mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Boeing 747 Large Cargo Freighter Boeing 747 Large Cargo Freighter (tunnetaan myös nimellä "Dreamlifter") on Boeingin Boeing 747:stä tehty laajarunkoinen rahtilentokone. Se on rakennettu lentokoneiden osien kuljettamista varten. Dreamlifterit ovat modifioituja normaalista reittiliikenteestä poistettuja 747-koneita.
Boeing 747-8 Boeing 747-8 on Boeingin kehtittämä laajarunkoinen matkustajalentokone. Koneen suunnittelu aloitettiin virallisesti vuonna 2005, kun ilmoitettiin, että Boeing valmistaa kolmannen sukupolven 747:n leveämmällä rungolla, uusilla siivillä ja taloudellisemmilla moottoreilla. 747-8 on suurin 747-versio, suurin Yhdysvalloissa rakennettu matkustajalentokone, ja pisin matkustajalentokone koko maailmassa.
Boeing 747-100 Boeing 747-100 on Boeing 747 -koneen vanhin versio. Sen suunnittelu alkoi vuonna 1966 ja ensilento lennettiin vuonna 1969. Liikennöinti alkoi vuonna 1970.
Boeing 747 Boeing 747 suunniteltiin rahtikoneen pohjalta, joten sen sen ohjaamo suunniteltiin sijoitettavaksi ylös, jotta koneen nokkaan voitaisiin sijoittaa ylöspäin avautuva rahtiovi. Rungon leveys suunniteltiin siten, että kaksi 2,4 metriä leveää standardikonttia mahtuisi vierekkäin. Kun kone muutettiin matkustajakoneeksi, matkustamossa oli tilaa kahdelle käytävälle ja rahti voitiin kuljettaa matkustamon alla. Pääsuunnittelijana toimi Joe Sutter. Matkustamon ovista tehtiin tuplasti leveämpiä kuin aiemmissa lentokoneissa, jotta hätätilanteessa matkustajat saataisiin evakuoitua nopeasti. Koneen suurimmaksi lentoonlähtöpainoksi valittiin 308 448 kilogrammaa, joka asetti suuria vaatimuksia moottoreille. Moottoreina päätettiin käyttää kehitteillä olleita ohivirtaussuihkumoottoreita. Koneen suuri massa pakotti lisäämään laskutelineitä. Takalaskutelineitä, joissa jokaisessa on neljä pyörää, on neljä kappaletta. Tämä tasaa koneen painoa tasaisemmin sekä suojaa renkaan puhkeamiselta, jolloin voitiin käyttää normaaleja lentokoneen renkaita. Turvallisuuden takia monet järjestelmät suunniteltiin erittäin redundanteiksi. Esimerkiksi hydrauliikkajärjestelmiä on neljä, jotka kaikki ovat itsenäisiä ja käyttävät omaa moottoriaan.
Kuwait Airways Pysyäkseen mukana lentoyhtiöiden välisessä kilpailussa, kolme uutta Boeing 707-konetta toimitettiin vuonna 1968. Kymmenen vuotta myöhemmin laivasto koostui yksinomaan Boeing 707-koneista, joita oli laivastossa tuolloin kahdeksan kappaletta. Samoihin aikoihin Kuwait Airways vastaanotti ensimmäiset kaksi Boeing 747-200-konetta. Uusien koneiden myötä reittiverkosto laajeni New Yorkiin ja Manilaan. Kaukolentojen laivasto täydentyi myöhemmin vielä kolmella uudella Boeing 747-koneella.
Boeing 747-8 747-8:sta on markkinoilla kaksi versiota: matkustajaversio Boeing 747-8 Intercontinental (747-8I) ja rahtiversio Boeing 747-8 Freighter (747-8F). Ensimmäinen 747-8F teki mallin ensilennon 8. helmikuuta 2010, ja 747-8I 20. maaliskuuta 2011. Ensimmäinen rahtiversio toimitettiin lokakuussa 2011, ja matkustajaversio vuonna 2012. Huhtikuussa 2014 koneesta oli yhteensä 120 vahvistettua tilausta, joista 69 oli rahtiversioita ja 51 matkustajaversioita.
Boeing 747SP Vuonna 1969 esitellyn Boeing 747:n ensimmäisen version, 747-100:n, kehityskustannukset olivat niin suuret, ettei Boeingillä ollut varaa lähteä kilpailemaan uudella konetyypillä 1970-luvun alussa markkinoille tulleiden, hieman pienempien Douglas DC-10- ja Lockheed L-1011 TriStar -laajarunkokoneiden kanssa. Pan Am ja Iran Air olivat kuitenkin vuonna 1973 esittäneet valmistajille pyynnön konetyypistä, joka kykenisi lentämään Yhdysvaltain sekä Aasian ja Lähi-idän välillä ilman välilaskua. Boeing 747:n pääsuunnittelija Joe Sutter vastasi pyyntöön suunnittelemalla 747-100:sta lyhennetyn version, jonka runko oli kevyempi ja johon mahtui enemmän polttoainetta. Versio sai aluksi mallimerkinnän 747SB ("short body", lyhyt runko).
Lufthansa Lufthansa on myös ilmoittanut kiinnostuksensa Boeing 787:ää, Airbus A350:tä sekä Boeing 747-8:n matkustaja- ja rahtiversioita kohtaan. Onkin mahdollista, että Lufthansa korvaa 30 koneen 747-400-laivastonsa uusilla 747-8-sarjan koneilla, jotka mm. kuluttavat vähemmän polttoainetta.
Boeing 747-100 Alkuperäisissä 747:n suunnitelmissa koneen suurin mahdollinen lentoonlähtöpaino oli tarkoitus olla 308 448 kg, mutta lentoyhtiöt vaativat Boeingia kasvattamaan sitä, jotta koneella voitaisiin kuljettaa enemmän kuormaa ja jotta sen kantomatka pitenisi. Boeing kasvattikin 747-100:n suurinta lentoonlähtöpainoa ensin 322 056 kilogrammaan ja lopulta 333 000 kilogrammaan. Tästä syystä koneen rakennetta oli vahvistettava ja moottoreiden työntövoimaa kasvatettava. Moottorivalmistaja Pratt & Whitneylle tuli suuria ongelmia JT9D-ohivirtaussuihkumoottorin suunnitelun kanssa, mutta lopulta turbiinin lapoihin liittyneet haasteet saatiin ratkaistua.
Boeing 747-100 Boeing 747 paransi pitkien lentojen matkustusmukavuutta. Lennoilla näytettiin elokuvia ja koneen yläkannella oli tyypillisesti lounge-alue ja baari. Kone oli kerännyt noin 200 tilausta ennen ensimmäisen lentokoneen valmistumista syyskuussa 1968.
Boeing 747-400 Boeing 747-400 on Boeing 747 -koneen toiseksi uusin versio. Sen suunnittelu alkoi vuonna 1985 ja ensilento lennettiin vuonna 1988. Liikennöinti alkoi vuonna 1989. 747-400 on ulkoa katsottuna samannäköinen kuin 747-300, mutta siinä on monia uudistuksia, muun muassa moderni kahden ohjaajan ohjaamo, monitoiminäytöt (lasiohjaamo), uudet moottorit, wingletit (taivutetut siipien kärjet), uusi matkustamo, suurempi kantavuus ja pidempi toimintamatka sekä lisäpolttoainesäiliöt korkeusperäsimessä. Se on myös toistaiseksi suosituin versio.
Boeing 747 Boeing 747:stä on kehitetty yksi lyhennetty versio (747SP), rahtiversioita, laajarunkoisempi versio Dreamlifter jne. Yhdysvaltain presidentin kone Air Force One on ollut 747-200B 1990-luvun alusta alkaen. Nasan käyttöön on valmistumassa entisen liikennejumbon runkoon rakennettu SOFIA-stratosfääri-infrapunaobservatorio. Lisäksi Nasa käytti kahta erikoisvarusteltua B747-konetta avaruussukkulan siirtämiseen, eli yleensä varalaskupaikasta Kennedyn avaruuskeskukseen. Yhdysvaltain ilmavoimat on käyttänyt Tähtien sota -ohjelmassaan B747-konetta kuljettamaan suurteholaseria.
Boeing osallistui 1960-luvun puolivälissä Yhdysvaltain ilmavoimien CX-HLS-tarjouskilpailuun, jossa oli tavoitteena kehittää uusi strateginen äänennopeutta hitaampi kuljetuskone. Lockheed voitti kilpailun Lockheed C-5 Galaxy -koneellaan. Tuohon aikaan uskottiin yleisesti, että matkustajalentojen tulevaisuus olisi yliäänikoneissa. Kun yliäänikoneet eivät täyttäneet odotuksiaan, lentoyhtiöiden mielenkiinto alkoi suuntautua entistä suurempiin ääntä hitaampiin matkustajakoneisiin. Boeing tutki ensin mahdollisuutta pidentää 707-konettaan, mutta tämä olisi vaatinut laskutelineiden ja siipilaatikon uudelleensuunnittelua sekä voimakkaampia moottoreita kuin markkinoilla oli tarjolla. Siksi Boeing päätti kehittää CX-HLS-tarjouksestaan kaupallisen version.
Boeing 747 Boeing 747 -koneet ovat olleet osallisena kahdessa ilmailuhistorian pahimmassa onnettomuudessa. Pahin onnettomuus tapahtui 27. maaliskuuta 1977, kun kaksi 747-konetta törmäsi toisiinsa Teneriffan pohjoisella lentoasemalla. Onnettomuudessa kuoli 583 ihmistä. Toiseksi pahin onnettomuus oli uhrimäärältään lähes yhtä suuri: Japan Airlinesin lennon 123 sivuperäsin irtosi ja hydraulijärjestelmät lakkasivat toimimasta äkillisen paineistuksen menettämisen seurauksena. Miehistö sai pidettyä koneen ilmassa 32 minuuttia, mutta se törmäsi lopulta vuoreen ja 520 ihmistä kuoli.
Boeing 747 747-8 on koneen uusin versio, jonka rahtiversion 747-8F:n liikennöinti alkoi vuonna 2011 ja matkustajaversion 747-8I:n vuonna 2012. Koneesta oli toukokuussa 2013 ainoastaan 59 voimassa olevaa tilausta jäljellä, mikä ennakoi tuotannon varsin nopeaa hiipumista.
Boeing 747-100 Boeing tarjosi lentoyhtiöille päivitettyä 747-100A-mallia, jossa oli tehokkaammat Pratt & Whitney JT9D-3AW -moottorit (200,16 kN) sekä parannellut laskutelineet, laskusiivekkeet, ovet ja polttoainejärjestelmä. Useat lentoyhtiöt palauttivat vanhat 747-100-koneensa, jotta ne päivitettiin 747-100A-versioiksi. 747-100A:n suurin lentoonlähtöpaino oli noussut 342 470 kilogrammaan, joten se kykeni kuljettamaan 15 % enemmän lastia tai kantomatka piteni 740 kilometrillä.
Korean Airin lento 7 Korean Airin lennon 007 Boeing 747 oli 11 000 metrin korkeudessa maanpinnasta, kun ilmatorjuntaohjukset vaurioittivat koneen runkoa. Ohjukset vahingoittivat koneen hydrauliikkaa ja puhkoivat pikkuruisia reikiä runkoon. Reikien takia ilmanpaine katosi matkustamossa ja matkustajien oli otettava happinaamarit. Kello 18.27 UTC viimeisessä ohjaamon ääninauhurin tallenteessa koneen lentäjät ilmoittivat Tokion lennonjohdolle menettävänsä korkeutta, kun kone oli enää 5 000 metrissä maanpinnasta. Kello 18.28 UTC Boeing 747 teki käännöksen pohjoiseen. Osipovitš ilmoitti lennonjohdolle ampuneensa kohteen alas, mutta todellisuudessa kone ei pudonnut välittömästi. Kone jatkoi matkaansa lähes yhdeksän minuutin ajan ennen kuin se putosi 4 000 metristä Japaninmeren kansainvälisille vesille kello 18.35 UTC. 300 metrin korkeudessa Korean Airin lennon 007 Boeing 747 katosi Japanin itsepuolustusvoimien tukikohdan tutkasta Hokkaidōn Wakkanaissa. Kaikki koneessa olleet 269 matkustajaa ja miehistön jäsentä kuolivat turmassa.
Boeing 747-100 Boeing toi syyskuussa 1977 markkinoille 747-100B-mallin, johon sai valita moottorin kolmelta valmistajalta: Pratt & Whitneyltä, General Electriciltä tai Rolls-Roycelta. Koneita valmistettiin yhteensä yhdeksän. Saudi Arabian Airlines tilasi kahdeksan Rolls-Royce RB211 -moottoreilla ja Iran Air yhden koneen, jossa oli Pratt & Whitney JT9D-7F -moottorit.
Sabena Boeing 727 -koneet tulivat vuonna 1967 Euroopan sisäisille reiteille. Boeing 727 -koneet korvasivat Boeing 737-200 -koneilla 1970-luvulla. McDonnell Douglas DC-10 -koneet tulivat käyttöön mannertenvälisessä liikenteessä vuonna 1974. 1984 käyttöön otettiin Airbus A310, jonka käyttöön oton yhteydessä esiteltiin uusi maalaus. Laivastoa modernisoitiin edelleen Boeing 747 -konetyypillä.
Lockerbien pommi-isku Pan Amin lennolla 103 käytetty lentokone oli N739PA, Boeing 747-121 nimeltään "Clipper Maid of the Seas" (aiempi nimi "Clipper Morning Light"). Kyseinen yksilö oli 15. Boeing 747 -kone. Se toimitettiin Pan Amille helmikuussa 1970, kuukausi Pan Amin ensimmäisen 747:n jälkeen.
Scaled Composites Stratolaunch Monet Stratolaunch-koneen järjestelmistä ovat peräisin kahdesta aiemmin United Airlinesin käytössä lentäneestä Boeing 747 -matkustajakoneesta, jotka Paul Allen osti projektia varten. 747-koneista kannibalisoidut osat muodostavat noin puolet Stratolaunch-koneen massasta, ja niihin kuuluvat muun muassa koneen moottorit, laskutelineet, ohjaamo, avioniikka, hydrauli- ja polttoainejärjestelmät, sekä joukko muita pienjärjestelmiä. 747-matkustajakoneiden purkamisen ja osien asentamisen Stratolaunch-koneeseen tekee alihankintasopimuksella BAE Systems.
Boeing 747 747-400:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1985 ja ensilento tapahtui vuonna 1988. Liikennöinti alkoi vuotta myöhemmin. 747-400:lla on pidempi toimintamatka kuin edellisillä versioilla ja se on ollut myös suosituin versio koneesta. 747-400 on ulkoisesti samanlainen kuin 747-300, mutta siinä on moderni, kahden henkilön ohjaamo ja kuvaputkinäytöt, uudet moottorit ja wingletit (taivutetut siivenkärjet), uusi matkustamo, suurempi kantavuus ja pidempi toimintamatka. Koneesta on olemassa myös 747-400M-kombiversio ja 747-400F-rahtiversio. 747-400ER on vielä pidemmän toimintamatkan versio, joka aloitti liikennöinnin vuonna 2002.
Boeing 747 Boeing 747 oli maailman suurin käytössä oleva matkustajalentokone lähes 40 vuoden ajan. Sen paikan vei vasta vuonna 2007 Airbus A380, kun kone aloitti kaupallisen toimintansa 25. lokakuuta 2007 Singapore Airlinesin lennolla Singaporesta Sydneyyn.
Flying Tiger Line Vuonna 1974 Flying Tiger Line sai ensimmäisen Boeing 747 -koneensa. Sen jälkeen yhtiö tilasi uusia Boeing 747-249F -rahtikoneita, jotka olivat 373 000 kilogramman painoisina aikansa raskaimpia kaupallisia lentokoneita. Näissä koneissa oli vahvat laskutelineet ja tehokkaammat moottorit, ja niihin mahtui yhtä aikaa yli 110 000 kilogrammaa polttoainetta ja yhtä paljon rahtia, jota voitiin lastata sekä nokan kautta että sivuovesta samaan aikaan. Lastaajat olivat kieltäytyneet työskentelemästä lähes 10 metrin korkeudella maanpinnasta, mikä olisi ollut tarpeen lastattaessa rahtia koneen ylätasolle. Niinpä 747:n "kyttyrään" asennettiin 19 ensimmäisen luokan istuinta. Niillä matkusti muun muassa karjankäsittelijöitä ja mekaanikkoja sekä siirtolennolla olevia lentäjiä ja lentoemäntiä.
Joe Sutter Joseph F. ”Joe” Sutter (21. maaliskuuta 1921 Seattle, Washington – 30. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija. Hän suunnitteli Boeing 747:ää ja muita Boeingin koneita. Smithsonian Air and Space Magazine on kutsunut Sutteria ”747:n isäksi”.
Boeing 747SP Lyhyemmän rungon seurauksena pyrstön vääntömomentti pieneni, mitä oli kompensoitava sivu- ja korkeusvakaajia kasvattamalla. Sivuvakaaja oli 1,5 metriä korkeampi kuin 747-100:ssa, ja sivuperäsimestä tuli kaksivaiheinen. Korkeusvakaajien kärkiväli kasvoi kolmella metrillä. Koneen rakennetta kevennettiin ja polttoainekapasiteettia saatiin kasvatettua yli 7 500 litralla. Suurinta lentoonlähtöpainoa laskettiin 13 tonnilla, minkä seurauksena 747-100:n monimutkaiset kolmiosaiset laskusiivekkeet saatiin korvattua yksiosaisilla. Niillä saatiin myös vähennettyä lentoonlähtöön tarvittavaa matkaa. Muutosten ansiosta 747SB lensi ja nousi hieman nopeammin kuin 747-100, mutta ennen kaikkea sen toimintamatka oli 2 250 kilometriä pidempi. Lyhennetyn rungon ja korkeamman pyrstön vuoksi kone oli ulkonäöltään selvästi erilainen kuin 747-100, ja se sai lempinimen ”Sutterin ilmapallo” ("Sutter’s Balloon"). Ennen koneen käyttöönottoa Boeing päätti vielä muuttaa mallinimen 747SP:ksi ("special performance", erityinen suorituskyky).
Teneriffan lento-onnettomuus 27. maaliskuuta 1977 Pan Amin lento 1736 oli lähtenyt Los Angelesin kansainväliseltä lentoasemalta kohti Kanariansaaria. Lennolla oli yksi välipysähdys New Yorkissa John F. Kennedyn kansainvälisellä lentoasemalla. Lentokone oli tyypiltään Boeing 747-121, rekisterinumero N736PA, ja nimeltään "Clipper Victor". Kyseessä oli sama Boeing 747 -kone, joka oli tyyppinsä ensimmäisenä suorittanut kaupallisen lennon eli kuljettanut maksaneita matkustajia. Tämä lento oli tapahtunut vuonna 1970 välillä New York–Lontoo. Samana vuonna siitä tuli myös ensimmäinen Boeing 747, joka kaapattiin.
Korean Airin lento 7 Neljä hävittäjää havaitsi Neuvostoliiton ilmatilaan palaavan koneen Sahalinin yllä. Matkustajakoneen paluu vakuutti neuvostoliittolaiset siitä, että tuntematon kone oli tullut vakoilemaan Neuvostoliiton tukikohtia. Maan lennonjohto määräsi majuri Gennadi Osipovitšin Suhoi Su-15:n tulittamaan varoituslaukauksia koneelle. Korean Airin Boeing 747:n lentäjät eivät nähneet varoituslaukauksia, koska Osipovitšin hävittäjän konetykissä ei ollut valojuova-ammuksia. Osipovitš ampui yli 200 laukausta, mutta matkustajakone jatkoi takaisin kansainvälisille vesille. Tokion lennonjohto myönsi koneelle luvan hidastaa nopeutta ja nostaa korkeutta. Osipovitš tulkitsi tällöin koneen tekevän tahallisen väistöliikkeen vältelläkseen hävittäjiä. Kenraali Kornukov ei halunnut koneen pakenevan kansainvälisille vesille, joten hän antoi everstiluutnantti Titovninin kautta Osipovitšille käskyn tuhota Korean Airin lennon 007 Boeing 747:n kello 18.26 UTC. Osipovitšilla ei ollut aikaa harkita alasampumista, koska hänen hävittäjänsä polttoaine oli loppumassa. Osipovitš ampui kaksi Kaliningrad K-8 -ilmatorjuntaohjusta koneen perään Moneronin saaren liepeillä. Pitkään uskottiin lentäjän erehtyneen luulemaan Boeing 747 -matkustajakonetta RC-135-tiedustelukoneeksi. Vuonna 1996 Osipovitš kuitenkin kertoi haastattelussa, ettei lennonjohto edes kysynyt häneltä koneen mallista, vaikka hän oli huomannut vilkkuvalot koneen siivenkärjissä.
Airbus A380 Boeing 747 edustaa Airbusin mukaan jo vanhaa suunnittelua ja tekniikkaa, vaikka koneeseen on vuosien varrella tehty monia uudistuksia. Airbus on laskenut, että kulut lennetyllä matkustajakilometrillä ovat jopa 20 % pienemmät kuin Boeing 747-400:lla, kun käytetään uusia kevyempiä komposiittimateriaaleja, modernia suunnittelua ja kehittynyttä moottoritekniikkaa.
Boeing 747 Koneesta tuli lopulta huomattavasti edeltäjiään suurempi. Matkustamon leveys oli yli 2,5 metriä suurempi kuin edeltävässä 707:ssä. Pituudeltaan 747 oli yli 24 metriä pidempi kuin 707 ja sen suurin lentoonlähtöpaino oli yli 170 tonnia sitä painavampi. Koneeseen mahtui yli 400 matkustajaa ja sen lentonopeus oli Mach 0,84. Kantamaksi oli suunniteltu noin 8 500 kilometriä. Boeing oli aluksi olettanut, että 747:stä tulisi suosittu rahtikone, mutta 1960-luvulla lentomatkustamisen suosio nousi nopeasti ja ennusteiden mukaan kasvu jatkuisi 1970-luvulla. Tästä syystä lentoyhtiöt tarvitsivat lisäkapasiteettia ja pitivät 747:ää tehokkaana vaihtoehtona pitkille reiteillä, sillä siihen mahtui yli 400 matkustajaa, se oli nopeampi kuin edeltäjänsä ja edullisempi käyttää matkustajaa kohti. Pan American Airways tilasi 12. huhtikuuta 1966 25 lentokonetta 550 miljoonalla dollarilla, mikä oli silloinen maailman suurin lentokonetilaus.
Boeing 747 Valmistetuista 1 542 Boeing 747 -koneesta 62 eli noin 4,0 prosenttia on tammikuuhun 2018 mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden laajarunkokoneista Douglas DC-10:llä vastaava osuus on 7,4 prosenttia ja Lockheed L-1011 TriStarilla 4,0 prosenttia.
Boeing NLA Boeing NLA ("New Large Airplane") oli Boeingin tutkielma uudesta yli 500-paikkaisesta matkustajakoneesta 1990-luvun alussa. Kone jäi tutkielmatasolle, eikä se varsinaisesti päässyt edes suunnitteluasteelle. Boeing päätti jatkaa 747-sarjan kehitystä.
Boeing 747-100 Japanilaiset lentoyhtiöt tarvitsivat lisäkapasiteettia maan sisäisille lyhyille lennoille. Boeing oli harkinnut pidennettyä mallia 727:sta tähän tarkoitukseen, mutta lopulta se päätyi 747-100SR-mallin, joka oli suunniteltu usein tapahtuviin nousuihin ja laskuihin. Koneen rakennetta oli vahvistettu, erityisesti siipiä, ohjausvälineitä sekä laskutelineitä. Kun normaali 747-100 oli suunniteltu kestämään 24 600 lentoa, 747-100SR kesti 52 000 lentoa. Lentokoneen matkustamoon sijoitettiin vain turistiluokan istuimia, joita mahtui 482. Myöhemmin lentoyhtiöt tiivistivät istuimia lähemmäs toisiaan, jolloin kapasiteetti nousi 528 matkustajaan.
Boeing 747-100 Japan Air Lines tilasi 30. lokakuuta 1972 neljä 747-100SR-konetta, joiden yhteishinta oli 44 miljoonaa dollaria. Kone lensi ensilentonsa 4. syyskuuta 1973. FAA sertifioi konetyypin 26. syyskuuta 1973 ja ensimmäinen lentokone luovutettiin samana päivänä Japan Air Linesille. Se aloitti liikennöinnin Tokio–Okinawa-reitillä 7. lokakuuta 1973. Lentokoneissa oli Pratt & Whitney JT9D-7 -moottorit (193,48 kN). JAL tilasi myöhemmin kolme konetta lisää. All Nippon Airlines tilasi yhteensä 17 747-100SR-konetta, joiden liikennöinti alkoi 3. marraskuuta 1978. Lentokoneissa oli tehokkaammat General Electric CF6-45A -moottorit. Yhteensä 747-100SR-koneita valmistettiin 29.
Pan Am Pan Am oli Boeing 747 -konetyypin ensimmäinen tilaaja: se tilasi 25 konetta huhtikuussa 1966. 15. tammikuuta 1970 Yhdysvaltain ensimmäinen nainen Pat Nixon kastoi Pan Amin ensimmäisen 747-koneen Washingtonin Dullesin kansainvälisellä lentokentällä. Kastaminen tapahtui normaalista samppanjapullon rikkomisesta poiketen ruiskuttamalla punaista, valkoista ja sinistä vettä koneen päälle. Pan Am lensi ensimmäisen 747-vuoron illalla 21. tammikuuta 1970, kun "Clipper Victor" lensi New Yorkista Lontooseen.
Winglet Useat lentokoneet, kuten Boeing 747-400 ja Airbus A340, varustetaan wingleteillä rakennusvaiheessa, ja esimerkiksi Boeingin 737-, 757- ja 767-koneisiin ne voidaan asentaa jälkikäteen. Finnair asensi Boeing 757-koneisiinsa wingletit vuoteen 2007 mennessä.
Boeing 747 747-300:ssa oli pidennetty yläkansi, jolloin matkustajakapasiteetti kasvoi jopa 600 matkustajaan. Koneen liikennöinti alkoi vuonna 1983. 747-300:n nimi oli alun perin 747SUD (Stretched Upper Deck), mutta se muutettiin 747EUD:ksi (Extended Upper Deck) ja lopulta 747-300:ksi. Yläkantta pidennettiin 7,11 metriä. Muilta osin 747-300 ei juurikaan poikennut 747-200:sta. Mallista tuli myös kombiversio 747-300M ja lyhyen toimintamatkan versio 747-300SR, erityisesti Japan Airlinesin Japanin sisäisiä lentoja varten.
Teneriffan lento-onnettomuus Teneriffan lento-onnettomuus 27. maaliskuuta 1977 on ilmailuhistorian tuhoisin lento-onnettomuus, jossa kuoli 583 ihmistä. Se tapahtui kello 17.06 paikallista aikaa Los Rodeosin lentoasemalla Teneriffan saarella, kun nousukiidossa ollut Boeing 747 -lentokone törmäsi maassa olleeseen toiseen Boeing 747:ään. Molemmat koneet syttyivät tuleen. 54 matkustajaa sekä seitsemän miehistön jäsentä säilyi elossa.
Boeing VC-25 Boeing VC-25 on yhdysvaltalaisen Boeingin Yhdysvaltain ilmavoimille valmistama henkilönkuljetuskone. Se on ilmavoimien versio kaupallisesta Boeing 747:stä. Lentokone on tunnettu roolistaan Air Force Onena. Nimitystä kuitenkin käytetään kaikista Yhdysvaltain presidentin kuljetukseen käytetyistä lentokoneista, kuitenkin vain, kun virkaatekevä presidentti itse on koneessa läsnä.
Boeing 787 Dreamliner 1990-luvun loppupuolella Boeing alkoi suunnitella seuraajaa 767- ja 747-400-malleille, joiden myynti alkoi hiipua. 767 oli jäänyt käyttökustannuksiltaan pahasti Airbusin A330:n jälkeen, ja Boeing menetti yhä useamman mahdollisen 767-kaupan A330-200 -mallille. Boeing tarjosi lentoyhtiöille kahta uutta suunniteltavaa konetyyppiä, 747X:ää sekä Sonic Cruiseria. 747X olisi ollut 747-400:n pidennetty versio, ja Sonic Cruiser olisi ollut noin 15 prosenttia nykyisiä matkustajakoneita nopeampi, mutta kuitenkin alle äänennopeudella lentävä kone, joka olisi valmistettu suurelta osin komposiiteista. Sen nopeus olisi ollut noin 98 prosenttia äänennopeudesta, mutta polttoaineenkulutus olisi ollut kuitenkin vain yhtä suuri kuin 767:llä. Lentoyhtiöt eivät osoittaneet mainittavaa kiinnostusta 747X:ää kohtaan, mutta Sonic Cruiserin vastaanotto oli positiivinen. Suurempi matkanopeus mahdollistaisi useampia päivittäisiä lentovuoroja samalla koneella, mikä parantaisi kannattavuutta ja kompensoisi suurempaa kulutusta. Pidemmillä reiteillä lyhempi lentoaika olisi myös kilpailuetu matkustajien kannalta.
European Aviation Air Charter Euroopan lentojen lisäksi European Aviation Air Charter pyrki myös laajentamaan toimintaansa kaukolentoihin. Se osti Air Francelta kuusi Airbus A300 -konetta ilman moottoreita. Yhtiön tarkoituksena oli vuokrata moottorit, mutta kun tämä osoittautui aiottua kalliimmaksi, European päätti romuttaa koneet ja myydä ne varaosina. Lisäksi se hankki British Airwaysiltä kaksi Boeing 747-100 -konetta, mutta nekin myytiin eteenpäin eivätkä ne tulleet Europeanin käyttöön. Halpalentoyhtiöiden tuoman kilpailun vaikeuttaessa toimintaa lyhyen matkan lennoilla European pyrki kuitenkin edelleen aloittamaan kaukolennot. Tilaisuus tuli lopulta, kun British Airways tarjosi yhtiölle kuutta Boeing 747-200 -konetta. European osti niistä viisi, neljä lentokäyttöön ja yhden varaosiksi, ja vuokrasi yhden, jotta laivastoon saataisiin viisi konetta. Sen huhuttiin ostaneen koneet alihintaan, ja se myönsikin hankintahinnan olleen heikon markkinatilanteen vuoksi varsin edullinen.
Boeing 747SP 747SP:n tuotanto aloitettiin Pan Amin tehtyä kymmenen koneen tilauksen, johon sisältyi myös 15 optiota. Ensimmäinen SP oli kaikkiaan 265. Boeing 747, ja se valmistui 19. toukokuuta 1975. Mallin ensilento tehtiin 4. heinäkuuta. Boeing suunnitteli saavansa myytyä 200 747SP-konetta, ja suunnitelmien mukaan se saisi kehitykseen kuluneet rahat takaisin jo 45 myydyn koneen jälkeen. Koelentojen jatkuessa tilauksia tuli kuitenkin vain vähän. South African Airways tilasi kuusi konetta, joita se käytti lennoilla Eurooppaan. Koneen pitkä toimintamatka tuli tarpeeseen, sillä lennot oli pakko reitittää Afrikan länsirannikon ympäri Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaa vastaan langetettujen sanktioiden vuoksi.
Air Force One Air Force One () on radiokutsukoodi Yhdysvaltain ilmavoimien lentokoneelle, joka kuljettaa Yhdysvaltain presidenttiä. Yleensä tällä tarkoitetaan jompaakumpaa presidentin käyttöön tarkoitetuista muunnelluista Boeing 747-200B -koneista (ilmavoimien koodi VC-25A, rekistereiltään 82-8000 ja 92-9000). Jumbojet-kalusto otettiin käyttöön 1990. Sitä ennen käytettiin Boeing 707-320B -tyyppisiä muokattuja koneita vuodesta 1963 alkaen. Koneen radiokutsukoodi on ”Air Force One” pääsääntöisesti vain jos presidentti on koneessa. Koneessa on 26 hengen miehistö ja tilat 76 matkustajalle.
China Airlinesin lento 611 Kone oli Boeing 747, reksteriltään B-18255. Kone oli 24 vuotta ja 11 kuukautta vanha ja sen oli tarkoitus olla viimeisellä lennolla ennen myyntiä Orient Thai Airlinesille.
El Alin lento 1862 El Alin lento 1862 oli 4. lokakuuta 1992 tapahtunut onnettomuuteen päättynyt lento. Onnettomuudessa israelilaisen lentoyhtiö El Alin Boeing 747 -kone putosi lähdettyään välilaskupaikalta Amsterdamin Schipholin lentokentältä. Yhteensä 43 ihmistä kuoli onnettomuudesta, joista yksi oli koneen ainoa matkustaja Anat Solomon, joka oli matkalla Tel Aviviin häihinsä. Muita kuolleita olivat koko kolmen hengen miehistö ja 39 ihmistä, jotka olivat Bijlmermeerin asuinalueella koneen iskeytyessä maahan. Onnettomuuden aiheutti vika Boeing 747:n moottoreiden kiinnityksessä. Koneen kolmas moottori irtosi rikkoen moottori nelosen ja siiven johtoreunan. Se aiheutti epätasapainoa ja nosteen vähenemistä koneen oikealle siivelle. Lentäjät pääsivät kuitenkin lähelle lentokenttää takaisin ja aloittivat laskeutumisen ja avasivat siipien siivekkeet hidastaakseen laskeutumisnopeuteen. Oikean siiven siivekkeet eivät kuitenkaan toimineet ja täten vasemman siiven nosteen edelleen lisääntyessä lentäjät menettivät koneen hallinnan ja se syöksyi suoraan kerrostaloon leikaten sen kahtia. Vaikka siivekkeitä ei olisi avattu, kone olisi tuhoutunut laskussa nopeuden ollessa liian suuri.
Boeing 747-8 747-8ssa on uudet, pienikulutuksiset GenX-moottorit ja sen ohjaamoon on tuotu maltillisesti uutta teknologiaa 777- ja 787-koneista (sähköiset tarkastuslistat, fly-by-wire-kaarto-ohjaimet, päivitetty lennonhallintajärjestelmä, rullauskartat suunnistusnäytöllä, loppuvetoavustin laskeutumisen yhteydessä). Myös mm. paineistus on uusittu.
TWA:n lento 800 Kone oli Boeing 747, rekisteriltään N93119. Koneessa 212 matkustajaa ja 18 miehistönjäsentä, joista kaksi oli pilotteja, kaksi lentomekaanikkoa ja 14 lentoemäntää. Yksi matkustajista oli ranskalainen jääkiekkoilija Michel Breistroff.
Airbus A380 Airbus A380 (lempinimeltään superjumbo) on kaksikerroksinen koko pituudeltaan, toisin kuin Boeing 747, jossa on etuosan yläkerrassa vain muutamia kymmeniä istumapaikkoja. A380-800 kuljettaa noin 525 matkustajaa kolmen luokan (ykkös-, business- ja turisti-) yhdistelmällä, mutta pelkillä turistiluokan istuimilla varustettuna koneeseen voidaan sijoittaa sertifioinnin sallima enimmäismäärä 853 matkustajaa. Osa lentoyhtiöistä (kuten Emirates) on suunnitellut jopa alle 500 paikan järjestelmiä, jolloin virkistystiloille jää lisää tilaa. Kilpailijan Boeing 747:een mahtuu tyypillisessä kolmen luokan kokoonpanossa 370 matkustajaa.
Suvarnabhumin kansainvälinen lentoasema Lokakuussa 2018 Thai Airways -yhtiön Boeing 747 kone ajautui ulos kiitotieltä. Kukaan ei loukkaantunut turmassa.
Condor Vaikka Condor aloitti 1970-luvun nopealla kasvulla, maailman tapahtumat alkoivat vaikuttaa myös sen toimintaan. Vuoden 1973 öljykriisiä seurannut polttoaineen hinnan nousu pakotti Condorin luopumaan nelimoottorisista Boeing 747 -koneistaan ja hankkimaan tilalle polttoainetehokkuudeltaan parempia, kolmimoottorisia Douglas DC-10 -koneita. Lisäksi se vuokrasi lyhyiksi ajoiksi käyttöönsä Airbus A300- ja A310-koneita. Matkustajamäärien lisäämiseksi yhtiö loi ”Condor Individuell” -ohjelman, jossa se siirtyi paikkojen myymisestä matkatoimistoille kohti lippujen myyntiä suoraan asiakkaille. Vuonna 1981 se sai käyttöönsä uusia Boeing 737-200Adv -koneita.
China Airlinesin lento 611 China Airlinesin lennon 611 onnettomuus tapahtui Etelä-Kiinan meren yläpuolella, kun lentoa operoinut Boeing 747-209B:n runko hajosi ja kone putosi mereen. Kaikki koneessa olleet 225 henkilöä menehtyivät.
Boeing 747SP 747SP oli rakenteiltaan 747-100-mallia selvästi keveämpi, mutta versioiden näkyvin ero oli niiden runkojen pituudessa; 747SP oli 15 metriä 747-100:aa lyhempi. Keveämpien rakenteiden seurauksena koneeseen mahtui 7 500 litraa enemmän polttoainetta ja sen toimintamatka oli 2 250 kilometriä pidempi. Versio olikin valmistuttuaan toimintamatkaltaan ylivoimainen, ja sillä tehtiin kolme maailmanympärilennon nopeusennätystä. SP-koneita toimitettiin muun muassa Etelä-Afrikkaan, Iraniin, Kiinaan ja Australiaan, mutta yksikään yhtiö ei tilannut mallia suuria määriä. Suurin asiakas oli yhdysvaltalainen Pan Am, joka tilasi kymmenen konetta.
Boeing 747 Boeing 747:n suunnittelu aloitettiin vuonna 1966, ja ensilento oli 9. helmikuuta 1969. Ensimmäinen versio, 747-100 alkoi liikennöidä Pan Amin väreissä tammikuussa 1970.
Airbus Yhtiö on tuonut markkinoille A380-koneen, joka on maailman suurin matkustajakone. Siitä on käytetty myös nimitystä "superjumbo", koska se on suurempi kuin "jumbojetiksi" kutsuttu Boeing 747.
Ikkunahätäuloskäynti Ikkunahätäuloskäyntejä on pääasiassa kahta eri tyyppiä (pois lukien siipien kohdalla esimerkiksi Boeing 747 -koneissa olevat täysikokoiset sisäänkäyntiovet). Yleisemmässä tyypissä luukku irrotetaan kehyksestään ja heitetään ulos lentokoneesta pois poistumisreitiltä. Toisessa tyypissä, jota löytyy uudemmista lentokoneista (esimerkiksi Boeing 737 Next Generation), luukut on kiinnitetty saranalla koneen runkoon, ja ne kääntyvät automaattisesti ylös niitä avattaessa. Tämän ansiosta uloskäynnin avaaminen yksinkertaistuu ja riski siitä, että luukku tukkii poistumistien, poistuu.
Boeing 747-100 FAA myönsi 747-100:lle luvan matkustajalentoihin 31. joulukuuta 1969. Pan American Airways aloitti kaupallisen liikennöinnin 22. tammikuuta 1970, kun "Clipper Victor" -niminen 747-100 lensi Dullesin kansainväliseltä lentoasemalta Washington (DC):stä Lontoon Heathrow’n lentoasemalle kuudessa tunnissa ja 16 minuutissa. Trans World Airlines ja American Airlines käynnistivät New York – Los Angeles -reitin liikennöinnin 747:llä maaliskuussa 1970. Seuraavassa kuussa Lufthansa otti konetyypin käyttöönsä Frankfurt–New York -reitillä ja kesäkuussa Japan Air Lines Tyynenmeren ylittävillä lennoillaan. Vuoden 1970 lopussa 747-100 oli käytössä 12 eri lentoyhtiöllä. Yhteensä 747-100-mallia toimitettiin 167 kappaletta. Kaksi koneista muunnettiin myöhemmin 747-200B Combi -tyyppisiksi.
Iran Air Iran Air Cargo on Iran Airin rahtiyhtiö. Toukokuussa 2008 Iran Air Cargo otti käyttöön kaksi Airbus A300B4F-rahtikonetta jotka korvasi yhden onnettomuuden joutuneen Boeing 747-200F-koneen. Rahtia lennetään myös tavallisilla koneilla.
Boeing 747SP Vaikka 747SP ei ollut suuri myyntimenestys, se pysyy todennäköisesti pidempään käytössä kuin muut Boeing 747:n vanhemmat mallit. Jäljellä olevia koneita käytetään erikoistehtäviin ja VIP-kuljetuksiin, minkä seurauksena niillä lennetään vähän. SP:n odotetaan pysyvän liikenteessä ainakin vuoteen 2035, johon asti NASA aikoo käyttää SOFIA-infrapunaobservatorionsa pohjana toimivaa 747SP:tä.
Iraqi Airways Yhdysvallat kielsi kansalaisiaan matkustamasta Iraqi Airwaysilla Kuwaitin miehityksen jälkeen. Yhdysvaltojen hallituksen määräyksestä kaikki yritykset joilla oli yhteyksiä Saddam Husseinin hallitukseen tulisi lopettaa toimintansa Yhdysvalloissa. Kaikki Amerikan toimistot suljettiin. Iraqi Airways lopetti toimintansa YK:n pakotteiden takia. Ja sen kaikki 17 konetta piilotettiin eri paikoille, kuten Jordaniaan (jotkin parkeerattiin Kuningatar Alian kansainvälinen lentoasemalle jossa ne seisovat edelleen. Kaksi konetta (Boeing 747-200 ja Boeing 747SP) lennätettiin Tozeur–Neftan kansainväliselle lentoasemalle, Tunisiaan. Nämäkin koneet ovat jääneet seisomaan käyttämättöminä.
Korean Airin lento 902 Samankaltainen onnettomuus tapahtui myös viisi vuotta myöhemmin Sahalinin saaren yllä, jossa Korean Airin Boeing 747 (KAL7) harhautui jälleen Neuvostoliiton ilmatilaan. Tällöin neuvostoliittolaiset hävittäjät ampuivat koneen alas surmaten kaikki koneessa olleet 269 ihmistä.
Iran Air 6. heinäkuuta 2010 Euroopan Komissio julkisti että se tulee kieltämään Iran Airn toiminnan EU:n alueella Airbus A320-, Boeing 727-, ja Boeing 747-koneilla turvallisuushuolten takia. Samalla esim. tankkaukset kiellettiin EU:n alueella ja ne jouduttiin tekemään sen ulkopuolella kuten Belgradissa, Serbiassa. EU hyväksyi myöhemmin tankkaukset Budapestissä ja Ljubljanassa.
Boeing 747SP Vaikka SP-koneiden osuus vanhemmista 747-malleista on vain noin kuusi prosenttia, on todennäköistä, että viimeisinä käyttöön jäävät koneet ovat juuri kyseistä mallia, sillä muunnellut ja VIP-käytössä olevat koneet lentävät huomattavasti reittikäytössä olevia vähemmän. Lisäksi NASAlla on aikomuksena pitää SOFIA käytössä vuoteen 2035, joten 747SP pysynee ainakin siihen asti liikenteessä.
CargoLogicAir CargoLogicAirin laivastoon kuuluivat loka-marraskuussa 2016 seuraavat lentokoneet:On arvioitu, että osa 18 Boeing 747-8F -koneesta, jotka AirBridgeCargo Airlinesilla on tilauksessa, tulee CargoLogicAirin käyttöön.
Kölnin–Bonnin lentoasema 1950- ja -60-luvuilla rakennettiin kaksi uutta kiitotietä ja uusi terminaali. 1.11.1970 Boeing 747 -kone lensi ensimmäisen kerran kentältä New Yorkiin.
Boeing Condor Boeing Condor varustettiin purjekoneen siipiä muistuttavilla pitkillä laminaarivirtaussiivillä, ja se saavutti purjekoneen aerodynaamista hyötysuhdetta lähestyvän 40:1 nostovoiman ja vastuksen suhteen (L/D-suhde). Sen komposiittirakenteinen runko oli poikkileikkaukseltaan noin 1,32 × 0,86-metrinen ja tarjosi tilat koneen 815 kilogrammaa painaneelle sensorivarustukselle. Siivet olivat hyvin pitkät; siipien 61 metrin kärkiväli oli suurempi kuin Boeing 747 -matkustajakoneessa tai B-52 Stratofortress -pommikoneessa. Pitkät siivet taipuivat huomattavasti lennossa, kärjet nousivat joillakin lennoilla jopa 12 metriä siiven keskiosaan nähden. Kone pystyttiin purkamaan osiin suurella kuljetuskoneella, kuten Lockheed C-5A Galaxylla, siirtämistä varten.
Luettelo Boeing 747:n käyttäjistä Boeing 747 teki ensilentonsa vuonna 1969, ja vuodesta 1970 sitä ovat käyttäneet lentoyhtiöt ympäri maailman.
Scaled Composites Stratolaunch Koneen laskuteline koostuu kahdesta Boeing 747:n kaksirenkaisesta etulaskutelineestä ja kuudesta päälaskutelinesetistä, joissa kaikissa on neljä rengasta.
Koneen komposiittiosista 40 prosenttia valmisti Janicki Industries Sedro-Woolleyssä. Yhtiö toimitti myös lasikuitumuotit, joita käytettiin Mojaven tuotantolaitoksella ilma-aluksen sivuperäsimien valmistamiseen.
McDonnell Douglas MD-12 McDonnell-Douglas MD-12 oli peruttu laajarunkoinen lentokonehanke 1990-luvun alussa. Se olisi ollut kauttaaltaan kaksikerroksinen poiketen aikakauden suurimmasta Boeing 747 -koneesta, eli rakenteellisesti Airbus A380:n kaltainen. Koneen suunnittelu aloitettiin 1992, ja sen odotettiin olevan kaupallisessa toiminnassa 1997.
Boeing 747SP Uusi versio oli rungoltaan 14,73 metriä ja kokonaispituudeltaan 14,36 metriä lyhyempi kuin 747-100, ja sen rahtitila 40 prosenttia pienempi. Koneeseen mahtui 276 matkustajaa kolmeen matkustusluokkaan tai 400 matkustajaa tiiviiseen turistiluokkaan. Malli oli vaatinut lyhennyksen yhteydessä paljon muitakin muutoksia. Osio keulasta ensimmäisille oville pysyi samanlaisena, mutta ovesta siiven etureunaan ulottunutta osiota lyhennettiin viidellä metrillä. Siipien takapuolella olleesta osiosta poistettiin 4,2 metriä. Koneen takaosa säilyi muuten ennallaan, mutta sitä käännettiin asteen verran ylöspäin. Koneen yläkerta pidettiin samanlaisena kuin 747-100:ssa, mutta rungon lyhennyksen vuoksi se ulottui siipien yläpuolelle asti. Näin ollen koneen takaosa siipien takaa ja pyrstön juuresta oli suunniteltava uudelleen.
Iqaluitin lentoasema 31. toukokuuta 1996 Virgin Atlanticin lento 7, Lontoosta Los Angelesiin, laskeutui kentälle, kun matkustaja oli saanut sydäninfarktin lennolla. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Boeing 747 -jumbojetti laskeutui lentoasemalle. Laskeutuminen onnistui normaalisti, mutta rullatessaan rullaustiellä yksi koneen moottoreista osui polttoainepumppausautoon, mikä aiheutti vakavan polttoainevuodon kentällä. 397 koneen matkustajaa, joiden joukossa oli laulaja Gary Barlow ja Kentin prinssi Michael, viettivät kentällä ja osa matkustajista paikallisella curling-areenalla noin 16 tuntia, ennen kuin Virgin sai toimitetuksi 2 pienempää lentokonetta viemään matkustajat kohteeseensa. Korjattu 747-kone palasi liikenteeseen neljä päivää myöhemmin. Infarktin saanut matkustaja selvisi sairauskohtauksesta.
Boeing 787 Dreamliner Siivet ja suuret rungon osat kuljetetaan Everettiin käytetyistä 747:stä muunnetuilla neljällä Boeing 747 Large Cargo Freighter -kuljetuskoneilla.
Joe Sutter Vuonna 1940 Sutter sai kesätöitä Boeing Plant 2:lta opiskellessaan lentokonesuunnittelua Washingtonin yliopistossa. Lopulta hänestä tuli ”Boeing 747:n isä”, kun hän suunnitteli 747:n 1960-luvulla. Boeingin uransa lisäksi Sutter palveli Yhdysvaltain merivoimien hävittäjäsaattueessa toisessa maailmansodassa.
Koltsovon kansainvälinen lentoasema Uusi logistiikan keskus ja suuri rahtiterminaali ovat rakenteilla Koltsovon lentoasemalle. Kolmattakin kiitotietä on suunniteltu. Tuleva kiitotie mahdollistaisi liikennöinnin kaikilla laajarunkoisilla koneilla, joihin kuuluvat Boeing 747 ja Airbus A380.
Bijlmermeer Yksi rakennuksista tuhoutui, kun lentokone törmäsi siihen. Puolet talosta jouduttiin purkamaan. Onnettomuus tapahtui, kun Boeing 747:n moottorin kiinnikkeet pettivät ja toinen moottoreista syöksyi toista päin. Näin kone joutui lentämään kahdella moottorilla. Koneen olisi pitänyt laskeutua Schipholin lenoasemalle, mutta siiven nostovoima oli mitätön, joten se putosi alas.
Lockerbien pommi-isku Iskussa Semtex-H -pommi tuhosi Pan Amin Boeing 747-121 -koneen (lento "PA103", kone "N739PA", ”Clipper Maid of the Seas”), joka oli matkalla Heathrow’n lentoasemalta Lontoosta John F. Kennedyn kansainväliselle lentoasemalle New Yorkiin. Kaikki koneessa olleet 259 ihmistä kuolivat, samoin 11 Lockerbien kylän asukasta, jotka jäivät putoavan lentokoneen alle.
Japan Airlines 12. elokuuta 1985 Japan Airlinesin lento 123 törmäsi hallinnan menetyksen johdosta vuoreen. Onnettomuudessa menehtyi 520 ihmistä, tehden siitä maailman tuhoisimman yhden lentokoneen onnettomuuden. Kone oli Boeing 747.
Qatar Airways Qatar Airways perustettiin marraskuussa 1993 ja lentotoiminnot käynnistettiin vuonna 1994. Vuonna 1995 lentoyhtiöllä oli noin 75 työntekijää ja kaksi Airbus A310 -lentokonetta, joilla lennettiin pääosin kohteisiin Lähi-Idässä ja Aasiassa. Vuosien 1995 ja 1996 aikana lentoyhtiö hankki omistukseensa ensimmäiset Boeingin laajarunkokoneet hankkimalla kaksi käytettyä Boeing 747 -lentokonetta. Vuonna 1999 lentoyhtiö vastaanotti ensimmäisen Airbus A320 -koneensa.
Lasiohjaamo Aikaisemmissa lasiohjaamoissa, joita käytetään Boeing 737-400, 757 ja 767 -malleissa sekä Airbus A300-600 ja A310 -malleissa, EFIS-näyttöä käytettiin lähinnä navigaatiotietojen näyttämiseen, kun ilma- ja nousunopeus sekä korkeustiedot hoidettiin vielä mekaanisilla mittareilla. Myöhemmissä lasiohjaamoilla varustetuissa koneissa, kuten Boeing 747-400 ja 777 -malleissa sekä Airbus A320:ssa ja sitä uudemmissa Airbus-malleissa mekaaniset mittarit ja varoitusvalot on korvattu kokonaan elektronisilla näytöillä.
Teneriffa Teneriffalla on tapahtunut maailman tuhoisin lento-onnettomuus, kun kaksi Boeing 747 -konetta törmäsi toisiinsa pohjoisen lentoaseman kiitotiellä vuonna 1977 ja 583 ihmistä sai surmansa. Tapauksen jälkiseurauksena saarelle rakennettiin uusi lentoasema eteläosaan, jossa on vähemmän sumuista.
Iron Maiden Ed Force One on Iron Maidenin rahti- ja matkustajakoneeksi räätälöity lentokone, joka on kuljettanut Iron Maidenin konserttikalustoa, orkesteria ja henkilökuntaa vuonna 2008 alkaneesta "Somewhere Back in Time World Tour" -kiertueesta lähtien. Ensimmäisillä kiertueilla kone merkiltään ja malliltaan Boeing 757, mutta se vaihdettiin The Book Of Souls -kiertuetta varten isompaan Boeing 747 -lentokoneeseen. Ed Force Onen kapteenina toimii laulaja Bruce Dickinson.
Luettelo televisiosarjan Lentoturmatutkinta jaksoista Vuonna 1989, United Airlinesin lento 811 melkein putoaa taivaalta rahtiruuman oven repeytymisen jälkeen. Kone laskeutuu silti turvallisesti Honolulun lentoasemalle. Oven revetessä 4 ihmistä sinkoutui ulos.
Konetyyppi: *Boeing 747
Luettelo televisiosarjan Lentoturmatutkinta jaksoista Vuonna 1994 Philippine Airlinesin lento 434 kärsii vaurioista kun pommi räjähtää. Kone laskeutuu turvallisesti. Vain yksi ihminen kuolee. Pommi oli saman jengin laittama kuin mikä teki 9/11-hyökkäyksen.
Konetyyppi: Boeing 747
Operaatio Keltainen nauha Global TV ja National Post -sanomalehti kertoivat tapauksesta, jossa Air Chinan Pekingistä San Franciscoon matkalla ollutta Boeing 747 -konetta saattoi Vancouverin lentoasemalle kaksi yhdysvaltalaista F-15 hävittäjäkonetta. Myöhemmin ilmoitettiin syyksi kommunikointivirhe.
Jenő Farkas Jenő Farkas (englanninkielisissä yhteyksissä usein "Eugene Farkas"; 28. lokakuuta 1881 Káld, Itävalta-Unkari - 24. helmikuuta 1963, Laguna Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilainen autonsuunnittelija, joka teki merkittävimmän osan työurastaan Fordilla.
Jenő Farkas Farkas oli ollut aikeissa lähteä Fordilta vuonna 1932, mutta kun Henry Ford kuuli tästä, hän tarjosi Farkasille mahdollisuuden valita työkumppaninsa, ison palkankorotuksen, bonuksen sekä Rickenbackerin työsuhdeautoksi.
Jenő Farkas Galambin ansiosta Farkas sai jälleen uuden tilaisuuden työskennellä Fordilla. Hän aloitti suunnittelijana esisuunnitteluosastolla lokakuun alussa 1913. Eräs ensimmäisistä tehtävistä oli Edison-Ford -sähköauton suunnittelu. Autossa hyödynnettiin paljon T-Fordin komponentteja ja akut sekä sähkömoottori olivat peräisin sukellusvenesovelluksesta. Auto ei kuitenkaan menestynyt Edison-akkujen heikkouden vuoksi. Lyijyakkujen kanssa autosta taas tuli aivan liian raskas.
Jenő Farkas Farkas harrasti musiikkia ja tanssia. Fordin henkilöstön tilaisuuksissa hän soitti huilua ja piccoloa ja tanssi unkarilaisia kansantanssiesityksiä, joista Henry Ford erityisesti piti.
Jenő Farkas Vuonna 1907 Farkas jätti työhakemukset Packardille ja Fordille Detroitissa. Syyskuussa hän aloitti työt Fordilla. Työ sisälsi R- ja S-mallien tuotantokuvien laatimista, mistä Farkas ei ollut kiinnostunut. Hän halusi laatia ennemmin uusia ideoita puhtaalle paperille kuin parannella ja muutella olemassa olevia rakenteita. Niinpä jo parin kuukauden jälkeen hän siirtyi Cadillacille, mutta joutui melkein saman tien irtisanotuksi vuoden 1907 pankkikriisin seurauksena. Tätä seurasi paikka Morgan Engineering Companylla Alliancessa, Ohiossa. Tämäkin pesti jäi lyhytaikaiseksi kriisin takia.
Jenő Farkas Farkas palasi Detroitiin vuoden 1908 alussa, kun hänen hyvä ystävänsä ja maanmiehensä József Galamb palkkasi hänet takaisin Fordille. Farkasin tehtäväksi tuli työkalujen ja kiinnittimien suunnittelu piakkoin alkavaa T-Fordin valmistusta varten. Hän kuitenkin joutui erotetuksi jouduttuaan käsikähmään Haltenberger-nimisen miehen kanssa.
Jenő Farkas Toisen maailmansodan aikana Farkas laati parannuksia B-24-pommikoneeseen, johon hän myös suunnitteli 12-sylinterisen tähtimoottorin, joka kuitenkaan ei tullut tuotantoon. Tämän lisäksi hän suunnitteli Fordin valmistamaan panssarivaunuun 600-hevosvoimaisen moottorin sekä viisivaihteisen automaattivaihteiston. Saman vaihteiston muunnelmaa käytettiin Fordin siviilisovelluksissa sodan jälkeen. Ennen täydellistä eläkkeelle jäämistään Farkas työskenteli osa-aikaisesti ja avusti voimansiirtoon liittyvissä kehitystöissä.
Jenő Farkas Jäätyään kokonaan eläkkeelle vuonna 1947 Farkasit muuttivat Laguna Beachiin Kaliforniaan, missä Jenő kykeni omistautumaan mieliharrastukselleen kalastukselle. Jenő Farkas kuoli vuonna 1963 ja Helen Farkas vuonna 1974.
Jenő Farkas Farkas syntyi kymmenlapsisen perheen toisena lapsena. Hänen vanhempansa olivat Károly ja Anna Farkas. Jenőn ollessa viisivuotias perhe muutti Jánoshalmaan ja sieltä Szarvasiin, jossa hänen isänsä työskenteli vaununvalmistajana. Käytyään kuusivuotisen peruskoulun Jenő lähetettiin nelivuotiseen sotilaskoulutukseen. Tämän jälkeen hän suoritti Budapestissä lukiota vastaavan tutkinnon. Vuonna 1904 Farkas valmistui koneinsinööriksi Budapestin teknillisestä korkeakoulusta. Opiskelut rahoitti Farkasin eno. Käytyään vuoden mittaisen asepalveluksen Farkas toimi vuoden palkattomana harjoittelijana moottoripyörätehtaalla.
Jenő Farkas A-mallin kehitystyössä Farkasin vastuulla oli kytkimen, vaihteiston, akselien, jousituksen, iskunvaimennuksen ja jarrujen suunnittelu. Moottori pohjautui T-malliin, ja Fordin moottorien kehitystyöstä vastannut Harold Hicks sai lisättyä sen tehoa 25:stä 40 hevosvoimaan ja huippunopeutta 43 mailista tunnissa 65:een.
Jenő Farkas Vuonna 1920 traktorien tuotanto siirrettiin Dearbornista Rougen tehtaalle. Farkas nimitettiin Allan Hortonin tilalle vastuuseen uuden X-moottorin suunnittelusta. Moottori oli ilmajäähdytteinen ja siinä oli kaksi sylinteririviä, joissa kummassakin oli neljä sylinteriä. Rivien välinen kulma oli 90 astetta. Alkuperäinen ajatus oli syntynyt lentokonemoottorien innoittamana. Henry Ford oli ajatellut vauhtipyörää voitavan käyttää ahtimena, mikä ei käytännössä toiminut moottorin hiljaisen käyntinopeuden tähden. Ilmajäähdytystä ei saatu toimimaan tyydyttävästi. Sytytystulppiin kertyi likaa ja öljyä aiheuttaen käyntihäiriöitä. Monen vuoden mittaiseksi venynyt hanke alkoi turhauttaa Farkasia. Vuonna 1926 Henry Ford myöntyi siihen että T-Fordille luotaisiin nelisylinterinen seuraajamalli, sillä X-moottorin kehitystyö tulisi vaatimaan vielä paljon aikaa. X-moottori ei lopulta koskaan toteutunut ja sen suunnittelu oli vain viivyttänyt seuraajan, A-mallin esittelyä.
Ford Model T T-mallin suunnittelijoita olivat Henry Fordin lisäksi Childe Harold Wills (1878–1940) ja kaksi unkarilaista siirtolaista: József Galamb ja Jenő Farkas. Harry Love, C. J. Smith, Gus Degner ja Peter E. Martin olivat myös suunnittelutiimin jäseniä. T-malli oli Fordin yhdeksäs tuotantomalli. Childe Harold Wills oli Henry Fordin pääsuunnittelija, jonka kanssa hän oli aloittanut yhteistyön jo 1899. Ennen T-mallia Ford ja Wills olivat tehneet yhdessä yhdeksän eri mallia, joista osa jäi vain prototyypiksi.
József Galamb Henry Ford oli tyytyväinen Galambin työhön, ja järjesti hänelle oman työhuoneen luonnostöitä varten. Tässä työhuoneessa József Galamb, Henry Ford ja metallurgian asiantuntija Childe Harold Willis kävivät pitkiä, myöhään yöhönkin venyneitä keskusteluja Ford T -mallia hahmotellessaan. Projektissa oli mukana myös toinen unkarilainen, Jenő Farkas, joka oli palkattu Galambin apulaiseksi. Galamb hahmotteli ideoitaan Fordille, joka tämän jälkeen vetäytyi mietiskelemään auton rakennetta keinutuolissaan. Kun työ edistyi, suunnitteluun osallistui koko joukko muitakin henkilöitä. T-mallin suunnitteluun kului noin kaksi vuotta. Galambin kädenjälkeä autossa edustivat sen sytytysjärjestelmä ja planetaarinen automaattivaihteisto.
Jenő Farkas Unkarin huonon työtilanteen tähden Farkas päätti lähteä Yhdysvaltoihin syksyllä 1906. Lähes kielitaidoton Farkas onnistui sanomalehtien ilmoituksia selaamalla löytämään avoimen työpaikan Maxwell-Briscoella New Yorkin Tarrytownissa, johon hän haki ja pääsi. Farkas työskenteli yrityksessä kuusi kuukautta opiskellen samalla englantia.
Jenő Farkas Farkas oli oppinut puhumaan sujuvasti englantia, mutta hän ei ollut luonteeltaan erityisen puhelias, vaan esitti asiansa mieluiten piirustuksia apunaan käyttäen.
Jenő Farkas A-mallin suunnittelun jälkeen Farkas osallistui useisiin erilaisiin projekteihin. Apulaisenaan Raymond Laird hän kehitti pinnavanteiden valmistusmenetelmiä ja vuonna 1936 pienen, 60-hevosmoimaisen V8-moottorin. Seuraavana vuonna tätä seurasi 85-hevosvoimainen muunnelma. Samana vuonna Farkas rakensi takamoottorisen auton prototyypin, jossa oli nelipyöräohjaus.
Jenő Farkas Vuonna 1911 Farkas meni naimisiin Helen Louise Parshallin kanssa. Heille syntyi yhteensä neljä poikaa: Raymond Zoltán 1912, Louis Eugene 1914, Don Earl 1917 ja Robert Lawrence 1919.