mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Ala-Lylyjärvi (Juupajoki) Ala-Lylyjärvi on matala ja runsashumuksinen järvi. Sen vesi on lievästi hapanta ja sen vesi on talvisin lievästi rehevää ja kesäisin rehevää. Järven vesi lämpötilakerrostuu kesäisin ja talvisin sen syvänteeseen. Syvänteen alusvesi on loppukesäisin hapetonta ja hapettomissa oloissa pohjalta vapautuu veteen fosforia sisäisen kuormituksen takia. Järven happitilanne on talvisin kesäaikaa parempi, vaikka silloinkin alusvedessä on happipitoisuuden alenemista. Veden klorofyllipitoisuus, joka osoittaa levien määrää, on ollut kesäisin korkea. Veden hygieeninen laatu on ollut hyvä. Järven virkistyskelpoisuus luokitellaan hyväksi, mutta vedenlaatua heikentävät yllä mainitut puutteet.
Tuulosjärvi Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1978 ja 1995. Vedenväri on hyvin ruskeaa humusvettä, joka on sameaa. Valuma-alueen suot laskevat veden happamuustasoa, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on kuitenkin tyydyttävä. Järven happitalous on ollut tyydyttävällä tasolla. Happea on kulunut humusjärvien tapaan myös pintavesissä, mutta huonoin tilanne on pohjan lähellä, mistä happi oli kulunut vuonna 1995 lähes kokonaan loppuun. Talvella 1978 alitti veden fosforipitoisuus vielä rehevien vesien raja-arvon, joka on 30 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Kuitenkin talvella 1995 fosforipitoisuus ylitti rehevien järvien raja-arvon. Koska kesällä ravinnepitoisuudet tavallisesti kasvavat talven tasosta, voidaan järvi pitää rehevöityneenä järvenä. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Pikku-Ahvenisto Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1985, 1999 ja talvella 2012. Vedenväri on ruskeaa ja se johtuu vedessä olevasta humuksesta. Vesi on hapanta ja sen puskurikyky happamoitumista vastaan on välttävä. Vuoden 1985 tutkimuksissa järvi oli happamoitunut ja sen vesi oli joillekin kalalajeille liian hapanta. Viime aikoina järven happamuustaso on ollut parempi ja puskurikykyä on tullut lisää. Järven ravinnetaso oli talvella 1999 lievästi reheville järville ominainen. Fosforipitoisuus alitti tuolloin rehevien järvien tason (30 mikrogrammaa litrassa vettä eli µg/l). Forsforin pitoisuudet ovat laskeneet vuoden 1985 tasosta. Järven happitilanne oli talvella 2012 erinomainen. Veden happipitoisuus oli 15 metrin syvyydessä melko korkea 6,9 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), kun pintavedessä se oli 9,3 mg/l. Järven virkistyskäyttöarvo on hyvä. Jos järvessä on lämpötilakerrostuneisuudesta johtuvia happiongelmia, se voi pudottaa järven virkistysarvoa tyydyttäväksi.
Iso-Ahvenisto Iso-Ahveniston vedenlaatua on tutkittu vuosina 1985 ja 2004. Järven vedenväri on erittäin ruskea ja se sisältääkin erittäin paljon humusta. Järveen kaivetut suo-ojat selittävät osan vedenväristä, koska niiden kuivatusvedet ovat peräsin ojitetuilta soilta. Vesi on myös hapanta. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on heikko, joten valuma-alueen vesien happamuus säätelee voimakkaasti järven happamuustasoa. Talvella 2004 järven happitilanne oli hyvä, mutta aivan pohjan lähellä alusvedessä havaittiin selvää happivajetta. Alimmillaan happea esiintyi alusvedessä vielä 2 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Vuonna 1985 järven fosforipitoisuus ylitti erittäin rehevien järvien tason (50 mikrogrammaa litrassa vettä eli µg/l) ja vuonna 2004 taso oli reheville järville ominainen. Myös typen pitoisuudet ylittivät normaalien suojärvien tasot. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön välttävästi.
Vesirutto Vesiruton alkuperäinen levinneisyysalue painottui Pohjois-Amerikan itäosiin. Ensimmäisen kerran se tavattiin Euroopassa 1830-luvulla, ja se on sen jälkeen levinnyt ihmisen mukana tai ihmisen levittämänä laajalle alueelle. Laji viihtyy rehevissä vesistöissä ja hitaasti virtaavissa joissa ja isoissa ojissa. Se leviää nopeasti ja jopa pienistä pätkistä. Rehevillä järvillä sen kasvustot voivat haitata järvien virkistyskäyttöä.
Kalliojärvi (Juupajoki) Järvestä on käytettävissä runsaasti tutkimustuloksia, sillä sitä on käytetty verrokkijärvenä metsälannoittamisen ja metsäojituksen seurauksien tutkimuksissa. Alueella on tehty metsänlannoituksia vuosina 1970–1988, jolloin käytettiin vesiliukoista lannoitefosforia. Järvellä on pieni valuma-alue, joka on metsämaata. Se on matala humusjärvi, jolla on korkea humuspitoisuus (väriluku on 80–120 mgPt/l). Järven pohjasedimenttiä on tutkittu vuosina 1989 ja 1990 ja tuloksien mukaan järvi oli luonnonmukainen 1930-luvulle saakka. Tämän jälkeen järvi muuttui hiemen rehevämmäksi ja sen vesi oli vähemmän hapan. 1060-luvulla järven humuspitoisuus kohosi luultavasti metsien ojitusten vuoksi ja 1970–1800-luvuilla sen rehevöisyys lisääntyi. Vuonna 1988 tehdyn metsälannoituksen jälkeen järven vesi muuttui reheväksi, mutta sen ravinnetasot asettuivat myöhemmin lievästi rehevöityneelle tasolle. Kalliojärven virkistyskäyttökelpoisuus on tyydyttävä.
Mälitynjärvi Järven vedenlaatua on tutkittu kesällä vuonna 2004. Sen vesi on ruskeaa ja sisältää paljon humusta. Veden happamuustaso oli kesällä 2004 normaali, vaikka humus yleensä happamoittaa vettä. Talvella sen taso alenee hieman. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä eikä riski happamoitumiseen ole vielä korkea. Kesällä 2004 pintaveden fosforipitoisuus oli 26 µg/l ja typpipitoisuus 580 µg/l. Typpipitoisuus oli normaalilla tasolla, mutta fosforipitoisuus oli lievästi rehevien järvien tasolla ja oli lähellä rehevien järvien tasoa. Järven happitilanne oli kokonaisuutena tyydyttävä, mutta suunta oli kohti huonompaa. Lämpökerroksien alimmat kerrokset muuttuvat pian hapettomiksi. Pohjaveden hapettomuus näyttäisi liuottavan typpeä esiin pohjasedimenteistä. Mälitynjärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Ylinen Luomajärvi Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2011. Veden väri on voimakkaasti ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Suo-ojien takia vesi on hapahkoa ja talvella 2011 sen happamuudentaso eli pH laski alle arvon 6,0. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Vedessä on ravinteita hieman luontaista tasoa enemmän. Järveä voidaan pitää lievästi rehevöityneenä, koska fosforin pitoisuus oli vuonna 2011 lähellä rehevän pitoisuuden raja-avoa 30 µg/l. Kesällä ravinnepitoisuudet kohoavat ja rehevän järven raja ylittyy. Typen ravinnepitoisuus oli kaksi kertaa suurempi kuin järvien luontaiset arvot. Veden happipitoisuudet olivat laskeneet matalalle kaikissa järven vesikerroksissa. Esimerkiksi hapen kylläisyysaste oli yhden metrin syvyydessä vain 7%. Ylinen Luomajärvi soveltuu virkistyskäyttöön vain välttävästi.
Jakama Järven vedenlaatua on tutkittu muutaman kerran. Tulokset ovat vaihdelleet eri tutkimuskertojen välillä, mikä saattaa johtua sääoloista ja samalla siitä, että vesi vaihtuu järvessä usein. Veden laskennallinen viipymä on keskimäärin 68 vuorokautta eli vesi vaihtuu järvessä kokonaan 5–6 kertaa vuodessa. Järvi on valuma-alueensa alin järvi, joten kaikki valuma-alueen vesi kulkee järven läpi. Järven vesi on erittäin ruskeaa ja siinä on runsaasti humusta. Tämä johtuu valuma-alueen metsävaltaisuudesta. Veden kemiallisen hapenkulutuksen perusteella järven humusleima on vahva tai jopa voimakas. Vesi on kuitenkin ollut aina varsin kirkasta. Valuma-alue on ravinteellisesti karu, mikä näkyy alhaisena veden sähkönjohtavuutena. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on heikko ja vesi onkin päässyt happamoitumaan. Veden happamuustaso on esimerkiksi rapujen lisääntymiselle liian alhainen. Veden ravinnetasot ovat vaihdelleet eri mittauskertojen välillä. Fosforipitoisuudet ovat vaihdelleet karujen järvien tasolta rehevien järvien tasolle. Samaan tulokseen ollaan päädytty typpipitoisuuksien osalta. Kokonaisuutena järvi voidaan arvioida jäävän lievästi rehevöityneen järven tasolle. Järven happitilanne on pintavedessä hyvä, mutta pohjan alusvedessä se on heikompi. Tämän osalta tilanne on tyydyttävä. Pohjan lähellä on välillä havaittu vähähappisuutta tai hapettomuutta, jolloin järvessä on todettu sisäisen kuormituksen käynnistyminen. Pohjaveden ravinnepitoisuudet ovat silloin kohonneet yhdessä rautapitoisuuden ja mangaanipitoisuuden kanssa. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Oligotrofinen järvi Niukkaravinteisillä järvillä rantakasvillisuus jää vähäiseksi ja harvemmaksi kuin rehevissä järvissä. Karuilla järvillä esiintyy tyypillisesti esimerkiksi uistinvita, lahnaruohot ja nuottaruoho. Veden ollessa kirkas kasvaa myös järven pohjassa kasveja, jotka runsasravinteisissä järvissä kuolisivat hämäryyteen.
Toljanjärvi Järven pinta-ala on 328,8 hehtaaria ja sen rantaviivan pituus on 13,6 kilometriä. Järvi on lievästi rehevä ja lievästi hapan. Järveen on istutettu vaellussiikaa ja pohjasiikaa.
Oligotrofinen järvi Runsasravinteistä järveä kutsutaan eutrofiseksi järveksi ja siinä on veden ravintoaineiden pitoisuudet huomattavasti suuremmat kuin karussa järvessä. Kun karun järven ravintopitoisuudet kohoavat vuodenkierron aikana joskus rehevän järven tasoille ja laskevat välillä karun järven tasolle, voidaan järveä pitää lievästi rehevöityneenä järvenä. Sellaista järveä kutsutaan toisinaan myös mesotrofiseksi järveksi.
Yli-Kitka Yli-Kitkan vedenlaatu on hyvä. Järven vedessä on lievä humusleima. Rehevyystasoltaan järvi on lievästi rehevä.
Koikeroinen Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1964, 1966, 1974, 1989, 2004 ja 2005. Vesi on ruskean väristä ja sisältää runsaasti humusta. Humuksen suurista määristä johtuu veden hyvin alhainen happamuudentaso. Talvella veden pH-luku lähentelee rapujen kannalta kriittistä tasoa 6,0. Kesäisin pH-luku kuitenkin nousee hieman, mikä viittaa siihen, että järven puskurikyky happamuutta vastaan vaihtelee välttävästä tyydyttävään. Ravinnepitoisuudet vaihtelevat niin, että ne ovat lievästi rehevien tai rehevien järvien tasolla. Ravinteita valuu järveen pelloilta ja asutuksen liepeiltä, joita on valuma-alueella runsaasti. Ravinnerikkaus mahdolistaa runsaan leväkasvuston esiintymisen. Vaikka ravinteita ja leviä esiintyy runsaasti, ovat järviveden happipitoisuudet kuitenkin olleet talvisin varsin korkeita. Alusvesien hapenkulutus on pintavesiä suurempaa ja kun järvet lämpökerrostuvat, pohjavesissä on todettu happikatoa. Järven sisäinen kuormitus ei happikadon seurauksena kuitenkaan ole vielä käynnistynyt. Koikeroinen soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Petäjäjärvi (Ylöjärvi, Aurekoski) Petäjäjärven vedenlaatua tutkitaan kesäisin säännöllisesti UPM-Kymmene Wood Oy:n Aureskosken jalostetehtaan velvoitetarkkailun puitteissa. Lisäksi vedenlaatua on tutkittu erillisellä näytteenotolla talvina 2010 ja 2012. Järven vesi on melko selkeää, ruskean väristä, hieman happanta ja siinä on runsaasti humusta. Järven vesi sisältää vähän ravinteita. Typen pitoisuudet ovat suomalaista luonnontasoa, vaikka fosforin pitoisuudet ovat lievästi luonnontasoa korkeammat. Järvi ei kuitenkaan ole rehevöitymässä, vaikka klorofyllipitoisuudet vaihtelevat lievästi rehevien ja rehevien järvien tasolla. Vuonna 2003 järvessä esiintyi näkyvästi limalevää. Järven happipitoisuus vaihtelee vuodenaikojen ja veden lämpötilakerrostumisen vuoksi. Happea kuluttavat runsas humus ja fosforiravinteet. Kesäisin happipitoisuudet ovat hyvät, mutta talvella harppauskerroksen alapuolella alusvedessä hapen määrät pienenevät selvästi. Tällöin voi syvänteissä esiintyä happikatoa. Tavella 2010 ja 2012 syvänteiden happipitoisuutta ei mitattu.
Uivelo Uivelo pesii mieluiten rehevillä järvillä, mutta se kelpuuttaa pesimäpaikaksi myös karummat järvet, jokisuvannot ja suoallikot.
Koukkujärvi (Nokia) Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1975 saakka. Tässä esitettyt tiedot perustuvat kesien 1995 ja 2000 tutkimuksiin. Vedenväri oli erittäin ruskea, veden humuspitoisuus oli vahva ja veden happamuustaso oli alhainen. Mitatut pH-arvot olivat niin alhaiset ja puskurikykyä happamoitumista vastaan ei enää ollut, joten voiitiin puhua happamoituneesta järvestä. Veden ravinnepitoisuudet olivat kohonneita ja niiden perusteella ne olivat reheville järville ominaiset. Levien klorofyllipitoisuudet vastasivat erittäin rehevien järvien pitoisuuksia. Runsaiden ravinteiden lähde tuli järven sisäisestä kuormituksesta. Vaikka kesäisin järven vesi sai jatkuvasti happitäydennystä vedenpinnan läpi, oli jo kolmen metrin syvyydessä happi kulunut voimakkaasti ja lämpötilakerrostuneessa järvessä alusvesi oli täysin hapetonta. Alusvedessä sedimenttien liukeneminen takaisin veteen tapahtuu yleensä hapettomissa olosuhteissa. Alusveden lämpötila oli hyvin alhainen, joten kevättäyskierto oli jäännyt kesken. Hapekasta vettä ei olisi tullut talven hapettoman veden tilalle ja lopputuloksena oli happikato. Koukkujärvi soveltui virkistyskäyttöön vain välttävästi.
Ylinenjärvi (Pirkkala) Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1970, 1993, 1996, 2001, 2005, 2010 ja 2015. Vedenväri on ruskeaa johtuen veden sisältämästä runsaasta humuksesta. Vesi on sameaa. Vesi on etenkin talvella hapanta ja sen pH-arvo voi laskea esimerkiksi rapujen kannalta kriittisen alas. Kesällä pH-arvot kohoavat talviarvoista hieman. Viimeisten mittauksian mukaan veden happamuustaso on aiempaa korkeampi ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Järvessä on säännöllisesti happitaloudessa häiriöitä. Tilanne on ollut talvella parempi kuin kesällä. Pääasiallisena syynä tähän voidaan pitää lämpötilakerrostumista, joka on sekä talvella että kesällä melko jyrkkä. Happitilanne on heikompi alusvedessä ja etenkin pohjan lähellä. Talvella 2015 tilanne oli kokonaisuutena hyvänä, mutta joskus happi kuluu lähes loppuun alusvedessä, missä oli 1 milligrammaa happea litrassa vettä (mg/l). Kesäaikana happitalous häiriintyy voimakkaasti, koska alusveden happi kuluu silloin vähiin tai kokonaan loppuu. Yleensä happikato alkaa viiden metrin syvyydessä. Järven happitaloudessa ei ole tapahtunut viime aikoina suuria pysyviä muutoksia. Veden fosforipitoisuuden mukaan järvi on lievästi rehevien tai rehevien järvien tasolla. Kesällä 2015 fosforipitoisuus 13 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l), joka on aivan karujen vesien raja-arvon yläpuolella. Esimerkiksi levien esiintymistä rajoittavat fosforin määrät, mutta silti kesällä 2005 levien klorofyllipitoisuudet saavuttivat arvon 75 µg/l, jolloin leväkukinta oli voimaksta. Vaikka vuonna 2015 fosforipitoisuudet olivat lievästi rehevöityneen järven tasolla, olivat levien klorofyllipitoisuudet erittäin rehevien järvien tasolla. Järven hygieninen taso oli vuonna 2015 erinomainen, vaikka suolistobakteereja esiintyykin ajoittain vähän. Järvi soveltuu virkistysjäyttöön tyydyttävästi.
Herttuanjärvi Järvellä on pienialainen syvänne, jossa on 12 metriä vettä, ja näissä syvyyksissä vesi kerrostuu lämpötilan mukaan. Koska järvi on lievästi rehevä ja sen vesi sisältää kohtalaisesti ravinteita, kuluttavat pieneliöt hapen toisinaan loppuun järven alusvesissä. Järven yleisluokitus on kuitenkin hyvä.
Levo-Patamo Vesi järvessä on kirkasta, humuksen takia ruskeaa ja lievästi hapanta. 1980-luvulla järvessä havaittiin lievää happamoitumista. Se ei kuitenkaan ollut vesieliöstölle vielä haitallista, ja järvellä todettiin olevan riittävästi puskurikykyä. Rehevyystasoltaan järvi on lievästi rehevä. Levätuotantoa järvessä rajoittava minimiravinne on fosfori.
Marttisjärvi (järvi) Järvi on sisällytetty Fennoskandian luonnontilaisten jokireittien tyyppiin, mutta se voidaan luokitella myös luontaisesti runsasravinteiseksi järveksi. Se on matala ja alueen järvistä rehevin. Botaaniselta tyypiltään järvi on "Schoenoplectus lacustris" –tyyppinen kaislajärvi, hallitsevin kasvi­laji on järvikaisla, joka peittää suuren osan vesialueesta. Sen lisäksi järvellä esiintyy runsaasti kelluslehtisiä vesikasveja.
Keskinen Neulalampi Järven vedenlaatu tutkittiin vuonna 1990 talvella, jolloin se todettiin olevan kirkasta, hyvin tumman väristä ja humuspitoista. Järven valuma-alueella on ojitettuja soita ja niiden laskuvedet happamoittavat järven vedet. Veden fosforipitoisuus on reheville järville ominainen. Järvi täyttää virkistyskäytön ehdot välttävästi.
Laajakoskenjärvi Laajakoskenjärven vesikasvillisuusvyöhykkeet ovat laajat ja rehevät, eikä järvessä ole kovin laajoja avovesialueita. Järveä ympäröi pensaikkokaistale ja rantalehtoja, joita ympäröivät viljelyalueet.
Takajärvi (Ranua) Järven suurimmat ongelmat ovat sen mataluus ja rehevä vesikasvusto. Järvessä ei ole ainoatakaan varsinaista saarta, mutta siellä on runsaasti muun muassa ruokojen muodostamia saarekkeita, jotka toimivat lintujen pesimäpaikkoina. Järven mataluuden vuoksi sen käyttö virkistyskalastuksessa ei ole runsasta. Järven rannalla ei myöskään ole uimarantoja.
Eutrofinen järvi Järven perustuotanto on kasvukaudella suuri. Levä- ja bakteerikasvustot vaikuttavat esiintymisellään jopa veden väriin värjäten sen keltaiseksi, ruskeaksi tai vihreäksi. Näin käy etenkin kasvukauden loppupuolella. Myös rantaveden kasvillisuus on tiheää. Osa levistä ja bakteereista viihtyy runsasravinteisessa (E) elinympäristössä ja toiset niukkaravinteisessa (O) ympäristössä. Rehevässä järvessä näytteiden mikroskooppisissa tutkimuksissa huomataan usein, että eutrofisten ja ologotrofisten lajien suhde E/O on rehevien lajien puolella usein niin selvästi, että eutrofisia yksilöitä on 50 kertaa enemmän kuin oligotrofisia. Myös E- ja O-lajien lukumäärät muodostavat E-voittoisan suhteen. Näissä tutkimuksissa silmiinpistävää on syanobakteerien eli sinilevien selvä ylivoima.
Iidesjärvi Järven vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1980 lähtien ja sitä seurataan nykyään vuosittain. Järvi luokitellaan reheväksi tai ylireheväksi järveksi. Sen sisäinen kuormitus on peräisin vuosikymmenten takaa. Aluksi järven ympäristö oli peltosvaltaista asuttua seutua. Asutuksen levittyä järven ympäristöön johdettiin järveen hule- ja jätevesiä. Näiden mukana tulleet ravinteet ja haitta-aineet ovat painuneet järven pohjan sedimenttiihin. Järven etelärannalla ollut Nekalan kaatopaikka kuormitti ja kuormittaa järveä edelleen.
Laulujoutsen Laulujoutsen välttää pesimistä kovin suurten järvenselkien äärellä. Pohjoisessa se pesii aapasoiden ja rämeiden lammissa. Etelämpänä se suosii reheviä lampia ja suojaisia järvenlahtia. Ravinnon saatavuus määrää reviirin koon: etelässä voi riittää kymmenkunta hehtaaria, mutta pohjoisessa reviiri voi olla satakin hehtaaria. Aivan viime vuosina on tavattu pesiviä pareja myös rehevissä merenlahdissa lähinnä Pohjanlahdella. Muuttomatkoillaan linnut pysähtyvät järville, estuaareille ja suojaisille rannikoille. Talvehtimisalueellaan laulujoutsenet elävät perinteisesti järvillä, soilla, tulvamailla, murtovesilaguuneissa ja pienillä lahdilla.
Lippajärvi (järvi) Lippajärvi on suurimmaksi osaksi Espoossa sijaitseva rehevä järvi. Sen luoteispuolella on samanniminen kaupunginosa, kaakkoispuolella on Viherlaakso. Järven länsipää ulottuu hieman myös Kauniaisten alueelle. Järvi laskee luoteiskulmastaan Pitkäjärveen ja sieltä edelleen Espoonjokea pitkin Espoonlahteen. Järven etelä- ja pohjoisrannoilla on yleiset uimarannat. 
Vesi syvenee tasaisesti rannoilla.
Sääksjärvi (järvi Mäntsälässä) Sääksjärvellä on kunnan yleinen uimaranta ja kylän yhteisranta. Järven kaloista lukumääräisesti 43 prosenttia on särkiä ja 3 prosenttia lahnoja (2001). Järvessä on myös pieniä ahvenia, kiiskeä, haukea ja siikaa. Sääksjärvi on rehevä.
Rapakivenjärvi Rapakivenjärvi on järvi Kotkan ja Kouvolan alueella Kymijoen vesistössä. Järvi on valuma-alueeltaan pieni, rehevä ja laajalti umpeenkasvanut. Se kuuluu Natura 2000 -alueisiin.
Pieksänjärvi Pieksänjärvi (myös "Pieksäjärvi") on järvi Pieksämäellä Etelä-Savossa. Pieksämäen keskusta on järven etelärannalla. Pieksänjärvi on rehevä, keskihumuksinen ja väriltään rusehtava. Järven pohjoispäästä lähtee lasku-uoma pieneen Kaihlaseen, josta vesi laskee edelleen Haapajokea Haapajärveen.
Hyrynjärvi Hyrynjärvi on säännöstelty järvi Hyrynsalmella Kainuussa. Se laskee Hyrynsalmen ja Emäjoen kautta Seitenjärveen. Järvi on osa Oulujoen vesistön Hyrynsalmen reittiä. Järvi on lievästi rehevä sekä happamuustasoltaan neutraali. Vesistöön on istutettu kuhaa, järvilohta, järvitaimeinta, haukea ja siikaa.
Korentijärvi Järven vedenlaatua on tutkittu loppukesällä vuonna 1995 sekä talvella vuosina 1978, 1986 ja 2007. Vedenväri on ruskeaa johtuen siihen liuenneen humuksen runsaasta määrästä. Veden happamuustaso on lievästi hapan, mutta puskurikyky happamoitumista vastaan on välttävä tai hyvä. Vaaraa järven happamoitumisesta ei vielä ole. Talvella on vesi jääkannen alla on vähähappista tai joskus täysin hapetonta. Veteen liuennut humus kuluttaa happea hajotessaan eikä sitä tule uutta tilalle valuma-alueen ojista. Vuonna 1986 happi oli kulunut vähiin jo helmikuussa, koska veden hapen kylläisyysaste oli enää 29 %. Talvella 2007 happitilanne oli vieläkin huonompi, sillä koko vesimassa oli hapetonta. Kesäisin tilanne on kuitenkin hyvä, sillä matala vesi hapettuu tehokkaasti ja vielä vaihtuukin nopeasti. Talvella hapen vähyys käynnistää sisäisen kuormituksen. Kesällä vesi on kuitenkin ravinteikasta muutenkin. Veden fosforipitoisuus oli 1970-luvulla lievästi rehevän järven tasolla, mutta se on kohonnut ja on nykyään rehevän järven tasolla. Järven vedenlaatu on välttävä.
Härkälintu Järvissä, ei niin rehevissä kuin silkkiuikku.
Kenesjärvi Kenesjärvi (saameksi "Ganešjávri") on järvi Suomen Lapissa, Utsjoen kunnassa. Tämä 64,58 hehtaarin suuruinen järvi kuuluu Tenojoen vesistöalueeseen. Sen rantaviivan pituus 8,5 kilometriä. Järvi on neutraali, rehevä, lievä humusleima.
Järvi on Kevon rotkoalueesta koilliseen, E75-tiestä itään. Ajomatkaa Utsjoelle noin 24 kilometriä.
Ölmos–Purunpää Purunpäänlahteen laskee Hammarsbodaträsket. Se on kahdesta altaasta muodostuva järvi, jonka eteläinen suurempi allas on karu ja kirkasvetinen nuottaruohotyypin järvi. Pienempi koillinen allas on rehevämpi.
Ahmasjärvi (Utajärvi) Ahmasjärvi on rehevä järvi Ahmaksen kylässä Utajärvellä Pohjois-Pohjanmaalla, lähellä Rokuan kansallispuistoa. Järven pinta-ala on noin 424 hehtaaria, ja se laskee Oulujokeen.
Pirttijärvi (Ylöjärvi) Järven vedenlaatua on tutkittu vuonna 1990. Sen vesi on ruskeaa ja se sisältää runsaasti humusta. Tämä selittyy valuma-alueella olevilla suo- ja metsäalueilla, joiden valumavedet ovat myös happamia. Veden happamuustaso on lähellä arvoa 6,0 ja alusvedessä on mitattu alle 6,0 olevia arvoja. Rapujen kannalta happamuuden pH-arvo tulisi pysyä yli kuuden. Järven puskurikyky happamuutta vastaan on vain välttävä, joten valuma-alueen happamuustaso säätelee vahvasti järven happamuutta. Vedessä on paljon ravinteita ja järven ranninnetaso on noussut voimmakkaasti järven luontaisen tason yläpuolelle. Fosforipitoisuus oli pintavedessä 43 µg/l ja typpipitoisuus 870 µg/l. Fosforipitoisuudet ovat rehevien järvien tasolla, mutta pitoisuus on jo erittäin rehevien järvien tason (50 µg/l) tuntumassa. Typpipitoisuus oli 1,5-kertainen luontaiseen tasoon nähden. Yläjuoksulla olevassa Majajärvessä ravinnetasot ovat pienemmät, vaikka sen ympäristö on samanalinen kuin Pirttijärvessä. Syypäänä ravinnetason kohoamiseen voidaan pitää järven vapaa-ajan asutusta. Vaikka talvella 1990 happitilanne oli hyvä, voitiin todeta alusvesissä happikatoa. Hapen määrän väheneminen voimistui talven kuluessa ja oli enää tyydyttävä. Pirttijärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Taattistenjärvi Hevosenkengän muotoinen 54 hehtaarin Taattistenjärvi sijaitsee Naantalissa, Merimaskun pohjoisosissa. Seututie 189 kulkee aivan järven länsirannan tuntumassa ja järven pohjois- sekä koillispuolella on asuntoalue. Järven rantoja reunustavat rehevä kasvillisuus, pellot, metsä ja kallio. Järvestä laskee pieni oja lähellä sijaitsevaan merenrantaan. Järvessä on kaksi pientä saarta, Taattistensaari ja Kuusniemenluoto.
Iidesjärvi Kokonaisuudessaan Iidesjärven veden laatu on ollut viime vuosina välttävä tai tyydyttävä. Laatua heikentävät erityisesti järveen johdetut hulevedet sekä järven sisäinen kuormitus. Iidesjärven virkistyskäyttöä heikentävät myös sen rehevyys ja säännölliset leväesiintymät. Järven särkivaltaista kalakantaa on vahvistettu reheviin järviin soveltuvilla lajeilla kuten erilaisilla karppikalojen lajeilla.
Järvi Kulttuurin vaikutuspiirissä olevat järvet ovat usein runsastuottoisia. Ne tuottavat paljon lehtivihreällisiä leviä. Tämän massan biologisessa hajotuksessa kuluu paljon happea, minkä vuoksi järven alusvesi on joko hapetonta tai vähähappista. Eutrofisen järven tunnusmerkkejä ovat laaja rantavyöhyke, rannan rehevä kasvillisuus, lietepohja, levien värjäämä vesi ja runsas kalakanta.
Kirkkojärvi-Mahnalanselkä Siuron reitin vedenlaatua seurataan sännöllisesti. Siuron reitin vesi on perustyypiltään ruskeaa humusvettä. Sen happamuustaso on normaali, mutta ravinnetasot ovat normaalia korkeammalla. Sitä voidaan kesäisin pitää lievästi rehevänä tai joskus jopa rehevänä järvenä. Silloin vesi on sameahkoa ja veden näkösyvyys jää 2,0 metriin. Kesällä ja talvella, kun vesi kerrostuu lämpötilojen mukaan, voi järven syvänteisiin muodostua happivajetta. Koskaan happi ei lopu aivan kokonaan. Veden laatu on tyydyttävä ja vesi uimakelpoista. Talvisin vedestä tavataan runsaasti ulosteperäisiä tai termofiilisiä bakteereja, joiden määrä on kesäisin pienempi.
Jänijärvi Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1975−2009 kahdesta mittauspaikasta. Näiden havaintojen mukaan vesi on humuspitoista ja tummaa. Järvi luokitellaan reheväksi ja talvisin veden happipitoisuudet alenevat ja fosforipitoisuudet kasvavat.
Takajärvi (Ranua) Takajärvi on järvi Ranuan kirkonkylällä Ranuanjärven eteläpuolella. Järvi on matala ja rehevä suoperäinen vesiallas. Se on yhteydessä Ranuanjärveen kapean Ranuansalmen kautta. Takajärvi laskee Ranuanjoen kautta Siuruanjokeen. Järvi on kokonaisuudessaan suopohjaisen maaston ympäröimä. Sen pohjoisinta osaa, noin hehtaarin kokoaista Säynäjälahtea, erottaa muusta järvestä tiepenger, jonka päällä kulkee seututie 941.
Humalajärvi Humalajärvi on järvi Toivakassa. Sen pinta-ala on 1,23 neliökilometriä, suurin syvyys 6 metriä, rantaviivan pituus 9,3 kilometriä. Järvi on lievästi rehevä. Siihen on istutettu kuhaa, järvitaimenta, siikaa, planktonsiikaa sekä järvisiikaa. Järvessä esiintyy huomattavasti sinilevää. Sen rannalla on Jyväskylän helluntaiseurakunnan leirikeskus.
Määrlammi Järvi on hyvin kirkasvetinen, mutta veteen on kertynyt ravinteita, jotka eivät poistu järvestä. Järven tilaa luonehditaan nykyään reheväksi. Ravinteet aiheuttavat toistuvasti leväkukintoja. Järven pohjassa esiintyy säännöllisesti happikatoa. Järven suojeluun on ryhdytty esimerkiksi perustamalla vuonna 2011 Pauninojaan Pauninkosteikko, joknka tehtävänä on suodattaa itseensä osan ravinteista. Koskeikon pinta-ala on 0,72 hehtaaria. Myös vesihuoltoon on kiinnitetty huomiota. Järven rannassa on pieni vedenottamo.
Eutrofinen järvi Rehevän järven fotosynteesi tuottaa emäksiä ja vähentää happoja. Runsas perustuotanto siis nostaa happamuustasoa eli pH-arvoja. Suomalaisissa karuissa järvissä tämä parantaa järven alkaliteettia ja muuttaa samalla järven hapahkoa luonnetta neutraaliksi (pH 7,0–7,5) tai jopa emäksiseksi (pH 9,0–10). Todellisuudessa eutrofisen järven happamuustasot voivat vuodenkin aikana vaihdella suuresti, sillä perustuotannossa esiintyy vuodenaikojen mukaisia vaihteluita.
Lamminjärvi (Laitilan Seppälä) Järven tilaa on tutkittuviimeksi vuoden 1990 tammikuussa. Vesinäytteessä oli tuolloin fosforia sen verran, että järveä voitiin pitää rehevänä. Talven puolivälissä esiintyi jo lievää happivajausta.
Eutrofinen järvi Jos vesi samenee, ei valoa riitä kovin syvälle veteen. Silloin menestyvät pitkävartinen-, kelluvalehtinen ja rantavesikasvillisuus. Rehevien järvien tyyppikasveja ovat Suomessa esimerkiksi pikkulimaska, kurjenmiekka, vesirutto ja osmankäämi.
Ahtialanjärvi Järven vedenlaatua on tutkittu viimeksi vuonna 2013 kolmesti ja 2016 kerran. Silloin on järven vesi ollut sameahkoa (keskimäärin 8,3 FNU), veden näkösyvyys on ollut keskimäärin 1,2 metriä ja vedenväri on ruskea (väriluku 43–74 mg(Pt)/l, keskiarvolla 58 mg(Pt)/l). Veden sähkönjohtavuus on keskimmäärin 10 mS/m, mikä on suomalaisessa järvissä normaali taso. Talvella happamuustaso on ollut pH 7,1, mutta kesällä se on kohonnut arvoon pH 7,5. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on hyvä (keskimäärin 0,4 mmol/l). Silloin järvi ei ole välittömässä vaarassa happamoitua. Järven vesi ei sen mataluudesta ja virtauksista johtuen lämpötilakerrostu selvästi kesäisin ja talvisin. Veden happipitoisuus on ollut kesäisin 8,7 mg (O)/l, jolloin hapen kylläisyys oli 88%. Talvisin se on ollut 12 mg (O)/l (kylläisyys 90%). Näiden arvojen perusteella järven happitilanne on ollut kokonaisuudessaan hyvä. Veden fosforipitoisuudet ovat olleet keskimäärin 28 µg/l, missä kesän arvot ovat olleet keskimäärin 9 µg/l suuremmat. Typpipitoisuudet ovat olleet päällisvedessä keskimäärin 953 µg/l (vaihteluvälillä 700–1300 µg/l). Järvi voidaan pitää lievästi rehevänä, vaikka ravinnetaso kohoaa välillä rehevän järven tasolle.
Sirolampikorento Sirolampikorentoja elää soilla, lammilla ja rehevillä järvillä.
Nuoramoisjärvi Nuoramoisjärvi on keskikokoinen ja matala järvi Sysmässä, Päijät-Hämeessä. Se on Sysmän reitin alin järvi ennen vesien virtaamista Päijänteeseen: Keihäsjärveltä laskeva Tainionvirta jatkaa matkaansa Nuoramoisjärven läpi Päijänteen Majutveden eteläpäähän. Vesianalyysitulosten perusteella järvi on lievästi rehevä ja veden laatu on hyvä.
Kymijärvi Järveä on pidettävä lievästi rehevänä tai rehevänä järvenä. Kokonaisfosforipitoisuudet ovat 2010-luvun kesäaikana olleet pintavedessä keskimäärin vaihdelleet 30–40 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Talvella pitoisuudet laskevat keskimmääräiseen arvoon 13–14 µg/l. Syvänteiden alusvedessä pohjan lähellä arvot kohoavat yli 100 µg/l. Tämä johtuu veden happipitoisuuden laskusta, jolloin sedimentteihin saostuneet ravinteet liukenevat takaisin veteen levien ravinnoksi. Kokonaistyppipitoisuudet ovat 2010-luvun kesinä olleet keskimäärin 640 µg/l ja talvina 720 µg/l. Vapautuneet ravinteet saavat veden ravintoketjun alkupäässä levät kiihdyttämään kasvuaan. Levien määrät vedessä on klorofyllin pitoisuuksina 2010-luvulla mitattuna ovat olleet kesäaikana 20–30 µg/l, mikä vastaa erittäin rehevöityneen järven tilannetta.
Hopjärvi Hopjärvi () matala ja rehevä järvi Koskenkylänjoen päävesistöalueella itäisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee Hopomin kylässä Loviisan kunnassa kymmenisen kilometriä Loviisan keskustasta luoteeseen. Järven länsipuolitse kulkee valtatie 6.
Burtnieki (järvi) Järvi on vesikasvillisuuden osalta lievästi rehevä, vaikka suuria yksittäisiä veden kuormittajia ei ole. Maatalous rasittaa järven ekologiaa eniten, mutta veden nopea vaihtuvuus lieventää sen vaikutusta. Järvellä harrastetaan kalankasvatusta. Järvellä havaitaan toisinaan leväkukintoja ja kalakuolemiakin. Järven rannat ovat aallokon kuluttamina hiekkaisia, mutta kosteikkojen läheisyydessä mutaisia. Matalissa rannoissa kasvaa kaislaa ja törmällä viihtyvät pajukot ja lepät. Venepaikat joudutaan usein ruoppaamaan kiinteälle rannalle asti.
Hirsijärvi Hirsijärvi on rehevä järvi, joka saa suuren osan ravinnekuormituksestaan ympäröiviltä peltoalueilta. Kasvillisuus järven rannoilla on runsasta ja satunnaiset leväkukinnot voivat kesäisin laskea järven virkistyskäyttöarvoa. Sekä kokonaisfosfori- että –typpipitoisuudet ovat suuria, ja vesi on sameaa ja jokseenkin humuspitoista. Järven syvännepaikat kärsivät happikadosta etenkin loppukesästä, jolloin pohjasedimentistä vapautuu fosforia yläpuoliseen vesimassaan lisäten rehevöitymiskierrettä.
Ruskosotka Ruskosotka elää suorannoilla sekä rehevillä ja matalilla järvillä ja merenlahdilla.
Vesirutto Rutto-nimi viitta kasvin sitkeyteen ja nopeaan leviämiseen. Rehevillä järvillä vesirutto voi kasvaa sellaisiksi massoiksi, että se haittaa järvien virkistyskäyttöä. Suomessa vesirutto on määritelty tarkkailtavaksi haittalajiksi kansallisessa vieraslajistrategiassa.
Odilampi Odilampi on rehevä: sillä on tiheä vesikasvillisuus ja järveä vaivaa umpeenkasvu. Odilampi madaltuu nopeasti ja siinä on happiongelmia. Uudenmaan ympäristökeskuksen raportin mukaan järvessä havaittiin kevättalvella 2007 kalakuolema, jossa oli menehtynyt muun muassa suurikokoisia haukia.
Narvijärvi Narvijärvi on matala ja rehevä järvi, sen keskisyvyys on 2,9 metriä. Suurin syvyys on 7,4 metriä. Järvessä on kaksi suurempaa saarta, "Kainnussaari" ja "Ämmänkari" sekä useita lahtia ja poukamia. Narvijärven itäpuoleiset rannat ovat nopeasti syveneviä kallio- ja kivikkorantoja. Länsiranta on matalampaa suorantaa. Järven rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asutusta. Järvellä on Rauman kaupungin omistama rantasauna, jota vuokrataan yksityisille.
Myllyjärvi (Somero) Järvi on ruskeavetinen, sen pinta-ala on 18 ha, valuma-alueen laajuus 23 km² ja suurin syvyys 10 metriä. Puskurikyvyltään järvi kykenee vastustamaan happamoitumista, mutta on ravinteisuudeltaan lievästi rehevä. Järven happitalous talvisin on kuitenkin ollut kohtuullinen. Hoitotoimenpiteiksi järvelle suositellaan ulkoisen ravinnekuormituksen vähentämistä vapaa-ajanasutuksen jätevesienkäsittelyä parantamalla ja metsäojituksen tuomaa ravinne- ja kiintoainekuormitusta pienentämällä.
Teerijärvi (Ylöjärvi) Järven vedenlaatua on tutkittu vuosien 1985 ja 1987 talvina. Niiden mukaan vesi oli sameaa, tumman väristä ja erittäin humuspitoista. Veden happamuudentaso oli suojärville tyypillisen alhainen. Veden ravinnepitoisuudet lähentelivät lievästi rehevien järvien alarajaa. Veden happipitoisuus oli talvella laskenut alas, mutta suoranaista happikatoa ei ole todettu. Järven virkistysarvo on lähinnä välttävä. Järvi on ollut Metsähallituksen virkistyskalastusjärvi, jossa järveen istutettiin kaloja ja sitten niitä ongittiin. Tällainen toiminta on kuitenkin lopetettu.
Rehtijärvi (järvi) Järvi on rehevä ja sen vesi saven samentamaa. Maatalouden käytössä olevilta pelloilta ja niityiltä järveen virtaa runsaasti hajakuormitusta, jonka vuoksi veden laatu on luokiteltu välttäväksi. Veden sameus johtuu pelloilta valumisvesien mukana järveen päätyvästä saviaineksesta ja sisältää runsaasti typpeä ja fosforia. Järvellä havaitaan sinilevää harvoin, valtakunnallisessa seurannassa sinilevää on havaittu vain vuosina 1999 ja 2005. Tutkimuksessa Rehtijärvi on todettu hygienisesti puhdasvetiseksi.
Kahrila järv Alue kuuluu Haanjan luonnonpuistoon, missä se edustaa hiekkakiveen syntyneessä Rõuge jõgilaaksossa olevaa järviketjua. Järven ympäristö edustaa perinteistä etelä-virolaista maaseutua, mutta hiekkakiveen syntyneet rehevät laaksot ovat Virossa ainutlaatuisia.
Amerikankäärmekaula Amerikankäärmekaulat oleilevat sisävesistöissä, erityisesti rehevillä järvillä, joilla, lammilla ja kosteikoilla.
Iso Saksijärvi Järvi on luontaisesti runsasravinteinen järvi, jossa on vitoja ja kellukkakasvien suuria yhdyskuntia. Itäosassa on kasvillisuus rehevää ja siellä pesii laulujoutsen. Vesilintuja on lajistoltaan enemmän ja yksilömääriltään runsaammin kuin ympäristön muissa järvissä. Esimerkiksi Paattiniemen rantametsissä pesivät peukaloinen ja palokärki ja sen rannassa kurki. Järven vesi on luokiteltu tyydyttäväksi ja järvi soveltuu myös virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Vedenlaatua koettelee runsas humuspitoisuus, ruskea väri, happamuus ja luontaisesta tasosta kohonnut ravinnetaso. Matalassa järvessä toistuvat happitalouden häiröt.
Iso-Timonen Soiden keskellä sijaitseva, melko suuri ja matala järvi on ruskeavetinen. Suoperäisyydestään johtuen se on erittäin humuspitoinen ja rehevä. Pohjoisesta järvelle työntyvä Salmenniemi jakaa järven kahteen altaaseen: suurempaan itäiseen altaaseen sekä pienempään läntiseen Heinäselän altaaseen. Heinäselkää muusta järvestä erottavassa kapeassa salmessa on lapinpadon jäänteet. Iso-Timonen on myös jossain määrin edustava esimerkki ns. dystrofisesta järvestä, johon tulevalla lähdevedellä on ilmeisesti suuri merkitys järven happipitoisuudelle ja ravinteisuudelle.
Miharinlammi Miharinlammin vedenlaatua koskevat tiedot ovat 1980-luvulta. Silloin järvi oli rehevä ja sen vesi humuspitoista johtuen Huutisuolta purkautuneesta vedestä. Nykyään veden laatu on hyvä. Järveä hoitaa Mahnalan osakunta, joka on istuttanut siihen täplärapua ja kirjolohta.
Laadunjärvi Lahden kosteikko on rehevä ja se näyttäisi kasvavan umpeen pienetäen järven vesialaa.
Heinätavi Heinätavi on pesimäympäristönsä suhteen vaatelias. Se elää rehevillä järvillä ja runsaskasvustoisimmilla merenlahdilla.
Hentokarvalehti Hentokarvalehti viihtyy rehevissä mutta kirkkaissa vesistöissä, esimerkiksi järvissä, lammissa ja murtovesilahdissa.
Onkimus Sekä Pikku-Onkimus että Onkimus ovat molemmat reheviä järviä, jotka muodostavat yhdessä 24 hehtaarin alueen Onkimuksen ollessa selvästi suurin järvi. Lammet ovat rannoiltaan soistuneita ja järven keskiosat ovat kasvaneet lähes umpeen sarakasvuston takia. Nykyään ei tunneta linnuston tilaa, mutta ennen täällä tavattiin heinätavia, mustakurkku-uikkua, harmaahaikaraa ja naurulokkia.
Vaakkolammi Vaakkolammin vedenlaatua on tutkittu vuodesta 1980 lähtien ja sitä on seurattu siitä lähtien noin kolmen vuoden välein. Uusimmat tulokset ovat vuodelta 2012. Lammen vesi on väritöntä ja vähähumuksista, mutta samalla se on sameaa. Vesi on ravinnepitoisuuksien perusteella rehevää tai erittäin rehevää. Veden happamuustaso on talvisin lievästi happaman puolella ja kesäisin se on selvästi emäksinen. Puskurikyky happamoitumista vastaan on erinomainen. Matalana järvenä siinä yleensä ei esiinny lämpötilakerrostuneisuutta, mutta siitäkin huolimatta järven happipitoisuus putoaa talvella niin alas, että silloin voi syntyä happikatoa. Vuonna 1994 asennettu ilmastinlaite ei ole asiaa auttanut. Hulevedet ja muut hajapäästöt ovat nostaneet veden bakteeripitoisuutta. Viime aikoina Vaakkolammin veden laadussa ei näyttäisi tapahtuneen oleellisia muutoksia.
Leonardo da Vinci Vaikka heidät nimetään yleensä yhdessä renessanssin huippukauden kolmeksi jättiläiseksi, Leonardo, Michelangelo ja Rafael eivät kuuluneet samaan sukupolveen. Leonardo oli 23-vuotias, kun Michelangelo syntyi, ja 31, kun Rafael syntyi. Nuorena kuollut Rafael menehtyi vuonna 1520, vuosi Leonardon jälkeen, mutta Michelangelo jatkoi luomistaan vielä 45 vuoden ajan.
Michelangelo Michelangelon isä Lodovico kuului vanhaan firenzeläiseen kauppiassukuun. Suku oli ylpeä, mutta jo köyhtynyt: Lodovicon omaisuuteen kuului enää yhdessä veljensä kanssa peritty talo Firenzessä sekä maatila. Lodovico sai vuonna 1474 Chiusin ja Capresen kaupunginjohtajan määräaikaisen viran kuudeksi kuukaudeksi ja lähti raskaana olevan vaimonsa ja poikansa kanssa muuttomatkalle nykyisen Itä-Toscanan alueella sijaitsevaan Capresen kylään. Siellä he asettuivat Lodovicon uuteen virka-asuntoon. Michelangelo syntyi Capresessa 6. maaliskuuta 1475. Alueen vuorilta alkaa niin Firenzeen virtaava Arnojoki kuin Roomaan virtaava Tiberkin; näissä kahdessa kaupungissa Michelangelo loi myöhemmin suurimman osan taiteestaan. Pian Michelangelon syntymän jälkeen Lodovicon virkakausi päättyi ja perhe palasi Firenzeen. Siellä perheeseen syntyi vielä kolme poikaa.
Michelangelo (sarjakuvahahmo) Michelangelon ensimmäinen animaatioversio syntyi vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Townsend Coleman, suomeksi dubatuissa versiossa Eero Saarinen.
Michelangelo Antonioni Michelangelo Antonioni syntyi Ferrarassa 29. syyskuuta 1912 keskiluokkaiseen perheeseen. Hän opiskeli 1931–1935 Bolognan yliopistossa taloustiedettä. Siellä hän osallistui opiskelijateatterin toimintaan.
Michelangelo (sarjakuvahahmo) Michelangelon toinen animaatioversio syntyi vuoden 2003 Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Wayne Grayson. Suomenkielisinä ääninäyttelijöinä ovat olleet Ari Wirta (1. kauden jaksot 1-8, ja 2. kaudella), Peter Pihlström (1. kauden jaksot 9-26), Tero Koponen (3. ja 7. kaudella) sekä Bruno Lähteenmäki (4. ja 6. kaudella).
Giacomo della Porta Della Porta syntyi Porlezzassa, Lombardiassa. Hän työskenteli sekä Michelangelon että Giacomo Barozzi da Vignolan kanssa. Della Porta vei päätökseen Michelangelon suunnitelman Capitolium-kukkulan aukion uudelleenrakentamisesta. Hän myös viimeisteli opettajansa Vignolan suunnitteleman Il Gesù -kirkon. Della Porta muokkasi sen fasadin kokonaan uudelleen omien piirustustensa pohjalta. Vuodesta 1573 Della Porta johti Pietarinkirkon rakennustöitä ja viimeisteli yhdessä Domenico Fontanan kanssa kirkon kupolin vuosina 1588–1590.
Raphael (sarjakuvahahmo) Raphaelin ensimmäinen animaatioversio syntyi vuoden 1987 Turtles – mutanttikilpikonnat -animaatiossa, jossa hänen ääninäyttelijänään toimi Rob Paulsen, lukuun ottamatta sarjan viimeistä kautta, jossa Paulsenin korvasi Michael Gough. Suomeksi dubatuissa versioissa häntä näytteli Tom Wentzel. Raphaelin luonne muutettiin sarjakuvien vihaisesta ja huonotuulisesta hahmosta sarkastiseen viisastelijaan. Hän ja Michelangelo olivat sarjan viihdyttäjät, ja usein Raphael myös kertoi vitsejä Michelangelosta. Myös Raphaelin ystävyyssuhde muihin kilpikonniin oli erilainen sarjakuvaan nähden, sillä hän harvemmin kinasteli heidän kanssaan, eikä myöskään yrittänyt kilpailla Leonardon kanssa johtajuudesta.
Michelangelo Vuonna 1516 Medici-sukuinen paavi Leo X tilasi Michelangelolta julkisivun San Lorenzon kirkkoon Firenzeen. Paavi perui hankkeen kolme vuotta myöhemmin Michelangelon tyrmistykseksi, mutta taiteilija sai pian tehtäväkseen Medicien hautakappelin ja Biblioteca Laurenziana -kirjaston. Kirjastosta tunnetaan etenkin sen eteishallin portaikko, sekä manierismia enteilleet sisäseinät. Myös Medicien hautakappeli San Lorenzon kirkossa jäi keskeneräiseksi. Kokonaisuudesta valmistuivat Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin hautamonumentit sekä niiden yötä, päivää, aamua ja iltaa kuvaavat allegoriset hahmot. Michelangelon ainoa nykyisin tunnettu muotokuva on tuolta ajalta (noin 1532) hänen firenzeläisestä lapsuudenystävästään Andrea Quaratesista.
Leonardo kuoli vuonna 1519 ja Rafael vuonna 1520, ja jäljellä oli enää Michelangelo renessanssin ajan kolmesta suuresta taiteilijanerosta. Michelangelo muutti vuonna 1534 Roomaan, missä hän eli elämänsä viimeiset 30 vuotta tekemällä töitä useille paaveille. Vuonna 1535 Michelangelon vanha ihailija Paavali III nimitti Michelangelon ”Vatikaanin ylimmäksi arkkitehdiksi, kuvanveistäjäksi ja taidemaalariksi”. Seuraavana vuonna Michelangelo aloitti "Viimeisen tuomion" freskon maalaamisen Sikstuksen kappeliin: teos paljastettiin vuonna 1541. Trenton kirkolliskokous määräsi Michelangelon kuoltua hahmojen alastomuuden osin peitettäväksi.
Michelangelo keskittyi 1540-luvulla arkkitehtuuriin. Hän suunnitteli muun muassa Capitolium-kukkulan aukion Piazza del Campidoglion uuteen uskoon, ja hänet nimitettiin vuonna 1547 Pietarinkirkon rakennusmestariksi. Kirkkoa oli siihen mennessä rakennettu jo neljä vuosikymmentä, ja Michelangelo purki joitain aikaisemmin rakennettuja osia ja keskittyi erityisesti suunnittelemaan kirkolle suuren kupolin. Kupoli valmistui vasta 26 vuotta Michelangelon kuoleman jälkeen.
Alonso Berruguete Berruguete syntyi Paredes de Navassa. Hänen isänsä oli taidemaalari Pedro Berruguete, jonka kuoltua vuonna 1504 hän lähti jatkamaan opintojaan Italiaan; hänen tiedetään saaneen koulutusta Michelangelolta..
Michelangelo Michelangelon nenä murtui hänen opiskeluaikanaan Lorenzon hovissa, mikä näkyy selkeästi hänen jokaisessa omakuvassaan. Teräväkielinen Michelangelo suututti taideopiskelija Pietro Torrigianon, joka iski nyrkillään Michelangeloa nenään.
Michelangelo Michelangelo pääsi kouluun vasta kymmenvuotiaana ja oppi siellä lukemaan ja kirjoittamaan italiaa. Hän oli innokas piirtäjä ja vietti aikaansa taiteilijaopiskelijoiden seurassa mieluummin kuin koulussa. Lopulta hän päätti ryhtyä itsekin taiteilijan uralle ja jätti koulun kesken. Buonarrotien suvussa ei ollut ollut taiteilijoita ennen Michelangeloa. Isä ei ymmärtänyt taidetta eikä hyväksynyt poikansa uravalintaa, mutta ei onnistunut kääntämään poikansa päätä ja antoi lopulta periksi. Vuonna 1488 Michelangelo pääsi 13-vuotiaana maalari Domenico Ghirlandaion oppipojaksi. Kolmen vuoden oppisopimus katkesi vuoden jälkeen, mutta Michelangelon lahjakkuus oli jo alkanut näkyä hänen töissään, jotka jättivät mestarin työt varjoonsa. Ghirlandaiolta Michelangelo oppi paitsi piirtämistä, myös freskomaalauksen perusteet. Michelangelo piirsi oppipoika-aikoinaan tutkielmia etenkin Giotton ja Masaccion freskoista. Hän ihaili myös kuvanveistäjä Donatelloa.
Pontormo Jacopo Carucci syntyi Pontormessa lähellä Empolia. Pontormo maalasi Firenzessä ja sen lähiympäristossä, usein Medicien tuella. Hän oleskeli jonkin aikaa Roomassa, paljolti nähdäkseen Michelangelon teoksia, jotka vaikuttivat hänen myöhempään tyyliinsä.
Michelangelo (sarjakuvahahmo) Michelangelo on kilpikonnanelikon hyväsydämisin ja leppoisin. Hän pitää enemmän hauskanpidosta kuin veljensä. Myös 1980-luvun animaatiossa Michelangelo esiintyi iloisena hauskanpitäjänä, jonka myötä hahmosta tuli suositumpi kuin sarjakuvaversionsa. Michelangelo muistetaan erityisesti tämän lausahduksista, jotka osittain johtivat hahmon suosioon. Hän on myös Turtlesien nuorin kilpikonna, vaikka kaikki ovatkin syntyneet samana vuonna. Hän usein ärsyttää hänen vanhempia veljiään, erityisesti Raphaelia. Hän voi myös olla hieman arka. Michelangelon tunnistaa oranssista naamiosta.
Michelangelo Toinen Michelangelolle läheinen henkilö oli leskeksi jäänyt markiisitar Vittoria Colonna. Sivistynyt markiisitar kirjoitti itsekin runoja ja tunsi monia aikansa kuuluisia henkilöitä. Vittoria Colonna tutustutti uskonasioista kiinnostuneen Michelangelon hengelliseen liikkeeseen, joka pyrki uudistamaan Italian katolisuutta. Michelangelo lahjoitti Vittoria Colonnalle useita uskonnollisaiheisia töitään. Michelangelon uskonnollisuuteen vaikuttivat koko hänen elämänsä ajan paljon myös Firenzessä 1490-luvulla vaikuttaneen synkän dominikaanimunkin Girolamo Savonarolan apokalyptiset saarnat.
Pietà (Michelangelo) "Pietà" on ainoa Michelangelon veistoksista, jonka hän on varustanut nimikirjoituksellaan. Giorgio Vasarin mukaan: ”Silloin, kun teos oli valmistunut, se sai heti haltioituneen vastaanoton, mutta Michelangelo oli järkyttynyt kuullessaan, että jotkut milanolaiset pitivät sitä erään oman kaupunkinsa kuvanveistäjän teoksena. Niinpä hän piiloutui kirkkoon lyhdyn ja taltan kanssa, ja hakkasi Marian rinnan yli kulkevaan nauhaan oman nimensä: (Michelangelo Buonarroti Firenzeläinen teki tämän)".
Vasarin mukaan Michelangelo katui myöhemmin tätä tekoaan vannoen, ettei enää koskaan signeeraa yhtään työtään.
Michelangelo Abbado Michelangelo Abbado (22. syyskuuta 1900 - 24. syyskuuta 1979) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Myös hänen pojistaan, Claudio ja Marcello tuli muusikkoja, ja Michelangelo Abbado antoi heille heidän ensimmäiset soittotuntinsa. Vuonna 1934 Michelangelo Abbado julkaisi viulunsoiton oppikirja "Tecnica dei suoni armonicin".
Hannu Karjalainen Karjalaisen kiinnostus kuvataiteeseen syntyi elokuvan kautta. Kiinnostuksen herätti Michelangelo Antonionin "Blow-Up – erään suudelman jälkeen", jonka hän näki televisiosta 1990-luvun alussa. Myös Andrei Tarkovskin elokuvat ovat olleet hänelle merkittäviä kokemuksia.
Michelangelo Michelangelon arvostus monipuolisena ja nerokkaana taiteilijana on säilynyt nykyaikaan saakka. Hänen kuolemansa jälkeisinä vuosisatoina hänen teoksiaan jäljennettiin ja tutkittiin ahkerasti. Innostus Michelangelon töitä kohtaan puhkesi uudelleen 1800-luvun romantiikan ajalla, jolloin hänestä kirjoitettiin ja hänen töistään otettiin maalaustaiteeseen aiheita. Kuvanveistäjä Auguste Rodin otti nuoresta asti ihailemansa Michelangelon omaksi taiteelliseksi esikuvakseen 1800-luvun lopulla. Michelangelon työt pidetään edelleen hyvässä kunnossa: "Daavid" puhdistettiin viimeksi vuosina 2003–2004 ja Sikstuksen kappelin freskot entisöitiin 1990–1994.
Michelangelo (sarjakuvahahmo) Miragen Turtles-sarjakuvan neljännessä osassa Michelangelo teki työtä turistioppaana, esitellen muun muassa maaplaneetalle vierailulle saapuneille muukalaisolennoille heidän planeettaansa. Hänen työnsä meni kuitenkin heikosti, kun yksi turisteista oli Styracodon rodun prinsessa Seri. Michelangelo suostutteli Seriä livahtamaan hetkeksi pois henkivartijoiden tarkkailun alta ja viedä hänet luoteisrannikolle. Suunnitelma menee kuitenkin pieleen kun kesken matkan Serin henkivartijat hyökkäävät Michelangelon kimppuun ja siirtävät hänet heidän kotiplaneettansa vankilaan. Michelangelo onnistuu kuitenkin erään Triceraton vangin Azokkin avulla pakenemaan takaisin maaplaneetalle.
Michelangelo (sarjakuvahahmo) Michelangelon tunnistaa oranssista naamiosta. Miragen sarjakuvissa Michelangelon ja kolmen muun turtlesin naamionväri oli punainen. Hän käyttää aseenaan kahta nunchakua.