mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Raketti Avaruustekniikassa raketteja käytetään muun muassa satelliittien ja avaruusalusten laukaisuun avaruuteen. Tällöin kyse on kantoraketeista tai avaruussukkuloista. Nämä ovat toistaiseksi monivaiheraketteja Nasan sukkuloita lukuun ottamatta kertakäyttöisiä. Avaruusluotaimen kuljettamiseen korkeammalle kiertoradalle käytetään radankorjausmoottoria. Avaruusalusten ja sukkulan asennonsäädössä käytetään pienempiä rakettimoottoreita, joita kutsutaan trustereiksi. Planeetan kiertoradalle saapumisessa käytetään vastaavaa moottoria jarrutukseen, tällöin puhutaan jarruraketista.
Puolimetalli Puolimetalleilla on käyttökohteita muuallakin kuin teollisuudessa. Boorin yhdisteitä booraksia (Na[BO]) ja booritrioksidia (BO) käytetään muun muassa silmätipoissa ja pesupulvereissa. Booraksia käytetään myös valmistettaessa borosilikaattilasia, eli kuumuutta kestävää Pyrex-lasia. Germaniumia käytetään laajakulmakameroiden ja mikroskooppien linsseissä sen hyvien refraktio- ja dispersio-ominaisuuksien vuoksi. Germaniumia ja germaniumoksidia käytetään myös IR-spektroskopiassa, sillä infrapuna läpäisee ne.
Rakettimoottori Tätä tyyppiä käytetään lähinnä suurissa kantoraketeissa, joissa tarvitaan paljon työntövoimaa, joka syntyy parhaiten nestevedyn tai alkoholin polttamiseen nestehapen tai esim. fluorin tai typpihapon johdannaisten avulla. Tällaisia moottoreita käytetään myös avaruusaluksissa, joissa vaaditaan, että moottori voidaan sammuttaa ja käynnistää useita kertoja, mikä ei ole mahdollista, jos käytetään kiinteää ajoainetta. Esimerkiksi NASAn Avaruussukkulan ohjaukseen käytetään noin 30 tällaista pientä rakettimoottoria.
Hydroviljely Hydroviljely, hydroponiikka tai vesiviljely on kasvien kasvatustekniikka, jossa multaa käytetään kasvualustassa vain osittain (puolihydro) tai sitä ei käytetä lainkaan (täyshydro). Mullan sijasta käytetään erilaisia väliaineita, jotka antavat kasville tukea, suojaavat juuria valolta sekä kuivumiselta sitomalla ravinneliuosta itseensä. Aeroponisessa tekniikassa väliainetta ei käytetä lainkaan, vaan juuria sumutetaan suljetussa tilassa hienojakoisella ravinneliuoksella. Hydroviljely ei sovi kaikille kasveille.
Nikkelisulfidi Nikkelisulfidia käytetään metallisen nikkelin valmistuksessa ja sen saostumista käytetään analyyttisessä kemiassa nikkelin tunnistamiseen. Katalyyttinä nikkelisulfidia käytetään orgaanisten rikkiyhdisteiden vedyttämiseen ja rikkivedyn hapetuksessa.
Metyylimetakrylaatti Valmistettu metyylimetakrylaatti käytetään pääasiassa akryylimuovien, kuten polymetyylimetakrylaatin valmistamiseen. Metyylimetakrylaattia käytetään myös kopolymeerien valmistuksessa. Metyylimetakrylaattipolymeerit ovat kovia ja niitä käytetään esimerkiksi hammaslääketieteessä proteeseina.
Tetrametyylietyleenidiamiini Tetrametyleenidiamiinia käytetään orgaanisen kemian reaktioissa erityisesti, kun käytetään organolitiumyhdisteiden tapaisia organometallireagensseja ja epäorgaanisia suoloja. Yhdiste myös nopeuttaa aromaattisten yhdisteiden metallaatioita ja vaikuttaa reaktioiden stereokemiaan. Sitä käytetään myös emäksisenä katalyyttinä. Yhdistettä voi käyttää myös polymerointireaktioiden katalyyttinä polyakryyliamidien valmistuksessa ja siitä voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä, joita käytetään muun muassa korroosionestoaineina ja tekstiilien valmistuksessa ja kvaternäärisiä ammoniumsuoloja.
Miso Misotyyppejä on lukemattomia, mutta kolme perustyyppiä ovat riisimiso, jonka valmistukseen käytetään soijapapuja, suolaa ja riisiä, ohramiso, johon käytetään riisin sijaan ohraa, ja soijamiso, johon käytetään vain soijapapuja ja suolaa. Valtaosa Japanissa valmistetusta misosta (noin 80 prosenttia) on riisimisoa. Siitä suurin osa on punaista misoa ("akamiso"), joka on suolaisempaa ja proteiinipitoisempaa kuin mieto, makeampi valkoinen miso ("shiromiso"). Valkoista misoa käytetään etenkin salaatteihin ("aemono") ja makeisiin.
Volframi Volframia käytetään seosaineena työkaluteräksissä, sillä se tekee materiaalista kovempaa ja sallii suuremmat kierrosnopeudet. Volframia käytetään kuuma- ja kylmätyöstöteräksissä sekä pikateräksissä ja seosmäärät vaihtelevat 0,5 %:sta  jopa 20 %:iin. Volframi kestää myös erittäin hyvin virumista ja se on termisesti stabiili, joten sitä käytetään seosaineena teräksissä, joiden tulee kestää korkeita lämpötiloja. Volframia käytetään seosaineena myös joissakin ruostumattomissa teräksissä.
Zōri Perinteisenmallisia zōreja nähdään usein käytettävän yhdessä muiden perinnevaatteiden kanssa. Myös uudemmat mallit ovat tavallisia, ja niitä käytetään erityisesti kesällä. Nykyään getoja käytetään arkisemman yukatan kanssa ja zōrit yhdistetään muodollisempaan kimonoon. Tilaisuuden juhlavuus määrää, minkälaista kimonoa ja jalkineita käytetään. Tatami-mattoa muistuttavia kaislazōreja ei käytetä kimonon kanssa, sillä niitä pidetään työkenkinä tai osana rennompaa asua ja ovat jotakuinkin yhtä epämuodolliset kuin getat.
Peittokirjonta Peittokirjonnassa kankaana käytetään yleensä mustaa villakangasta. Kirjonnassa käytetään aita-, polveke-, side-, ketju-, varsi-, pykä- ja laakapistoja, joilla rajataan ja täytetään kuvioita. Myös erilaisia kirjottuja ristikkoja käytetään peittämään pohjaa. Kirjontalankana käytetään 2–3-kertaista villalankaa, jonka eri sävyt on saatu alun perin kasvivärjäyksellä. Kirjottujen peittojen kuvioiden sekaan on tapana ollut merkitä tekijän nimikirjaimet sekä vuosiluku.
Fenetyyliasetaatti Fenetyyliasetaattia valmistetaan asetyloimalla fenetyylialkoholia. Fenetyyliasetaattia käytetään hajusteissa tuomaan niihin ruusun tai orvokkien kaltaista tuoksua ja usein sitä käytetään yhdessä fenetyylialkoholin kanssa. Tämän lisäksi sitä käytetään elintarvikkeissa aromiaineena.
Appelsiinipuu Appelsiinin hedelmää käytetään ruoaksi, ja sen kuoren ohutta oranssista pintaa käytetään mausteena ruoanlaitossa. Appelsiinin kukista uutetaan appelsiininkukkavettä, jota käytetään muun muassa mausteena ja hajusteena.
Sukaattisitruuna Sukaattisitruunaa ei käytetä tuoreina hedelminä, mutta sen kuoresta saatavaa sukaattia käytetään varsinkin leivonnaisissa. Sen hedelmiä käytetään sokeroituina, kuivattuina ja kuutioituina muun muassa englantilaisen jouluhedelmäkakun mausteeksi.
Trimetyyliboraatti Trimetyyliboraattia käytetään liuottimena tai katalyyttinä valmistettaessa hartseja, vahoja ja maaleja. Sitä käytetään myös korroosiota estävänä aineena ja antioksidanttina. Orgaanisessa kemiassa ainetta käytetään metyylattio- ja dehydrauseraktioissa.
Infrapunaspektroskopia Infrapunaspektroskopia voidaan jakaa alueisiin käytetyn infrapunasäteilyalueen perusteella. Lähi-infrapunaspektroskopiassa käytetään aallonpituusaluetta 0,78–2,5 μm (aaltoluvut 12 800–4 000 cm), keskialueen infrapunaspektroskopiassa käytetään aallonpituuksia 2,5–50 μm (aaltoluvut 4 000–200 cm) ja kaukoinfrapunaspektroskopiassa käytetään aallonpituusaluetta 50–1 000 μm (aaltoluvut 200–10 cm). Yleisimmin käytetään keskialueen infrapunaspektroskopiaa.
Fluori Suurin osa jalostetusta fluorista käytetään metallien jalostuksessa ja eristyksessä. Fluoriittia käytetään raudan jalostamisessa ja kryoliittia alumiinin valmistamisessa elektrolyyttinä. Uraanin väkevöinti tarvitsee fluorikaasua: uraaniheksafluoridi on kaasumaista, jolloin uraanin eri isotoopit on helpompi erottaa toisistaan. Fluorikaasua voidaan käyttää myös rakettipolttoaineissa, sillä se parantaa monien aineiden palamista. Sitä käytetään myös rikkiheksafluoridin valmistamiseen. Rikkiheksafluoridia käytetään muun muassa sähkötekniikassa.
Fosforihapoke Fosforihapoketta käytetään pelkistimenä ja valmistettaessa fosfiittiestereitä, joita käytetään muun muassa veden käsittelyssä, tuholaismyrkkyinä ja muovien stabilointiaineina. Muovien stabilointiin käytetään myös muun muassa lyijyfosfiittia, jota valmistetaan fosforihapokkeesta.
Osuuskunta Ylijäämän jakamisesta käytetään nimitystä "ylijäämänpalautus". Tätä nimitystä käytetään erityisesti silloin, kun jakoperusteena on se, kuinka jäsenet ovat käyttäneet osuuskunnan palveluita. Jos jako perustuu sijoitettuun pääomaan, siitä käytetään nimitystä "osuuskorko".
Piperatsiini Piperatsiinia käytetään lääkeaineiden ja torjunta-aineiden valmistuksessa. Lääkkeenä piperatsiinia käytetään kihomatojen ja suolinkaisten häädössä. Piperatsiinia käytetään myös vulkanointikiihdyttimenä kumiteollisuudessa sekä antioksidanttina, korroosionestoaineena tekstiiliväreissä ja kemian analyyseissä.
Hopeakarbonaatti Hopeakarbonaatista voidaan saada hopeaa pelkistämällä esimerkiksi formaldehydin avulla. Näin saatua puhdasta ja hienojakoista hopeaa käytetään elektroniikassa. Hopeakarbonaattia käytetään myös muiden hopeayhdisteiden kuten hopeafluoridin ja hopeapermanganaatin valmistuksessa. Orgaanisessa kemiassa hopeakarbonaattia käytetään mietona hapettimena esimerkiksi sokerien hapettamiseen. Celiittimineraaliin sidottuna hopeakarbonaattia käytetään hapettamaan primääriset alkoholit aldehydeiksi, sekundääriset alkoholit ketoneiksi ja diolit laktoneiksi. Tätä reaktiota kutsutaan Fétizon-hapetukseksi.
Ultrasuodatus Ultrasuodatusta käytetään useissa eri tarkoituksissa, tyypillisesti suodattamaan kolloidisia seoksia. Juomaveden puhdistuksessa sitä käytetään poistamaan vedestä bakteereja ja muita riittävän kookkaita epäpuhtauksia. Elintarviketekniikassa menetelmää käytetään mehujen kirkastamiseen, viinin sterilisointiin, vehnän proteiinien erottamiseen sekä juuston ja jogurtin valmistusprosesseissa. Bioprosesseissa sitä käytetään veren puhdistamiseen, teollisuusentsyymien konsentrointiin, antibioottien ja muiden arvokkaiden komponenttien erottamiseen ja puhdistamiseen sekä suodattamaan bakteerit ja virukset pois liuoksesta.
Bis(trimetyylisilyyli)sulfidi Trimetyylisilyylisulfidia valmistettiin ensimmäisen kerran trimetyylikloorisilaanin ja hopeasulfidin välisellä reaktiolla, mutta nykyään käytetään halvempia lähtöaineita. Orgaanisen kemian reaktioissa yhdistettä käytetään pelkistämään muun muassa sulfoksideja, selenoksideja ja telluroksideja sekä nitroryhmiä. Lisäksi se reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa, jolloin muodostuu tiokarbonyyliyhdisteitä. Lisäksi sitä käytetään allyylisilaanien valmistukseen. Ainetta käytetään myös metallien ja sulfidi-ionien muodostamien klustereiden, nanopartikkeleiden ja kvanttipisteiden valmistukseen ja näillä on käyttöä elektroniikkasovellutuksissa.
Natriumsulfiitti Tärkein natriumsulfiitin käyttökohde on sellunvalmistus. Natriumsulfiittia käytetään sekä happamissa että neutraaleissa olosuhteissa ja se liuottaa ligniiniä. Yhdiste on pelkistin ja sen vuoksi sitä käytetään poistamaan happea vedestä sekä klooria paperi- ja tekstiiliteollisuuden prosesseissa sekä vedestä. Sitä käytetään myös valokuvauksessa filmien säilöntäaineena ja myös valokuvan kehityksen yhteydessä. Natriumsulfiittia käytetään myös säilöntäaineena, esimerkiksi kuivatuissa hedelmissä ja sen E-koodi on E221. Natriumsulfiitista valmistetaan natriumtiosulfaattia ja se reagoi orgaanisten yhdisteiden kanssa muodostaen sulfonaatteja.
Trimetyylifosfiitti Trimetyylifosfiittia käytetään orgaanisissa synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi lääkkeitä ja hyönteismyrkkyjä. Se toimii useiden funktionaalisten ryhmien pelkistimenä ja sitä käytetään myös rikinpoistoreagenssina orgaanisista yhdisteistä. Trimetyylifosfiittia käytetään myös polymeerien palonestoaineena.
M-Nitrotolueeni m-Nitrotolueenia käytetään pääasiassa m-nitrobentsaldehydin, m-nitrobentsoehapon ja m-toluidiinin, joita käytetään muun muassa väriaineteollisuudessa, valmistamiseen. Sitä käytetään myös eräiden lääkeaineiden kuten flutamidin valmistamiseen.
Kivääri Erilaisia kivääreitä käytetään paljon harraste- ja urheiluammunnassa. Tarkkuusammuntalajeissa käytetään useimmiten pulttilukkoisia tai suoravetolukkoisia kivääreitä. Itselataavia kivääreitä puolestaan käytetään toiminnallisissa ampumaurheilulajeissa, kuten Practical-ammunnassa sekä Sovelletussa reserviläisammunnassa.
Kreikkalainen keittiö Kreikan ruoka on erittäin monipuolista. Ruoanlaitossa käytetään paljon kreikkalaista oliiviöljyä, joka on lähes aina neitsytoliiviöljyä. Perinteisesti kreikkalainen ruoka on painottunut kasviksiin. Tärkeimmät kasvikset kreikkalaisessa keittiössä ovat tomaatit, munakoisot, okrat, perunat, sipulit sekä pavut. Nykyisin ruoissa käytetään runsaasti sian, lampaan ja kananlihaa, kuten myös nautaa. Monenlaiset merenelävät, kuten erilaiset kalat, mustekalat sekä simpukat, ovat myös iso osa kreikkalaista keittiötä. Kreikkalaiset juustot ovat myös merkittävä osa ruoanlaitossa, tyypillisimpiä juustoja ovat feta, halloumi, kasseri sekä mizithra. Juustojen lisäksi maitotuotteista käytetään erityisesti jogurttia. Hunajaa käytetään paljon varsinkin jälkiruuissa. Filo-taikinaa käytetään melkeinpä kaikissa leivonnaisissa, kuten piirakoissa. Maustamisessa ovat keskeisiä erilaiset yrtit, kuten oregano, timjami, minttu ja rosmariini. Lähes jokaiseen ateriaan kuuluu yleensä leipä. Viiniä ja muita alkoholijuomia käytetään kohtuudella, yleensä ruokailun yhteydessä.
Ristisaatto Tämä ristisaatto on ainoa, jossa käytetään mustia jumalanpalveluspukuja. Valamon luostari on poikkeus: jos munkin hautajaiset sattuvat Suurelle viikolle, hänen hautajaisissaan käytetään mustia jumalanpalveluspukuja, vaikka yleensä hautajaisissa käytetään valkoisia asuja korostamaan ylösnousemusta.
Shakuhachi Shakuhachia käytetään lähinnä japanilaisessa perinnemusiikissa. Genrejä, joissa shakuhachilla on keskeinen asema, ovat honkyoku, sankyoku ja shinkyoku. Honkyokussa käytetään pelkkää shakuhachia, mutta sankyokussa lisäksi kotoa ja shamisenia. Shinkyokussa käytetään shakuhachia ja kotoa.
Fenasyylibromidi Fenasyylibromidia käytetään muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen. Rasvahappojen kanssa se reagoi muodostaen fenasyyliestereitä ja näitä johdannaisia käytetään hyväksi analysoitaessa rasvahappoja korkean erotuskyvyn nestekromatografialla. Yhdistettä käytetään myös tiourea- ja tiosemikarbatsonijohdannaisten analysoimiseen.
Puolimetalli Puolimetalleilla on erilaisia käyttökohteita riippuen niiden ominaisuuksista. Useimmat puolimetallit ovat puolijohteita, jonka vuoksi niitä käytetään elektroniikkateollisuudessa. Esimerkiksi piitä ja telluuria käytetään aurinkokennoissa. Telluuria, superpuhdasta piitä ja antimonia käytetään puolijohdesovelluksissa, esimerkiksi infrapunadetektoreissa.
Sellakka Sellakka on syötävää ja sitä käytetään elintarvikkeiden lisäaineena (E904) antamaan pintakiiltoa makeisiin ja lääketabletteihin. Sitä käytetään myös omenoiden ja sitrushedelmien pinnalla. Kosmetiikassakin käytetään sellakkaa, mutta sen tiedetään myös aiheuttavan allergisia reaktioita iholla.
Koiruoho Koiruohoa käytetään sisäisesti muun muassa loismatojen häätöön. Saksassa sitä käytetään mausteena ruoassa. Se soveltuu liha- ja riistaruokien valmistukseen, mutta sitä käytetään vähäisiä määriä. Yliannostusta on varottava, sillä runsaasti käytettynä kasvi on myrkyllinen.
Kaliumjodidi Kaliumjodidia käytetään karjanrehujen lisäaineena, hopeajodidin valmistukseen sekä desinfiointiaineiden valmistukseen. Sitä myös lisätään pieniä määriä ruokasuolaan struuman ehkäisemiseksi. Sen kyllästettyä liuosta, josta käytetään lyhennettä SSKI, käytetään myös lääkkeenä sporotrichosikseen.
Tallium Noin 60–70 % talliumista käytetään elektroniikkateollisuudessa, kuten infrapunatunnistimissa. Sitä käytetään myös lääketeollisuudessa ja lasin valmistuksessa. Ilotulitusraketeissa tallium antaa vihreän värin. Radioaktiivista talliumia käytetään sydämen talliumrasituskokeessa gammakuvauksen merkkiaineena.
O-Fenyleenidiamiini o-Fenyleenidiamiinia käytetään fungisidien, lääkkeiden, korroosionestoaineiden ja väriaineiden synteesissä. Lisäksi ainetta käytetään rikin poistamiseen malmeista. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään muun muassa valmistettaessa kvinoksaliineja.
Jodi Jodia voidaan käyttää haavojen puhdistamiseen. Tällöin käytetään jodin etanoliliuosta. Volframijodidia käytetään lampuissa parantamaan langan kestävyyttä. Hopeajodidia voidaan hyödyntää valokuvauksessa. Jodia käytetään myös lääketeollisuudessa ja väriaineissa.
Moottoripyörä Moottoripyörien moottorit ovat käytännöllisesti katsoen aina bensiinimoottoreita. Nykyaikaisissa katupyörissä käytetään yleisimmin nelitahtisia, nelisylinterisiä rivi- tai V-moottoreita. Motocross- ja enduropyörissä yleisin ratkaisu on käyttää yksisylinteristä neli- tai kaksitahtimoottoria. Vastaavan tyyppisiä moottoreita käytetään myös useimmissa kevytmoottoripyörissä. Customeissa käytetään useimmiten nelitahtisia kaksisylinterisiä V-moottoreita, mutta myös nelisylinterisiä V-moottoreita, rivimoottoreita ja yksisylinterisiä moottoreita käytetään. Myös diesel- ja wankelmoottoreita on moottoripyörissä käytetty, mutta ne ovat jääneet harvinaisuuksiksi.
Propyleeniglykoli Propyleeniglykolipohjaisia nesteitä käytetään lentokentillä lentokoneiden jäänpoistoon sekä jäänestoon. Lämmöntalteenottojärjestelmissä propyleeniglykolia käytetään lämmönsiirtonesteenä. Auton jäähdytysnesteenä propyleeniglykolia käytetään erityisesti sellaisissa auton moottoreissa, joissa on alumiinista valmistettuja osia. Ainetta käytetään nuuskan ja tupakan lisäaineena, sähkötupakan nesteissä sekä sikarihumidorin kosteuttimissa hyvän kosteutta sitovan ominaisuutensa ansiosta. Aine toimii elintarvikkeissa lisäaineiden ja aromien kantaja-aineena. Propyleeniglykolin E-koodi elintarviketeollisuudessa E1520, ja lääke- ja kemianteollisuudessa E490.
Rauta(II)sulfaatti Sitä käytetään teollisuudessa pelkistimenä ja lääkkeenä raudanpuuteanemian hoidossa. Vedenpuhdistuksessa rauta(II)sulfaattiheptahydraattia käytetään saostamaan vesistöjä rehevöittäviä fosfaatteja (PO). Rauta(II)sulfaattia käytetään myös pigmentti- eli väriaineiden raaka-aineena. Rauta(II)sulfaatista voidaan valmistaa myös rautaoksidia (FeO). Rauta(II)sulfaattiheptahydraattia syntyy suuria määriä titaanidioksidin (TiO) valmistusprosessin sivutuotteena, kun titaanipitoisena raaka-aineena käytetään ilmeniittiä.
Nuuska Ruotsalainen nuuska saatetaan joskus sekoittaa amerikkalaiseen savuttomaan tupakkaan ("moist snuff"), mutta niiden valmistus ja käyttö eroavat hieman toisistaan. Amerikkalaista versiota käytetään perinteisesti alahuulessa, josta myös toisinaan käytetään nimeä "dipping tobacco". Valmistustapa eroaa muun muassa siinä, että tupakkaa ei yleensä pastöroida valmistuksen aikana toisin kuin ruotsalainen nuuska. Amerikkalaisen nuuskan makuaineina ei myöskään yleisesti käytetä suolaa; sen sijaan erilaisia mausteita käytetään, ja tuotteet ovat usein makeampia.
Hemimelliteeni Hemimelliteeniä käytetään valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä. Esimerkiksi sen alkyloituja ja nitrattuja johdannaisia käytetään hajusteissa synteettisinä myskeinä. Lisäksi yhdiste voidaan hapettaa hemimelliittihapoksi. Hemimelliteeniä esiintyy hiilivetyseoksissa, joita käytetään liuottimina ja polttoaineina.
Wirelesscabin Wirelesscabinin pääprotokollat ovat SIP; jota käytetään istunnon avaamiseen, RADIUS; jota käytetään käyttäjän tunnistamiseen ja varmentamiseen sekä RSVP; jota käytetään satelliittien resurssien varaamiseen ja säästämiseen sekä QoS:n hallintaan. Pääprotokollien ohella toimii joukko tavallisimpia tiedonsiirtoprotokollia.
Argon Argonia käytetään hehkulampuissa, joissa metallilanka reagoisi helposti ilman kanssa. Puolijohdeteollisuudessa argonia käytetään piin ja germaniumin kiteyttämisvaiheessa estämään hapen reagoiminen niiden kanssa. Argonia käytetään pakkauskaasuna tuotteiden (muun muassa viinit) säilyvyyden parantamiseksi.
Silava Silava on sian nahanalaista rasvaa. Sian elinten ympärillä olevasta rasvasta käytetään nimitystä ihra. Termejä ihra ja silava käytetään usein ristiin. Silavaa käytetään ruoanlaitossa ja ruoanlaittovälineiden kuten paistinpannujen käsittelyyn.
Asetyylikoliinireseptori Parasympatomimeetteja käytetään lääkkeenä muun muassa Alzheimerin taudissa, glaukoomassa ja myasthenia graviksessa. Lisäksi nikotiinia käytetään päihteenä. Antikolinergeja puolestaan käytetään muun muassa Parkinsonin taudissa, keuhkoahtaumataudissa, anestesiologiassa sekä silmätutkimusten yhteydessä.
Kanellapuukasvit Kanellapuukasveihin kuuluu viiteen sukuun luettavat 13 lajia. Suvut ovat:Kanellapuun ("Canella winterana") aromaattisesta kuoresta saadaan ns. valkokanelia, jota käytetään vahvistavana rohtona ja piristeenä tai mausteena, mutta myös kalamyrkkynä Puerto Ricossa. Länsi-intialaisen lajin "Cinnamodendron corticosum" kuorta käytetään myös vahvistavana rohtona. Madagaskarilaisen "Cinnamosma fragrans" -lajin aromaattista puuta käytetään itämailla uskonnollisiin rituaaleihin. Ugandalaisen lajin "Warburgia ugandensis" pihkaa käytetään liimana työkalujen varsien kiinnittämisessä, lehtiä ravinnoksi ja kuorta laksatiivina. "W. stuhlmannii" -laji tuottaa puuta, josta Lähi-Idässä tehdään pikku esineitä, ja josta uutetaan öljyä voimakkaisiin parfyymeihin. Tansaniassa käytetään lajin "W. elongata" hedelmiä ravinnoksi.
Samarium Samariumilla ja sen isotoopeilla on useita käyttökohteita. Maailman vahvimpina magneetteina tunnetut samarium-kobolttimagneetit valmistetaan jauhemetallurgiamenetelmällä, ja sen pohjana käytetään SmCo- tai SmCo- metalliseoksia. Samarium–kobolttimagneettien etuna on suuri energiatiheys ja korroosionkestävyys. Samarium–kobolttimagneetit ovat voimakkaasti ja pysyvästi magneettisia, ja tunnetuista materiaaleista ne vastustavat kaikista eniten demagnetisointia. Niitä käytetään pienissä moottoreissa ja generaattoreissa, mitta- ja ohjauslaitteissa, muuntimissa ja antureissa. Samarium–kobolttimagneetteja käytetään näihin ja moniin muihin laitteisiin, jotka vaativat stabiilia magneettikenttää vaihtelevissa lämpötiloissa. Samariumia käytetään lasi- ja keramiikkateollisuudessa. Samariumoksidia (SmO) lisätään lasiin absorboimaan infrapunasäteilyä. Samariumoksidi toimii myös katalyyttinä etanolin CHO dehydrataatiossa ja dehydrogenaasissa. Samarium(II)jodidia käytetään pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä, esimerkiksi Barbier-reaktioissa.
Titaaninitridi Koska TiN:llä on metallinen kultainen väri, sitä käytetään pinnoitteena koruissa ja autojen ulkonäön ehostamistarkoituksessa. TiN:ä käytetään myös pintakerroksena sellaisilla nikkeli- tai kromipinnoitetuilla esineillä, joita ihmiset käsitelevät usein kuten hanat ja ovenkahvat. TiN on myrkytön ja täyttää terveysviranomaisten kuten FDA:n (Food and Drug Administration) vaatimukset ja sitä käytetään lääketieteellisissä instrumenteissa ja implanteissa sekä proteeseissa kuten myös ilmailu- ja sotilassovelluksissa. TiN käytetään pinnoitteena myös polku- ja moottoripyörien haarukoiden jousituksissa liukupintojen suojana.
Bysantin valtakunta Bysantiin eräitä keskeisimpiä kaupunkeja olivat (valtakunnan ollessa laajimmillaan keisari Justinianus I:n aikana) pääkaupunki Konstantinopolin lisäksi Rooma, Ravenna, Napoli ja Syrakusa Italiassa; Aleksandria ja Karthago Afrikassa; Thessaloniki ja Ateena Balkanilla; Antiokia, Nikea, Efesos, Ankara, Seleukia, Caesarea, Melitene, Seleukia ja Trebizond Vähässä-Aasiassa; Herson Krimillä; sekä Jerusalem, Emesa ja Damaskos Levantissa. Näistä Konstantinopoli, Thessaloniki, Ravenna ja Karthago olivat prefektuurien pääkaupunkeja ja Konstantinopoli, Rooma, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem patriarkaattien kotipaikkoja.
Rusien–Bysantin sota (860) Rusien–Bysantin sota oli rusien hyökkäys Bysantin valtakunnan pääkaupunkiin Konstantinopoliin ja Marmaramerelle kesäkuussa vuonna 860. Sotaretki tunnetaan bysanttilaisissa, länsieurooppalaisissa ja muinaisvenäläisissä lähteissä. Sotaretken kuvaus on varsin yhteneväinen muinaisvenäläisessä Nestorin kronikassa sekä bysanttilaisen munkin ”Georgios Hamartolosin kronikassa”.
Turkin historia Kun turkkilaiset olivat voittaneet Bysantin valtakunnan Manzikertin taistelussa vuonna 1071 he alkoivat hylätä paimentolaisjuuriaan, saivat pysyvämmän roolin Anatoliassa ja synnyttivät Seldžukkien valtakunnan. Valtakunta ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä vuoteen 1243 mennessä mongolit olivat voittaneet seldžukkiarmeijat, ja hiljalleen valtakunnan mahti hiipui. Seldžukkien vanavedessä Osman I:n hallitsema pieni turkkilainen ruhtinaskunta kehittyi osmanien valtakunnaksi ja täytti romahtaneiden seldžukkien ja bysanttilaisten jättämän tyhjiön. Jo 1300-luvulla osmannien valtakuntaan kuului suurin osa sekä Anatoliasta että Balkanin niemimaasta. Bysantti pysyi kuitenkin itsenäisenä pienvaltiona vuoteen 1453 saakka, jolloin osmannit valloittivat loputkin siitä ja tekivät sen pääkaupungista, Konstantinopolista, oman pääkaupunkinsa, jonka nimeksi tuli Istanbul.
Justinianuksen rutto Justinianuksen rutto oli paiseruton aiheuttama pandemia, joka riehui erityisesti Bysantin valtakunnassa vuodesta 542 alkaen aina 700-luvulle asti. Pohjoisimmillaan tauti levisi eteläiseen Saksaan ja mahdollisesti Britteinsaarille. Tauti on saanut nimensä Bysantin keisari Justinianus I:stä, joka hallitsi valtakuntaa pandemian aikaan. Justinianuksen rutolla viitataankin joskus suppeammin vain pääkaupunki Konstantinopolia vuonna 542 koetelleeseen ensimmäiseen epidemiaan, joka surmasi suuren osan kaupungin asukkaista. Rutto vaikutti merkittävästi Bysantin historiaan, ja se surmasi mahdollisesti jopa puolet valtakunnan väestöstä.
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Valtakunnan pääkaupunki vaihtui usein. Se oli ensin Pliska (vuosina 681–893), sitten Preslav (893–972), sen jälkeen Skopje nykyisessä Makedoniassa (972–992) ja viimeisenä Ohrid (992–1018). Bysantin valtakunnan vallan jälkeen Bulgarian valtakunta itsenäistyi uudelleen toisena Bulgarian valtakuntana.
Kiovan Venäjä Vladimir kuoli vuonna 1015, ja 1019 valtaan nousi Svjatopolkin hetkellisen kauden jälkeen Jaroslav. Jaroslavin aikana valtakunta ja erityisesti sen pääkaupunki vaurastuivat. Kauppa ja käsityötaito kukoistivat. Myös ensimmäinen venäläinen lakikokoelma, "Russkaja pravda", julkaistiin. Jaroslavin kaudella venäläinen identiteetti alkoi kehittyä, ja valtakunta sekä kirkko etääntyivät Bysantista. Bysantilta on kuitenkin peräisin venäläisille ominainen valtakäsitys, jolle on olennaista kirkon ja valtion yhteenkuuluvuus.
Turkki Kun turkkilaiset olivat voittaneet Bysantin armeijan Manzikertin taistelussa vuonna 1071 he alkoivat hylätä paimentolaisjuuriaan, saivat pysyvämmän roolin Anatoliassa ja synnyttivät Seldžukkien valtakunnan. Valtakunta ei kuitenkaan kestänyt pitkään, sillä vuoteen 1243 mennessä mongolit olivat voittaneet seldžukkiarmeijat, ja hiljalleen valtakunnan mahti hiipui. Seldžukkien vanavedessä Osman I:n hallitsema pieni turkkilainen ruhtinaskunta kehittyi osmanien valtakunnaksi ja täytti romahtaneiden seldžukkien ja bysanttilaisten jättämän tyhjiön. Jo 1300-luvulla osmanien valtakuntaan kuului suurin osa sekä Anatoliasta että Balkanin niemimaasta. Bysantti pysyi kuitenkin itsenäisenä pienvaltiona vuoteen 1453 saakka, jolloin osmanit valloittivat loputkin siitä ja tekivät sen pääkaupungista, Konstantinopolista, oman pääkaupunkinsa, jonka nimeksi tuli İstanbul.
Ifriqiya Alue, josta näin oli tullut arabialainen "Ifriqiya", oli ollut tärkeä koko antiikin ajan. Aikoinaan se oli ollut foinikialaisten perustaman mahtavan Karthagon valtakunnan keskus. Roomalaisten hävitettyä Karthagon se oli muodostanut vauraan roomalaisen provinssin, ja valtakunnan jakauduttua kahtia ja Länsi-Rooman hajottua ollut vandaalien valtakunnan keskus. Kun Bysantti valloitti alueen 533, tuli siitä voimakas ja myöhemmin osittain itsehallinnollinen Karthagon eksarkaatti (Afrikan eksarkaatti), pääkaupunkinaan Karthago. Ensimmäinen arabien Egyptistä käsin tekemä Ifriqiyan valloitusyritys 647 epäonnistui surkeasti, mutta omaijadien 663 aloitettu kampanja saavutti tuloksia. Bysantille uskolliset afrikkalaiset kykenivät kuitenkin 682 lyömään arabit takaisin niin perusteellisesti, että uusi hyökkäys lykkääntyi vuosikymmenellä. Arabit valtasivat lopulta Bysantin viimeisen linnakkeen Afrikassa, Karthagon kaupungin, 698, tuhoten sen täydellisesti, ja saivat tämän seurauksena ylivallan muutamassa vuodessa.
Bulgarian historia Bysantin valtakunnalla oli huomattava vaikutus Bulgarian hallintoon ja kulttuuriin. Bulgaarit olivat ajoittain myös bysanttilaisten vaarallisimpia vihollisia, etenkin kaani Krumin (hallitsi noin 803–814) ja tsaarien Simeonin ja Samuilin (hallitsi 997–1014) aikana. Vuonna 1014 Bysantin keisari Basileios II sai ratkaisevan voiton bulgaareista Kleidionin taistelussa ja koko Bulgaria oli Bysantin vallassa vuoteen 1018 mennessä. Bulgaarit kuitenkin kapinoivat vuonna 1185 ja perustivat Toisen Bulgarian valtakunnan. Bulgariasta tuli paikallinen mahti 1100- ja 1200-luvuilla etenkin Ivan Asen II:n aikana 1218–1241. Toisen valtakunnan pääkaupunki oli Veliko Tărnovo. Toinen valtakunta kärsi useista tataarien hyökkäyksistä, jotka heikensivät valtakuntaa. Osmanien valtakunta valloitti 1385 Bulgarian talouden keskuksen Sofian. Balkanin vahvin kansakunta oli tuolloin Serbia, jonka osmanit kukistivat 1389 Kosovo Poljen taistelussa. Tämän jälkeen Bulgaria kukistui kymmenessä vuodessa, vaikkakin sotilaallinen vastustus jatkui vuoteen 1453.
Byzantion Konstantinopoli oli Bysantin valtakunnan pääkaupunki vuoteen 1453, jolloin osmanit miehittivät sen. Nykyisin kaupungin paikalla sijaitsee Turkin suurin kaupunki Istanbul.
Pazardžikin alue Pazardžikin alueen historia ulottuu aina kivikauteen ja pronssikauteen saakka, sillä alueelta on tehty yli 50 näiden aikakausien löytöjä. Alue kuului myös muinaisen Traakian valtakuntaan. Traakialaisen kaupungin Besaparan rauniot sijaitsevat lähellä alueen pääkaupunkia Pazardžikia. 1. vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua Roomalaiset valloittivat alueen Traakialaisilta ja alue kuului rooman valtakunnan hajottua Bysantin valtakuntaan.
Istanbul Kaupunki oli kolmen mahtavan keisarikunnan – Rooman valtakunnan, Bysantin keisarikunnan ja Osmanivaltakunnan – pääkaupunki. Kaupungin loistelias historia näkyy mahtavien moskeijoiden minareeteissa, sulttaanien palatsien loistossa ja museoiden taideaarteissa.
Rusien–Bysantin sota (988) Bysantin valtakunnan keisarina oli vuodesta 976 lähtien ollut nuori Basileios II, joka oli hallituskautensa alusta lähtien ollut vaikeuksissa häviten bulgaareille sodissa sekä omien sotapäälliköidensä kapinoinnin takia. Ensin häntä vastaan asettui Itäisen Armeijan komentaja Bardas Skleros. Häntä vastaan keisari lähetti 978 entisen kapinallisen Bardas Fokas nuoremman, joka oli sotajoukkojen suosikki. Bardas Fokas nuorempi voitti taistelut ja julisti itsensä keisariksi vuonna 987. Vuoden 988 alussa kapinallisten sotajoukot olivat jo lähestymässä Bysantin pääkaupunkia Konstantinopolia, josta heidät erotti enää Bosporinsalmi. Samaan aikaan bulgarialaiset ryöstelivät Bysanttia lännessä (syyrialaisen historioitsijan 1000-luvulta Jahja Antikiolaisen mukaan).
Ani (Turkki) Ani on nykyisin raunioitunut keskiaikainen kaupunki Turkin Karsin maakunnassa lähellä maan Armenian vastaista rajaa. Vuosien 961 ja 1045 välillä kaupunki oli Bagratidien dynastian hallitseman Armenian kuningaskunnan pääkaupunki. Kaupungin omistaja vaihtui sittemmin Bysantin valtakunnasta Seldžukkien valtakuntaan ja sen alamäki alkoi mongolivalloituksesta vuonna 1236. Kaupunki hylättiin 1650-luvun aikana.
Euroopan historia Toinen puoli Rooman valtakunnasta oli Itä-Rooma eli Bysantin valtakunta. Nimi Bysantin valtakunta tulee valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin aiemmasta nimestä Byzantion. Bysantin hallintokielenä toimi latina 600-luvulle asti, jolloin hallintokieleksi muuttui kreikan kieli.
Metohija Metohijaan muutti 500–600-luvuilla slaaveja useissa aalloissa. 630-luvulta Metohija kuului Serbian ruhtinaskuntaan, 800-luvulta alkaen suurruhtinaskuntaan, ja Bysantin valtakunnan aikana Raškaan, jota hallitsivat Vlastimirovićit, pääkaupunkinaan Desnik.
Sarkel Sarkel rakennettiin suojaamaan Kasaarien valtakunnan luoteista rajaa vuosien 834-837 aikana. Kasaarit pyysivät liittolaiseltaan Bysantin keisari Theofilosilta insinöörejä rakentamaan linnoitettu pääkaupunki ja keisari lähetti heille pääinsinöörinsä Petronas Kamaterosin apulaisineen.
Bysantin ja osmanien sodat Bysantin ja osmanien väliset sodat olivat Bysantin valtakunnan ja turkkilaisten osmanien vuosina 1265–1453 käymiä sotia. Bysantin valtakunnan olemassaolo päättyi, kun osmanit valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453.
Bysantin valtakunta Bysantin kulta-aikana voidaan pitää niin kutsutun makedonialaisen dynastian aikaa vuosina 867–1056. Dynastian aikana Bysantista onnistuttiin jälleen rakentamaan suurvalta, ja se valtasi takaisin maita, joita arabit olivat valloittaneet idässä ja slaavit Balkanilla. Myös eteläinen Italia valloitettiin, ja keisari Johannes I Tzimiskes ulotti taistelut aina Jerusalemiin asti. Vuonna 1014 keisari Basileios II (keisarina 976–1025) kukisti Bulgarian. Voittoisien sotien ja vahvojen hallitsijoiden ansiosta Bysantti oli sekä sotilaallisesti että taloudellisesti vahva, ja pääkaupunki Konstantinopoli oli loistelias kulttuurin ja vallan keskipiste. Kauppa ja käsityöläisyys kukoistivat, Konstantinopoliin perustettiin uusia kouluja, kiinnostus antiikin kulttuuriin ja filosofiaan heräsivät uudelleen, ja maallinen kirjallisuus ja muu kulttuuri elpyivät. Samalla bysanttilainen sivistys levisi myös naapurikansojen alueille.
Genovan tasavalta 1300-luvun lopussa perustettiin Samastri Mustallemerelle ja Genova sai Kyproksen. Tuolloin Genova hallitsi neljännestä Bysantin pääkaupungista Konstantinopolista ja hallitsi Trezibondin keisarikunnan pääkaupunkia. Genovan tasavalta menetti suurimman osan alueistaan 1400-luvulla Osmanien valtakunnalle.
Bysantin valtakunta Nimi "Bysantin valtakunta" on johdettu valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin aiemmasta nimestä "Byzantion". Nimitys on puhtaasti historiankirjoituksellinen ja se on kehitetty 1500-luvulla. Valtakunnan asukkaat itse näkivät itsensä "roomalaisina" ("rhomaioi") loppuun saakka, ja nimitys säilyi Kreikassa käytössä 1800-luvulle saakka. Nimitystä Bysantti käytettiin Länsi-Euroopassa lähinnä sen vuoksi, että kyseinen keskiaikainen, myöhäisantiikkisesta Roomasta vähitellen erkaantunut valtakunta haluttiin erottaa historiankirjoituksessa sekä antiikin Roomasta että Kreikasta, joihin suhtauduttiin 1500–1700-luvuilla usein ihannoivasti.
Bysantin valtakunta Bysantin valtakunnan alku ja antiikin Rooman valtakunnan loppu voidaan sijoittaa monella tavalla. Eräänä alkuna voidaan pitää vuotta 330, jolloin Konstantinus Suuri perusti Konstantinopolin Byzantionin kaupungin paikalle. Toinen mahdollisuus on käyttää alkupisteenä keisari Theodosius I:n aikaa 300-luvun lopulta, jolloin Rooman valtakunnan kahtiajako muodostui lopulliseksi. Nykyisin useimmat tutkijat käyttävät nimitystä Bysantti vasta keisari Justinianus I:n ajasta 500-luvun alkupuolelta lähtien. Lopullisesti Bysantin voidaan katsoa muuttuneen poliittisena organisaationa antiikin Rooman valtakunnasta erilliseksi 600-luvulla tapahtuneiden muutosten seurauksena. Latina säilyi valtakunnan hallintokielenä aina 600-luvulle asti, jolloin sen syrjäytti enemmistön puhuma kreikan kieli.
Bysantin valtakunta Bysantin valtakunnan loppu koitti vuonna 1453. 2. huhtikuuta osmanien sulttaani Mehmed II aloitti Konstantinopolin piirityksen, jota kesti melkein kaksi kuukautta. Keisari lähetti avunpyyntöjä länteen, mutta apua ei tullut. Bysantin valtakunta kukistui lopullisesti 29. toukokuuta, kun osmanit valtasivat kaupungin rynnäköllä. Viimeinen keisari Konstantinos XI Palaiologos kaatui taistelussa turkkilaisia vastaan. Bysantin viimeinen eurooppalainen osa Morean despotaatti kukistui vuonna 1460 Mistran valtauksen myötä. Osmanit valtasivat valtakunnan viimeisetkin rippeet, kun Trebizondin keisarikunta kukistui vuonna 1461.
Kreikan historia Rooman valtakunnan hajottua kahtia vuonna 395 Kreikka jäi sen kreikankielisenä säilyneelle itäosalle, joka kehittyi keskiaikaiseksi Bysantin valtakunnaksi. Valtionuskonnoksi vakiintui kristinuskon ortodoksinen muoto (Bysantin kirkko). Valtakunnan kieleksi tuli ajan kuluessa kreikka latinan sijalle, mutta se piti itseään Rooman valtakunnan perillisenä ja asukkaitaan roomalaisina. Bysantti säilyttikin monin osin antiikin kreikkalais-roomalaisen perinnön yhdistyneenä kristinuskoon.
Bysantin valtakunnan keskus oli Konstantinopolissa. Nykyisen Kreikan alueella merkittäviä keskuksia olivat muun muassa Thessaloniki ja myöhäisbysanttilaisella ajalla Mystras. Muutoin Kreikka oli lähinnä takamaan asemassa. Ateena menetti asemansa sivistyskeskuksena ja taantui vähäiseksi pikkukaupungiksi, vaikka kukoistikin jossain määrin keskibysanttilaisella kaudella.
Bysantin valtakunta Keskiajalla kreikkalais-roomalainen kaupunkikulttuuri taantui. Vanhoista "polis"-keskuksista siirryttiin helpommin puolustettaville kukkuloille linnoitusten ("kastron") ympärille. Pääkaupunki Konstantinopoli muodostui ainoaksi merkittäväksi kaupunkikeskukseksi. Kaikki kaupungit olivat riippuvaisia lähiympäristönsä maaseudusta. Tuotteiden kuljetus maitse oli kallista ja hankalaa, ja siksi vesikuljetukset olivat keskeisempiä. Vain sataman omaavat kaupungit onnistuivat kehittymään merkittäviksi kaupan keskuksiksi. Bysantti peri antiikin Rooman tieverkoston, mutta teiden ylläpito heikkeni vähitellen huomattavasti. Maantiekuljetuksia hoiti "cursus publicus", valtiollinen kuljetus- ja hevostenvaihtojärjestelmä.
Bulgaria osana Bysantin valtakuntaa Bulgaria osana Bysantin valtakuntaa viittaa aikaan vuosina 1018–1185, jolloin Bulgarian valtakunta oli osa Bysantin valtakuntaa. Bysantti valloitti koko Bulgarian ensimmäisen valtakunnan vuonna 1018 ja se itsenäistyi jälleen toisena Bulgarian valtakuntana vuonna 1185.
Bysantin valtakunta Bysantin valtakunnan armeija kehittyi sitä edeltäneestä Rooman valtakunnan armeijasta. Armeija muuttui keisari Diocletianuksen aikana perinteisistä raskaista legioonista käsittämään enemmän ratsuväkeä. Bysantin armeija oli kuuluisa raskaasta katafraktiratsuväestään. Itä-Rooman armeija järjestettiin myöhemmin uudelleen keisari Herakleioksen aikana uuden teema-järjestelmän mukaan.
Kiovan Venäjä Vähitellen Dnepriä pitkin edennyt kehitys ajautui Mustallemerelle saakka, jonka eteläpuolella sijaitsi Bysantin pääkaupunki Konstantinopoli. Rusit tekivät 800–900-luvulla lukuisia ryöstöretkiä Konstantinopoliin ja alkoivat muodostua vakavasti otettavaksi uhaksi koko Bysantin valtakunnalle. Konstantinopoli teki vuonna 944 rusien kanssa liiton, jossa se antoi ruhtinaan valtuuttamille kauppiaille etuoikeuksia. Tärkeimpiä niistä olivat alennukset orjien kaupasta kannetusta tullimaksusta sekä oikeus viedä Bysantista silkkiä ja myydä valtiossa mitä tahansa. Rusien maine oli kuitenkin huono, joten heille asetettiin myös rajoituksia. Heidän piti muun muassa pysytellä talvisin pois keisarikunnan alueelta, ja kesäisinkin he saivat liikkua ainoastaan 50 miehen ryhminä bysanttilaisten saattueessa.
Osmanien valtakunta Turkkilaiset nousivat Vähässä-Aasiassa, kun seldžukit vuonna 1071 kukistivat Manzikertin taistelussa Bysantin joukot. Heimon yksi haara perusti tämän jälkeen Rūmin sulttaanikunnan. Vuonna 1301 rum-seldžukkien soturiyhteisön johtaja Osman I (Uthmān) otti sulttaanin arvonimen ja julisti maan itsenäiseksi Ottomaanivaltioksi pääkaupunkinaan Söğüt. Murad I:n aikana osmanit valtasivat Edirnen, jonka jälkeen suurvisiiri Çandarlı Halil pašša loi valtakunnalle uuden armeijan janitsaarit.
Langobardit Avaarien valta alkoi kuitenkin kasvaa ja langobardien oli jälleen lähdettävä liikkeelle. Vuonna 568 langobardit hyökkäsivät Pohjois-Italiaan Alboinin johdolla. Bysantin valtakunnan armeija pystyi hädin tuskin puolustamaan Roomaa ja Adrianmeren rannikon kaupunkeja. Viimeisenä kukistui Pavia, josta tuli langobardien uuden kuningaskunnan pääkaupunki. Langobardien valloittama alue on saanut heidän mukaansa nykyisen nimensä Lombardia. Laajimmillaan tähän valtakuntaan kuului nykyinen Pohjois-Italia aina Toscanaa myöten.
Bysantin valtakunta Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma ( tai , "Politeia tōn Rhōmaiōn"; ; "Roomalaisten keisarikunta") oli Rooman valtakunnan itäosa, joka säilyi länsiosan romahdettua 400-luvulla ja jonka valtakausi kesti yli tuhat vuotta aina vuoteen 1453 saakka. Bysanttilainen identiteetti oli yhdistelmä roomalaisuutta, kreikkalaista (hellenististä) kulttuuria ja ortodoksista kristinuskoa. Bysantti katsoi viimeiseen saakka edustavansa keisarillisen Rooman valtakunnan perintöä keisari Konstantinus Suuren luomassa kristillisessä muodossa.
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Bysantin valtakunnan vaikutus ensimmäisessä Bulgarian valtakunnassa oli suuri. Sekä valtion että kirkon hallinto, että myös verojärjestelmä oli samankaltainen Bysantin vastaavien järjestelmien kanssa. Bulgariassa myös käytettiin pääasiassa bysanttilaista valuuttaa. Bysantti vaikutti myös jopa hallinnon, kaupan ja julkisen elämän sanastoissa. Toisaalta ensimmäinen valtakunta muodosti myös yhtenäisen bulgarian kielen ja sulautti alkuperäiset bulgaarit ja alueen slaavit muodostaen bulgarialaisten kansan samaan tapaan, kuin englantilaiset muodostuivat normanneista ja anglosakseista. Valtakunta jäi kuitenkin yllättävän takapajuiseksi ja se ei esimerkiksi koskaan perustanut omaa laivastoaan.
Bysantin valtakunta Alkujaan Bysantin valtakuntaan kuuluivat kaikki Välimeren itäosan rannikot. 600-luvulla se menetti suuren osan alueistaan arabeille, minkä jälkeen se käsitti vain Anatolian ja osan Balkania. Valtakunta koki nousu- ja laskukausia, mutta pysyi Välimeren alueen suurvaltana 1100-luvulle asti. Valtakunta jaettiin väliaikaisesti neljännen ristiretken jälkeen ja se tuhoutui lopullisesti turkkilaisten valloittaessa Konstantinopolin vuonna 1453. Bysantin kulttuuriperintö elää kuitenkin edelleen esimerkiksi ortodoksisessa kirkossa ja sen luostareissa.
Bysantin ja osmanien sodat Ristiretkeläiset olivat vallanneet Konstantinopolin 1204, ja sen jälkeen Bysantin valtakunta oli hajaannuksen vallassa. Bysantti valtasi Konstantinopolin takaisin vuonna 1261. Samaan aikaan turkkilaisten Rumin sulttaanikunta alkoi menettää vaikutusvaltaansa Vähässä-Aasiassa. Bysantti valtasi Nikean vuonna 1261. Osmanihallitsija Osman I tunsi asemansa vahvaksi ja julistautui sulttaaniksi, minkä jälkeen hänen valtakuntansa tunnetaan Osmanien valtakuntana vuodesta 1299. Bysantin–arabien sotien jälkeen turkkilaiset olivat asettuneet Anatoliaan.
Brindisi Brindisi oli ennen Rooman valtakunnan aikaa mahdollisesti illyrialaisten asutus. Roomalaisten Via Appia päättyi Brindisiin, mistä legioonalaiset purjehtivat edelleen Levanttiin ja Vähään-Aasiaan. Myöhemmin alue kuului ostrogooteille ja Bysantin valtakuntaan, jonka tärkeä sillanpääasema se oli Italiassa. Tämän jälkeen se joutui normannien haltuun. Brindisi oli myös ristiretkeläisten lähtöpaikka. Kaupungissa tapahtui vuosina 1348 ja 1456 kaksi maanjäristystä. Vuosina 1707–1734 kaupunki oli itävaltalaisen vallan alla. Toisen maailmansodan aikana syyskuusta 1943 helmikuuhun 1944 se toimi Italian väliaikaisena pääkaupunkina.
Italian historia Visigootit valloittivat Italian 400-luvulla ja Alarik ryösti Roomaa 410. Vuosisadan loppuun mennessä niemimaa oli suurimmaksi osaksi ostrogoottien hallinnassa, ja Odovakar erotti vuonna 476 Länsi-Rooman viimeisen keisarin, Romulus Augustuksen. Vuonna 493 Teoderik Suuri kukisti Odovakarin ja tuli ostrogoottien kuninkaaksi. Hänen valtakuntansa pääkaupunki oli Ravenna. Bysantti eli Itä-Rooma hyökkäsi Italiaan 500-luvun alkupuolella ja keisari Justinianus I:n kenraalit Belisarius ja Narses valloittivat ostrogoottien kuningaskunnan vuosien sodan jälkeen 552. Nämä goottisodat tuhosivat suurimman osan säilyneestä kaupunkikulttuurista. Bysantin armeijoiden poistuminen antoi toiselle germaaniheimolle, langobardeille, mahdollisuuden valloittaa suuren osan niemimaasta. Bysantin haltuun jäänyt Ravennan eksarkaatti keskittyi Ravennan ympärille.
Ravenna Kahdeksan Ravennan varhaiskristillistä rakennusta 400- ja 500-luvuilta kuuluvat Unescon maailmanperintöluetteloon: Galla Placidian mausoleumi, Battistero Neoniano, Sant'Apollinare Nuovon basilika, Battistero degli Ariani, Cappella Arcivescovile, Teodorikin mausoleumi, San Vitalen kirkko ja Sant'Apollinare in Classen basilika. Rooman keisariajalla Ravenna oli merkittävä kaupunki, ja se oli pääkaupunki keisari Honoriuksen ajoista 400-luvun alusta. Länsi-Rooman luhistuttua kaupungista tuli ostrogoottien valtakunnan pääkaupunki ja sitten Bysantin vallan eli Ravennan eksarkaatin keskus Italiassa vuoteen 750.
Rooman ja Kiinan väliset yhteydet Nestoriolaiset kristityt munkit salakuljettivat 500-luvulla silkkitoukan munia Bysanttiin. Pian tämän jälkeen bysanttilainen historioitsija Menander Protector kirjoitti, kuinka sogdialaiset yrittivät avata suoran silkkikauppayhteyden Kiinan ja Bysantin välillä. He liittoutuivat sassanidien hallitsijan Khosrau I:n kanssa puolustaakseen hefthaliittien valtakuntaa. Sogdialaiset kauppiaat kääntyivät Turkkilaisen kaanikunnan hallitsija Istämin puoleen saadakseen audienssin sassanidikuninkaan luona ja luvan matkustaa valtakunnan alueiden kautta käydäkseen kauppaa Bysantin kanssa. Aluksi Istämi kieltäytyi ja myrkytti useat lähetystön jäsenet kuoliaiksi. Sogdialainen diplomaatti Maniah kuitenkin sai Istämin vakuuttuneeksi, että hänen kannatti lähettää edustajansa suoraan Bysantin pääkaupunkiin Konstantinopoliin, jonne he saapuivat vuonna 568. He toivat keisari Justinianus II:lle lahjaksi silkkiä ja ehdottivat liittoutumista sassanidien hallitsemaa Persiaa vastaan. Justinianus II suostui ehdotukseen ja lähetti edustajansa turkkilaiskaanin luo ja turvasi täten sogdialaisille heidän haluamansa suoran silkkikaupan.
Megáli idéa Suuri unelma kiteytti toiveet yhdistää kaikki etniset kreikkalaiset kreikkalaiseen valtioon ja täten herättää Bysantin valtakunta eloon. Silloisen Kreikan lisäksi siihen olisivat kuuluneet erityisesti Epeiros, Thessalia, Makedonia, Traakia, Egeanmeren saaret, Kreeta, Kypros, osa Anatoliaa ja Konstantinopoli, josta olisi tehty Suur-Kreikan pääkaupunki Ateenan sijaan.
Bysantin keisari Bysantin keisarit eli Itä-Rooman keisarit hallitsivat myöhäisantiikin ja keskiajan Bysantin valtakuntaa. Myös eräät Bysantin keisarinnat, kuten Irene, Zoe ja Theodora, hallitsivat valtakuntaa yksinään. Tarkkaa rajaa Itä-Rooman valtakunnan ja Bysantin valtakunnalle ei voida asettaa. Ensimmäiseksi Bysantin keisariksi voidaan laskea vaikkapa Konstantinus Suuri (ensimmäinen kristitty keisari), Valens (Adrianopolin taistelua pidetään joskus keskiajan alkuna), Arcadius (Theodosius I oli viimeinen koko valtakuntaa hallinnut keisari), Zenon (oli keisarina kun Länsi-Rooman Romulus Augustus syrjäytettiin) tai Herakleios (joka uudisti hallintoa merkittävästi).
Traakia Bysantin valtakunta menetti Traakian Bulgarialle vuonna 917, mutta valtasi myöhemmin takaisin. Lopulta turkkilainen Osmanien valtakunta valtasi sen Bysantilta.
Ensimmäinen Bulgarian valtakunta Alkuperäiset bulgaarit olivat turkkilaista kieltä puhuva kansa, jotka jo slaaveihin sekoittuneina ylittivät Tonavan Bysantin valtakunnan alueelle kaani Asparuhin johdolla vuonna 680 ja seuraavana vuonna perustettiin Bulgaria, jonka pääkaupungiksi tuli Pliska lähellä nykyistä Shumenin kaupunkia. Suhteet Bysanttiin rauhoittuivat kun Bysantti luovutti osan Traakiasta Bulgarialle vuonna 716. Tämän jälkeen Bulgaria taisteli Bysantin puolella muun muassa arabeja vastaan ja laajensi alueitaan lähes vuosisadan ajan. 700-luvun puoliväliin mennessä Bulgariaan oli liitetty myös alueita eteläisestä Romaniasta ja Ukrainasta. Tämän jälkeen valtakunnan laajenemissuunta kohdistui lounaaseen ja luoteeseen. Avaarien kuningaskunnan luhistuminen mahdollisti rajan vetämisen Tiszajoelle. Vuosisadan lopulla Bulgariaan liitettiin myös osia Makedoniasta, mutta toisaalta se myös menetti joitakin alueitaan Traakiassa Bysantille.
Kolmas Rooma Jo kauan ennen Iivana III:ta Serbian kuningas Stefan Dušan ja Bulgarian kuningas Ivan Alexander olivat esittäneet samanlaisia vaatimuksia Bysantin perintöön. Bulgarialaisissa kirjoituksissa Bulgarian valtakunnan pääkaupunki, Tarnovo, mainittiin uutena Konstantinopolina. Nämä suunnitelmat eivät toteutuneet osmanien voitettua serbit Kosovossa 1389 ja hävitettyä Bulgarian toisen valtakunnan 1396. Ajatus uudesta Konstantinopolista, tällä kertaa Moskovana, kuitenkin siirtyi Venäjälle Kyprianin, bulgarialaissyntyisen pappismiehen ja Moskovan patriarkan välityksellä. Myös seljukkien ja osmanien hallitsijat pitivät itseään Rooman sulttaaneina (Rumin sulttaanit).