mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Rannikkosotilaskoti Sotien päätyttyä Sotilaskotiliiton toiminta palasi rauhanaikaisiin muotoihin. Tällöin korostui yhteistoiminta puolustushallinnon kanssa. Sotilaskodit toimivat omissa osin puutteellisissa ja ahtaissa tiloissa. Erityisen merkittävä olikin puolustusministeriön ja sotilaskotiliiton v. 1956 solmima sopimus, jonka mukaan ministeriö sitoutui rakentamaan sotilaskodit varuskuntien uudistusten yhteydessä. Tänään sotilaskodit ovat hyvässä kunnossa peruskorjatuissa tiloissa.
Kambodžan sisällissota Monet kambodžalaiset odottivat Phnom Penhin antautumisen jälkeen uutta rauhanaikaa. Punaiset khmerit aloittivat kuitenkin välittömästi Phnom Penhin ja muiden suurten kaupunkien tyhjentämisen. Kaupunkilaisille luvattiin nopea pääsy takaisin koteihinsa, mutta lupausta ei ollut tarkoituskaan pitää. Punaiset khmerit pitivät kaupunkilaisia epäluotettavina, ja heidät laitettiinkin työleireille eri puolille maata.
Maria Edgeworth Edgeworthin perhe muutti 1802 ulkomaille, ensin Brysseliin ja sitten Ranskaan Amiensin rauhansopimuksen aikana, joka oli lyhyt rauhanaika Napoleonin sotien lomassa. Siellä he tapasivat lukuisia merkkihenkilöitä, ja Maria sai avioliittotarjouksen ruotsalaiselta hovimieheltä kreivi Edelcrantzilta, jota hän äitipuolen mukaan suri pitkään. He palasivat Irlantiin 1803 sodan kynnyksellä, ja Maria jatkoi kirjoittamistaan.
Hirsipuumäen teloituspaikan muistomerkki Hirtetyt ruumiit jätettiin varoitukseksi roikkumaan hirsipuuhun, jolloin kaupunkiin Hämeen härkätietä pitkin matkaavat näkivät, että kannattaa käyttäytyä kunnolla. Teloitetuilla ei ollut kirkkomaahan asiaa, ruumiit heitettiin joskus teloituspaikan läheisyydessä olevaan Mätäjärveen.
Annie Jennings Annie Jennings (12. marraskuuta 1884 - 20. marraskuuta 1999) oli brittiläinen henkilö. Hän kuoli 115 vuoden ja kahdeksan päivän ikäisenä vuonna 1999. Hän työskenteli elämänsä aikana opettajana. Hän ei saanut lapsia. Jennings oli Britannian vanhin henkilö vuodesta 1997 kuolemaansa saakka, jonka jälkeen titteli siirtyi Eva Morrisille. Jennings oli Britannian toiseksi vanhin henkilö. Häntä vanhemmaksi elänyt brittiläinen oli Charlotte Hughes. Jennings oli viimeinen dokumentoitu vuonna 1884 syntynyt henkilö.
Tomb Raider Chronicles Kolmannessa kroniikassa teini-ikäinen Lara kuulee Winstonin ja Dunstanin keskustelun paranormaaleista ilmiöistä irlantilaisella Black Islen saarella. Hän salamatkustaa Dunstanin veneessä saarelle ja kohtaa outoja asioita, kuten hirtetyn miehen ja demoni Verdiletin.
Violet Brown Brown oli tiettävästi viimeinen henkilö, joka oli kuningatar Viktorian alamainen.
Eugen Weidmann Eugen Weidmann () oli viimeinen julkisesti teloitettu henkilö Ranskassa.
Toivo Koljonen Toivo Harald Koljonen (12. joulukuuta 1910 Lahti – 21. lokakuuta 1943 Maaria) oli Huittisten varavankilasta karannut vanki, joka maaliskuussa 1943 surmasi Huittisten Karhiniemen kylässä viisihenkisen Hakasen perheen ja naapurissa asuneen Anna Maria Mäkisen. Koljonen on viimeinen siviilioikeuden kuolemaan tuomitsema ja teloitettu henkilö Suomessa. Edellinen siviilioikeuden antama kuolemantuomio oli pantu täytäntöön vuonna 1825. Koljosesta on käytetty myös nimitystä "Kirves-Koljonen".
Ada Roe Ada Roe oli viimeinen dokumentoitu elossa ollut 1850-luvulla syntynyt henkilö.
Vaide Viimeinen liivin kieltä äidinkielenään puhuva henkilö, Grizelda Kristiņa, syntyi Vaidessa.
Suomen sotahistoria Aatelin ratsupalvelus määrättiin Kustaa Vaasan ja Eerik XIV:n hallitusaikoina tulojen mukaan, jolloin asetettiin ratsumies jokaisesta 300 markan rälssitalotulosta sekä 200 markan läänitystulosta. Jo Kustaa Vaasa huomasi, että rälssin asettama ratsuväki oli riittämätön, siten hän määräsi vuonna 1536, että kuka tahansa joka hankki hyvällä haarniskalla varustetun ratsumiehen kuninkaan palvelukseen, sai siitä vuosipalkkana rahaa ja vaatetta. Juhana III nosti tulorajat aatelisprivilegeissään vuonna 1569 siten, että sodanaikana 400 markan rälssituloista varustettava yksi ratsumies, mutta rauhanaikana vasta 800 markan tuloista. Vuodesta 1571 yksi ratsumies oli asetettava 400 markan läänitystuloista. Aatelin ratsupalvelus menetti tulosidonnaisena ja verovapautusten myötä merkitystään ja lopulta Juhana III aatelisprivilegeissään määräsi aateluuden perinnölliseksi ja ratsupalveluksesta riippumattomaksi.
Emma Tillman Emma Tillman oli ennen kuolemaansa viimeinen tunnettu vuonna 1892 syntynyt henkilö.
Sirkka Anna-Liisa Sihvola Sirkka Anna-Liisa Sihvola oli Kuusankoskelta kotoisin ollut suomalainen 17-vuotias liikeapulainen joka murhattiin Valkealan Lappalanjärvellä sijaitsevassa Verkkosaaressa 16. heinäkuuta 1938. Murhaaja oli Sihvolan naapurina asunut työmies Tuomas August Narinen. Narisesta tuli viimeinen Suomessa rauhan aikana kuolemaan tuomittu henkilö. Surma herätti aikanaan suurta huomiota ja siitä kirjoitettiin useita arkkiveisuja. Verkkosaarta alettiin kutsua Murhasaareksi ja sinne pystytettiin muistokivi joka on kuitenkin myöhemmin hävinnyt.
Rannikkosotilaskoti Vuonna 1948 yhdistyksen täyttäessä 30 vuotta toiminta oli jo melkein palautunut rauhanaikaisiin uomiinsa. Yhdistys sai monin tavoin kokea kuinka sen toiminnalle annettiin arvoa sekä päällystön että miehistön keskuudessa. Tänä samaisena vuonna yhdistys sai hoitoonsa myös Suomenlinnan sotilaskodin. Yhdistyksen hanke uuden ajanmukaisen sotilaskodin saamisesta Russarön linnakkeen palaneen sotilaskodin tilalle toteutui vuonna 1950.
Salmanassar III Babylonian kanssa Salmanassar oli rauhassa. Assyrian ja Babylonian välinen rauhanaika pohjautui Salmanassarin isoisoisän Adad-Nirari II:n tekemään rauhansopimukseen, jonka Salmanassar uudisti. Sopimuksen mukaan Assyrian piti tulla tarvittaessa auttamaan Babyloniaa, ja Salmanassar kunnioitti sopimusta, kun Marduk-zakir-šumi I pyysi apua kapinaan, jota johti hänen veljensä. Salmanassar onnistui palauttamaan Marduk-zakir-šumin takaisin valtaistuimelle.
Big Brother Säännöllisin väliajoin, yleensä kerran viikossa, katsojat äänestävät kuka putoamisehdokkaaksi joutuneista asukkaista poistuu talosta. Putoajaehdokkaat valitaan talossa olevien keskuudesta äänestyksellä. Jokaisella kilpailijalla on käytössään 3 ääntä, jotka on annettava kahdelle potentiaalisesti putoavalle henkilölle; toiselle kaksi ja toiselle yksi. Eniten pisteitä saaneet kilpailijat (vähintään 2 henkilöä) joutuvat putoajaäänestykseen. Kun äänestysaika päättyy, katsojilta eniten ääniä saaneen putoajaehdokkaan täytyy poistua talosta välittömästi. Suomessa 2. tuotantokaudesta 6. tuotantokauteen oli käytössä järjestelmä, jossa katsojat pystyivät antamaan häätöäänestyksessä oleville asukkaille plus- ja miinusääniä. Annetuista plus- ja miinusäänistä lasketiin keskiarvo. Huonoimman keskiarvon saanut asukas häädettiin. 7. tuotantokaudella palattiin pelkkään plusääniäänestykseen, joka oli käytössä myös 1. tuotantokaudella. Ohjelman lopussa viimeinen talosta poistuva kilpailija julistetaan voittajaksi ja hän saa palkinnon, yleensä rahaa (Suomessa 50 000 euroa, Isossa-Britanniassa 100 000 puntaa), joidenkin maiden versiossa auton tai lomamatkan.
Plötzenseen vankila Vuoden 1942 teloituskammio varustettiin pitkällä korkealle nostetulla teräskiskolla, johon kiinnitettiin kahdeksan suurta metallista koukkua, joihin puolestaan kiinnitettiin köysi. Näin saatiin giljotiinin lisäksi kahdeksanpaikkainen hirttolava. Ensimmäiset hirtetyt kuuluivat Punainen orkesteri -nimellä tunnettuun natseja vastaan vakoilleeseen maanalaiseen organisaatioon.
Eino Romppanen Ensimmäisen näyttelynsä Suomessa Romppanen piti vuonna 2003. Hän oli Suomen ja Yhdysvaltain kaksoiskansalainen. Romppasen viimeinen julkinen työ Suomessa on Seinäjoen lukion pihalla Seinäjoella vuonna 2017 paljastettu "Suomineito 100v." -graniittiveistos. Muita töitä Suomessa on edellä mainittu "Viimeinen metri" Kempeleessä.
Suomalaiset nimet Suomessa kaikki yleisimmät etunimet on merkitty almanakkaan jonkin vuoden päivän kohdalle, jolloin on tämännimisten henkilöiden nimipäivä. Nimipäiväkalenteriin otetaan uusia nimiä viiden vuoden välein, viimeksi vuonna 2015. Suomessa annettujen etunimien suosio vaihtelee noin sadan vuoden kiertona. On kuitenkin myös etunimiä, joiden kantajia on melko paljon kaikenikäisten joukossa. Monet tällaiset jokaiselle sukupolvelle tyypilliset nimet ovat kantajiensa toisia tai kolmansia nimiä, jotka kulkevat suvussa. Suomalaisten etunimikokonaisuudet noudattavat useimmiten viskurilakia, jonka mukaisesti pisin ja painavin aines päätyy loppuun. Niinpä yleensä nimikokonaisuuden viimeinen nimi on yleensä myös pisin, esimerkiksi Pekka Antti Johannes.
Emma Morano Emma Martina Luigia Morano (29. marraskuuta 1899 – 15. huhtikuuta 2017) oli italialainen nainen, joka oli maailman vanhin ihminen 337 päivän ajan kuolemaansa saakka. Samalla Morano oli viimeinen elänyt tiettävästi 1800-luvulla syntynyt henkilö. Morano on myös kaikkien aikojen toiseksi vanhimmaksi todistettavasti elänyt eurooppalainen, vanhimmaksi elänyt italialainen ja kuudes henkilö maailmassa, joka on saavuttanut vähintään 117 vuoden iän. Morano on tällä hetkellä tiettävästi seitsemänneksi vanhimmaksi koskaan elänyt henkilö.
Punakaarti Punakaarteja käsittelevää kirjallisuutta alkoi ilmestymään välittömästi sisällissodan päätyttyä. Ne olivat aluksi paikallisten työväenyhdistysten julkaisemia muistoalbumeja, jotka sisälsivät pääosin sodassa surmansa saaneiden jäsenen henkilötietoja ja valokuvia. Vuonna 1925 ilmestyi Mihail Svetšnikovin teos "Vallankumous ja kansalaissota Suomessa", joka oli yleisesitys punaisten sodankäynnistä, mutta ensimmäinen punakaarteja käsittelevä kirja oli Alex Halosen 1928 Pohjois-Amerikassa julkaistu "Suomen luokkasota". Se sisälsi punaisten johtoon kuuluneiden henkilöiden kirjoitusten lisäksi runsaasti punakaartilaisten muistelmia. Neuvostoliitossa ilmestyi vuotta myöhemmin Jukka Lehtosaaren toimittama "Punakaarti rintamalla". 1930-luvun lopulle saakka nämä teokset edustivat poliittisesti värittynyttä luokkasotakirjallisuutta, kunnes ensimmäiset kriittiset teokset ilmestyivät. Niitä edustivat Emil Saarisen salanimellä ”Arvid Luhtakanta” kirjoittama "Suomen punakaarti" (1938) sekä Jalmari Parikan muistelmateos "Viimeinen taisto" (1938).
John C. Woods Nürnbergissä Woodsin työn laatu ei ollut kovin ammattimaista, sillä osa hirtetyistä ei kuollut niskan katkeamiseen vaan kuristumalla. Hirttolavan luukku oli mahdollisesti liian ahdas, koska jotkut tuomitut kolhivat kasvojaan luukun reunaan pudotessaan alas. Myöhemmässä haastattelussa Woods kuitenkin kertoi olevansa ylpeä suorittamastaan palvelustehtävästä.
Penelopeia Penelopeia: Penelopen ja Odysseuksen myytti on Margaret Atwoodin kaunokirjallinen teos vuodelta 2005. Se käsittelee Odysseuksen tarua Penelopen ja 12 hirtetyn neidon kertomana. Romaani oli Mythopoeic-palkintoehdokkaana 2006. Alkuteoksen nimi on "The Penelopiad: The Myth of Penelope and Odysseus". Suomennoksen on tehnyt Kristiina Drews.
Olavi Laiho Mauno Olavi Laiho (1907 Halikko – 2. syyskuuta 1944 Oulu) on viimeinen Suomessa teloitettu suomalainen ja viimeinen Suomessa sotilasrikoksesta teloitettu Suomen kansalainen. Sotamies Laiho teloitettiin karkuruudesta, vakoilusta ja maanpetoksesta 2. syyskuuta 1944.
Raipparangaistus Aiemmin, vielä aina 1800-luvun lopulle asti, oli raippojen määrääminen Suomessa melko yleistä. Esimerkiksi Lappeenrannassa toimeenpantiin tiettävästi viimeinen raipparangaistus syksyllä 1887 karjavarkaudesta. Saattoi käydä niinkin, että hyvin köyhä henkilö joutui maksamaan sakkorangaistuksen raippojen muodossa. Tästä muodostui eräs kansansanonta: "Rikas maksaa rahallaan, köyhä selkänahallaan." Käytetty piiskaamisväline oli yleensä noin aikaihmisen sormenpaksuista koivua. Raipat annettiin pareittain. Lisäksi rangaistus oli julkisena näytöksenä suoritettu, joten sen suorittamista julkistettiin julkisin kuulutuksin.
Cristina Calderón Cristina Calderón (s. 24. toukokuuta 1928) on chileläinen henkilö. Hän on viimeinen yaghanin kieltä äidinkielenään puhuva ihminen.
Bernard Cohen Cohen haastatteli huhtikuussa 1955 Albert Einsteinia hänen näkemyksistä tieteen kehittymisestä. Cohen oli viimeinen Einsteinia haastatellut henkilö.
Germaaninen mytologia Odinille uhrattiin usein, ja hänelle mieluisa uhri olikin hirtetty sotavanki. Hän yllytti sotapäälliköitä ja joukkoja toistensa kimppuun — hän oli sodan jumala. Soturiaristokratian nuoret miehet vihittiin initaatiomenojen jälkeen "Odinin sotilaiksi". Kuoleman jälkeen odottavassa Odinin salissa oli tarjolla ehtymätön simalähde ja lukuisia valkyyrioita sankareiden elämää sulostuttamassa.
Boris Berezovski Berezovski löytyi 23. maaliskuuta 2013 hirtettynä kylpyhuoneensa suihkuun. Ruumiista ei löytynyt väkivallan merkkejä eikä muitakaan todisteita rikoksesta, mutta murhaa ei pystytty täysin sulkemaan pois, joten kuolinsyy jouduttiin jättämään avoimeksi. Berezovskin tiedettiin olleen masentunut ja valtavan taloudellisen paineen alla ennen kuolemaansa.
Saab 95 Mallin valmistus lopetettiin Suomessa vuonna 1976 ja Ruotsissa 1978. Viimeistä 95-mallia tehtiin Suomessa vain 80 kappaletta. Viimeinen Suomessa valmistunut 95 sijaitsee museoautona Nokialla, kun taas viimeinen Ruotsissa valmistunut Saab-museossa Trollhättanissa.
Mary Read Rackham, Bonny ja Read jäivät kuitenkin kiinni rikoksistaan ja joutuivat oikeudenkäyntiin. Koko miehistö, Readin rakastettu mukaan lukien tuomittiin kuolemaan. Bonnya ja Readia ei hirtetty, koska he olivat raskaana. Read kuoli vankilassa kuumeeseen tai mahdollisesti synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin huhtikuussa 1721. Hautajaisten ajankohdaksi kuolintodistukseen kirjattiin 28. huhtikuuta 1721.
Hirttäminen, repiminen ja paloittelu Hirtetyksi, revityksi ja paloiteltavaksi () tuomitseminen oli lähinnä Englannissa käytetty rangaistus maanpetoksesta ja majesteettirikoksesta. Sitä on myöhemmin usein pidetty julman kuolemanrangaistuksen perikuvana. Se langetettiin rikoksesta, joka katsottiin vakavammaksi kuin murha tai muu tavallinen kuolemalla rangaistava teko. Rangaistus langetettiin Englannissa ainoastaan miehille. Maanpetoksesta tuomitut naiset poltettiin roviolla.
Maria de Jesus Jesus oli viimeinen elossa ollut vuonna 1893 syntynyt henkilö. Hänen kuoltuaan maailman vanhimmaksi nousi yhdysvaltalainen Gertrude Baines.
Eino Jutikkala Viimeinen Jutikkalan julkaisema itsenäinen teos oli "Valtion tiedoituslaitoksen salainen sotakronikka" (1997), jonka ilmestyessä hän oli 90-vuotias. Teos on Valtion tiedoituslaitoksen historiikki, jonka hän oli kirjoittanut jo sotavuosina, mutta joka oli tuolloin jätetty julkaisematta. Syynä julkaisemattomuuteen oli ollut se, että tiedotuslaitoksessa työskennelleiden henkilöiden pelättiin joutuvan vaikeuksiin sodan jälkeisessä uudessa poliittisessa tilanteessa, ja laitoksen toiminnasta kertoneet asiakirjat pyrittiin salaamaan tai hävittämään. Puoli vuosisataa sodan päättymisen jälkeen Jutikkala katsoi ajan olevan kypsä historiikin julkaisemiselle ja toimitti sen painokuntoon. Vielä tämänkin jälkeen Jutikkala oli aktiivisesti mukana historiamaailmassa: hän oli yksi "Suomen maatalouden historian" (2003) päätoimittajista, osallistui "Suomen kansallisbiografiaan" (2003–2007) laatimiseen sekä kirjoitti arvosteluja "Historialliseen aikakauskirjaan".
Sinisampi Arkeologisten löytöjen sammenjätteiden ja DNA-tutkimusten mukaan Itämeressä on silti alun perin viime jääkauden jälkeen esiintynyt eurooppalainen sampi "A. sturio", jonka amerikkalaislähtöinen sinisampi olisi sitten syrjäyttänyt. Viimeinen havainto luonnonvaraisesta (sini)sammesta Suomessa on 1930-luvulta. Suomen suurin kala ylipäätään oli 177-kiloinen sampi, joka pyydystettiin Karjalankannaksen rannoilta vuonna 1934. Nyky-Suomen alueen suurin sampi puolestaan saatiin Kokemäenjoesta vuonna 1914, ja se painoi 152 kiloa. Laatokan viimeinen luotettava havainto on vuodelta 1984 ja Itämeren viimeinen Virosta vuodelta 1996.
Luettelo Lucky Luke -sarjakuvien hahmoista Henry, Jim, Abigel, Patrick ja Bill Dalton ovat Daltoneiden setiä. Jim ja Henry ovat kuolleet hirtettyinä, Abigel taas tuntemattomasta syystä. Patrickin olinpaikasta ei ole tietoa, mutta hänet mainitaan Daltonit-animaatiosarjassa. Bill taas elää yhä. Bill Dalton esiintyi Daltonit-animaatiosarjan viimeisessä jaksossa "Daltonit lomalla".
Jourdon Anderson Jourdon aloittaa vastauskirjeen kertoen kantaneensa huolta entisestä omistajastaan, sillä hän oli epäillyt, että eversti oli hirtetty, koska tämä oli tehnyt rikoksia pohjoisvaltioiden joukkoja kohtaan. Hän kertoo ikävöivänsä vanhaan kotiin, jossa ei ole uskaltanut lähdettyään käydä, sillä ”Henry” oli aikonut ampua hänet tilaisuuden tullen. Hän kuvailee viihtyvänsä nykyisissä oloissaan ja kertoo niistä tavalliseen elämään liittyvistä eduista, joita hänellä ei ollut aiemmin.
Nürnbergin oikeudenkäynnit Taulukon selitykset
Ensimmäisessä oikeudenkäynnissä langetetut kuolemanrangaistukset pantiin toimeen Nürnbergin vankilan liikuntasalissa 16. lokakuuta 1946 hirttämällä. Kahdestatoista kuolemaan tuomitusta yhteensä kymmenen teloitettiin yksi kerrallaan. Kuolemaan tuomituista kaksi välttyi tuomionsa täytäntöönpanolta:Oikeudenkäynnissä kuolemaan tuomitun ja sen jälkeen hirtetyn Alfred Jodlin kuolemantuomio kumottiin vuonna 1953.
Oscar Zeta Acosta Vuonna 1974 Acosta katosi matkustaessaan Meksikoon. Hänen poikansa Marco Acosta uskoo olleensa viimeinen hänen kansaan puhunut henkilö. Toukokuussa 1972 Acosta soitti pojalleen ja kertoi että ”"astun laivaan, joka on täynnä valkoista lunta"”. Myöhemmin Marco kommentoi isänsä oikeudenkäynnissä: ”"Ruumista ei koskaan löydetty, mutta voimme kuitenkin päätellä, että ne henkilöt jotka olivat hänen kanssaan, aloittivat tappelun ja tappoivat hänet"”.
Henkikirja Vuonna 1894 annetun henkikirjoitusasetuksen mukaan henkikirjaan merkittiin ristimänimi, sukunimi, ammatti, syntymävuosi, syntymäpäivä, viimeinen henkikirjoituspaikka, kuuluuko henkilö ei-luterilaiseen uskontokuntaan ja haluaako henkilö tulla vapautetuksi henkirahan maksamisesta. Henkikirja tehtiin maalla kustakin kihlakunnasta siten, että kihlakuntaan kuuluvat seurakunnat tai seurakunnan osat merkittiin erikseen. Kaupunkien väestö merkittiin henkikirjaan erottelematta seurakuntia, joita kaupungissa ehkä oli.
Selma Tuominen Epävirallisten tietojen mukaan ennen Tuomista vanhin suomalainen oli vuonna 1902 syntynyt helsinkiläinen nainen, jonka henkilöllisyyttä ei julkistettu. Tätä ennen vanhin suomalainen oli rantasalmelainen Jussi Leskinen. Helsingin Sanomien mukaan Tuomisen lisäksi on elossa ollut syyskuussa 2012 vielä yksi, Selma Tuomista hieman nuorempi vuonna 1903 syntynyt nainen. Viimeinen suomalainen vuonna 1903 syntynyt mies kuoli heinäkuussa vuonna 2008. Helsingin Sanomat kertoi tammikuussa 2017, että Suomen vanhin elossa oleva henkilö on hämeenlinnalainen Helvi Kärki, joka on syntynyt joulukuussa 1906.
Exit Speed Sillä välin loput nomadeista juhlivat joulua hylätyssä teollisuushallissa temppuillen moottoripyörillään. Cupido saapuu halliin ja puhuu jengin varajohtajan kanssa siitä, mitä näki maantiellä. Archie saapuu hiukan Cupidon perässä paikalle ja tarkkailee tilannetta kiikareilla. Näky on julma: motoristit pyörivät piruettia moottoripyörillään, häkissä olevaa vankia piinataan ja hallin seinällä on hirtetty nainen.
Nathan Hale Saman yön aikana Hale teki täydellisen tunnustuksen. Hän myönsi vakoilun mutta kielsi syyllisyytensä New Yorkin tuhopolttoon, joka oli tehty samana päivänä, ja oli tuhonnut neljäsosan Manhattanista. Seuraavana aamuna 22. syyskuuta 1776 hirttoköysi pantiin Halen kaulaan tykkipuistossa lähellä Doven tavernaa. Hänen hirtetty ruumiinsa jätettiin roikkumaan niin että kaikki halukkaat saivat nähdä sen.
Tarvas Tarvas on joskus samaistettu jopa käärmeeseen, kuten näissä käärmeen pistosanoissa:
Eräissä runoissa kerrotaan, että Pohjolassa ovat hirvet hirtettynä ja tarvaat tapettuina. Siellä on paljon lihaa ja verta syötäväksi vaikka kuinka nälkäiselle. Samaan tapaan myös isoa härkää koskevissa runoissa saadaan paljon lihaa ja verta.Huomaa, että nämä 1800-luvun lehtiartikkelit sisältävät käsityksiä, joita nykytutkimus ei välttämättä hyväksy.
Gertrude Weaver Gertrude Weaver (4. heinäkuuta 1898 – 6. huhtikuuta 2015) oli maailman vanhin elossa ollut ihminen. Hän syntyi Arkansasissa lähellä Texasin rajaa. Hänestä tuli Yhdysvaltain vanhin elävä henkilö Dina Manfredinin kuoltua 17. joulukuuta 2012 ja maailman vanhin japanilaisen Misao Ōkawan kuoltua 1. huhtikuuta 2015. Hän kuuluu myös maailman kymmenen vanhimmaksi eläneen henkilön joukkoon. Hän oli viimeinen elossa oleva vahvistetusti vuonna 1898 syntynyt henkilö. Weaver asui Silver Oaks Health and Rehabilitation -nimisessä vanhainkodissa Arkansasin Camdenissa.
Ampuminen Lainsäädännössä kuolemantuomio oli mahdollisena rangaistuksena vuoteen 1972 asti. Viimeinen Suomessa tapahtunut siviilirikoksesta toimeenpantu teloitus oli kuusinkertaisen murhaajan Toivo ”Kirves” Koljosen ampuminen Kakolassa keväällä 1943. Viimeinen Suomessa teloitettu nainen oli Malmin ampumaradalla ammuttu vakoilusta tuomittu Martta Koskinen syyskuussa 1943. Viimeinen teloitettu suomalainen oli Olavi Laiho, joka ammuttiin maanpetoksesta 2. syyskuuta 1944. Vielä seuraavana päivänä ammuttiin kolme venäläistä vankia vakoilusta syytettynä.
Viimeinen yö ”Viimeinen yö” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 83 viikoksi.
John William Finn Finn oli ennen kuolemaansa iäkkäin elossa ollut "Medal of Honorin" saaja ja viimeinen elossa ollut henkilö, jolle kyseinen mitali myönnettiin ansioista Pearl Harborista.
Besse Cooper Besse Cooper oli viimeinen elossa oleva vuonna 1896 syntynyt ihminen. Hänen jälkeensä maailman vanhimman henkilön titteli siirtyi toiselle yhdysvaltalaiselle, Dina Manfredinille.
Giuseppina Projetto Projetto oli vanhin elävä Italiassa syntynyt henkilö Emma Moranon kuoltua 15. huhtikuuta 2017. Gaudette oli syntynyt Yhdysvalloissa. Projetto on toiseksi vanhimmaksi koskaan elänyt italialainen Emma Moranon jälkeen ja oli myös kuolemaansa saakka Euroopan vanhin elävä ihminen Ana María Vela Rubion kuoltua 15. joulukuuta 2017. Projetto oli tiettävästi viimeinen elossa ollut vuonna 1902 syntynyt henkilö.
Olli Kinkkonen Olli Kinkkonen (1881–1918) oli suomalainen siirtolainen ja ahtaaja joka murhattiin Yhdysvalloissa Minnesotan osavaltiossa Duluthissa elokuussa 1918. Hänet kieriteltiin tervassa ja höyhenissä ja löydettiin hirtettynä. Murhan syyksi on arveltu Kinkkosen sodanvastaisuutta. Kinkkonen ei ollut Duluthin suomalaissiirtokunnan ammattiyhdistys- tai rauhanaktivisti, vaan hiljainen satamatyöntekijä. Onkin epäilty että hänen surmaajansa erehtyivät luulemaan häntä joksikin toiseksi suomalaista perua olevaksi aktivistiksi.
Arthur (Walesin prinssi) Isabellalla ja Ferdinandilla ei kuitenkaan ollut kiirettä naittaa tytärtään vaikka sopimus olikin tehty, he miettivät silti yhä vaihtoehtojaan. Ferdinand oli erityisen varovainen, sillä Tudoreiden hallintoa uhkasivat erilaiset kruununtavoittelijat, hanakimmin Perkin Warbeck, ja Ferdinand lähettikin Warbeckin tukikohtaan Skotlantiin lähettiläs de Ayalan. Kun Warbeck oli hirtetty ja toinen mahdollinen uhka mestattu, Henrik VII:n hallinto vakiintui.
HMS Blankney Alus tilattiin 4. syyskuuta 1939 John Brown and Companyltä Clydebankistä osana vuoden 1939 hätäohjelmaa (). Sen köli laskettiin 17. toukokuuta 1940 työnumerolla J1570 ja aluksen vesillelasku oli 19. joulukuuta samana vuonna.
HMS Blankney "HMS Blankney" osallistui 8. maaliskuuta 1944 Saksan laivaston sukellusveneen "U-50":n upottamiseen () "HMS Blencathran", "HMS Breconin" ja "USS Madisonin" kanssa. Alus jatkoi partiointi ja sukellusveneidentorjuntatehtävissä, kunnes se määrättiin toukokuussa tukemaan Normandian maihinnousua.
HMS Blankney HMS Blankney (viirinumero L30) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
HMS Blankney "HMS Blankney", "HMS Marne", "HMS Martin" ja "HMS Middleton" kuljettivat 24. heinäkuuta ampumatarvikkeita Murmanskiin, jonne ne saapuivat 24. heinäkuuta. Alus vaurioitui 30. heinäkuuta törmättyään satamassa, minkä vuoksi se piti siirtää korjattavaksi. Alus lähti 13. syyskuuta Arkangelista suojaten saattuetta QP14.
HMS Blankney "HMS Blankney" palasi helmikuussa 1942 telakalta palvelukseen, jolloin se liitettiin Gibraltarille sijoitettuun 37. Hävittäjäviirikköön suojaamaan saattueita. Alus liittyi 16. helmikuuta saattueeseen WS16 "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Croomen", "HMS Duncanin", "HMS Firedraken", "HMS Lightningin" ja "HMS Laforeyn" kanssa. Se erkani 21. helmikuuta saattueesta suojaten Maltalle lentokoneita operaatio Spotteria varten kuljettanutta lentotukialus "HMS Argusta".
HMS Blankney "HMS Blankney" liittyi 6. tammikuuta 1943 "HMS Ledburyn" kasnsa Neuvostoliitosta palaavaan saattueeseen RA51, josta se erkani 10. tammikuuta. Alus suojasi 17. tammikuuta "HMS Ledburyn" ja "HMS Middletonin" kanssa saattuetta JW52, josta alukset erkanivat 21. tammikuuta. Alus liittyi 5. helmikuuta "HMS Middletonin" kanssa saattueeseen RA52, josta ne erkanivat 8. helmikuuta saavuttuaan Loch Eween. Alus palasi 10. helmikuuta Scapa Flowhun liittyen Kotilaivastoon.
HMS Blankney "HMS Blankney" valmistui telakalta 11. huhtikuuta 1941, jolloin sen koeajot aloitettiin. Aluksen koeajot suoritettiin nopeutettuina ja se siirrettiin laivastolle hyväksyttäväksi. Hyväksynnän jälkeen alus siirrettiin toukokuussa koulutettavaksi ja varustettavaksi, jolloin se samalla määrättiin läntisen reitin () alaisuuteen Irlanninmerelle sijoitettuihin yksiköihin ().
HMS Blankney "HMS Blankney" määrättiin tammikuussa 1945 Sheernessiin sijoitettuun 21. Hävittäjälaivueeseen. Alus matkasi 6. tammikuuta laivueeseensa. Se suojasi 15. tammikuuta Pohjanmerellä saattuetta, jota alus puolusti hyökkääviä E-veneitä vastaan. Alus suojasi Pohjanmerellä saattueita, kunnes se määrättiin kesäkuussa Itäiseen laivastoon.
HMS Blankney "HMS Blankney" saattoi 15. kesäkuuta maihinnousualuksen ja kaksi pelastusalusta käsittäneen saattueen G15 Solentista GOLD rannikolle. Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta liittyen itäiseen laivasto-osastoon kokoontumisjakson ajaksi. Alus palasi 7. kesäkuuta Portsmouthiin suojatakseen saattueita sillanpäähän, kunnes operaatio lakkasi. Tämän jälkeen alus tuki maaoperaatioita mahdollisuuksiensa mukaan.
HMS Blankney "HMS Blankney" siirrettiin marraskuussa 11. Saattajaryhmään, jolloin aluksen tehtävä Atlantin saattueiden suojana jatkui. Alus määrättiin kuukauden lopulla siirrettäväksi Välimerelle. Se liittyi joulukuussa Londonderryssä 20. Saattajaryhmään, jonka mukana se suojasi saattueen HG76 matkan Gibraltarille. Alukselle oli sijoitettu ilmavoimien kalustoa kuljetettavaksi Gibraltarille, jonne saavuttuaan alus siirrettiin 13. Hävittäjälaivueeseen.
HMS Brecon (L76) Alus upotti maaliskuussa Saksan laivaston sukellusveneen "U-450":n "HMS Blankneyn", "HMS Exmoorin" ja "HMS Blencathran" kanssa (). "HMS Brecon" siirrettiin huhtikuussa 18. Hävittäjälaivueeseen suojaamaan saattueita Välimerellä.
HMS Blankney Alus harjoitteli 18. toukokuuta Brightonin edustalla osastojen J, S ja G kanssa. Alus liittyi kesäkuussa saattajaryhmä 115:een, jonka muodostivat sluupit "HMS Lark" ja "HMS Crane" sekä fregatit "HMS Chelmer" ja "HMS Torrington".
HMS Blencathra "HMS Blencathra" siirrettiin tammikuussa 1944 viirikkönsä alusten "HMS Hambledonin", "HMS Blankneyn" ja "HMS Breconin" kanssa Maltalle. Viirikön tehtävänä oli suojata Anzion maihinnoususaattueita sekä valvoa meriliikennettä. Alus siirrettiin maaliskuussa viirikön mukana Napoliin.
HMS Croome Alus suojasi 20. maaliskuuta samoja lentotukialuksia "HMS Laforeyn", "HMS Duncanin", "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Whitehallin", "HMS Wishartin", "HMS Blankneyn" ja "HMS Exmoorin" kanssa toimitettaessa lentokonetäydennystä Maltalle operaatio Picket I:ssä. Operaatio toistettiin 27. maaliskuuta samalla osastolla operaationa Picket II.
HMS Blankney Alus liittyi 27. helmikuuta "HMS Arguksen" ja "HMS Eaglen" suojaksi "HMS Malayan", "HMS Hermionen", "HMS Laforeyn", "HMS Lightningin", "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Whitehallin", "HMS Wishartin", "HMS Exmoorin" ja "HMS Croomen" kanssa (operaatio Spotter). Operaation päätyttyä osasto palasi seuraavana päivänä Gibraltarille. Sama osasto toimitti 6. maaliskuuta uudelleen lentokoneita Maltalle.
HMS Blankney Alus liittyi 20. maaliskuuta Maltalle lentokoneita toimittavien lentotukialusten "HMS Arguksen" ja "HMS Eaglen" suojaksi "HMS Malayan", "HMS Hermionen", "HMS Laforeyn", "HMS Duncanin", "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Whitehallin", "HMS Wishartin", "HMS Exmoorin" ja "HMS Croomen" kanssa (Opeeaatio Picket I). Sama osasto toimitti 27. maaliskuuta uudelleen lentokoneita Maltalle (operaatio Picket II).
HMS Blankney Alus liittyi 1. lokakuuta Clydessä saattueeseen WS12 "HMS Stanleyn" kanssa. Se jäi saattueeseen, vaikka muut paikallisosaston alukset erkanivat siitä. Alus erkani 7. lokakuuta saattueesta "HMS Stanleyn" kanssa palaten Clydeen.
HMS Croome "HMS Croome" saattoi 27. helmikuuta 1942 lentotukialuksia "HMS Argus" ja "HMS Eagle" toimitettaessa lentokoneita Maltalle "HMS Laforeyn", "HMS Lightningin", "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Whitehallin", "HMS Wishartin", "HMS Blankneyn" ja "HMS Exmoorin" kanssa operaatio Spotter I:ssä. Seuraavana päivänä operaatio keskeytettiin, kun havaittiin ongelmia lentokoneiden polttoaineessa. Operaatio toteutettiin samalla osastolla 6. maaliskuuta nimellä Spotter II.
HMS Hambledon "HMS Hambledon" suojasi 7. heinäkuuta saattuetta KMF18 läntisen Välimeren poikki saattajaryhmään kuuluneiden "HMS Blankneyn", "HMS Breconin", "HMS Blencathran" ja "HMS Brissendenin" kanssa. Alus erkani 9. heinäkuuta saattueesta tankatakseen, minkä jälkeen se palasi saattueeseen. Seuraavana päivänä alus erkani saattueesta sen saavuttua Bark West rannalle aloittaen maihinnousun tukemisen.
HMS Brissenden "HMS Brissenden" liittyi heinäkuun alussa 58. Hävittäjäviirikköön. Se matkasi Bônen niemimaalle liittyäkseen maihinnousun itäiseen tukiosastoon. Alus jatkoi 7. heinäkuuta matkaansa suojaten saattuetta KMF18, jolloin se kuului saattajaryhmä V:hen "HMS Blankneyn", "HMS Blencathran", "HMS Breconin" ja "HMS Brocklesbyn" kanssa. Alus tankattiin 9. heinäkuuta, minkä jälkeen se palasi saman saattueen suojaksi.
HMS Blankney Alus suojasi heinäkuussa taistelulaivoja "HMS Duke of York" ja "USS Washington", lentotukialus "HMS Victoriousia" ja risteilijöitä "HMS Cumberlandia" ja "HMS Nigeriaa" Murmanskiin matkanneen saattueen PQ17 ja sieltä palaavana saattueen QP13 kaukosuojausosastona "HMS Ashantin", "HMS Escapaden", "HMS Faulknorin", "HMS Marnen", "HMS Martinin", "HMS Onslaughtin", "HMS Onslowin", "HMS Middletonin", "USS Mayrantin" ja "USS Rhindin" kanssa. Se palasi 3. heinäkuuta kaukosuojausosaston mukana Scapa Flowhun saattueen hajaannuttua.
HMS Blankney Alus suojasi 15. joulukuuta saattuetta JW51A "HMS Chiddingfoldin" ja "HMS Ledburyn" kanssa. Alukset erkanivat 18. joulukuuta saattueesta palaten Scapa Flowhun. Alus suojasi 22. joulukuuta saattuetta JW51B samojen alusten kanssa. Se erkani 25. joulukuuta saattueesta.
HMS Exmoor (L08) Alus siirtyi joulukuun alussa Gibraltarille, jossa se liittyi "HMS Blankenyn" ja "HMS Croomen" kanssa 13. Hävittäjälaivueeseen. Se liittyi 14. joulukuuta saattueeseen HG76 täydennettäessä 36. Saattajaryhmää. Alus upotti 17. joulukuuta korvetti "HMS Penstemonin" sekä hävittäjien "HMS Stanleyn" ja "HMS Blankneyn" kanssa Saksan laivaston sukellusveneen "U-131". Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta palaten Gibraltarille.
Operaatio Harpoon Saattajina oli Force X, johon kuuluivat ilmatorjuntaristeilijä "HMS Cairo" (kapteeni Cecil Campbell Hardyn lippulaiva), hävittäjät "HMS Bedouin", "HMS Marne", "HMS Matchless", "HMS Ithuriel" ja "HMS Partridge", saattajat "HMS Blankney", "HMS Badsworth", "HMS Middleton" ja "ORP Kujawiak", nopea miinanlaskija "HMS Welshman", miinanraivaajat "HMS Hebe", "HMS Speedy", "HMS Rye" ja "HMS Hythe" sekä miinanraivausmoottoriveneet "ML-121", "ML-134", "ML-135", "ML-168", "ML-459" ja "ML-462".
HMS Exmoor (L08) "HMS Exmoor" liittyi tammikuussa 1942 37. Hävittäjäviirikköön suojatakseen Atlantin ja läntisen Välimeren saattueita. Alus lähti 27. helmikuuta merelle Force H:n kanssa ja se liittyi "HMS Malayan", "HMS Arguksen", "HMS Eaglen" ja "HMS Hermionen" suojaksi operaatio Spotter I:ssä koottuun osastoon "HMS Laforeyn", "HMS Lightningin", "HMS Activen", "HMS Anthonyn", "HMS Whitehallin", "HMS Wishartin", "HMS Blankneyn" ja "HMS Croomen" kanssa. Seuraavana päivänä operaatio peruutettiin ja osasto palasi Gibraltarille.
HMS Brissenden "HMS Blankneyn" törmäsi 13. heinäkuuta alukseen, jolloin se kärsi pahoja vaurioita keulan vasemmalla puolella. "HMS Brissenden" siirrettiin Maltalle korjattavaksi, mistä se siirrettiin edelleen kotimaahan. Alus otettiin 21. elokuuta Liverpoolissa telakalle. Se määrättiin palvelukseen palatessa Plymouthiin 15. Hävittäjälaivueeseen.
HMS Exmoor (L08) Alus upotti 10. maaliskuuta Saksan laivaston sukellusveneen "U-450" Anzion edustalla "HMS Blankneyn", "HMS Blencathran" ja "HMS Breconin" kanssa (). Aluksen saattueiden suojaaminen ja maavoimien tukeminen keskisellä Välimerellä jatkui, kunnes se siirrettiin lokakuussa suojaamaan saattueita Kreikan mantereelle (operaatio Manna) ja samalla se siirrettiin laivueenjohtajaksi 3. Hävittäjälaivueeseen.
HMS Martin (G44) "HMS Martinille", "HMS Marnelle", "HMS Middletonille" ja "HMS Blankneylle" kuormattiin 20. heinäkuuta tarvikkeita toimitettavaksi saattueen PQ17 suojauksesta vastanneille aluksille, jotta saattajien paluun mahdollistamiseksi. Osasto lähti Scapa Flowsta Seidisfjordin kautta Murmanskiin, jonne se saapui 24. heinäkuuta. Matkan aikana osaston alukset tankattiin laivaston tankkerilta "HMS Black Rangerilta". Osasto palasi kotimaahan itsenäisesti ilman saattuetta.
HMS Brissenden Alus saapui 10. heinäkuuta KMF18:n mukana maihinnousualue Bark Westin edustalle, jossa se erkani saattueesta. Alus tuki maihinnousua tykkitulella sekä valvoi maihinnousualueen turvallisuutta. Se määrättiin "HMS Blankneyn" kanssa miehittämään Pozzallon satama.
HMS Chiddingfold (L31) Alus suojasi 15. joulukuuta saattueen JW51A länsipuolta alkumatkasta Kuolanniemimaalle "HMS Blankneyn" ja "HMS Ledburyn" kanssa. Se erkani saattueesta 18. joulukuuta Kotilaivaston alusten saavuttua läntisen suojauksen mukana. Alus suojasi 22. joulukuuta samojen alusten kanssa saattueen JW51B länsipuolta, mistä ne erkanivat 25. joulukuuta Kotilaivaston saavuttua.
HMS Bedouin "HMS Bedouin" määrättiin kesäkuussa suojaamaan saattuetta Maltalle operaatio Harpoonissa. Alus lähti 5. kesäkuuta Clydestä Gibraltarille matkaavan saattueen WS19Z suojueena. Alus erkani saattueesta 10. kesäkuuta yhdessä risteilijä "HMS Kenyan" ja Puolan laivaston hävittäjän ORP "Kujawiakin" kanssa tankatakseen Gibraltarilla. Alus liittyi seuraavana päivänä miinanraivaajiin "HMS Hebe", "HMS Speedy", "HMS Hythe" ja "HMS Rye" sekä hävittäjiin "HMS Marne", "HMS Matchless", "HMS Badsworth", "HMS Ithuriel", "HMS Partridge", "HMS Blankney" ja "HMS Middleton" muodostaen Force X:n, jonka tehtävänä oli olla saattueen lähisuojana Sisilian kapeikosta Maltalle.
HMS Badsworth "HMS Badsworth" määrättiin 29. toukokuuta suojaamaan Maltalle matkaavaa täydennyssaattuetta (operaatio Harpoon), minkä jälkeen se valmistautui tehtävään. Alus liittyi 6. kesäkuuta läntisen reitin alueella Gibraltarille matkanneeseen saattueeseen WS19S. Alus liittyi 12. kesäkuuta Gibraltarilla Force X:ään, jonka muut alukset olivat risteilijä "HMS Cairo", hävittäjät "HMS Bedouin", "HMS Marne", "HMS Matchless", "HMS Partridge", "HMS Ithuriel", "HMS Blankney", "HMS Middleton" ja "ORP Kujawiak", miinanraivaajat "HMS Hebe", "HMS Speedy", "HMS Hythe" ja "HMS Rye". Saattue joutui 14. kesäkuuta ilmahyökkäykseen. Seuraavana päivänä uhkana oli Italian laivaston alukset, joiden tehtävänä oli tuhota saattue.
ORP Kujawiak (1941) Alus määrättiin kesäkuussa suojaamaan Maltalle matkaavaa saattuetta operaatio Harpoonissa. Se liittyi 6. kesäkuuta Gibraltarille matkanneeseen saattueeseen WS19S. Alus muodosti 12. kesäkuuta risteilijä "HMS Cairon", hävittäjien "HMS Bedouinin", "HMS Marnen", "HMS Matchlessin", "HMS Partridgen", "HMS Ithurielin", "HMS Blankneyn", "HMS Middletonin" ja "ORP Kujawiakin", miinanraivaajien "HMS Heben", "HMS Speedyn", "HMS Hythen" ja "HMS Ryen" kanssa Force X:n, jonka tehtävänä suojata saattuetta Maltalle Sisilian kapeikon kautta. Saattue joutui 14. kesäkuuta voimakkaan ilmahyökkäyksen kohteeksi, jolloin risteilijä "HMS Liverpool" vaurioitui. Seuraavana päivänä ilmahyökkäykset jatkuivat ja saattuetta uhkasi Italian laivaston merelläolo.
HMS Blankney Alus suojasi Kanaalin saattueita sekä valvoi meriliikennettä laivueen mukana, kunnes se määrättiin lokakuussa huoltoon. Alus oli huollettavana Liverpoolissa vuoden lopun.
HMS Blankney Alus kolaroi 13. heinäkuuta "HMS Brissendenin" kanssa, jolloin se ei kuitenkaan kärsinyt merkittäviä vaurioita. Alus määrättiin syyskuussa Salernon maihinnousuun, jolloin se siirtyi BIzertaan. Alus suojasi 4. syyskuuta saattueen FSS1 Bizertasta sillanpäähän. Se liittyi 9. syyskuuta 21. Hävittäjälaivueen kanssa pohjoiseen osastoon tulitukiosastoksi.
HMS Blankney Alus aloitti 19. kesäkuuta paluumatkan Gibraltarille ja se aloitti 22. kesäkuuta matkansa kotimaahan yhdessä muiden Kotilaivaststa saapuneiden alusten kanssa liittyäkseen laivueeseensa.
HMS Anthony (H40) Alus siirrettiin 2. marraskuuta 1941 telakalle Humberiin. Siellä se sai määräyksen telakalta vapauduttuaan liittyä Gibraltarille sijoitettuun 38. hävittäjälaivueeseen. Tammikuussa 1942 alus aloitti koejot ja kouluttautumisen uuteen tehtäväänsä. Se liittyi 17. tammikuuta "HMAS Normanin" kanssa saattueeseen WS15, josta alus erkani seuraavana päivänä palaten Clydeen. "Anthony" aloitti laivuepalveluksen 21. tammikuuta. Alus liittyi 17. helmikuuta saattueeseen WS16 ja suojasi taistelulaiva "HMS Malayaa", lentotukialus "HMS Eagleä" ja risteilijä "Hermionea" yhdessä "Activen", "HMS Blankneyn", "HMS Croomen", "HMS Duncanin", "HMS Firedraken", "HMS Laforeyn" ja "HMS Lightningin" kanssa. Alus erkani 22. helmikuuta saattueesta yhdessä operaatio Spotteriin määrättyjen alusten kanssa ja aloitti matkan Gibraltarille. Osasto oli 24. helmikuuta Gibraltarilla, missä se valmistautui operaatioon.
HMS Blankney Alus matkasi heinäkuussa Etelä-Afrikkaan, jossa se siirrettiin Simonstownissa telakalle. Alus palasi palvelukseen Japanin antauduttua, joten se palasi kotimaahan. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa 1946, jolloin se sijoitettiin Devonportin reserviin.
HMS Blankney Alus suojasi 17. joulukuuta alkumatkalla saattuetta HG76 Gibraltarilta Liverpooliin. Tehtävän aikana alus osallistui Saksan laivaston sukellusvene "U-131":n upottamiseen "HMS Exmoorin" sekä F. J. Walkerin komentaman 36. Saattajaryhmän alusten kanssa. Alus upotti 18. joulukuuta törmäämällä sukellusvene "U-434":n, jolloin se kärsi merkittäviä vaurioita. Alus siirrettiin 21. joulukuuta Gibraltarilla telakalle korjattavaksi.
HMS Blankney Alus määrättiin Välimerelle, jonne se siirtyi saattueen WS31/KMF17 mukana. Alus erkani 21. kesäkuuta yhdistetystä saattueesta Välimerelle matkaavien alusten (saattue KMF17) mukana ja se liittyi Gibraltarille saavuttuaan Välimeren laivaston 58. Hävittäjäviirikköön. Alus tuki kesäkuussa Sisilian maihinnousua itäisessä tukiosastossa, jonka Saattajaryhmä V:hen se oli liitetty "HMS Blencathran", "HMS Breconin" ja "HMS Brissendenin" kanssa. Alus lähti 7. heinäkuuta Bonesta suojaten saattuetta KMF18, josta se erkani kaksi päivää myöhemmin tankattavaksi. Alus palasi 10. heinäkuuta saattueeseen suojaten sen matkan BARK WEST sillanpääalueelle, jossa se erkani saattueesta aloittaen partioinnin sekä maihinnousun tukemisen. Alus tulitti BARK EAST alueen maakohteita "HMS Puckeridgen" kanssa.
Danae-luokka Luokan aluksista "HMS Danae", "HMS Dauntless" ja "HMS Dragon" tilattiin syyskuussa 1916 ja kolme seuraavaa "HMS Delhi", "HMS Dunedin" ja "HMS Durban" heinäkuussa 1917. Maaliskuussa 1918 tilattiin vielä kuusi alusta. Viimeisen tilauksen alukset poikkesivat aikaisemmista hieman ja lopulta ainoastaan "HMS Despatch" ja "HMS Diomede" valmistuivat ja loput "HMS Daedalus", "HMS Daring", "HMS Dryad" ja "HMS Desperate" peruutettiin 26. marraskuuta 1918.
Crown Colony -luokka (risteilijä) Luokan aluksista viisi sisällytettiin vuoden 1937 laivasto-ohjelmaan "HMS Fiji", "HMS Kenya", "HMS Mauritius", "HMS Nigeria" ja "HMS Trinidad", jotka kaikki tilattiin joulukuussa 1937. Seuraavat neljä alusta sisällytettiin vuoden 1938 laivasto-ohjelmaan "HMS Ceylon", "HMS Gambia", "HMS Jamaica" ja "HMS Uganda", jotka tilattiin maaliskuussa 1938. Lisäksi tehtiin tilausvahvistus kahdesta aluksesta vuoden 1939 laivasto-ohjelmassa "HMS Bermuda" ja "HMS Newfoundland".
HMS Blankney Alus kunnostettiin 1948, minkä jälkeen se sijoitettiin Sheernessin reserviin. Alus siirrettiin 1952 Hartlepooliin. Alus sijoitettiin 22. lokakuuta poistolistalle, josta se siirrettiin edelleen myytäväksi. Alus myytiin seuraavana vuonna BISCOlle, joka allokoi aluksen Hughes Bolkowille Blythiin. Alus hinattiin 9. maaliskuuta romutettavaksi.
HMS Blankney Alus suojasi 3. toukokuuta Yhdysvaltain laivaston alusten kanssa saattuetta GUS38. Se osallistui seuraavana päivänä sukellusvene "U-371":n upottamiseen Bougien edustalla (). Tehtävästä vapauduttuaan alus matkasi kotimaahan liittyäkseen Portsmouthissa 1. Hävittäjälaivueeseen. Alus määrättiin tukemaan Normandian maihinnousua Force G:n mukana.
HMS Blankney Aluksen koulutuksen päätyttyä se aloitti Atlantin saattueiden suojaamisen, kunnes se määrättiin elokuussa suojaamaan Gibraltarille matkaavia saattueita. Alus liittyi 17. syyskuuta joukkojenkuljetussaattueeseen WS11X Kotilaivastosta määrättyjen alusten kanssa (operaatio Halberd). Se erkani 24. syyskuuta saattueesta Force H:n alusten saavuttua, minkä jälkeen alus palasi palveluspaikkaansa.
HMS Blankney Alus liittyi 5. kesäkuuta Clydessä Gibraltarille ja edelleen Maltalle matkanneeseen saattueeseen, jonka mukana se saapui 11. kesäkuuta Gibraltarin edustalle. Alus liitettiin Force X:ään, jonka tehtävänä oli toimia saattueen lähisuojana. Saattue joutui 15. kesäkuuta taisteluun Italian laivaston risteilijäosaston kanssa. Alus saapui seuraavana päivänä kahden jäljellä olevan kauppa-aluksen sekä jäljelle jääneiden Force X:n alusten kanssa Maltalle (operaatio Harpoon).
Tribal-luokka (hävittäjä) Amiraliteetti lähetti 15. marraskuuta 1935 tarjouspyynnöt telakoille, joiden tarjoukset vastaanotettiin 10. joulukuuta. Seitsemän alusta nimettiin 27. helmikuuta 1936 "HMS Afridiksi", "HMS Cossackiksi", "HMS Gurkhaksi", "HMS Maoriksi", "HMS Mohawkiksi", "HMS Nubianiksi" ja "HMS Zuluksi". Nämä alukset tilattiin 10. maaliskuuta 1936.
Lion-luokka (taistelulaiva) Luokkaan kuuluvista aluksista ainoastaan kahden aluksen köli laskettiin vuonna 1939 ("HMS Lion" ja "HMS Temeraire") ja niidenkin rakentaminen keskeytettiin. Kaksi muuta luokkaan suunniteltua alusta "HMS Conqueror" ja "HMS Thunderer" tilattiin, mutta rakentamista ei koskaan aloitettu.
Emerald-luokka (risteilijä) Alukset "HMS Emerald", "HMS Enterprise" ja "HMS Euphrates" tilattiin maaliskuussa 1918, mutta Fairfieldiltä tilatun "HMS Euphratesin" tilaus peruutettiin 26. marraskuuta 1918, koska ei ollut mahdollista rakentaa alusta materiaali sekä työvoimaongelmien vuoksi. Jäljelle jääneet alukset valmistuivat 1926.
HMS Achilles (1863) HMS Achilles oli panssaroitu täystakiloitu höyryfregatti. Alus tilattiin vuoden 1861 laivasto-ohjelman kolmantena aluksena ja se luokiteltiin panssarifregatiksi. Sen piti alun perin olla parannettu versio "HMS Warriorista".
V- ja W-luokka Amiraliteetin W-luokan hävittäjiin kuului 21 alusta, jotka tilattiin 9. joulukuuta 1916. Kaksi Yarrowin telakalta ("HMS Wayfarer" ja "HMS Woodpecker") tilattua kuitenkin peruutettiin huhtikuussa 1917 ja ne korvattiin kahdella Yarrowin S-luokan aluksella ("HMS Tomahawk" ja "HMS Torch").
HMS Exeter (68) "HMS Exeter" tilattiin kaksi vuotta sisaraluksensa "HMS Yorkin" jälkeen ja sen köli laskettiin 15. maaliskuuta 1928. Alus laskettiin vesille 1. elokuuta 1928 ja se otettiin palveluskäyttöön 27. heinäkuuta 1931.
HMS Euryalus (42) HMS Euryalus (viirinumero 42) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Euryalus" tilattiin Chathamin telakalta osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 30. kesäkuuta 1941.
Thornycroftin M-luokka Thornycroft valmisti lisäksi kuusi alusta Amiraliteetin M-luokan mukaisina, joista "HMS Michael", "HMS Milbrook", "HMS Minion" ja "HMS Munster" tilattiin 20. syyskuuta 1914 sekä 20. marraskuuta 1914 tilatut "HMS Nepeanin" ja "HMS Nereuksen".
Telakka sai tilauksen kahdesta aluksesta 1. helmikuuta 1913, minkä jälkeen se sai edelleen kahden aluksen tilaukset 25. helmikuuta ja 15. toukokuuta 1915.
HMS Battleaxe (F89) HMS Battleaxe (viirinumero F89) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 22 -fregatti. Alus tilattiin syyskuussa 1975.
HMS Brilliant (F90) HMS Brilliant (viirinumero F90) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 22 -fregatti. Alus tilattiin syyskuussa 1975.
HMS Charybdis (88) HMS Charybdis (viirinumero 88) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Charybdis" tilattiin Cammell Lairdin telakalta osana vuoden 1938 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 3. joulukuuta 1941.
HMS Dido (37) HMS Dido (viirinumero 37) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Dido" tilattiin Cammell Lairdin telakalta osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 30. syyskuuta 1940.
HMS Superb (25) HMS Superb (viirinumero 25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä. "HMS Superb" tilattiin osana vuoden 1941 lisälaivasto-ohjelmaa Swan Hunterin telakalta ja se otettiin palveluskäyttöön 16. marraskuuta 1945.
HMS Hermione (74) HMS Hermione (viirinumero 74) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Hermione" tilattiin Alexander Stephen and Sonsilta osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 25. maaliskuuta 1941.
HMS Naiad (93) HMS Naiad (viirinumero 93) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Naiad" tilattiin Hawthorn Leslie and Companylta osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 24. heinäkuuta 1940.
HMS Swiftsure (08) HMS Swiftsure (viirinumero 08) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Minotaur-luokan risteilijä. "HMS Swiftsure" tilattiin osana vuoden 1941 laivasto-ohjelmaa Vickers Armstrongin Tynen telakalta ja se otettiin palveluskäyttöön 22. kesäkuuta 1944.
S-luokka (hävittäjä, 1916) Yarrowin valmistamat alukset olivat hieman pienempiä kuin Amiraliteetin suunnittelemat alukset ja niiden voimanlähteenä olivat ainoastaan 23000 hevosvoiman koneet. Kaikki alukset tilattiin huhtikuussa 1917. "HMS Torch" ja "HMS Tomahawk" korvasivat Yarrowilta joulukuussa 1917 tilatut Amiraliteetin W-luokan alukset "HMS Wayfarerin" ja "HMS Woodpeckerin", joiden tilaukset peruutettiin.
HMS Cleopatra (33) HMS Cleopatra (viirinumero 33) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Cleopatra" tilattiin Hawthorn Leslie and Companyn telakalta osana vuoden 1938 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 5. joulukuuta 1941.
HMS Phoebe (43) HMS Phoebe (viirinumero 43) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Phoebe" tilattiin Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä osana vuoden 1936 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 27. syyskuuta 1940.
HMS Scylla (98) HMS Scylla (viirinumero 98) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Dido-luokan ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Scylla" tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä osana vuoden 1938 laivasto-ohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 12. kesäkuuta 1942.
HMS Mackay Alus tilattiin huhtikuussa 1917 Cammell Lairdilta Birkenheadistä nimellä "HMS Claverhouse", mikä vaihdettiin vielä vuoden 1917 aikana "HMS Mackayksi". Aluksen köli laskettiin 5. huhtikuuta 1918 telakkanumerolla 850 ja se laskettiin vesille 21. joulukuuta.
HMS London (1899) HMS London oli Britannian Kuninkaallisen laivaston London-luokan taistelulaiva. Alus tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa.
HMS Venerable (1899) HMS Venerable oli Britannian Kuninkaallisen laivaston London-luokan taistelulaiva. Alus tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa.
HMS Alisma "HMS Alisma" tilattiin Ranskan laivastolle, mutta Britannian hallitus lunasti 6. heinäkuuta 1940 aluksen Kuninkaalliselle laivastolle Ranskan antautumisen seurauksena.
HMS Diadem (84) HMS Diadem (viirinumero 84) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Bellona-luokan (modifioitu Dido-luokka) ilmatorjuntaristeilijä. "HMS Diadem" tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä osana vuoden laivaston 1939 hätäohjelmaa ja se otettiin palveluskäyttöön 6. tammikuuta 1944.