mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Kuinka Aku Ankkaa luetaan Teoksen syntyyn vaikutti yhdysvaltalaisen viihdeteollisuuden hallitseva asema Chilen markkinoilla. Yli 80 prosenttia kaikista maassa esitetyistä elokuvista oli amerikkalaisia ja The Walt Disney Company vastasi suurimmasta osasta maassa julkaistuista lapsille suunnatuista sarjakuvista. Myös Chilen merkittävimmät sanomalehdet olivat yhdysvaltalaisomistuksessa.
Mario Party 8 Peli sisältää edeltäjien tapaan Battle moodin jossa pelaaja voi valita minkälaisessa muodossa hän haluaa pelata jollain pelilaudalla, vaihtoehtoina ovat Battle Royale jossa otellaan kaikki vastaan kaikki tyyliin, Tag Battle jossa pelaaja pelaa tiimikaverikseen valitsemansa hahmon kanssa kahta muuta vastustajatiimin hahmoa vastaan ja Duel Battle jossa pelataan kaksinpelityyliin valitsemaansa hahmoa vastaan. Valittuaan moodin pelaaja voi valita sen että kuinka monen erän pituisen kilpailun hän haluaa pelata. Sitten kun koko ottelu on pelattu valitulla pelilaudalla arvotaan Bonus tähdet jos pelaaja on ottanut "BONUS STARS ON" muodon käyttöön(Bonus tähtiä ei voida antaa Duel Battle moodissa). Arvottavat tähdet ovat Minipeli tähti joka annetaan eniten minipelejä voittaneelle hahmolle, Karkki tähti joka annetaan hahmolle joka on käyttänyt eniten karkkeja, Vihreä tähti joka annetaan hahmolle joka on joutunut hahmoista useimmin ?-ruutuihin, Juoksu tähti joka annetaan hahmolle joka on liikkunut eniten paikasta toiseen, Ostos tähti joka annetaan hahmolle joka on tuhlannut eniten rahaa kaupoissa myytäviin avusteisiin ja Punainen tähti joka annetaan pelaajalle joka on useimmin joutunut punaiseen ruutuun. Mario Party 8:ssa pelaaja voi avata "Fun Bazaar"-teltassa kaikenlaisia musiikkeja, hahmojen ääniä, minipelejä ja muuta mukavaa "Carnival Card"-korteilla joita pelaaja saa aina kun hän on pelannut joko yhden Party Modessa käydyn ottelun tai läpäissyt jollain hahmolla Story Moden läpi.
Manchester by the Sea "Helsingin Sanomien" Veli-Pekka Lehtonen antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kutsui elokuvaa vuoden 2016 parhaaksi amerikkalaiseksi elokuvaksi. Arvostelussaan hän kirjoitti: ”Elokuva on psykologisesti vahva ja sellaisella taidolla koostettu, että elokuvalle voi antaa pitkän takuun. Tästä tulee aikuisemmalle yleisölle menestyselokuva täksi kevääksi, olen siitä varma.” "Hufvudstadsbladetin" Hans Sundström antoi elokuvalle neljä tähteä ja kiitti sitä, kuinka elokuvassa ”yhdistellään saumattomasti erilaisia emotionaalisia tasoja, annetaan hiljaisuuden puhua”, ja luonnehti Casey Affleckia ”elokuvan ankkuriksi ja sieluksi”.
Planetaarinen sumu Planetaarinen sumu on elinkaaren viimeinen vaihe valtaosalle tähdistä. Vain Aurinkoa vähintään 1,44 kertaa massiivisemmat tähdet (kyseinen suhde tunnetaan Chandrasekharin rajana) päättävät päivänsä supernovana, jolloin on usein seurauksena supernovajäänne. Tyypillinen auringonkaltainen tähti viettää suurimman osan useita miljardeja vuosia kestävästä elämästään varsin rauhallisesti muuttamalla fuusioreaktion avulla vetyä heliumiksi ytimessään. Energian virratessa kaasun mukana ulospäin syntyy painetta. Sen kumoaa tähden oma painovoima, joka puolestaan pyrkii luhistamaan tähden kasaan. Näin tähti pysyy tasapainossa.
Aikajärjestelmä Yleisaika, "Universal Time". Määritellään observatorioissa tähtien näennäisen liikkeen tai galaksin ulkopuolisten radioaaltolähteiden perusteella sekä maata kiertävistä satelliiteista. Näin syntyy paikallinen virhe maapallon maantieteellisten ja todellisten napojen välisestä erosta, joten UT0-aika ei ole tarkasti ottaen ”universaali”.
Kataklysminen muuttuja Valkoisen kääpiötähden (vastaanottajatähden) pinnalle virtaa ainetta toisesta tähdestä, joka on monesti punainen kääpiö, joskus toinen valkoinen kääpiö tai hieman kehittynyt pääsarjan tähti, alijättiläistähti. Valkoisen kääpiön ympärille syntyy kaasusta kertymäkiekko, joka säteilee voimakkaasti ultravioletissa ja röntgensäteitä.
Mikrobilääkeherkkyys Mikrobilääkeherkkyysmäärityksen kohteena ovat usein antibioottirestistentit bakteerit. Tällöin tavoitteena on saada selville kuinka resistentistä kannasta on kyse, ja mikä antibiootti on sopivin kyseisen sairauden hoitoon. Lääkkeen valinnassa pyritään mahdollisimman pieneen pitoisuuteen lääkeainetta. Tuloksia tarkasteltaessa on myös huomioitava lääkkeen turvallisuus, sen tunkeutuminen infektioalueelle, hinta sekä lääkkeen resistenssin syntyyn vaikuttavat ominaisuudet.
Undulaatti Harmaa väri syntyy, kun pigmentin määrä höyhenen ytimessä kasvaa, mutta höyhenen rakenne on muuttunut niin, ettei se enää heijasta sinistä valoa ja vain osa valosta heijastuu takasin. Harmaanvärin voimakkuus riippuu siitä, kuinka paljon linnulla erittyy melaniinia. Sinisessä linjassa harmaa-tekijä tuottaa harmaan undulaatin, vihreässä linjassa vihreänharmaan undulaatin.
Heliumleimahdus Kun tähti kehittyy siihen pisteeseen, että vety loppuu sen keskustasta, suhteellisen kevyen tähden ytimeen syntyy kuuma heliumydin, jonka säteily puhaltaa tähden ulko-osat laajalle. Näin tähdestä tulee jättiläistähti, Auringon massaisesta ensin keltainen, sitten oranssi ja lopulta punainen jättiläinen.
Ydinsynteesi Tähtien energiaa vapauttavissa nukleosynteeseissä syntyy suurin osa muista alkuaineista. Massaltaan suuremmat kuin 0,08 auringon massaa pystyvät kehittämään vedyn polttamiseksi vaadittavan kymmenen miljoonan kelvinin lämpötilan. Polttaakseen heliumia, tähti tarvitsee massaa jo 0,25 auringon verran, jolloin lämpotila voi kymmenkertaistua ja laukaista heliumfuusion. Mitä pidemmälle alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä mennään, sitä suurempi on oltava tähden massa kunnes lopulta tulee rauta, alkuaine jolla on alhaisin sidosenergia hiukkasta kohden ja johon fuusioreaktio pysähtyy. Rautaan fuusioitumista varten tähden tulee olla massaltaan suurempi kuin 8 aurinkoa.
Rengasgalaksi Rengasgalaksi on harvinainen, renkaan muotoinen galaksi. Galaksin renkaassa on runsaasti suuria, nuoria ja hyvin kirkkaita sinisiä tähtiä. Joidenkin tähtitieteilijöiden mukaan rengasgalaksi syntyy, kun pienempi galaksi kulkee suuremman galaksin keskustan läpi. Toisten teorioiden mukaan rengas kasautuu galaksin ympärille ulkopuolisesta aineesta.
Tähtiryöppygalaksi Tähtiryöppygalaksi on galaksi, jossa syntyy runsaasti uusia tähtiä, kymmeniä, jopa satoja kertoja nopeammin kuin muissa galakseissa. Tämä ei ole erillinen galaksien tyyppi vaan vaihe minkä tahansa galaksin kehityksessä. Tähtiryöppyvaihe voi kestää kymmenen miljoonaa vuotta tai enemmän, mikä on silti vain murto-osa galaksin elinkaaresta.
Kertymäkiekko Kertymäkiekko () on tähteä ympäröivä kaasukiekko.
Kertymäkiekko syntyy yleensä kaasun virratessa kiekkoon ulkoa, esimerkiksi kertymäkiekon keskustähteä kiertävästä tähdestä tai kiekkoa ympäröivästä kaasupilvestä. Kiekko on kuuma lähellä keskustähteä ja hieman viileämpi kauempana tähdestä. Kiekkoa lämmittää keskustähden lisäksi myös kaasun sisäinen kitka eli viskositeetti. Kitkalämpö on lähempänä keskustähteä suurempi, koska kaasu liikkuu keskustähden vetovoiman takia siellä nopeammin. Kiekossa on myös ns. kuuma piste (engl. hot spot), joka syntyy kun ulkoa virtaava kaasu osuu kiekossa jo virtaavaan kaasuun aiheuttaen kitkaa. Kuuma piste värähtelee ja säteilee massavirran muutosten mukaan.
Jim Morrison Vaikka Morrison olikin Doorsin valovoimainen tähti ja managerit ehdottivat hänelle jopa yhtyeen jättämistä, Jim tunsi yhä vahvasti olevansa osa Doorsia. Manzarek kuvaili, kuinka Morrison oli konserteissa kuin transsia tavoitteleva samaani, jonka läpi taustalla soittava bändi antoi sähköiskuja uruilla ja rumpukompeilla.
Kärrynpyörägalaksi Kärrynpyörän kaltaisissa tähtiryöppygalakseissa syntyy paljon suuria ja hyvin kirkkaita tähtiä, jotka räjähtävät supernovina ja jättävät jälkeensä neutronitähtiä ja mustia aukkoja. Jos neutronitähti tai musta aukko sijaitsee tähtijärjestelmässä, se vetää kumppaneistaan ainetta ja aiheuttaa samalla runsaasti röntgensäteilyä. Tällaisia röntgenlähteitä on Kärrynpyörän galaksissa poikkeuksellisen paljon.
Rossiterin–McLaughlinin ilmiö Rossiterin–McLaughlinin ilmiö syntyy myös eksoplaneettojen ylikulkujen yhteydessä. Kaksoistähdestä poiketen planeetan läpimitta on kuitenkin tähteen verrattuna pieni, joten ilmiö on hyvin vaikea havaita. Se on kuitenkin onnistuttu mittaamaan eksoplaneettojen HD 209458 b ja HD 189733 Ab ylikuluissa.
Clevelandinruunikko Clevelandinruunikot ovat pitkäikäisiä ja älykkäitä hevosia. Säkäkorkeudeltaan ne ovat yleensä noin 160–165 cm ja väriltään ruunikkoja. Rotuun syntyy kuitenkin silloin tällöin myös rautiaita, mutta muun kuin ruunikon värisiä yksilöitä ei hyväksytä. Merkeistä hyväksytään ainoastaan pieni tähti, ja harjassa ja hännässä sallitaan korkeintaan hieman harmaata.
Kaksoistähden kehitys Syntyy Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja, jossa kevyt alijättiläinen luovuttaa massaa raskaalle pääsarjan tähdelle. Tämä tähti on puoliksi erillinen kaksoistähti, jossa vain toinen komponentti täyttää Rochen pinnan. Alussa massansiirto on nopeaa, myöhemmin hitaampaa. Alijättiläisen ulkokerros kuluu loppuun ja siitä tulee valkea kääpiö.
Tähti Luhistuvan ytimen tiheydeksi saattaa kasvaa sekunnissa lähes 10 g/cm. Kohonnut lämpötila tuhoaa rautaytimet alkutekijöihinsä protoneiksi ja neutroneiksi. Myös vapaat elektronit ja protonit yhdistyvät tuottaen neutroneja ja neutriinoja. Luhistuva neutroniydin saavuttaessa maksimitiheytensä, jolloin se usein ponnahtaa takaisin aiheuttaen suunnattoman shokkiaallon. Tähti päättää kehityksensä räjähtämällä valtavana supernovana, jossa tähden uloimmat osat sinkoutuvat avaruuteen. Räjähdys levittää tähden aiemmin tuottamia alkuaineita avaruuteen, ja itse räjähdyksessä syntyy myös rautaa raskaampia alkuaineita, kuten hopeaa, kultaa ja uraania. Tähden massasta riippuen se saattaa tuhoutua räjähdyksessä kokonaan tai luhistua, kunnes jäänteeksi jää äärimmäisen tiheä neutronitähti, tähden neutroneista koostuva ydin. Äärimmäisen massiivisten tähtien luhistumisprosessi supernovan aikana ei välttämättä pääty ollenkaan painovoiman yliotteen takia, ja ne romahtavat mustiksi aukoiksi, kappaleiksi, joista edes valo ei pysty pakenemaan.
Punainen kääpiö Lisäksi monet punaiset kääpiöt ovat aktiivisia, eli niissä on suuria tähdenpilkkuja ja valtavia roihupurkauksia. Aktiivisuus aiheuttaa planeetan pinnalla suuria lämpötilojen vaihtelua. Lisäksi lähellä tähteä oleva planeetta saa runsasta ultravioletti- ja röntgensäteilyä, jotka yhdessä tähtituulen kanssa kuorivat planeetan kaasukehän pois. Jotkut tutkijat ovat myös väittäneet, että punaisille kääpiöille syntyy helposti vedettömiä planeettoja jo planeettojen syntyvaiheessa. Toisaalta punainen kääpiö on pitkäikäinen ja näitä tähtiä on paljon. Kylmällä vyöhykkeellä syntynyt mini-neptunus saattaa ajan mukana ajautua elinkelpoiselle vyöhykkeelle. Tällöin mini-neptunuksen kaasuvaippa katoaa, ja siitä tulee ehkä elämälle otollinen valtameriplaneetta.
Urheilukalastus Urheilukalastus on virkistyskalastuksen yksi osa-alue, jolla tarkoitetaan ainoastaan aktiivisin eli vapakalastusvälineillä tapahtuvaa kalastusta. Virkistyskalastukseen kuuluu myös passiivisilla pyydyksillä (katiskat, verkot, rysät jne.) harjoitettu kalastus. Urheilukalastus alkoi muovautua Suomessa 1800-luvun jälkipuoliskolla ulkomaisista vaikutteista. Esimerkkinä olivat Oulujoen lohilordien tapaiset kalastusmatkailijat.
Urheilukalastus onkin hahmotettu eri aikoina hieman erilaisista lähtökohdista. Suomalaisen urheilukalastuksen tärkeä vaikuttaja Alex Hintze kuvasi asiaa niin, että siinä merkitsee enemmän kuinka paljon yksikin kala tarjoaa "urheilua" kuin kuinka paljon saalista yhteensä saadaan. Urheilukalastaja ei siis tähtää niinkään saaliin kuin taidon määrään eli se alkaa siitä, mihin saaliinhimo loppuu.
Draken kaava Kaava perustuu evoluutioteoriaan, ajatukseen, että tähtienvälistä kaasupilvestä syntyy tietyllä nopeudella tähtiä, joille syntyy tietyllä todennäköisyydellä elinkelpoisia planeettoja, joille tietyllä todennäköisyydellä älyllistä elämää.
Ei tiedetä tarkkaan, miten todennäköistä esimerkiksi älyllisen elämän syntyminen on. Mahdollisesti tätä voidaan arvioida evoluutionopeudesta hyvin karkeasti. Siksi Draken kaavasta ei osata laskea elämän syntymisen todennäköisyyttä. Monia arvailuja yhtälön kertoimille on esitetty. Erittäin aktiivisilla ja kuumilla tähdillä tai liian kylmillä tähdillä ei todennäköisesti ole elinkelpoisia planeettoja. Ns. kuumia jupitereita omistavilla tähdillä ei ehkä ole elinkelpoisia planeettoja. Maan lisäksi Aurinkokunnassa on sopivalla etäisyydellä Auringosta Mars ja Venus, joille voisi kehittyä elämää.
Dumbo Dumbo on pieni norsunpoikanen, joka syntyy suureen sirkukseen. Kaikki kiusaavat häntä hänen suurien korviensa takia. Timotei-niminen hiiri asettuu Dumbon puolelle ja opettaa hänelle kaikki sirkukseen liittyvät temput. Timotei sanoo, että Dumbosta tulee vielä tähti. Niin tapahtuu ja kiusaaminenkin loppuu, kun käy ilmi, että Dumbo osaa lentää.
Salaliittoteoria Edellisen tyyppisiin salaliittoteorioihin liittyvät väitteet, joiden mukaan luonnollisiksi tai tapaturmaisiksi katsotut kuolemantapaukset ovatkin taitavasti järjestettyjä ja peiteltyjä salamurhia. Tällaisia teorioita syntyy herkästi varsinkin populaarikulttuurin tähtien kuoleman johdosta. Tunnettuja ovat muun muassa Marilyn Monroen, Tupacin, Kurt Cobainin ja prinsessa Dianan kuolemasta esitetyt teoriat.
Magnitudi (tähtitiede) Joidenkin aurinkokunnan kappaleiden absoluuttisia kirkkauksiaBolometrinen magnitudi kertoo, kuinka kirkas tähti olisi, jos voitaisiin mitata kaikki siitä lähtevä säteily (siis gammasta radioalueelle eikä ainoastaan jotakin tiettyä aallonpituusaluetta.) Bolometrinen magnitudi on erittäin tärkeä suure, sillä absoluuttinen bolometrinen magnitudi on verrannollinen tähden luminositeetin formula_1 logaritmiin:
Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon "Video-oppaassa" vuodelta 1994 Olavi Similä kuvaili "Häpy Endköä" ”keskitason törmäilyksi” ja ”totutun alkeelliseksi puuhasteluksi”, joka kuitenkin aiheutti jopa satunnaisen tirskahduksen. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kefeidi Kefeidien luminositeetin ja jakson suhde on siinä määrin tarkka, että tähtien avulla voidaan määrittää suhteellisen lähellä olevien galaksien sekä pallomaisten tähtijoukkojen etäisyyksiä. Pieni mutta jokseenkin poikkeuksetta merkityksetön virhe syntyy siitä, ettei kefeidin tarkkaa sijaintia galaksissa tiedetä, jos litteä galaksi sijaitsee enemmän sivuttain kuin kohtisuoraan havaitsijan suhteen.
Mielenfilosofia Intentionaalisuus on henkisten tilojen ominaisuus suuntautua jotakin kohti tai olla suhteessa johonkin ulkoisessa todellisuudessa olevaan. Tämä ominaisuus tuo mukanaan sen, että henkisillä tiloilla on sisältö ja semanttisia viittauksia, ja niille voidaan näin antaa totuusarvoja. Kun nämä tilat yritetään palauttaa luonnollisiin prosesseihin, syntyy mielenfilosofinen ongelma: luonnolliset prosessit eivät ole tosia tai epätosia, ne yksinkertaisesti vain tapahtuvat — joten kuinka henkiset tilat voivat olla pohjimmiltaan luonnollisia prosesseja?
Kuvanveistäjän galaksi Kuvanveistäjän galaksi (tunnetaan myös nimellä NGC 253) on kierteisgalaksi Kuvanveistäjän tähdistössä noin 11,4 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Galaksi on tyypiltään tähtiryöppygalaksi, eli siellä syntyy uusia tähtiä huomattavasti nopeammin kuin galakseissa yleensä. Kuvanveistäjä on yksi lähimmistä tämän tyypin galakseista. Galaksia ei pidä sekoittaa Kuvanveistäjän kääpiögalaksiin.
Maailmankaikkeuden lämpökuolema Maailmankaikkeus on tällä hetkellä 13,72 miljardia vuotta vanha, ja on tällä hetkellä kehittymisen ajassa. Ensimmäiset tähdet syntyivät noin 155 miljoonaa vuotta alkuräjähdyksen jälkeen. Tähtiä syntyy kylmistä kaasupilvistä oman painovoimansa ansioista. Tämän prosessin tulos on prototähti, joka muuttuu ajan kuluessa tavalliseksi tähdeksi. Lopulta tähdet kuluttavat kaiken vetynsä.
Abu al-Hasan ibn al-Haitham Hänen 1100-luvulla latinaksi käännetty teos "Kitab al-Manazir" () oli innoituksen lähde muun muassa Johannes Keplerille ja Galileo Galileille. Hänen lukuisista töistään huomattavin on 1270 latinaksi käännetty ja 1572 painettu "Opticae thesaurus". Hän esitti, että näköhavainto syntyy, kun valonsäteet heijastuvat kohteesta silmiin. Hän myös kehitti ensimmäisen tieteellisen menetelmän ja korosti kokeilua havainnon todistamiseksi oikeaksi. Hän oli havaintopsykologian pioneeri ja ensimmäinen tiedemies joka osoitti, että näkeminen tapahtuu aivoissa eikä silmissä. Hän osoitti, että henkilökohtainen kokemus vaikuttaa siihen mitä ihmiset näkevät ja kuinka he näkevät. Hän selitti yksityiskohtaisesti myös näkövirheiden syntymisen. Hän kuvaa, kuinka pienen lapsen on vaikeampi selittää näkemänsä sillä hänellä on vähemmän kokemusta kuin aikuisella. Pienelle lapselle ei ole väliä, vaikka hänen äitinsä olisi aikuisten mielestä kuinka ruma tahansa. Tästä voi tehdä johtopäätöksen: "Kauneus on katsojan silmässä." Kukka, joka yhden katsojan mielestä on kaunis, ei välttämättä viehätä toista. Al-Haitham suoritti monia tutkimuksia ja kokeita on visuaalisista havainnoista jatkaen Ptolemaioksen tutkimuksia binocularisesta näöstä, ja kommentoi Galenoksen anatomisia töitä.
Afrikan tähti Akateemisessa tutkimuksessa pelin on esitetty toisintavan kolonialistisia myyttejä Afrikasta ja sen hyväksikäytöstä: esimerkiksi timantti pitää ”viedä turvaan” eurooppalaisten hallitsemiin kaupunkeihin. Julkaisuajankohtanaan 1951 eurooppalaiset valtiot pitivätkin vielä useita Afrikkan maita siirtomainaan. Henna Yläsen mukaan "Afrikan tähti" on hyvä esimerkki siitä, kuinka vähän pelejä julkaisualustana kontrolloidaan verrattuna lehdistöön ja koulukirjoihin. "Afrikan tähden" stereotyyppiset kuvitukset asettuvat ”pelin, leikin ja huumorin risteäville kentille, joissa liikkumatilaa myös kyseenalaisille tai ristiriitaisille tulkinnoille on enemmän”. Arvostelusta huolimatta peliä julkaistaankin yhä lähes samanlaisena kuin ilmestyessään 1951. Pelilaudan kuvitusten ja nimitysten vanhanaikaisuutta on myös pidetty osana pelin viehätystä.
Food for the Gods Rumban Heini Strand antoi levylle kolme ja puoli tähteä viidestä ja totesi Palefacen rappaavan paremmin yksin kuin muiden kanssa. Soundin Linda Söderholm kehui levyä loistavaksi ja toteaa englanninkielisin rappaamisen sopivan Palefacella hyvin. Molemmissa arvioissa kehutaan kuinka sujuvasti kieli vaihtuu lennosta kappaleiden aikana.
Mustikkapiirakka Mustikkapiirakka on perinteinen leivonnainen. Se syntyy uunissa taikinapohjasta ja mustikoista. Taikina on yleensä muro-, sokerikakku- tai pullataikinaa. Mustikoiden sekaan sekoitetaan usein perunajauhoja ja sokeria, jotta ne muodostavat kiinteämmän massan uunissa, eikä täyte valu pitkin. Mustikkakerroksen päälle voidaan vielä taiteilla nauhoja piirakkataikinan tähteistä.
Mustikkapiirakka tarjotaan usein vaniljakastikkeen kera.
P Cygni -profiili P Cygni -profiili muodostuu tavallisesta absorptioviivasta, jonka vieressä, lyhyemmän aallonpituuden puolella, on nähtävissä voimakas emissioviiva. Emissioviiva syntyy kun tähti lämmittää sitä ympäröivää kaasua, joka tämän seurauksena alkaa itsekin hehkua. Emissioviiva edustaa samaa alkuainetta kuin vastaava absorptioviiva, mutta se on sinisiirtynyt hehkuvan kaasun suuren nopeuden vuoksi määrällä formula_1
Lumihiutale Lumihiutale on jääkiteistä muodostunut lumikide tai yhteen tarttuneiden lumikiteiden rypäs. Lumihiutaleita syntyy vesihöyrystä härmistymällä sadepilvissä, mistä ne leijailevat hahtuvina maahan. Lumihiutale voi olla muodoltaan levy, neulanen tai haaroittuva tähti. Lumihiutaleet ovat yleensä melko symmetrisiä. Kulmia tai sakaroita yhdestä jääkiteestä muodostuneessa hiutaleessa on aina kuusi. Monimutkaisimmat lumihiutaleet ovat aina erinäköisiä.
Tähti-kolmiomuunnos Moottori käynnistetään tähtikytkennällä, eli kytkemällä kaikki kolme vaihetta staattorikäämeihin, yksi vaihe kuhunkin käämiin, ja käämien toisista päistä tulevat johtimet yhdistetään tähtipisteeksi. Näin syntyy tähtikytkentä. Tämä käy ilmi ylempänä artikkelissa olevasta kaavakuvasta tähtikytkentä, jossa I1, I2 ja I3 merkitsevät staattorikäämejä ja N tähtipistettä tai nollajohdinta.
Hiiliplaneetta Marc Kuchnerin mukaan hiiliplaneettoja voisi syntyä materiasta, jossa on runsaasti hiiltä ja vähän happea. Tällöin oksideja, vettä ja vastaavia yhdisteitä syntyy vähän. Hiiliplaneettojen esiintyminen saattaa olla todennäköisempää lähellä galaksien keskustoja, missä on enemmän hiilipitoisia tähtiä. Toistaiseksi hiiliplaneettoja ei ole havaittu.
On epäilty pulsarin PSR 1257+12 planeettojen olevan hiiliplaneettoja, mutta varmaa tämä ei ole.
Konfliktiteoria Gumplowicz kuvaa teoksessaan "Grundriss der Soziologie" (Sosiologian ääriviivat, 1884), kuinka kulttuurien ja etnisten ryhmien väliset konfliktit ovat muokanneet yhteiskuntaa. Gumplowicz teorisoi, että suuret ja kompleksiset yhteiskunnat kehittyivät sodasta ja valloituksista. Valtiot kehittyvät, kun yksi ryhmä pyrkii hallitsemaan toista; näin syntyy jaottelu herroihin ja orjiin. Lopulta kehittyy kompleksinen kastijärjestelmä. Horowitz on kuvannut Gumplowicziä yhdeksi konfliktiteorian perustajista.
Linnut Lintujen ihossa on kaksi alkuperältään erilaista osaa, orvaskesi ja verinahka, kuten nisäkkäilläkin. Ihossa ei ole juurikaan hikirauhasia, ja ihon pinnassa on vähemmän sarveisainetta kuin nisäkkäillä. Viimeisten pyrstönikamien paikkeilla sijaitsee rauhanen, josta lintu erittää öljymäistä nestettä tehdäkseen höyhenensä vettä läpäisemättömäksi.
Sorkkaeläimet "Diacodexis"-sorkkaeläimet olivat kaikkiruokaisia ja niillä oli jokaisessa jalassa viisi varvasta, mutta kolmas ja neljäs varvas oli alkanut pidentyä, mikä viittaa vahvasti sorkkaeläimiin. Niiden telaluun rakenne oli myös kuin nykyisillä sorkkaeläimillä. Nämä ensimmäiset sorkkaeläimet olivat kooltaan vielä pieniä (50 cm), mutta pitkäraajaisia, mikä viittaa ketteryyteen ja nopeajalkaisuuteen. Nykyisistä lajeista ne muistuttivat kääpiökauriita, joiden häntä tosin on selvästi vaatimattomampi kuin edeltäjillään. Esihistoriallisten sorkkaeläinten alkuperä on jäänyt hieman epäselväksi, mutta läheisin sukulainen lienee ollut varhaispaleoseenikaudella kehittyneet pesukarhua muistuttaneet "Chriacus"-nisäkkäät, jotka kuuluivat "Condylarthra"-lahkoon. Tässä kohtaavat sorkkaeläinten kehityslinja kavioeläinten, valaiden ja "Paenungulata"-nisäkkäiden kanssa (norsut, sireenieläimet ja tamaanit) kehityslinjojen kanssa.
Itä-Timorin maantiede Itä-Timorin luonnossa on piirteitä sekä Aasian että Australian eläinlajistosta, sillä saarella elää apinalajeja sekä pussieläimiä. Saari on ollut niin kauan eristyksissä, että siellä on kehittynyt myös kotoperäisiä lajeja. Luonto tunnetaan kuitenkin huonosti. Alkuperäisiin nisäkkäisiin kuuluu ainakin 30 lepakkolajia, päästäisiä ja rottia. Itä-Timorilla elää ainakin 240 lintulajia, joista 31 on kotoperäisiä.
Nisäkkäiden evoluutio Nisäkkäiden evoluutio: Nisäkkäiden uskotaan kehittyneen synapsideista kymmenien miljoonien vuosien kuluessa. Permikaudella eli monia nisäkäsmäisiä matelijoita, jotka olivat ulkonäöltään kaukana nisäkkäistä. Näitä olivat muun muassa pelykosaurit ja terapsidit. Niistä erkani monia kehityshaaroja, joista eräs vei kohti nisäkkäitä. Dinosaurusten varjossa eli jurakaudella ja liitukaudella monia alkeellisia pienikokoisia päästäistä muistuttavia eläinryhmiä, joissa oli sekä nisäkkään että matelijan piirteitä. Näitä olivat muun muassa trikonodontit ja multituberkulaatit. Varhasimmat istukalliset nisäkkäät kehittyivät liitukauden alussa noin 125 miljoonaa vuotta sitten. Liitukauden lopussa tapahtunut dinosaurusten joukkotuho käynnisti nisäkkäiden nopean evoluution. Päästäisen kokoisista eläimistä kasvoi suuria seuraavan viiden-kymmenen miljoonan vuoden kuluessa. Eläinkunta alkoi muistuttaa nykyistä mioseenikaudella noin 23 miljoonaa vuotta sitten.
Istukkanisäkkäät Istukkanisäkkäät eli istukalliset nisäkkäät ("Eutheria") on synnyttävien nisäkkäiden ("Theria") alaluokkaan kuuluva nisäkkäiden osaluokka, jonka lajeille tyypillinen piirre on selvästi kehittynyt istukka. Suurin osa nykyään elävistä nisäkkäistä on istukallisia, ja myös ihminen ja kaikki Suomessa tavatut nisäkäslajit kuuluvat istukkanisäkkäisiin. Nykyisin elävistä nisäkkäistä vain pussieläimet ja nokkaeläimet eivät kuulu istukkanisäkkäisiin.
Nisäkkäät Nisäkkäille tyypillisiä piirteitä on paksu iho, jossa on karvapeite lukuun ottamatta muurahaiskäpyä, jonka karvapeite on kehittynyt suomumaisiksi levyiksi, sekä valaita ja delfiineitä, joiden muutamilla lajeilla on kyllä karvapeite sikiöaikana, mutta häviää lopulta. Muita selkärankaisia paksumman ihon ansiosta nisäkkäät onnistuvat vähentämään energiahukkaa ja veden haihtumista kehosta. Nisäkkäät ovat ainoita eläimiä, joilla on hikirauhaset, mutta hikirauhasia ei kuitenkaan ole kaikilla nisäkkäillä.
Nisäkkäät Nisäkkäät tuottavat verrattain vähän poikasia. Nisäkkäiden 185 miljoonaa vuotta sitten elänyt kantalaji tuotti 38 poikasta kerralla. Tämän jälkeen nisäkkäiden poikueet ovat kehittyneet huomattavasti pienemmiksi.
Singaporen maantiede Singaporen kaupungistuminen on tuhonnut maan alkuperäistä luontoa. Sademetsiä on kaadettu ja soita on kuivattu. Maan alasta on viisi prosenttia metsää ja neljä prosenttia on viljelykelpoista maata. Ennen ihmisasutuksen tuloa maa oli tiheää trooppista sademetsää. 1840-luvulla alkoi järjestelmällinen maanviljely. Britit alkoivat viljellä muun muassa muskottipähkinää, neilikka, pippuria ja kaakaota. Myöhemmin 1870-luvulla aloitettiin kumipuiden kasvatus. Kotoperäiset kasvilajit vähitellen katosivat, kuten yli 50 lajia mangrovemetsissä eläviä orkideoita. Suuret nisäkkäät, kuten tiikeri, villisika ja musanki hävisivät.
Galesaurus Tuohon aikaan "Galesaurusta" ja muita nisäkkäitä varhaisempia synapsideja pidettiin matelijoina, sillä ne eivät olleet varsinaisia nisäkkäitä. Niiden ja nisäkkäiden välinen evolutiivinen yhteys kuitenkin ymmärrettiin jo melko aikaisin, ja tuolloin puhuttiinkin nisäkkäiden kehittymisestä ”nisäkäsmäisistä matelijoista”.
Nisäkkäät Aiemmin nisäkkäät luokiteltiin kolmeen alaluokkaan, jotka olivat pussieläimet, nokkaeläimet ja istukkanisäkkäät. Tämänkaltainen luokittelu osoittautui virheelliseksi, ja nykyään nisäkästutkijat jakavat nisäkkään kahteen alaluokkaan, jotka ovat "Prototheria" (”munivat nisäkkäät”) ja "Theria" (”synnyttävät nisäkkäät”). Edeltävän alaluokan ainoa lahko on nokkaeläimet, ja jälkimmäinen jaetaan pussieläinten ja istukkanisäkkäiden osaluokkiin, joihin kuuluvat kaikki muut nykyiset nisäkäslahkot. Syynä tähän ratkaisuun on se, että aiempi luokittelu antoi vaikutelman, ettei pussieläimillä olisi lainkaan istukkaa.
Nisäkkäiden anatomia Nisäkkäiden anatomia on samankaltaista muiden selkärankaisten kanssa ja muistuttaa suurelta osin matelijoiden anatomiaa, sillä niiden sukupuut erkanivat triaskaudella noin 220 miljoonaa vuotta sitten. Kuten matelijat myös nisäkkäät hengittävät ilmaa ja niillä on verenkierto, mutta niistä poiketen nisäkkäät ovat tasalämpöisiä. Yksinomaan nisäkkäille tyypillisiä anatomisia piirteitä ovat maitorauhaset ja niihin liittyvät nisät, vaihtelevan laajuinen karvapeite sekä naarailla kohtu, jossa jälkeläistä kannetaan kunnes se kehittyy tarpeeksi selvitäkseen hengissä emänsä maidolla ruokittuna.
Nisäkkäät Dinosaurukset estivät nisäkkäitä kehittymästä kasvi- ja lihansyöjiksi sekä päiväaktiivisiksi, sillä ne dominoivat juuri näitä ekologisia lokeroita. Tilanne muuttui kuitenkin nopeasti dinosaurusten kuoltua sukupuuttoon nopeasti koko maapallolta. Syynä oli meteoriitin iskeytyminen Maahan liitukauden lopulla noin 65 miljoonaa vuotta sitten, mikä muutti maapallon elinoloja niin dramaattisesti, että dinosaurusten elinmahdollisuudet kävivät mahdottomiksi. Olojen muutos ei vaikuttanut näin suuresti vähällä ravinnolla pärjääviin ja pienempikokoisiin nisäkkäisiin. Ekologisten lokeroiden tyhjentyminen tarjosi nisäkkäille mahdollisuuden täyttää nämä uudelleen. Nisäkkäät siis kasvoivat suuremmiksi, tottuivat uuteen ravintoon ja alkoivat liikkua päiväsaikaan. Tämä tarkoitti myös nopeaa lajiutumista. Nisäkkäät ovatkin liitukauden lopun massasukupuuton jälkeen hallinneet maanpäällistä elämää. Osa nisäkkäistä alkoi sopeutua myös muuhun kuin maaelämään, kuten ilmassa eläneet varhaiset lepakot ja merielämään sopeutuneet valaat.
Nisäkkäät Nisäkkäiden kehitys alkoi noin 200 miljoonaa vuotta sitten triaskaudella eläneistä "Therapsida"-lahkon "Cynodontia"-synapsideista. Matelijoilla alaleuka koostuu useista luista, mutta "Therapsida"-synapsideilla luiden määrä väheni vähitellen yhteen ja luut siirtyivät välikorvan luiksi. "Cynodontia"-synapseilla oli nisäkkäiden tapaan erikoistuneet hampaat: etu-, kulma, väli- ja poskihampaat. Tyypillisesti matelijoilla ei ole eri tehtäviin erikoistuneita hampaita, vaan kaikki hampaat ovat keskenään samanlaisia. Lisäksi "Cynodontia"-synapsidit olivat tasalämpöisiä ja kulkivat kuten nykyiset nisäkkäät eli raajojen luut olivat asettuneet vartalon suuntaisesti. "Cynodontia"-alalahkoon kuuluneella triaskauden "Thrinaxodon"-synapsideilla oli kalloluiden perusteella tuntoviikset ja mahdollisesti turkkikin. Sen hampaat uusiutuivat koko elämän aikana vain kahdesti (matelijoilla useita kertoja) ja sillä saattoi olla hengitystä helpottava pallealihas, mitkä sopivat hyvin yhteen nisäkkäiden piirteiden kanssa. Varhaisimpien nisäkkäiden fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta ja Afrikasta, mutta on syytä olettaa eläinten olleen laajemmin levinneitä. Ensimmäiset nisäkkäät kehittyivät ilmeisesti nykyisen Afrikan alueella. Syyt nisäkkäiden kehitykseen perustuvat paljolti permikauden ilmastoon.
Dania-vaihe Kaudella eli enimmäkseen liitukauden lopun joukkotuhosta selvinneitä nisäkkäitä ja lintuja. Joitain uusia lajeja ilmaantui. Nisäkkäät ja muut maaeläimet olivat korkeintaan kotikissan kokoisia. Kaudelta tunnetaan muun muassa "Scaniornis"-lintuja. Nisäkkäät olivat pieniä istukallisia nisäkkäitä, pussieläimiä tai multituberkulaatteja.
Nisäkkäät Fylogeneettisesti "Mammalia" määritellään nokkaeläinten, pussieläinten ja istukkanisäkkäiden lähimmän yhteisen kantamuodon jälkeläisiksi. Tämä tarkoittaa, että jotkin sukupuuttoon kuolleet ”nisäkäsryhmät” eivät kuulu itse "Mammalia"-luokkaan, vaikka monilla niistä on nisäkkäille tunnusomaisiksi määriteltyjä piirteitä, joiden perusteella ne muuten luokiteltaisiin nisäkkäiksi. Nämä ”nisäkkäät” luokitellaan yleensä luokkaan "Mammaliaformes".
Nisäkkäiden evoluutio Nykyiset nisäkkäät alkoivat kehittyä vasta oligoseenikaudella, jolloin ilmasto alkoi kuivua ja arot laajentua. 
Ihmisapinat kehittyivät seuraavalla mioseenilla, joka oli muun muassa norsueläinten kultakautta. Mioseenikauden alusta lähtien nisäkkäät olivat lähellä nykyistä, mioseenilla eli 75% nykyisen tyyppiistä nisäkkäistä.
Mammalogia Mammalogia eli nisäkästiede on eläintieteen osa-alue, joka tutkii nisäkkäitä. Mammalogia lähestyy nisäkkäitä monista eri lähtökohdista. Tutkimus voi koskea esimerkiksi nisäkkäiden rakennetta, toimintaa, kehityshistoriaa, käyttäytymistä, taksonomiaa tai kesyjen nisäkkäiden hoitoa ja jalostusta. Se voidaan jakaa edelleen nisäkäsryhmien tai -lahkojen mukaan.
Nisäkkäät Nisäkkäiden haju- ja kuuloaistit ovat tehokkaita, ja monien hedelmiä ja kasviksia syövien nisäkkäiden värinäkö on erityisen tarkka.
Nisäkkäät Nisäkkäät (Mammalia) ovat tasalämpöisiä, selkärankaisia eläimiä, jotka yleensä synnyttävät eläviä poikasia. Emot ruokkivat poikasia maitorauhasten erittämällä maidolla nisäksi kutsuttujen rakenteiden kautta. Nisäkkäiden eli vanhalta nimeltään "imettäväisten" ominaispiirre on myös se, että tiineysaikana emon elimistöstä siirtyy happea ja ravintoaineita sikiölle istukan kautta. Muita tyypillisiä piirteitä ovat hikirauhaset, ihoa peittävä karvapeite, kolme keskikorvan luuta (vasara, alasin ja jalustin), neljä jalkaa, isokorteksi-alue aivoissa ja yhdestä luusta koostuva alaleuka. Nisäkkäiden lihaksikas pallea erottaa sydämen, keuhkot ja muita elimiä vatsaontelosta, kun taas muilla selkärankaisilla pallea on joko kalvomainen tai sitä ei ole lainkaan. Useimmilla nisäkkäillä on eri ruokatyyppeihin erikoistuneet hampaat. Nisäkkäillä on myös nelilokeroinen sydän, kaksinkertainen ja täydellinen verenkierto sekä toisin kuin muilla selkärankaisilla niiden (täysin kehittyneissä) punasoluissa ei ole tumaa. Lisäksi nisäkkäillä on vain vasemmalle kaareutuva aortankaari, kun linnuilla on oikealle kaartuva ja kaloilla, matelijoilla ja sammakkoeläimillä on molempiin suuntiin kaareutuvat aortankaaret.
Nisäkkäiden anatomia Nisäkkäiden haju- ja kuuloaistit ovat tehokkaita, ja monien hedelmiä ja kasviksia syövien nisäkkäiden värinäkö on erityisen tarkka.
Mammaliaformes Mammaliaformes on kladi, johon yleensä luokitellaan nisäkkäät ja niiden lähimmät sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Pääasiallisesti Mammaliaformes on terapsidien "Prozostrodontia"-kladiin kuuluva ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäiden lisäksi esimerkiksi morganukodontit ("Morganucodontidae") ja dokodontit ("Docodonta"). Joissakin yhteyksissä ryhmään Mammaliaformes luetaan myös symmetrodontit, jotka olivat eräänlainen siirtymä synapsideista varsinaisiin nisäkkäisiin. Joissakin yhteyksissä ryhmään Mammaliaformes luetaan kaikki muut varhaiset nisäkkäät, kuin ne, mistä nykyiset nisäkkäät polveutuvat.
Edellä mainittuja mammaliaformes-ryhmään kuuluvia ovat esimerkiksi osaluokan "Allotheria" lahkot, kuten multituberkulaatit ("Multituberculata").
Paleoseeni Liitukauden, dinosaurusten valtakauden, jäljiltä kauden alun nisäkkäät olivat pieniä yöeläimiä: hyönteissyöjiä ja kasvinsyöjiä. Monet paleoseenin eläimet olivat sopeutuneet metsäelämään ja puissa kiipeilyyn. Eläimistöön kuului oravamaisia ja siilimäisiä nisäkkäitä sekä lepakoita. Liitukauden joukkotuhosta selvisi Pohjois-Amerikassa noin kilon painoisia nisäkkäitä tai nämä olivat lisääntymiskykyisimpiä. Nisäkkäät kasvoivat ja lajiutuivat uusiksi lajeiksi kauden edetessä. Noin neljässä miljoonassa vuodessa joukkosukupuuton jälkeen evoluutio oli kehittänyt koirankokoisia nisäkkäitä eri evoluutiohaaroihin. Eläimistössä oli lammasmaisia, hevosmaisia ja sarvikuonomaisia melko pieniä eläimiä sekä nokkaeläimiä ja marsumaisia pussieläimiä, jotka olivat kengurujen edeltäjiä.
Nisäkkäät Nisäkkäiden selkää tukee selkärangaksi kutsuttu luu, joka suojaa myös yhtä keskushermoston tärkeintä osaa eli selkäydintä. Selkäranka koostuu nikamista, joiden lukumäärä vaihtelee hieman nisäkkäiden kesken, vaikkakin suuria yhtäläisyyksiä esiintyy, mikä viittaa siihen ettei nisäkkäiden aksiaalinen luuranko pääkalloa lukuun ottamatta ole muuttunut paljoakaan. Kaikilla nisäkkäillä on esimerkiksi seitsemän niskanikamaa (sireenieläimillä kuusi ja laiskiaisilla kuusi tai yhdeksän). Rintanikamien lukumäärä vaihtelee suuresti. Sisäelimiä suojaavat kylkiluut ovat kiinnittyneet juuri rintanikamiin ja kehon toisella puolella ne ovat kiinnittyneet rintalastaan. Loppuja nikamia kutsutaan lanne-, risti- ja häntäluun nikamiksi. Lannenikamien lukumäärä on yleensä noin 4–7, mutta lukumäärä vaihtelee lajikohtaisesti erittäin paljon (2–21). Nisäkkäillä ole näihin nikamiin kiinnittyneitä ”kylkiluita”, kuten liskoilla. Alimpaan lannenikamaan on kiinnittynyt ristinikamien muodostama ristiluu. Häntäluiden lukumäärä taas riippuu onko nisäkkäällä häntää ja kuinka pitkä se on (5–50). Vaikka esimerkiksi ihmisellä ei olekaan häntää, on sillä surkastunut häntäluu muistuttamassa sen hännällisistä esi-isistä.
Nisäkkäiden anatomia Nisäkkäiden selkää tukee selkärangaksi kutsuttu luu, joka suojaa myös yhtä keskushermoston tärkeintä osaa eli selkäydintä. Selkäranka koostuu nikamista, joiden lukumäärä vaihtelee hieman nisäkkäiden kesken, vaikkakin suuria yhtäläisyyksiä esiintyy, mikä viittaa siihen ettei nisäkkäiden aksiaalinen luuranko pääkalloa lukuun ottamatta ole muuttunut paljoakaan. Kaikilla nisäkkäillä on esimerkiksi seitsemän niskanikamaa (sireenieläimillä kuusi ja laiskiaisilla kuusi tai yhdeksän). Rintanikamien lukumäärä vaihtelee suuresti. Sisäelimiä suojaavat kylkiluut ovat kiinnittyneet juuri rintanikamiin ja kehon toisella puolella ne ovat kiinnittyneet rintalastaan. Loppuja nikamia kutsutaan lanne-, risti- ja häntäluun nikamiksi. Lannenikamien lukumäärä on yleensä noin 4–7, mutta lukumäärä vaihtelee lajikohtaisesti erittäin paljon (2–21). Nisäkkäillä ole näihin nikamiin kiinnittyneitä ”kylkiluita”, kuten liskoilla. Alimpaan lannenikamaan on kiinnittynyt ristinikamien muodostama ristiluu. Häntäluiden lukumäärä taas riippuu onko nisäkkäällä häntää ja kuinka pitkä se on (5–50). Vaikka esimerkiksi ihmisellä ei olekaan häntää, on sillä surkastunut häntäluu muistuttamassa sen hännällisistä esi-isistä.
Itä-Timor Itä-Timorin luonnossa on piirteitä sekä Aasian että Australian lajistosta: sekä apinoita että pussieläimiä. Saari on ollut niin kauan eristyksissä, että siellä on kehittynyt myös kotoperäisiä lajeja. Luonto tunnetaan kuitenkin huonosti. Alkuperäisiin nisäkkäisiin kuuluu ainakin 30 lepakkolajia, päästäisiä ja rottia. Pussikiipijöiden heimoon kuuluvaa täpläkuskusta on metsästetty innokkaasti sen herkullisen lihan takia. Itä-Timorilla elää ainakin 240 lintulajia, joista 31 on kotoperäisiä sillä ja naapurisaarilla. Monet matelijat ovat erikoisia, kuten suuret krokotiilit, kiipeilijä tokeegekko, merikilpikonnat ja eräs agamalaji, joka osaa liitää kymmeniä metrejä puiden välissä. Koska saarella ei ole juuri luonnonsatamia, sitä ympäröivät koralliriutat ovat säilyneet pitkään luonnontilaisina.
Munivat nisäkkäät Munivat nisäkkäät erosivat muista nisäkkäistä joskus mesotsooisella maailmankaudella. Vanhimmat tunnetut fossiilit ovat jopa 210 miljoonan vuoden takaa myöhäistriaskaudelta.
Nokkaeläimet Ensimmäiset nisäkkäiksi luokiteltavat eläimet kehittyivät matelijoista noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Ensimmäiset nisäkkäät olivat pienikokoisia hyönteissyöjiä, jotka liikkuivat öisin. DNA-tutkimusten avulla "Ptototheria"-nisäkkäiden kehityshaaran eriytyminen muista nisäkkäistä on ajoitettu 166 miljoonan vuoden taakse. Varhaisin tunnettu nokkaeläin on "Teinolophos"-nokkaeläin. Löydetty fossiili on 123 miljoonaa vuotta vanha. Toinen liitukautinen nokkaeläinfossiili kuuluu "Steropodon"-nokkaeläimelle, joka oli yksi aikansa suurikokoisimmista nisäkkäistä. Tätäkin suurempi nokkaeläin oli "Kollikodon", jonka ruumiin pituus on voinut olla jopa metrin. Nykyään elävillä nokkaeläinlajeilla on hyvin samankaltaiset ominaisuudet kuin niiden muinaisilla esi-isilläkin.
Nisäkkäät Nisäkkäät ovat vivipaarisia eli synnyttävät muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta eläviä poikasia. Tämän etuna on se, että poikaset ehtivät kehittymään pitkään turvassa, jolloin ne eivät ole kovin alttiita jäämään petojen saaliiksi. Nisäkkäät eivät kuitenkaan hylkää jälkeläisiä syntymän jälkeen, vaan hoivaavat niitä kunnes ne selviytyvät itsenäisesti. Tällainen parentiaalinen käytös on yleistä nisäkkäillä, mutta ei yksinomaan niiden ominaisuus. Esimerkiksi linnuilla, kaloilla ja matelijoilla löytyy vastaavia piirteitä. Vanhempien hoivassa nisäkäs oppii sellaisia asioita ja kykyjä, jotka eivät siirry geneettisesti sille. Laumoissa jälkeläiset leikkivät muiden nuorten yksilöiden kanssa ja opettelevat toimimaan laumassa. Nisäkkäillä on hyvä muisti ja kyky oppia.
Sukellus Vesielämään sopeutuneet nisäkkäät, mm. hylkeet, merileijonat ja valaat, voivat sukeltaa huomattavasti pidempiä aikoja kuin ihminen. Näille nisäkkäille on kehittynyt monenlaisia sopeutumia, jotka takaavat hapen riittävyyden pinnan alla. Sukeltavien nisäkkäiden veressä on suurempi hemoglobiini kuin ihmisellä, joten ne pystyvät säilömään enemmän happea veressä. Sukeltavien nisäkkäiden lihaksissa on myös paljon myoglobiinia, joka säilöö happea lihaskudoksessa.
Terapsidit Varhaisia varsinaisiin nisäkkäisiin kuulumattomia terapsideja kutsuttiin aiemmin ”nisäkäsmäisiksi matelijoiksi” tai ”nisäkäsliskoiksi”. Ne ovat kuitenkin läheisempää sukua nisäkkäille kuin matelijoille. Aiemmin terapsideilla tarkoitettiin vain nisäkkäitä edeltäneitä muotoja, mutta nykyisin eliöiden luokittelussa käytettävä fylogeneettinen systematiikka nimeää vain kladeja eli eliöryhmiä, joihin kuuluvat kantamuoto ja sen kaikki jälkeläiset. Tästä syystä nisäkkäät luetaan terapsideihin, tarkemmin kynodontteihin esivanhempiensa tapaan.
Nisäkkäät Nisäkkäiden ohella vain linnuilla ja krokotiilieläimillä on nelilokeroinen sydän. Matelijoilla krokotiilieläimiä lukuun ottamatta on kolmilokeroinen sydän, minkä vuoksi niillä on vaillinainen kaksinkertainen verenkierto (hapekas ja hapeton veri sekoittuvat). Lisäksi nisäkkäiden happea kuljettavilla punasoluilla ei ole tumaa, kun taas muilla selkärankaisilla on. Tuman puuttumisen ja solun koveran muodon ansiosta nisäkkäiden punasoluissa on enemmän hemoglobiinia, minkä ansiosta punasolut pystyvät siirtämään happea tehokkaammin.
Nisäkkäät Nisäkkäillä, kuten kaikilla selkärankaisilla, on koko vartaloa tukeva luista ja rustokudoksesta rakentuva tukiranka, joka antaa yhdessä lihasten ja hermojen kanssa kyvyn liikkua. Nisäkkäiden luunmuodostus ("ossifikaatio") kuitenkin poikkeaa muista selkärankaisista. Yhteistä on, että (välillisessä) luutumisessa mesenkyymisolut erilaistuvat ensin rustokudoksen soluiksi, jotka valmistavat tulevan luun mallin mukaisen rustomuotin. Muotin valmistumisen jälkeen rusto kalkkeutuu ja siihen syntyy luutumistumakkeita, joista luutuminen etenee rustomallin syöpyessä luun tieltä. Nisäkkäillä tämä prosessi tapahtuu niin luun päiden keskuksista (epifyysit) kuin luun keskellä olevasta keskuksesta (diafyysi). Nisäkkäillä tavattavan luutumisen etuna on, että nivelpinnat ovat kestävämmät kuin muilla selkärankaisilla.
Nisäkkäiden anatomia Nisäkkäillä, kuten kaikilla selkärankaisilla, on koko vartaloa tukeva luista ja rustokudoksesta rakentuva tukiranka, joka antaa yhdessä lihasten ja hermojen kanssa kyvyn liikkua. Nisäkkäiden luunmuodostus ("ossifikaatio") kuitenkin poikkeaa muista selkärankaisista. Yhteistä on, että (välillisessä) luutumisessa mesenkyymisolut erilaistuvat ensin rustokudoksen soluiksi, jotka valmistavat tulevan luun mallin mukaisen rustomuotin. Muotin valmistumisen jälkeen rusto kalkkeutuu ja siihen syntyy luutumistumakkeita, joista luutuminen etenee rustomallin syöpyessä luun tieltä. Nisäkkäillä tämä prosessi tapahtuu niin luun päiden keskuksista (epifyysit) kuin luun keskellä olevasta keskuksesta (diafyysi). Nisäkkäillä tavattavan luutumisen etuna on, että nivelpinnat ovat kestävämmät kuin muilla selkärankaisilla.
Nisäkkäät On myös tavallista, että karvoituksesta löytyy kuvioita, joilla eläin joko pyrkii näyttämään samanlaiselta kuin saalistaja tai viemään saalistajan huomion. Väritys kielii myös sukupuolesta tai toiseen lajiin kuulumisesta, jolloin eri lajit eivät parittele toistensa kanssa. Nisäkkäiden turkin väritys voi vaihdella vuodenajasta riippuen. Nisäkkäiden tuntokarvat viestittävät niiden läheisyydessä olevista kappaleista hämärissä olosuhteissa. Joillekin nisäkkäille on muodostunut erikoistuneempia piikkejä kuten piikkisioilla.
Nisäkkäiden anatomia Nisäkkäiden ohella vain linnuilla ja krokotiilieläimillä on nelilokeroinen sydän. Matelijoilla krokotiilieläimiä lukuun ottamatta on kolmilokeroinen sydän, minkä vuoksi niillä on vaillinainen kaksinkertainen verenkierto (hapekas ja hapeton veri sekoittuvat). Lisäksi nisäkkäiden happea kuljettavilla punasoluilla ei ole tumaa, kun taas muilla selkärankaisilla on. Tuman puuttumisen ja solun koveran muodon ansiosta nisäkkäiden punasoluissa on enemmän hemoglobiinia, minkä ansiosta punasolut pystyvät siirtämään happea tehokkaammin.
Nisäkkäät Varhaisimmista nisäkkäiksi luokiteltavista eläimistä "Hadrocodium"-eläimellä oli nykynisäkkäiden kaltainen välikorva. Ensimmäisten varhaisten nisäkkäiden joukkoon kuuluvat "Morganucodon"-, "Megazostrodon"-, "Adelobasileus"- lajit, jotka kaikki kuuluvat "Prototheria"-alaluokkaan ("Triconodonta"-lahko). Niiden fossiilit ovat tärkeässä asemassa evoluutiotutkimuksen kannalta, sillä ne edustavat siirtymävaihetta matelijoista nisäkkäisiin. Ulkonäöltään ne muistuttivat nykyisiä päästäisiä, eivätkä niiden kootkaan juuri poikkea toisistaan. Varhaisimmat "Morganucodon"-fossiililöydöt ovat 205 miljoonaa vuotta vanhoja. Ne söivät hyönteisiä ja liikkuivat pimeällä, jolloin vaihtolämpöisistä lihansyöjistä ei ollut uhkaa. Niillä oli vielä matelijamaisina piirteinä alaleuan koostumus, ja ilmeisesti ne myös munivat muiden varhaisten nisäkkäiden tapaan. Niille kehittyivät myös maitorauhaset. "Prototheria"-alaluokkaan kuuluu myös "Multituberculata"-lahkolinja, joka kehittyi jurakauden lopulla ja oli lajimäärältään aikansa suurin. Ne söivät ensimmäisinä nisäkkäinä kasveja, vaikkakin niiden ruokavalioon kuului myös lihaa. Niiden koko vaihteli nykyisten hiirten ja majavien välillä, ja ne muistuttivat suuresti nykyisiä jyrsijöitä, vaikkeivät olleetkaan läheistä sukua keskenään. Osa lajeista olivat sopeutuneet osittain puissa kiipeilyyn. Ne saattoivat kehittyä matelijoista muista nisäkkäistä erillään ja säilyivät lähes 130 miljoonan vuoden ajan, mutta kuolivat sukupuuttoon 35 miljoonaa vuotta sitten.
Nisäkkäät Nisäkkäät eroavat kaikista muista selkärankaisista erityisesti siten, että ne synnyttävät eläviä poikasia eli ovat "vivipaarisia", kun taas linnut ja (useimmat) matelijat munivat. Tämä nähdään usein nisäkkäitä sitovana piirteenä, mutta se ei ole kuitenkaan täysin ehdoton, sillä nisäkkäisiin kuuluvan nokkaeläinten lahkon viisi lajia munivat. Nisäkkäiden luokkaan kuuluu vielä lisäksi joukko muita ryhmiä, jotka voidaan jakaa kahteen osaan lisääntymistavan perusteella. Pussieläinten ("Metatheria") kohdalla sikiön alkuvaiheen kehitys tapahtuu emon sisällä, minkä jälkeen sikiö siirtyy erityiseen pussiin, jossa se kehittyy lopun aikaa. Pussieläimet ovat nokkaeläinten tapaan tyypillisiä Australian eläimistölle. Istukkanisäkkäiden ("Eutheria") kohdalla kehitys tapahtuu pitemmälle kohdussa.
Munivat nisäkkäät Munivat nisäkkäät (Prototheria) on nisäkkäiden alaluokka, johon kuuluvat lajit lisääntyvät elävien poikasten synnyttämisen sijaan munimalla. Alaluokan ainoa lahko, jossa on nykyään elossa olevia lajeja, on nokkaeläimet (Monotremata).
Nisäkkäät Nisäkkäisiin kuuluu niin päivällä kuin öiseenkin aikaan aktiivisia eläimiä, jotka käyttävät ravintonaan joko lihaa, kasveja tai hyönteisiä. Jotkin nisäkkäät, kuten ihminen ja rotat, ovat kaikkiruokaisia, eli eivät ole erikoistuneet mihinkään tiettyyn ravintotyyppiin.
Synapsidit Ensimmäiset varsinaisiksi nisäkkäiksi luetut kynodontit ilmestyivät triaskauden lopulla tai sitä seuranneella jurakaudella. Ne pysyivät pienikokoisina mesotsooisen maailmankauden lopulle asti. Viimeiset nisäkkäisiin kuulumattomat terapsidit hävisivät varhaisliitukaudella. Synapsidien uusi valtaannousu nisäkkäinä tapahtui vasta kenotsooisella maailmankaudella eli liitukauden joukkotuhon jälkeen. Nisäkkäiden kuuloluut, vasara ("malleus") ja alasin ("incus"), ovat muuntuneita versioita varhaisempien synapsidien leukanivelessä toimineista luista "os quadratum" ja "os articulare".
Nisäkkäiden evoluutio Keskijurakaudella noin 160 miljoonaa vuotta sitten kehittyivät jyrsijöitä alussa muistuttaneet multituberkulaatit, joita eli vielä oligoseenikauden lopuilla noin 35 miljoonaa vuotta sitten. Niiden nokka muistutti matelijoita ja syödessä vain niiden alaleuka liikkui. Näin ollen nämäkään eivät olleet vielä varsinaisia nisäkkäitä. Ensimmäiset varsinaiset nisäkkäät kehittyivät vasta noin 125 miljoonaa vuotta sitten liitukauden keskivaiheilla. Mesotsooisen kauden nisäkkäiden uskotaan muistuttaneen puupäästäisiä eli tamaaneja.
Nisäkkäät Maailman suurin nisäkäs on sinivalas, joka voi painaa 220 tonnia ja olla yli 30 metrin pituinen. Maalla elävistä nisäkkäistä suurin on afrikannorsu, jonka korkeus on noin 3,5 metriä ja paino 6,6 tonnia. Jo sukupuuttoon kuollut maalla elänyt "Indricotherium" painoi afrikannorsua kolme kertaa enemmän. Pienimpiä nisäkkäitä ovat etruskipäästäinen ja siankuonolepakko, jotka painavat kahdesta kolmeen grammaa. Nisäkkäiden elinikä vaihtelee alle vuodesta (päästäiset) lähes 200 vuoteen (grönlanninvalas).
Theria Synnyttävillä nisäkkäillä on korvalehdet, ne imettävät ja niillä on erikoistunut liikkumista helpottava nilkka. Lähes kaikki nykyiset nisäkkäät kuuluvat "Theria"-alaluokkaan, myös ihminen. Vain nokkaeläimet kuuluvat toiseen alaluokkaan, muniviin nisäkkäisiin ("Prototheria").