattavaksi. Hän kuitenkin muutti mielensä luettuaan Hufvudstadsbladetista Ritavuoren toimista Karjalan vapaustaistelun suhteen. Tässä suhteessa Tandefeltin osittaisena motiivina oli oikeudenkäynneissä päämotiivina puitu Hufvudstadsbladetin ja muiden lehtien uutisointi. Ritavuoren murhaamisesta päätettiin noin helmikuun 3. päivän tienoilla.
Ernst Tandefelt Neljännen käsittelyn päätteeksi raastuvanoikeus päätti, ettei Tandefelt tarvinnut mielentilatutkimusta. Vain oikeusneuvosmies Knut Furuhjelm oli asiasta eri mieltä. Juttua lykättiin vielä kerran puolustuksen loppulausunnon valmistelua varten.
Ernst Tandefelt Suojeluskunnan Yliesikunnasta ilmoitettiin vänrikki Ståhlen olleen sairauslomalla. Ståhlen alibi oli vain se, että hän oli sairaana, eikä siis voinut olla missään. Hovioikeudenneuvos Harald Boucht kiisti tunteneensa Tandefeltin, mutta myönsi tuntevansa Oskar Janssonin.
Ernst Tandefelt Marraskuun 1927 ilmiantokirjeessään oikeuskansleri Alex Charpentierille Tandefelt paljasti taustatukensa, jotka olivat tunnettu ja arvostettu helsinkiläinen aktivistijohtaja apteekkari Oskar Jansson ja "suojeluskuntaselkkauksen" aiheuttaja sekä entinen Helsingin suojeluskuntapiirin johtaja kenraalimajuri Paul von Gerich. Von Gerich oli ottanut pahasti yhteen Ritavuoren ja hallituksen kanssa suojeluskuntaselkkauksen aikana. Tandefelt paljasti aktivistien osuuden juuri niin kuin Etsivä keskuspoliisi aktivisti Ossi Holmströmin johdolla oli pelännyt.
Ernst Tandefelt Tandefelt pääsi vapaaksi mielisairaalasta juuri ennen sisällissodan alkua. Kokemukset olivat täyttäneet hänen mielensä katkeroituneella ryssävihalla. Tandefelt ei osallistunut sotatoimiin ja vietti sodan ajan rauhassa Helsingissä. Hän elätti itsensä toimimalla kiinteistökauppojen avustajana. Sodan loputtua hän pääsi "Helsingin poliisilaitoksen" konstaapeliksi, mutta hänet erotettiin kuukauden työskentelyn jälkeen. Seuraavaksi hän oli töissä vastaperustetussa valtiollisessa poliisissa Etsivässä keskuspoliisissa. Tässä tehtävässä hän toimi muutaman kuukauden.
Ernst Tandefelt Tandefelt nousi pirssinkuljettaja Herman Söderströmin kyytiin Ruotsalaisen Teatterin kohdalta ja pyysi tätä ajamaan Dagmarinkadulle. Auto pysähtyi Dagmarinkadun ja Museokadun kulmaan A-portaan eteen, ja Tandefelt pyysi autoa odottamaan vielä tunnin puoli kuuteen asti. Hän maksoi tunnin kyydistä 12 markkaa ja tunnin odotuksesta 50 markkaa. Kuljettaja näki Tandefeltin lompakossa 1000 markan setelin ja ihmetteli tätä. Myös poliisi ihmetteli, mistä niin suuri raha oli peräisin, mutta ei pitänyt sitäkään seikkaa oleellisena. Työläiseksi pukeutunut Tandefelt pyysi, että auto ajaisi mahdollisimman kovaa Hakaniemen työläisalueelle, kun hän tulisi puoli kuuteen mennessä takaisin. Jollei hän tulisi 17.45 mennessä takaisin, auto saisi mennä.
Ernst Tandefelt Murhaa tutkittiin vielä vuonna 1927, kun Tandefeltin paljastus täytti poliisitutkimuksessa selvittämättä jääneet aukot. Vasta tällöin viranomaiset saivat selville koko jutun laajuuden, mutta aikaa oli kulunut niin paljon, ettei selviä todisteita enää löydetty.
Ernst Tandefelt Mutkikas tapaus ei saanut yksimielistä päätöstä, ja hovioikeus piti äänin 2-1 raastuvanoikeuden päätöksen voimassa. Yksi oikeuden jäsenistä olisi halunnut lähettää Tandefeltin mielentilatutkimukseen. Hovioikeus kuitenkin korotti leski Katri Ritavuoren korvauksen 2600 markkaan.
Ernst Tandefelt Viimein vuonna 1919 Tandefelt löysi itselleen sopivan ammatin, kun hän ryhtyi valuuttakauppiaaksi. Maailmansodan jälkeen valuuttakurssit heilahtelivat rajusti ja antoivat hyvän mahdollisuuden rikastua keinottelemalla. Tandefelt oli tuohon aikaan edistyksellinen liikemies tajutessaan puhelimen merkityksen kaupankäynnissä. Hän soitteli eri pankkeihin ja kyseli valuuttojen kursseja. Löydettyään kurssiltaan edullisen ulkomaan valuutan hän osti sitä toimeksiantojensa mukaisesti asiakkainaan oleville yrityksille ja liikemiehille. Hän sai palkkion provisioina tehdyistä kaupoista.
Ernst Tandefelt Tandefelt oli pettynyt, koska oli huono kauppapäivä. Hän oli ansainnut vain 600 mk Saksan markan kaupoilla. Kello 15.45 hän poistui kiireisesti Tarkk'ampujankatu 1:stä ja meni "Café Esplanadiin" Pohjois-Esplanadi 25:een. Silminnäkijälausunnot hänen kahvilassaolostaan olivat ristiriitaisia. Tarjoilijatar Elina Setterin mukaan hän istui pöydässä kello 16, kahvilan omistajan Erik Holmin mukaan Tandefelt taas käveli edestakaisin kahvilassa. Kahvilaesimies Ida Barmanin mukaan hän tuli kello 16.10 ja oli yksinään, muttei juonut kahviaan ja istui hermostuneesti. Vahtimestari Walter Grönholmin mukaan Tandefelt lähti kahvilasta pian kello 16 jälkeen. Poliisi ihmetteli, miksi kahvilatapahtuma oli niin sekava, mutta kokematon poliisi piti sitä kuitenkin epäoleellisena. Ihmeellisesti myös Tandefelt ei muistanut mitään koko kahvilassa käynnistä.
Ernst Tandefelt Turun hovioikeus käsitteli Tandefeltin valituskirjelmän, jossa asianajaja Olofsson väitti poliittisten kantojen vaikuttaneen oikeuden päätökseen. Kirjelmän mukaan oikeus edusti Heikki Ritavuoren vastaista poliittista kantaa. Tähän väitteeseen kirjelmä ei antanut enempää selvitystä. Kirjeessä vedottiin myös poliittisen rikollisen oikeuteen päästä mielentilatutkimukseen. Kirjelmän lopussa Tandefelt kysyi, miksi hän muka täysissä järjissä olisi mennyt pilaamaan elämänsä, johon kuului pieni lapsi, rakastava vaimo ja kohtuullisen hyvätuloinen talous.
Ernst Tandefelt Puolustusasianajaja Carl Olofsson korosti kolmannessa käsittelyssä Tandefeltin Katajanokan vankilassa kokemia henkisiä järkytyksiä. Hänen mielestään nämä vuosien 1914-1917 aikaiset kokemukset tekivät Tandefeltista täyttä ymmärrystä vailla olevan, joten tätä ei voitu tuomita syyntakeisena. Oikeus pyysi kaksi asiantuntijalausuntoa neurologian dosentti Harry Fabritiukselta ja Helsingin lääninvankilan lääkäri sekä Lapinlahden sairaalan vt. ylilääkäri Einar Anttiselta. Kumpikin totesi, ettei Tandefelt ollut mielisairas, vaikka hänellä olikin historiassaan traumaattisia kokemuksia ja hän oli luonteeltaan persoonallinen. Jälkimmäinen tosin ehdotti mielentilatutkimusta, koska Tandefelt oli kärsinyt hermostuneisuudesta, pääkivuista ja unettomuudesta Katajanokan lääninvankilassa murhan jälkeen, eli samoista oireista kuin venäläisten kidutusten jälkeen Kivelän mielisairaalassa. Syyttäjän mukaan oli kuitenkin luonnollista, että murhaaja on aina hermostunut ja ahdistunut murhan jälkeen vankilassa istuessaan.
Ernst Tandefelt Anttinen lähetti muokkaamansa loppulausunnon Lääkintöhallitukselle, joka taas oli samaa mieltä lausunnosta ja lähetti sen korkeimmalle oikeudelle. Korkein oikeus totesi lausunnon pohjalta, että Tandefelt oli teon hetkellä täyttä ymmärrystä vailla, muttei syyntakeeton. Korkein oikeus muutti Tandelfeltin saaman elinikäisen rangaistuksen 12 vuodeksi kuritushuonetta ja hänet tuomittiin 15 vuodeksi kansalaisluottamusta vailla olevaksi. Tandefelt lähetettiin Sörnäisten lääninvankilaan, ja hänet piti päästää vapaaksi heinäkuussa 1935. Tuomio kuitenkin lyheni, ja tältä kannalta Tandefeltin kaksivaiheinen taktiikka toimi. Aluksi hän esiintyi sankarina, joka oli vapauttanut kansansa sortajasta kuin Eugen Schauman. Koska tämä uhkasi tuoda hänelle ankaramman tuomion, hän alkoi esiintyä mielenvikaisena, mikä lyhensi rangaistusta.
Ernst Tandefelt Oikeistolehdistä erityisesti Uusi Suomi pyysi anteeksi kirjoitteluaan. Muut oikeistolehdet pahoittelivat, mutta murhaa tukevia kirjoituksiakin lehdistä löytyi. Joissakin ruotsinkielisissä porvaripiireissä Tandefeltiä jopa pidettiin sankarina ja tekoa ihannoitiin. Muuten oikeistopiirit tuomitsivat teon julkisesti, mutta muuten ymmärsivät tai jotkut jopa hyväksyivät murhan.
Ernst Tandefelt Vaikka Tandefelt pyrkikin puhumaan kärkevästi, jotta hänen mahdollisuutensa syyntakeettomaksi julistamisesta kasvaisivat, eivät puheet oikeistopuolueen taloudellisesta tuesta olleet aivan keksittyjä. Talvella 1923 25 000 markan rahasumma ilmestyi Tandefeltin perheen pankkitilille. Vuonna 1937 Nykypäivä-lehti sai selville, että rahat olivat peräisin noin kahdeltakymmeneltä jollain tavoin Ritavuoren murhaan ja sen suunnitteluun osallistuneelta aktivistilta. Vuonna 1932 Tandelfelt kysyi sittemmin poliisilta, mihin nämä rahat olivat kadonneet perheen tililtä. Tilinhoitaja oli kuitenkin hävittänyt ne jonnekin, eikä katoamistapaus edennyt rikostutkintaan.
Ernst Tandefelt Selim Colliander myönsi tunteneensa Oskar Janssonin, muttei tietenkään Tandefeltiä, joka kuitenkin tiesi Collianderista paikkansapitäviä yksityisasioista. Tandefelt tiesi esimerkiksi, että Colliander asui rautatien varrella, eikä käyttänyt sormusta naimisissaolostaan huolimatta. Colliander väitti olleensa 14. helmikuuta Viipurissa myymässä leikkikalutehtaansa tuotteita, vaikka tehdas ei ollut vielä edes toiminnassa. Tehdas oli juuri saanut Ritavuoren veljen Eero Rydmanin pankilta lainan. Oskar Jansson kiisti suunnitelleensa mitään Tandefeltin kanssa, vaan piti tätä epänormaalina. Katri Ritavuori oli alusta asti tiennyt, että Oskar Jansson oli sekaantunut murhaan. Rouva Ritavuori oli kuullut kahden miehen keskustelevan oikeudenkäyntien aikana murhasta Korkeavuorenkadulla ja toinen miehistä oli maininnut Oskar Janssonin nimen.
Ernst Tandefelt Tandefelt kertoi lukeneensa Ritavuoren toimista pääasiassa "Hufvudstadsbladet"ista, suomenkielisiä lehtiä hän vain vilkuili kahviloissa. Hän sanoi lukeneensa Etsivän keskuspoliisiin lakkauttamissuunnitelmista sekä Ritavuoren veljeilystä kommunistien kanssa ja vihamielisestä suhtautumisesta karjalaisten vapaustaisteluun. Jälkimmäinen väite oli lopullisesti vaikuttanut hänen päätökseensä siitä, että jonkun tuli tehdä jotakin "punikkiministerin" maanpetollisen toiminnan lopettamiseksi.
Heikki Ritavuori Surmanluodit ampunut Ernst Tandefelt oli ruotsinkielinen aktivisti. Hän kertoi päätelleensä lehtiuutisten ja etenkin ruotsinkielisiä aktivisteja tukevan Hufvudstadsbladetin tietojen perusteella Ritavuoren maalle vaaralliseksi mieheksi, josta oli päästävä eroon. Oikeudessa Tandefelt sanoi toimineensa yksin ja täysin järjissään. Hänet tuomittiin aluksi elinikäiseen vankeuteen syyntakeisena ja teko todettiin tehdyksi täydessä ymmärryksessä. Tandefelt valitti tuomiosta ja muutti taktiikkaansa, väittäen itseään henkisesti vajaamieliseksi. Lopulta valitusten ja erinäisten poliittisten mutkien kautta hänet tuomittiin täyttä ymmärrystä vailla olevana 12 vuodeksi kuritushuoneeseen.
Ernst Tandefelt Aktivisteilla oli yksi koko Suomen historian parhaita sisäpiirirenkaita, eikä kukaan heistä ilmiantanut ketään. Poliisin kuulustelemat aktivistit tunnustivat tuntevansa toisensa, mutta antoivat ristiriitaisia tietoja. Tandefeltin he kuitenkin pyrkivät yhdessä leimaamaan ja asettamaan pääsyylliseksi. Kaiken lisäksi monet aktivistit olivat yhteiskunnan johtavilla paikoilla, joten heidän osuuttaan murhaan ei voitu täydellisesti selvittää.
Ernst Tandefelt Viimeisissä kolmivuotisissa poliisitutkimuksissa ja myöhemmässä historiantutkimuksessa on todettu, että Tandefelt ei toiminut yksin, eikä murha ollut vähäjärkisen hetkellinen päähänpisto. Aivan varmaa on, että suunnitelman voimahenkilöt olivat ruotsinkielisten aktivistien kärkimiehet apteekkari Oskar Jansson ja kenraalimajuri Paul von Gerich. Ritavuori oli herättänyt vihaa aktivistien keskuudessa toimillaan. Paul von Gerichiä ja suojeluskuntaa ärsyttivät Ritavuoren toimet suojeluskuntien yksityisyyden lopettamiseksi. Viimeinen pisara oli se, kun hallitus ja sitä symboloinut Ritavuori rajoitti liikkumista rajan pinnassa eikä antanut selvää ja nopeaa tukea heimosotureille. Juuri Jansson ja von Gerich ehdottivat Tandefeltille Ritavuoren murhaamista. Kyseessä ei välttämättä ollut juuri Ritavuoren vastainen salaliitto, mutta luultavasti murhatehtäviin tarjoutuneelle Tandefeltille löytyi vankka tukijoukko. Kaikki tutkimuksissa ilmitulleet nimet viittasivat murhan taustalla olleisiin ruotsinkielisiin aktivistipiireihin. Tämän vahvistaa vuonna 1932 ilmitullut aktivistien rahalähetys Tandefeltin perheelle. Jos tutkimuksia olisi jatkettu, aktivisteja olisi voitu syyttää yllytyksestä ja avunannosta murhaan, muttei salaliitosta.
Ernst Tandefelt Murhapaikasta kymmenen askeleen päässä ollut Nevanlinna huusi "Ottakaa roisto kiinni!", kun Tandefelt lähti juoksemaan Nervanderinkatua eteenpäin. Nervanderinkadun päässä Tandefelt kääntyi ja heilautti pistooliaan perässään juoksevalle Nevanlinnalle, mutta laski sen ja ilmoitti, ettei kiellä tekoaan eikä vetäydy sen seuraamuksista. Tandefelt palasi Nervanderinkatu 11:n porraskäytävään ja Nevanlinna huusi hänen peräänsä: "Mies on otettava kiinni!". Varastomies Anders Wikström riisui Tandefeltin aseista porraskäytävässä ja sanoi: "Nyt ette juokse enää". Tapahtumapaikalla ollut Gerda Ryti haki ampumapaikalle Tandefeltia odottamassa olleen auton, johon Ritavuori nostettiin. Ritavuori liikutti muutaman kerran kouristuksenomaisesti suutaan ja kerran silmäänsä. Paikalle kello 17.15 hälytetystä partiosta konstaapeli Fredrik Sjöholm astui pirssiauton kyytiin. Ritavuori kuljetettiin Kirurgiseen sairaalaan, ja matkan varrelta otettiin passipoliisi kyytiin. Mitään ei kuitenkaan ollut enää tehtävissä, sillä Ritavuori oli kuollut jo autoon nostettaessa. Heti sairaalaan saavuttuaan Ritavuori julistettiin kuolleeksi. Luodeista yksi oli osunut Ritavuoren sydämeen ja kaksi vasempaan keuhkoon. Nämä vammat aiheuttivat pikaiseen kuolemaan johtaneen sisäisen verenvuodon.
Ernst Tandefelt Tandefelt oli korostanut oikeudenkäyntien aikana eri asioita, mutta aina hän oli väittänyt toimineensa yksin. Istuessaan yksin ja unohdettuna kuritushuoneessa hän tuli toisiin ajatuksiin. Anottuaan turhaan armahdusta vain kahden vuoden vankeuden jälkeen tasavallan presidentti Lauri Kristian Relanderilta hän päätti kertoa kaiken ja lopettaa vaikenemisen, koska vapaus ei ollut näköpiirissä. Hän perusteli totuuden kertomista sillä, että hän oli toivonut nimensä kirkastuvan hallituspohjan vaihduttua. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan hallitukset koostuivat jatkossakin maalaisliiton ja edistyspuolueen liitosta. Tandefelt kyllästyi siis olemaan syyttä ainut syntipukki. Hän kertoi koko aktivistisuunnitelman kahdessa erillisessä paljastuskirjeessä.
Hugo Stenberg Stenberg oli mukana aktivistien toiminnassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Venäläiset santarmit pidättivät 4. lokakuuta 1916 Stenbergin ja toisen aktivistin Ernst Tandefeltin joiden epäiltiin suunnitelleen sabotaasitekoja Helsingissä olleita Venäjän laivaston sota-aluksia vastaan. Katajanokan vankilassa venäläiset kiduttivat ja rääkkäsivät näitä suomalaisaktivisteja erittäin kovin ottein. Stenberg ja Tandefelt kestivät raa'at kidutukset ilmiantamatta muita aktivisteja ja sabotööritovereitaan. Kuulustelut kuitenkin mursivat heidät henkisesti, ja Hugo Stenberg teki itsemurhan hirttäytymällä sellissään. Tandefelt yritti myös pari kertaa tehdä itsemurhaa mutta hän jäi henkiin päätyen lopulta Kivelän mielisairaalaan.
Paul von Gerich Vuonna 1927 ulkoministeri Heikki Ritavuoren 1922 murhannut Ernst Tandefelt teki tunnustuksen jonka mukaan aktivisteihin kuuluneet apteekkari Oskar Jansson ja von Gerich olivat kehottaneet häntä murhaamaan Ritavuoren ja toimittaneet hänelle murhassa käytetyn aseen. Motiivina von Gerichin osalta olisi ollut Ritavuoren mukanaolo suojeluskuntaselkkauksen jälkiselvittelyssä. Asianomaiset itse kiistivät Tandefeltin väitteet eivätkä asiasta tehdyt poliisitutkimukset johtaneet selvyyteen.
Tandefelt Suomen ritarihuoneeseen suku merkittiin numerolla 51 vuonna 1818, eikä sen edustajia ole Ruotsin aatelishuoneessa. 18. heinäkuuta 1809 syntyi Tandefeltin vapaaherrallinen haara, kun Adolf Tandefelt ylennettiin vapaaherraksi. Hän oli kuitenkin naimaton, joten hänen veljenpoikansa peri adoption kautta vapaaherran arvon. Tämä veljenpojasta lähtöisin ollut vapaaherrallinen haara sammui vuonna 1904.
Ernst Tandefelt Neljännessä käsittelyssä puolustus vaati kovasti mielentilatutkimusta, kun taas syyttäjä korosti Tandefeltin syyntakeisuutta. Syyttäjä totesi, että Hufvudstadsbladetin uutisointi oli kiihotuksellista ja se selvästi synnytti Tandefeltin motiivin. Neljännestä käsittelystä tuli täysin poliittinen. Eemeli Niemelä teki puheenvuorostaan sanomalehtikatsauksen, jossa osoitti Ritavuoresta oikeistolehdissä ja kommunistien Suomen Työmies -lehdessä julkaistujen uutisten olleen perättömiä. Edistyspuolue oli huolissaan siitä, ettei oikeudenkäynnissä ollut kiinnitetty huomiota lehdissä julkaistujen tietojen virheellisyyteen. Niemelä sai hallitukselta ja puoluejohdolta vanhana nuorsuomalaisten Helsingin piirin johtohenkilönä sekä Edistyspuolueen vaikuttajana tehtäväkseen oikaista tiedot oikeudessa. Edistyspuolueen pää-äänenkannattaja Helsingin Sanomat uhrasi lähes puolet seuraavan päivän lehdestä Niemelän puheenvuoron julkaisuun. Tällä tavalla Ritavuoren ja hallituksen maine puhdistettiin.
Liisi Tandefelt Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan tyttölyseosta 1954, opiskeli taidehistoriaa Helsingin yliopistossa 1955, suoritti sisustusarkkitehdin tutkinnon Taideteollisessa oppilaitoksessa 1958 ja näyttelijän tutkinnon Suomen Teatterikoulussa 1961. Tandefelt oli vuosina 1959–1969 naimisissa Urpo Huhtasen kanssa. Avioliitosta syntyi yksi lapsi. Kahdessa kirjailijoiden elämäkerrassa on esitetty väite, että hän olisi seurustellut 1959 Lasse Heikkilän kanssa, minkä hän itse on oikaissut perättömänä.
Ernst Tandefelt Poliisin kolme vuotta kestäneet selvitykset päättyivät 22. huhtikuuta 1930. Charpentierin jälkeen asiaa oli tutkinut oikeuskanslerin virassa Urho Castrén ja lopulta Albert von Hellens, joka katsoi, ettei asiaa ollut enää tarpeellista tutkia. Luultavasti tähän päätökseen vaikutti poliittinen tilanne. Aktivistit olivat edelleen tärkeässä asemassa politiikassa, ja tutkinnan lopettamispäätös sijoittui Lapuan liikkeen kannatuksen nousun ja aktivistien vaikutusvallan uuden kasvun aikaan. Valonarkoja ja poliittisesti ikäviä sekä yhteiskuntarauhaa rikkovia paljastuksia olisi tullut esille, joten oli parempi tuomita yksin Tandefelt ja jättää muu taustatutkimus tekemättä.
Ernst Tandefelt Tandefeltin murhan motiiveja ja mahdollisia taustahenkilöitä ei poliisi aikanaan kunnolla tutkinut. Viranomaiset eivät halunneet tutkia surmaa itse varsinaista tekoa eli ampumista laajemmin. Murhan tutkimus annettiin vielä tuossa vaiheessa kokemattomalle Helsingin poliisilaitokselle. Ilmiselvästi tällainen valtiollinen murha olisi kuulunut salaiselle poliisille eli Etsivälle keskuspoliisille. Etsivä keskuspoliisi oli kuitenkin aktivistien miehittämä ja murhan tutkimuksessa olisi voinut paljastua EK:lle sekä sen johdolle ikäviä asioita tai kytköksiä Ritavuoren murhaan. EK:n silloinen johtaja aktivisti Ossi Holmström pelkäsi EK:ssa työskentelevien aktivistien nimien tulevan esiin, jos murhaa tutkittaisiin perinpohjaisesti. Tuolloin haluttiin todeta Tandefelt selvästi syyllisesti ja asettaa oikeuden eteen. Yksi pääkysymys sivuutettiin: "Mikä sai juuri elämänsä vihdoinkin kuntoon saaneen perheenisän poliittisen murhan kannalle?". Nykytietämyksellä voidaan todeta, että teon tausta on selvästi laajempi kuin tuolloin väitetty mielenvikaisen hetkellinen päähänpisto.
Eugen Schauman Kahdeksan kuukautta Bobrikovin murhan jälkeen Lennart Hohenthal ampui prokuraattori Eliel Soisalon-Soinisen, myöntyväisyyspoliitikon, jota aktivistit pitivät venäläistämistoimenpiteiden tukijana. Myös Hohenthal oli suunnitellut Bobrikovin murhaamista, mutta Schaumanin ehdittyä ensin hän valitsi kohteekseen Soisalon-Soinisen. Schaumanin ja Hohenthalin esimerkki rohkaisi suomalaisia nuoria aktivisteja käyttämään väkivaltaa venäläisiä viranomaisia ja suomalaisia myöntyväisyyspoliitikkoja vastaan. Teot siis loivat entistä enemmän taistelumielialaa kunnes vuonna 1906 salamurhat sortotoimien vastaisina keinoina koettiin niin sanotusti epämuodikkaiksi. Kolmas ja viimeinen tunnettu aktivistimurha tapahtui erilaisissa oloissa vuonna 1922, kun Ernst Tandefelt ampui sisäasiainministeri Heikki Ritavuoren. Tandefelt mainitsikin esikuvikseen Schaumanin ja Hohenthalin.
Ernst Tandefelt Hän vertasi itseään Schaumaniin ja Hohenthaliin ja sanoi, että nykyinen hallitus haluaa estää häntä saamasta kansallissankarin mainetta. Hänen mukaansa koko ruotsinkielinen ja suurin osa suomenkielisestä sivistyneistöstä oli hänen puolellaan. Vain nykyisen hallituksen takia nämä joutuivat tuomitsemaan hänen tekonsa. Kun oikeistohallitus tulisi valtaan, hän saisi sen aseman, joka hänelle kuuluukin. Ennen tätä vallanvaihtoa oikeistopuolueen tulisi rahoittaa hänen perhettään.
Ernst Tandefelt Joulukuussa 1921 alkoi uusi sisäpoliittinen kriisi, joka lopulta sai Tandefeltin tarttumaan aseeseen. Marraskuussa alkanut suomalaisten heimosoturien tukema itäkarjalaisten kansannousu oli alkanut käydä tappiolliseksi ja koetteli juuri solmittua Tarton rauhansopimusta. Hallitus päätti, ettei Suomessa saa järjestää värväystä, eivätkä aseelliset joukot ja asekuormat saa ylittää rajaa. Pakolaisia päätettiin kuitenkin ottaa vastaan, eikä elintarvikkeiden vientiä tai ambulanssien ja yksittäisten heimosoturien rajanylitystä estetty. Tämä nostatti entisestään oikeiston, aktivistipiirien ja nyt myös heimoaktivistien vihat Ritavuorta kohtaan. Silloisen äärimmäisen oikeiston pää-äänenkannattajat Hufvudstadsbladet ja Uuden Suomen Iltalehti aloittivat kovan hyökkäyksen Ritavuorta vastaan ja pistivät hallituksen päätökset Ritavuoren nimiin. Vaikka Ritavuori oli heimoaatteen mies, hän näyttäytyi oikeiston ja aktivistien silmissä kaikkein suurimpana heimokansojen vihaajana.
Ernst Tandefelt Oikeudenkäynnissä Tandefelt korosti tehneensä murhan ja päätöksen siitä aivan yksin. Hän korosti olevansa mieleltään terve ja sanoi tietäneensä mitä teki, vaikka olikin kärsinyt hermostuneisuudesta ja päänsärystä Katajanokan kidutuskokemusten jälkeen. Hän sanoi olevansa ylpeä teostaan ja piti Ritavuorta jopa pahempana uhkana kuin kommunisteja. Hän väitti tunteneensa Heikki Ritavuoren 15-20 vuoden takaa, olihan Ritavuori aktivistien maanalaisen liikkeen, "kagaalin", jäsen. Katri Ritavuori oli hänen mukaansa hänelle serkkujen serkku. Samoin hän väitti, että Colt-pistooli oli ollut hänellä jo sisällissodan aikana. Tämän kahdeksalla patruunalla ladatun pistoolin ja tuhat markkaa hän oli ottanut konttoristaan Tarkk'ampujankadulta. Hän oli omien sanojensa mukaan aikonut ampua Ritavuoren jo 13. helmikuuta, mutta tämä oli ollut silloin vaimonsa seurassa, eikä hän halunnut surmata Ritavuorta vaimonsa silmien edessä.
Vennolan II hallitus Sotaministeri Onni Hämäläinen joutui eroamaan virastaan suojeluskuntaselkkauksen vuoksi ja hänen tilalleen tuli kenraali Bruno Jalander. Vuosien 1921–1922 sisäpoliittinen kriisi johti lopulta siihen, että hallituksen sisäministeri Heikki Ritavuori ammuttiin kotiovelleen Helsingissä 14. helmikuuta 1922. Ampuja Ernst Tandefelt toimi ilmeisesti yksin, vaikka liikkeellä oli huhuja myös laajemmasta salaliitosta.
Tandefelt Tandefeltit omistivat myös Koskipään kartanon Hartolassa, mutta tämä siirtyi von Gerdten -suvulle, kun kapteeni Otto Tandefeltin tytär Wendla Fredrika Tandefelt meni naimisiin Savon jalkaväen luutnantin Georg Gustaf von Gerdtenin kanssa. Tandefeltit saivat myös haltuunsa Virtaan kartanosta maanjaossa 1700-luvun lopulla lohkaistun uuden kartanon Fredriksgårdin (Uusikartano), kun se siirtyi vuonna 1871 Magnus Fredrik Tandefeltille (1830-1902) sen alkuperäiseltä omistaja- ja rakennuttajasuvulta, Stormbomilta.
Ernst Tandefelt Heikki Ritavuori oli Kansallisen Edistyspuolueen jäsen ja sisäasiainministeri Juho Vennolan kummassakin hallituksessa, elokuusta 1919 kesään 1920 ja huhtikuusta 1921 kuolemaansa helmikuuhun 1922. Ritavuori ja hänen puoluetoverinsa, tasavallan presidentti K. J. Ståhlberg, olivat oli oikeiston ja aktivistien keskuudessa maan vihatuimmat poliitikot. Poliittisella toiminnallaan vuosina 1918–1922 Ritavuori sai monarkistisen oikeiston, radikaalit suojeluskuntalaiset ja aktivistit vankoiksi vihamiehikseen.
Adolf Tandefelt Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1761. Hän opiskeli oikeustiedettä ja toimi eri tehtävissä Turun hovioikeudessa. Tandefelt nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi 1775. Vaasan läänin vt. maaherraksi Tandefelt nimitettiin vuonna 1778, Oulun läänin maaherraksi 1782 ja takaisin Vaasan lääniin vakinaiseksi maaherraksi 1785. Tandefelt erotettiin virastaan 1794.
Tandefelt Suurin osa Tandefelteista on upseereita ja tuomareita. Tandefeltin sukuun kuuluneilla oikeusoppineilla oli käytännössä aina ylioppilastutkinnon lisäksi myös Haapaniemen sotakoulussa suoritettu kadetin koulutus. Myöhemmin Tandefelteissa oli myös taiteiden edustajia.
Arvid Tandefelt Arvid Tandefelt (k. 1656) oli suomalainen ratsumestari ja aatelisen Tandefelt-suvun kantaisä.
Ivar Ståhle Vuonna 1927 Heikki Ritavuoren murhannut Ernst Tandefelt teki paljastuksen, jonka mukaan hän oli tavannut murhapäivänä ennen tekoaan Café Esplanadissa Ivar Ståhlen, Selim Collianderin ja Oscar Janssonin, joista jälkimmäinen oli antanut hänelle 1000 markkaa. Suojeluskuntain Yliesikunta ilmoitti Ståhlen olleen sairauslomalla, ja Ståhle käytti tätä alibinaan sille, ettei hän voinut olla tuolloin kahvilassa. Ståhlen ja kumppanien osuus Ritavuoren murhassa jäi kuitenkin selvittämättä, kun poliisi lopetti oikeuskanslerin päätöksellä tutkimukset maaliskuussa 1930.
Ernst Tandefelt Ritavuoren vastustajat olivat tyytyväisiä, kun Ritavuori siirtyi perustuslakivaliokunnan johtajuudesta ministeriksi. Kesällä 1921 Ritavuori kuitenkin otti jälleen yhteen suojeluskunta-aktivistien kanssa ns. suojeluskuntaselkkauksen aikana. Ritavuori vastusti suojeluskuntien itsenäisyyttä ja halusi ne valtiollisen valvonnan alle. Selkkauksen aikana suojeluskuntien vallankaappauksen uhka kasvoi jälleen. Suojeluskuntien asema säilyi lopulta ennallaan, mutta Ståhlberg ja Ritavuori estivät Mannerheimia nousemasta suojeluskuntien ylipäälliköksi, minkä radikaalit suojeluskunta-aktivistit kokivat tappiona.
Heikki Tandefelt Tandefeltin vanhemmat olivat tilanomistaja Gustaf Magnus Otto Tandefelt ja Anna Maria Renqvist. Käytyään reaalilyseota hän opiskeli sitten Taideteollisessa keskuskoulussa 1899 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1900–1901. Tandefelt jatkoi vielä taideopintojaan Italiassa 1902–1904 sekä Ranskassa 1904–1907 ja 1909–1910.
Liisi Tandefelt Tandefelt palkittiin taiteilijaurastaan Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1987. Hän perusti Teatteri Avoimet Ovet vuonna 1994 teatterikiertuetoimintansa tueksi. Pysyvän tilan se sai 1997 Helsingin Museokadulta. Tandefelt toimi teatterin johtajana kausilla 1998–2003. Vuonna 2006 ilmestyi hänen 50-vuotistaiteilija-juhlavuoden elämäkertakirja "Liisi Tandefelt — Monessa roolissa". Seuraavana vuonna Teatterimuseossa oli näyttely hänen suunnittelemistaan puvuista.
Vuonna 2012 Tandefelt esiintyi Sofi Oksasen kirjaan perustuvassa elokuvassa "Puhdistus", josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Jussi-palkinnolla.
Otto Tandefelt Saarijärven Tarvaalassa syntyneen Tandefeltin vanhemmat olivat kapteeni Otto Vilhelm Tandefelt ja Eva Fredrika Stenroth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1830 ja oli sitten maanmittausoppilaana. Tandefeltistä tuli postijohtokunnan ylimääräinen kopisti 1836 ja vakinainen kopisti 1842. Hän toimi Hämeenlinnan postikonttorin konttorikirjurina 1842–1854 ja Kokkolan postimestarina 1854–1860.
PIK-19 Muhinu Sarjavalmistuksen tiimoilta otettiin yhteyttä myös entiseen purjelentokoneiden valmistaja Harald Tandefeltiin, joka lähetti Linnaluodolle kirjeen, jossa julkitoi ajatuksiaan sarjatuotannon järjestämisestä. Tandefelt esitti, että Hämeenlinnaan perustettaisiin lainarahoituksella yhtiö, joka aloittaisi toimintansa K. K. Lehtovuori Oy:n tiloissa. Ensimmäiset koneet oli tarkoitus saada myytyä Tandefeltin suunnitelmissa Suomeen, jotta niitä mahdollisesti vaivanneet lastentaudit olisi saatu hoidettua ”mahdollisimman kivuttomasti” ja matalin kustannuksin. Ensimmäisten koneiden jälkeen Tandefelt näki tärkeänä saada myytyä tuotantosarja sekä ilmavoimille että Suomen ilmailuliitolle, millä saataisiin vauhditettua sarjatuotantoa. Tandefelt pohti myös nelipaikkaisen jatkokehitelmän suunnittelua ja tuotantoa tilanteeseen, jossa kaksipaikkaisen Muhinun tuotanto kuihtuisi. Tandefeltin lisäksi kolmantena valmistajakandidaattina nähtiin Haminassa toiminut lujitemuoviveneitä valmistanut sekä instrumentointia ja automatiikkaa kehittänyt Harol Oy.
Arvid Tandefelt Arvid Tandefeltin puoliso oli Brita Ekestubbe. Heidän poikansa oli Johan Tandefelt, joka joutui Pultavassa venäläisten vankeuteen ja kuoli siellä vuonna 1712.
Arvid Tandefelt Arvid Tandefelt omisti Rapalan kartanon yhdessä veljensä Henrik Henrikinpoika Tandefeltin kanssa. Hän myi osuutensa kartanosta 1654 veljenpojalleen Sigfrid Henrikinpoika Rapalalle 1654.
Petra Tandefelt Petra Jessica Casimira Tandefelt (s. 2. lokakuuta 1966 Helsinki) on suomalainen yrittäjä, keräilijä ja vuodesta 2003 Suomenlinnan lelumuseon johtaja. Suomenlinnan lelumuseo esittelee Tandefeltin yksityistä lelukokoelmaa, jonka vanhimmat esineet ovat 1800-luvun alkupuolelta. Kokoelman nuorin artikkeli on vuodelta 1980. Museo sijaitsee Suomenlinnan itärannalla Tandefeltin omistaman kiinteistön pohjakerroksessa. Petra Tandefelt johtaa museon lisäksi Café Samovarbar -nimistä kahvilaa joka toimii museon yhteydessä. Museossa on myös pieni museokauppa, jonka valikoimiin kuuluu mm vanhojen eurooppalaisten lelutehtaiden tuotantoa keräilykappaleina. Suomenlinnan lelumuseossa vierailee vuosittain noin 23 000 asiakasta.
Heikki Tandefelt Tandefelt osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1902–1907 sekä vielä viisi kertaa vuosien 1916 ja 1937 välillä. Hänen taidegrafiikkaansa oli esillä 1930-luvulla näyttelyissä Tšekkoslovakiassa, Saksassa, Tanskassa, Unkarissa, Itävallassa ja Englannissa. Tandefelt kirjoitti myös "Hyvät ja huonot taiteilijat" nimisen esteettis-taidehistoriallisen esseekokoelman (Otava, 1915). Kirjassa Tandefelt arvosteli Akseli Gallen-Kallelaa mainitsematta häntä kuitenkaan suoraan nimeltä.
Signe Tandefelt Tandefeltin vanhemmat olivat yliarkkitehti Johan Jacob Ahrenberg ja Fredrika Widolfa Carolina von Engeström. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1904 taidemaalari, Suomenlinnan intendentti Heikki Tandefelt; he erosivat 1918.
Ernst Tandefelt Viimeisen ja kohtalokkaan syytöksen esitti "Hufvudstadsbladet" 7. helmikuuta, kun se uutisoi viikko ennen Ritavuoren murhaa, että karjalaisia vapaussotilaita oli pidätetty Suomen rajalla. Heimosoturit oli väitteen mukaan riisuttu aseista ja otettu vangeiksi. Lopulta heimosotureita oli oikeistolehtien mukaan kohdeltu rikollisina. Syttyi lehdistöriita, ja poliittisessa ilmapiirissä oli sisällissodan revanssin tuntua. Kansalaiskokouksissa vaadittiin sisäministerin eroa, ja lehtien palstoilla jopa uhattiin uudella sodalla ja ministerin murhalla. Tosiasiassa karjalaisia tai suomalaisia heimosotureita ei pidätetty, vaan heidät riisuttiin aseista ja annettiin siirtyä kotiseuduilleen tarpeen tullen valtion autoilla.
Henrika Tandefelt Henrika Tandefelt (s. 1972, Helsinki) on Svenska litteratursällskapet i Finlandin tutkija. Tandefelt sai vuoden 2009 Tieto-Finlandia-palkinnon kirjallaan "Porvoo 1809: juhlamenoja ja tanssiaisia".
Ernst Rolf Ernst Ragnar Johansson syntyi Falunissa, Taalainmaan läänissä. Hänen isänsä oli vaatturi. Ernstin perhe asui pienellä tilalla Elsborgissa. Hän oli musikaalinen jo pienenä ja esiintyi usein IOGT:ssä yhdessä vanhemman veljensä Birgerin kanssa, joka soitti pianoa. Syksyllä 1906 Ernst alkoi työskennellä postimyyntifirmassa nimeltään Åhlen & Holm Insjönissä.
Tandefelt Tandefelt on edelleen elossa oleva suomalainen, alun perin Sysmän Rapalasta kotoisin oleva aatelinen tuomari- ja upseerisuku. Suvun toinen kotipaikka Sysmän lisäksi on Hartola. Yksi Tandefeltien esi-isistä oli Paavali Juusteen.
Otto Tandefelt Otto Tandefelt oli naimisissa vuodesta 1841 Maria Fredrika Brunoun kanssa. Heillä oli kolme lasta. Nuorin tytär Aina Hilma Fredrika Tandefelt-Harlin oli naimisissa Suomen ensimmäisen kunnanlääkärin Gustaf Ferdinand Harlinin (1849–1893) kanssa.
Adolf Tandefelt Tandefelt oli myös Ruotsin valtion valtiopäivämiehenä vuosina 1769, 1770, 1778, 1789 ja 1800 sekä vt. oikeuskanslerina Porvoon maapäivillä 1809. Samana vuonna hänet nimitettiin vastaperustetun hallituskonseljin oikeusosaston jäseneksi. Tandefelt oli oikeusosaston vanhin jäsen.
Etsivä keskuspoliisi Oikeistossa tulkittiin, että Ritavuori aikoi lakkauttaa valtiollisen poliisin kommunisteja miellyttääkseen. Maassa järjestettiin kansalaiskokouksia, joissa vaadittiin, ettei valtiolliseen poliisiin organisaatioon saanut koskea. Kaksi viikkoa uudistusilmoituksesta, 14. helmikuuta 1922 Ritavuori murhattiin. Murhaaja, aktivisti Ernst Tandefelt sanoi yhdeksi motiivikseen Ritavuoren suunnitelmat valtiollisen poliisin "lakkauttamisesta". Uudistus olisi todennäköisesti lopettanut aktivistien vallan EK:ssa, ja onkin arveltu, että murhan takana olivat aktivistipiirit ainakin jonkinlaisena tukena. EK ei ottanut osaa murhatutkimuksiin, vaikka sisäministerin murhan selvittely olisi kuulunut valtiolliselle poliisille.
Max Ernst Max Ernst syntyi Brühlissä, Saksassa. Hän aloitti filosofian opinnot vuonna 1910 Bonnin yliopistossa, mutta jätti kurssit pian.
Liisi Tandefelt Liisi Kaarina Tandefelt (s. 2. toukokuuta 1936 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä ja puvustaja. Hänen yli puolen vuosisadan mittaiselle näyttelijänuralleen on mahtunut runsaasti rooleja teatterissa ja televisiosarjoissa sekä muutamissa pitkissä elokuvissa. Lisäksi Tandefelt on tehnyt uraa teatterin pukusuunnittelijana. Hänet tunnetaan myös Helsingissä toimivan Teatteri Avoimien Ovien perustajana.
Heikki Tandefelt Tandefelt oli opettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1911–1918 sekä jojtajaopettajana Taideteollisessa keskuskoulussa 1917–1918 ja hän toimi myös taidearvostelijana Dagens Tidning-lehdessä 1912–1913 ja Uudessa Suomettaressa 1914. Vuodesta 1918 aina kuolemaansa saakka Tandefelt toimi Suomenlinnan museon intendenttinä. Hän oli myös Ehrensvärd-seuran sihteerinä 1921–1943.
Teatteri Avoimet Ovet Tandefelt perusti Avoimet Ovet vuonna 1994 hoitamaan 1970-luvulla alkanutta sekä ulkomaille että muualle Suomeen suuntautunutta kiertuetoimintaansa. Tandefelt löysi vuonna 1997 teatterin tiloiksi entisen pankkikonttorin Töölöstä, Museokadun ja Cygnaeuksenkadun kulmasta. Esitystoiminta alkoi siellä seuraavana vuonna. Tandefelt toimi Avoimien Ovien johtajana vuoteen 2003.
Aino Tandefelt-Laurila Tandefelt-Laurilan puoliso oli arkkitehti, apulaisprofessori Pekka Laurila.
Heikki Tandefelt Luutnanttina sodassa palvellut Tandefelt kuoli sotasairaalassa 12. tammikuuta 1943.
Adolf Tandefelt Erottamisensa jälkeen Tandefelt oli muutaman vuoden poissa valtakunnan politiikasta. Hän rakennutti kartanon Hartolaan omistamalleen Ekon tilalle. Tila oli erotettu hänelle Koskipään kartanosta jo 1760-luvulla. Vuonna 1799 hänet nimitettiin Örebron läänin vt. maaherraksi, mutta hän ei ottanut virkaa vastaan. Tandefelt oli Tukholman korkeimman oikeuden jäsenenä vuodet 1800–1806. Vuonna 1805 hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi.
Signe Tandefelt Helsingin kaupunki hankki perustettavaan kaupunginmuseoon muotokuvajäljennöksiä monista merkkihenkilöistä, ja Signe Tandefelt maalasi ne.
Henrika Tandefelt Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi 1991. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1997 ja tohtoriksi 2007.
The Octagon – hiljaiset tappajat Valtion elokuvatarkastamo asetti elokuvalle ennakkotarkastuksessa 24.9.1980 ikärajan KK (Kokonaan kielletty), joten elokuvaa ei saanut laillisesti Suomessa levittää eikä esittää. Myöhemmin vuonna 1984 elokuvasta sallittiin K18 ikärajalla leikattu versio ja lopulta vuonna 1995 alkuperäinen, leikkaamaton versio sai tarkastamolta ikärajan K16.
Kosovon parlamentti Äänestys- ja vaalikelpoisuuden ikäraja on 18 vuotta. Äänikynnys parlamenttiin pääsemiseksi on saada 5 % kaikista annetuista äänistä. Äänikynnys ei koske vähemmistöpuolueita.
Henry ja June "Henry ja June" oli Yhdysvalloissa ensimmäinen MPAA:n korkeimman NC-17-ikärajan saanut elokuva. NC-17 vastaa Suomessa K-18-ikärajaa. Alun perin "Predator 2 – Saalistaja" (1990) oli ensimmäinen NC-17-ikärajan saanut elokuva, mutta sitä leikattiin sen verran, että se sai matalamman R-ikärajan. NC-17-ikäraja laadittiin korvaamaan X-ikärajamerkintä. Suomessa elokuvan ikärajana on useimmiten K-16.
Helmiä ja sikoja Elokuvan alkuperäinen ikäraja Suomessa oli K-15, mutta uudelleentarkastettuna se pudotettiin nykyiselleen (K-11). Elokuva voitti vuonna 2004 kaksi Jussi-palkintoa: paras miespääosa (Mikko Leppilampi) ja paras naissivuosa (Outi Mäenpää). Lisäksi elokuva oli ehdolla sarjoissa paras elokuva, paras naissivuosa (Laura Birn) ja paras kuvaus.
Elokuvien ikärajat Suomessa "Katso artikkeli: Kuvaohjelmien ikärajat Suomessa"