mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Jacques Chirac RPR tuki Chiracia presidentinvaaleissa 1981, mutta hän putosi ensimmäiselle kierroksella saaden 18 % äänistä, ja sosialisti François Mitterrand valittiin presidentiksi. Giscard syytti Chiracia tappiostaan Mitterrandille. Oikeisto hävisi myös seuranneet parlamenttivaalit, ja kun Giscard oli löyty, Chirac alkoi näyttää oikeiston johtajalta. RPR vähitellen hylkäsi gaullistisen politiikkaansa ja omaksui Giscardin tukipuolueen UDF:n talousliberaalin politiikan sosialistihallitusta vastaan ja myöhemmin Eurooppa-henkisen kannan kasvavaa nationalistista Front nationalia vastaan.
Valéry Giscard d’Estaing Entisenä presidenttinä Giscard d’Estaing oli itseoikeutettu istumaan perustuslakia tulkitsevassa valtioneuvostossa (Conseil d’État), mutta erosi siitä kuitenkin jo heti 1981, jotta säilyttäisi sanomisen vapauden ja kannanottojen mahdollisuuden. Tällöin hän johti hetken 1978 perustamaansa puoluetta.
Sopimus Euroopan perustuslaista Ehdotus perustuslakisopimukseksi valmisteltiin Ranskan entisen presidentin, Valéry Giscard d’Estaingin johtamassa EU-konventissa eli valmistelukunnassa. Tämä hallitustenvälinen konferenssi pääsi kesäkuussa 2004 sopuun luonnoksesta Euroopan perustuslaiksi ja virallinen allekirjoitusseremonia pidettiin Roomassa 29. lokakuuta 2004. EU:n perustuslain ratifiointi kuitenkin epäonnistui, sillä sekä Ranska että Alankomaat hylkäsivät sopimuksen kansanäänestyksessä touko-kesäkuussa 2005. Aikaisimmillaan perustuslaki olisi voinut tulla voimaan marraskuussa 2006.
Viides ratsastaja Romaanin tapahtumat liittyvät Israelin–Palestiinan konfliktiiin. Keskeinen henkilö on Yhdysvaltain presidentti, jota ei mainita nimeltä. Todellisia henkilöitä ja romaanin juonessa mukana olevia toimijoita ovat Libyan johtaja, eversti Muammar Gaddafi sekä Israelin pääministeri Menachem Begin (romaanin suomennoksessa Menahem Begin). Lisäksi romaanissa sivutaan muun muassa Franklin D. Rooseveltia, hänen neuvonantajaansa Harry Hopkinsia sekä John F. ja Robert Kennedyä sekä Ranskan presidentti Valéry Giscard d’Estaingia. "Carlos" eli Ilich Ramírez Sánchez mainitaan Gaddafin neuvonantajana.
FS D’Estaing (1879) D'Estaing oli Ranskan laivaston vuonna 1879 vesillelaskettu Lapérouse-luokan risteilijä.
RN Alfredo Oriani Alus luovutettiin 1948 sotakorvauksena Ranskalle, joka liitti sen laivastoonsa. "D'Estaingiksi" nimetty alus poistettiin alusluettelosta 1954.
Gustavo Rojas Pinilla Gustavo Rojas Pinilla (1900-1975) oli kolumbialainen kenraali, joka hallitsi maataan vuosina 1953-1957. Hän nousi valtaan sotilasvallankaappauksessa, jossa Laureano Gómez syrjäytettiin. Rojasin tukijoihin kuuluivat suosittu entinen presidentti Mariano Ospina Pérez ja monet muut. Hänestä tehtiin presidentti kansalliskokouksen päätöksellä Gomezin loppukaudeksi. Rojasin tunnuslause oli "Rauha, oikeudenmukaisuus ja vapaus" ja hän puhui valtaan noustessaan siitä, miten kenenkään elämä ei voi olla rauhallista niin kauan kun Kolumbian lapset kärsivät nälästä. Vuonna 1954 Rojas valittiin presidentiksi vuosiksi 1954-1958.
Ranskan avoin tennisturnaus 2006 Emiliano Massa (ARG) / Kei Nishikori (JPN) - Artur Chernov / Valery Rudnev (RUS), 2-6, 6-1, 6-2
Mario Valery-Trabucco Huhtikuussa 2010 Valery-Trabucco pelasi kaksi AHL-ottelua Adirondack Phantomsin riveissä. Heinäkuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen sopimuksen TPS:n kanssa. Kausi TPS:ssa oli vaikea. Hän teki 57 ottelussa 19 pistettä ja jäi tehotilastossa peräti peräti 23 maalia miinukselle. Kaudeksi 2011–2012 Valery-Trabucco siirtyi TPS:sta Saksan DEL-liigan Augsburger Pantheriin.
Hamida Djandoubi Djandoubi tuomittiin kuolemaan 25. helmikuuta 1977. Vetoomustuomioistuin hylkäsi hänen valituksensa 9. kesäkuuta. Syyskuun kymmenentenä Djandoubi herätettiin aikaisin aamulla, kun presidentti Valéry Giscard d’Estaing oli kieltäytynyt armahtamasta häntä, ja teloitettiin pian tämän jälkeen noin kello 04.40.
Mario Valery-Trabucco Mario Valery-Trabucco (s. 19. helmikuuta 1987 Caracas, Venezuela) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa jääkiekon DEL-liigaa Augsburger Pantherin riveissä.
Valery-Trabucco kävi vuodet 2006–2010 Union Collegea. Kausi 2009–2010 oli hänelle siellä paras, kun hän teki tehot 23+22=45. Hän voitti joukkueensa sisäisen piste- ja maalipörssin sekä valittiin kauden päätteeksi ECAC:n toiseen tähdistökentälliseen.
Saint-Valery-en-Caux Toisessa maailmansodassa saksalaiset joukot valtasivat Saint-Valery-en-Caux’n vuonna 1940 Erwin Rommelin johdolla.
Valery Maslov Valery Maslov (s. 3. marraskuuta 1981) on venäläinen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Venäjän salibandymaajoukkuessa ja Viron salibandyliigan Jõgeva SK Tähen joukkueessa.
Valéry Giscard d’Estaing Giscard d’Estaingen eteneminen urallaan on hyvä esimerkki perinnöllisestä sosiaalisesta etenemisestä. Toisaalta ENA-koulun tarkoituksena on ollut tällaisen etenemisen estäminen, mutta siinä ei ole onnistuttu. Giscard seurasi siis isäänsä valtion tilintarkastajana. Hän kuitenkin jätti virkansa tilintarkastajana 1956, kun hänet valittiin kansanedustajaksi. Tämän tehtävän hän ”peri” isoisältään, joka luopui pitkään hallussaan pitämästään paikasta.
Pompidou-keskus Uuden instituutin lopullinen asema määriteltiin lailla 3. tammikuuta 1975. Laissa asetettiin rakennettavaksi Georges Pompidou -taide- ja kulttuurikeskus, jonka luomisesta silloinen pääministeri Jacques Chirac oli joutunut kamppailemaan lujasti presidentti Valerie Giscard d’Estaingin kanssa, joka halusi lopettaa projektin. Chiracin pyynnöstä neuvosto päätti vuonna 1974 töiden jatkamisesta.
Italo Svevo "Zenon tunnustukset" eivät aluksi kiinnittäneet huomiota Italiassa, mutta James Joyce kannusti kääntäjä-kriitikko Valery Larbaud’ta käännättämään romaanin ranskaksi. Schmitz-Svevo tekikin lopulta kirjallisen läpimurron, mutta Ranskan kautta. 1920-luvun jälkipuoliskolla Schmitz keskittyi kirjallisiin töihin. Hänen näytelmänsä "Terzetto Spezzato" kantaesitettiin Roomassa vuonna 1927, ja hän kiinnostui myös Franz Kafkan tuotannosta. Schmitz-Svevon neljäs romaani "Il vecchione" jäi kesken, kun hän kuoli trevisolaisessa sairaalassa auto-onnettomuuden seurauksiin.
Valéry Giscard d’Estaing Vuonna 2001 Laekenissa Belgiassa pidetyssä Euroopan johtajien kokouksessa Giscard d’Estaing nimettiin puheenjohtajaksi Euroopan unionin tulevaisuutta pohtivan konventiin. Konventin tehtävänä oli yksinkertaistaa Euroopan unioniin liittyvää lainsäädäntöä ja käytäntöjä, ja se päätyi ehdottamaan EU:n perustuslakisopimusta. Puheenjohtaja Valeri Giscard d’Estaing sai osakseen runsaasti kritiikkiä, eritoten omavaltaisista ja hyvinkin itsenäistä päätöksentekotavoistaan. Melkoinen vastaisku hänelle oli ranskalaisten tekemä kielteinen kannanotto kyseiseen perustuslainomaisen sopimuksen hyväksymiselle.
Valéry Giscard d’Estaing Vuoden 1981 vaaleissa vasemmiston ehdokas François Mitterrand voitti Giscard d’Estaingin toisella vaalikierroksella, ja näin hänestä tuli eläkeläispresidentti 55-vuotiaana.
HMS Raisonnable (1768) Alus palautettiin palvelukseen 25. helmikuuta 1776 päällikkönään Thomas Fitzherbert ja se siirrettiin Pohjois-Amerikan asemalle. Heinäkuussa 1778 alus kuului lordi Howen laivueeseen, joka oli ankkurissa Sandy Hookin edustalla. Ranskan laivaston amiraali d'Estaing johtama laivasto-osasto oli lähistöllä ja laivastojen yhteenoton esti ainoastaan sää ja kova aallokko, mikä pakotti laivastot hajaantumaan.
Saksan 2. jalkaväkidivisioona Divisioona liitettiin 12. armeijaan, jonka mukana se osallistui Belgian ja Ranskan valtaukseen edeten aina Kanaalin rannikolle, jossa divisioona osallistui Abbevillen ja Amiensin taisteluihin. Operaatio punaisessa divisioona taisteli Sommessa ja ylitti Seinen. Se taisteli Dieppessä ja St. Valeryssä Bretagnen rannikkoa edeten aina Brestiin. Taisteluiden päätyttyä divisioona jäi miehitysjoukkona Ranskaan. Divisioona määrättiin 5. lokakuuta 1940 muutettavaksi 12. panssaridivisioonaksi ja se oli valmis 10. tammikuuta 1941, jolloin sen nimi virallisesti muutettiin 12. panssaridivisioonaksi.
Radikaalipuolue (Ranska) Viidennen tasavallan perustamisen (1958) jälkeen radikaalipuolue menetti pääosan aiemmasta kannatuksestaan ja vaikutusvallastaan. Puolue tuki vuoden 1965 presidentinvaaleissa vasemmiston ehdokasta François Mitterrandia, vaikka tämä jakoi puolueen kannattajakunnan. Puolue hajosi lopullisesti kun vasemmistosiipi erosi vuonna 1972 ja perusti seuraavana vuonna uuden puolueen "Mouvement des Radicaux de Gauche" (MRG), joka ryhtyi sosialistipuolueen liittolaiseksi. Jean-Jacques Servan-Schreiberin johtama radikaalipuolue tuki tämän jälkeen presidentti Valéry Giscard d’Estaingia ja osallistui kahden muun keskustaoikeistolaisen puolueen kanssa "Union pour la Démocratie Française" (UDF, Ranskan demokraatian liitto) -vaaliliiton perustamiseen vuonna 1978. Se oli 1980–2000-luvuilla ajoittain mukana useissa oikeistohallituksissa. Vuosina 2002–2011 se oli osana "Union pour un Mouvement Populaire" (UMP) -puolueliittoa. Puolueen johtaja Jean-Louis Borloo päätti vuonna 2010 jättää François Fillonin hallituksen ja seuraavana vuonna radikaalipuolue erosi UMP:stä. Vuodesta 2012 se on kuulunut uuteen "Union des Démocrates et Indépendants" (UDI) -puolueliittoon. Vuodesta 2014 radikaalipuoluetta on johtanut Laurent Hénart.
Normandia Normandian tärkeimmät vesiväylät ovat Seine ja siihen laskevat joet: Epte, Andelle, Eure ja Risle sekä muut lähinnä rannikon vaikutusalueella ovat joet, kuten Bresle, Touques, Dives, Orne, Vire, Sée, Sélune ja Couesnon. Ranskan pienimmäksi virraksi nimetty La Veules laskee mereen Veules-les-Roses’issa, Dieppen ja Saint-Valery-en-Caux’n välisellä alueella Seine-Maritimen departementissa.
Ranskan merivoimat Vuoden 1789 Ranskan vallankumous hävitti lukuisia aatelissyntyisiä upseereita kuten Charles d'Estaing rampauttaen Ranskan merivoimat. Amiraali Villaret Joyeusen laivasto-osasto esti Ushantin kolmannessa taistelussa 1. kesäkuuta 1794 Britannian kuninkaallista laivastoa tuhoamasta Pohjois-Amerikasta vehnää Ranskaa kuljettanutta saattuetta. Taisteluun osallistuneita juhlittiin Pariisissa, mutta ranskalaisten kärsimät alustappiot edes auttoivat Britannian alkavaa merenherruutta. Välimerellä Ranskan laivasto osallistui hyökkäykseen Egyptiin vuonna 1798. Vältellen takaa-ajavaa Horatio Nelsonin johtamaa brittilaivastoa sadoista aluksista koostunut Ranskan laivasto,joka kuljetti 30 000 maavoimien sotilasta, valtasi Maltan ennen Egyptin maihinnousua ja Aleksandrian valtausta. Ranskan maavoimat marssivat sisämaahan ja laivasto jäi Aboukirin lahdelle odottamaan. Nelsonin saatua tiedon ankkurissa olevasta laivastosta hän määräsi laivastonsa hyökkäämään. Seuranneessa Abukirin taistelussa kärsitty tappio lopetti Ranskan laivaston toiminnan Välimerellä sekä rohkaisi uusia maita liittymään Napoleonia vastustavaan toiseen liittokuntaan.
Suomen puolustusvoimat Sodan aikana tai poikkeusoloissa tasavallan presidentti voi asetuksellaan antaa puolustusvoimille lisätoimivaltuuksia siten, miten puolustustilalaissa on säädetty. Vastaavasti valtioneuvosto voi yhteistoiminnassa presidentin kanssa poikkeusoloissa antaa puolustusvoimille lisätoimivaltuuksia siten, miten on valmiuslaissa on säädetty.
Valéry Giscard d’Estaing Giscard d’Estaing palasi vanhalle ”läänitykselleen” Auvergneen, jossa hän pääsi aluehallinnon puheenjohtajaksi, mutta epäonnistui yrityksissään päästä Clermont-Ferrandin kaupunginjohtajaksi. Tämän jälkeen hän jättäytyi pois varsinaisesta kansallisesta politiikasta ja keskittyi alueellisen politiikkaan ja Euroopan asioihin. Hän on ollut sittemmin mm. Euroopan parlamentin jäsen.
Valéry Giscard d’Estaing Paikallisvaaleissa 21. ja 29. maaliskuuta 2004 hän ja hänen puolueensa hävisivät sosialistien ehdokkaalle alueparlamentin puheenjohtajuuden Puy-de-Dômen alueella. Vasemmiston massiivinen voitto sai Giscard d’Estaingin lopettamaan osallistumisen päivänpolitiikkaan myös alueellisella tasolla ja hän päätti palata uudelleen perustuslakineuvoston (Conseil d’État) jäseneksi.
Ranskan tasavallan presidentti Ranskan tasavallan presidentti () on Ranskan valtionpäämies. Ensimmäinen presidentti valittiin jo 1848, joten Ranskan presidentin virka on Euroopan vanhin. Ranskan presidentti on kansainvälisesti ajatellen varsin vahva, erityisesti ulkopoliittisissa asioissa. Presidentin virkakauden pituus oli seitsemän vuotta ennen vuotta 2000, jolloin pituudeksi säädettiin viisi vuotta. Kausien määrää rajoitettiin vuonna 2008 kahteen peräkkäiseen.
Valéry Giscard d’Estaing Giscard d’Estaing on aina ollut intohimoinen yhtyneen Euroopan puolustaja. Presidenttikaudellaan hän puolusti voimakkaasti ajatusta ”Euroopan Yhdysvalloista.” Hän toimi aloitteentekijänä valtionpäämiesten säännöllisille huippukokouksille ja vahvistutti Euroopan parlamentin valtaoikeuksia, eritoten tämän budjettivaltaa. Myös parlamentin valinta yleisellä ja yhtäläisellä äänioikeudella oli hänen aloitteitaan. Talouden alueella hän sai aikaan EMU:n perustamisen, jonka tehtävänä oli vähentää jäsenvaltioiden välisen valuuttakaupan riskejä.
FS D’Estaing (1879) "D'Estaing" poistettiin alusluettelosta vuonna 1901.
Valéry Giscard d’Estaing Vuonna 1962 Giscard nimitettiin valtiovarainministeriön valtiosihteeriksi ja pian tämän jälkeen pääministeri Georges Pompidoun ehdotuksesta kenraali Charles de Gaulle nimitti hänet valtiovarain- ja talousministeriksi. Tästä tehtävästä hän joutui kuitenkin luopumaan vuonna 1966 tultuaan hyvin epäsuosituksi. Tämän jälkeen hän perusti oman puolueensa, joka ohjelmaksi hän julisti: ”Me olemme enemmistöltämme keskusta- ja eurooppalainen puolue”. Hän tukikin 1960-luvun lopulla voimakkaasti Britannian jäsenyyttä Euroopan yhteisössä.
Urho Kekkonen Kekkosen terveys petti näkyvästi ensimmäisen kerran Islannin kalastusmatkalla elokuussa 1981. Syyskuussa hän jäi sairauslomalle ja joutui pyytämään eroa lokakuussa . Tämän jälkeen hän ei enää näyttäytynyt julkisuudessa. Vuosia myöhemmin julkisuuteen on tihkunut tietoja siitä, miten presidentin horjuvaa terveyttä salattiin kansalta samalla kun kulisseissa käytiin kovaa peliä seuraajakysymyksestä. Oikeusoppineiden kesken käytiin Kekkosen sairausloman aikana väittelyä siitä, miten presidentin pysyvä estyneisyys virkansa hoitamiseen olisi todettava. Hallinto-oikeuden professori Veli Merikoski katsoi, että kysymys presidentin pysyvästä estyneisyydestä olisi hallituksen toimesta saatettava eduskunnan ratkaistavaksi, mille hallitusmuodon säännökset eivät kuitenkaan antaneet pohjaa.
Lauri Kristian Relander Relanderin maine heikkona presidenttinä on jossain määrin parantunut presidentin päiväkirjojen tultua päivänvaloon 1967–1968. Päiväkirjat kertovat tunnollisesta ja kotimaan asioita tiiviisti seuraavasta, mutta myös vainoharhaisuuteen taipuvaisesta presidentistä. Lisäksi päiväkirjoista käy ilmi, miten herkkä ja lempeä Relander joutui presidentiksi tultuaan astumaan kenties vääränlaiseen asemaan.
Fennomania Näin altistuivat mielet sille uudelle herätykselle, jonka J. V. Snellman vuonna 1844 aloitti "Saima"-lehdessä. Arkailematta hän osoitti, miten Suomen kansa oli henkisesti ja aineellisesti jäänyt muista jälkeen ja miten syynä oli
kansallishengen puute. Kansallishenkeä taas ei voinut olla, niin kauan kuin kansan oma kieli ei ollut sen sivistyskielenä. Siksi oli saatava syntymään suomenkielinen kansalliskirjallisuus. Etupäässä sen avulla oli kasvatettava uusi sukupolvi, jolla paitsi rakkautta suomalaisen nimeen ja suomen kieleen myös oli taito käyttää tätä kieltä. Virastoissa ja kouluissa suomi oli korotettava sille tulevaan asemaan.
Ranskan yhteisö Yhteisön presidentti, jona toimi Ranskan tasavallan presidentti. Presidentin vaaliin osallistuivat myös jäsenvaltiot, ja kussakin valtiossa häntä edusti suurkomissaari. Vuonna 1958 Charles de Gaulle valittiin presidentiksi ehdottomalla enemmistöllä kaikissa jäsenvaltioissa.
Turvasäilö Päätösvalta vangitsemisista annettiin lääninhallituksille ja Valtiolliselle poliisille. Pidättämisistä oli tehtävä ilmoitus Sisäasiainministeriölle, joka päättäisi miten kauan vangitsemiset jatkuisivat. Sisäasiainministerinä tuolloin toimi Urho Kekkonen. Pidätetyt vangittiin toistaiseksi, määräämättömäksi ajaksi. Tutkimuksia, oikeudenkäyntejä tai syytteitä ei vaadittu.
Pihtiputaan mummo Pihtiputaan mummoon viitataan myös viestinnässä tai muilla elämänalueilla tapahtuvien teknologisten murrosten yhteydessä. Digitelevisioon siirryttäessä esimerkiksi pohdittiin, miten kauan sen rinnalla tulee pitää yllä analogisia televisiolähetyksiä ”jotta Pihtiputaan mummo näkee televisio-ohjelmansa”.
John Keats Brown sanoi ystävästään:
Keats oli raivoissaan Severnille ja tohtori Clarkelle, kun he eivät antaneet hänelle laudanumia, ja kysyi usein: "Miten kauan tämä kuolemanjälkeinen elämäni jatkuu?" Severn kirjoitti: "Et voi kuvitella, miten hirveää tämä on minulle. [...] Keats raivoaa, kunnes pelkään hänen puolestaan aivan hirveästi. Hän jatkoi: "Neljän aikoihin kuolema lähestyi. [Keats sanoi] "Severn – minä – nosta minua – minä kuolen– kuolen helposti; älä pelkää – ole luja ja kiitä Jumalaa, että se on tullut." Nostin hänet syliini. Lima kuohui hänen kurkussaan ja lisääntyi yhteentoista saakka, jolloin hän hiljalleen vaipui kuolemaan, niin rauhallisesti, että luulin hänen yhä nukkuvan."
Ranskan presidentinvaalit Ranskan presidentinvaalit on toimitus, jossa valitaan Ranskan tasavallan presidentti viisivuotiskaudeksi. Ennen vuotta 2002 presidentin kausi oli seitsemän vuoden mittainen. Aiempaa vaalikautta kutsuttiin ranskaksi nimellä ”septennat”, ja nykyistä kautta kutsutaan puolestaan nimellä ”quinquennat”.
Ranska Ranska on semipresidentiaalinen tasavalta. Ranskan nykyinen, viidennen tasavallan perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksellä vuonna 1958. Perustuslaki vahvisti presidentin ja ministereiden valta-asemaa parlamenttiin nähden. Presidentti valitaan suoralla vaalilla viisivuotiskaudeksi. Hän vahvistaa lait, nimittää pääministerin, johtaa hallitusta ja asevoimia sekä allekirjoittaa kansainväliset sopimukset. Vuodesta 1962 presidentti on valittu suoraan kaksivaiheisella vaalilla.
Presidentti Euroopan ensimmäinen presidentti oli Ranskan toisen tasavallan presidentti 10. joulukuuta valittu ja 20. joulukuuta 1848 virkavalan vannonut Napoleon Bonaparten veljenpoika Ludvig Napoleon, josta tuli 2. joulukuuta 1851 keisari Napoleon III. Ranskan ensimmäinen tasavalta oli vielä käyttänyt roomalaista järjestelmää, jossa johtajana olivat konsulit. Ensimmäinen presidentti Aasiassa oli Kiinan tasavallan presidentti Sun Yat-sen 1912.
Ninian Stephen Stephen kuului muiden muassa Brittiläisen imperiumin ritarikuntaan, Kunnialegioonaan ja Australian ritarikuntaan. Hän oli vuodesta 1949 naimisissa Valery Sinclairin kanssa; hänellä oli viisi tytärtä.
Uunijäätelö Yhdysvaltojen entinen presidentti Richard Nixon kertoo muistelmissaan, miten amerikkalaiset tarjosivat kerran Neuvostoliiton johtajalle Leonid Brežneville päivällisellä "Baked Alaska" -uunijäätelöä, jonka marenkikuorrute oli ruskistettu kevyesti uunissa. ”Katsos vain”, Brežnev oli huudahtanut, ”Amerikkalaiset tekevät todella ihmeitä. He ovat keksineet miten jäätelö sytytetään tuleen!”
Joogin omaelämäkerta Kirjassa kuvataan miten Jumalaa voi ymmärtää, ja se tekee selkoa idän spiritualisista ajatuksista, jotka joogin mukaan olivat olleet ennen vuotta 1946 vain harvojen saatavilla. Kirjoittajan mukaan 1800-luvulla elänyt spiritualistinen guru Lahiri Mahasaya ennusti kirjan kirjoituksen jo kauan ennen kuin hän aloitti sen kirjoittamisen.
Émile Loubet Émile Loubet (31. joulukuuta 1838 Marsanne, Drôme, Ranska – 20. joulukuuta 1929 Montélimar, Drôme, Ranska) oli ranskalainen valtiomies, joka toimi Ranskan kolmannen tasavallan pääministerinä vuonna 1892 ja presidenttinä 1899–1906. Hänen valintansa presidentiksi merkitsi Ranskan sisäpolitiikassa käännettä vasemmalle.
Final Fantasy VIII Pian joukkio saa kuulla, että presidentti Deling aikoo käyttää Timberin TV-asemaa lähettääkseen tärkeän sanoman koko maailmalle. Vastarintaryhmä ja SeeDit lähtevät heti ottamaan asiasta selvää livahtamalla miehitettyyn kaupunkiin. Presidentin TV-lähetys keskeyttää heidän matkansa. Lähetyksessä presidentti kertoo nimeämästään uudesta suurlähettiläästä, velhotar Edeasta. Äkkiä Seifer ilmestyy Quistiksen kanssa ja he ottavat presidentin panttivangiksi suorassa lähetyksessä. Squall, Selphie ja Zell lähtevät kiireesti Quistiksen avuksi. Valitettavasti tilanne riistäytyy käsistä ja Zell möläyttää kaikille terrorismin epäilijöille heidän olevan SeeDejä. Vangittu presidenttikään ei kauan vangittuna pysy, sillä velhotar Edea yllättää vahtina toimivan Seiferin ja viekoittelee tämän matkaansa.
Kari Suomalainen 1950-luvulla oli vielä vallalla kirjoittamaton sääntö, että valtionpäämiehestä ei tehdä pilakuvia ja hänen tulee esiintyä piirroksissa positiivisessa mielessä. Kun Kekkonen valittiin presidentiksi, Kari piirsi itsensä itkemässä piirroksen ääressä, kun hän koki menettäneensä mehevimmän piirrosten kohteensa. Kauan ei Kari kuitenkaan malttanut Kekkosta pitää poissa, ja niin tasavallan presidenttikin päätyi pilapiirrosten vakiokaartiin.
Luettelo Ranskan presidenteistä Tämä on luettelo Ranskan tasavallan presidenteistä. Luettelossa ovat mukana Ranskan toinen tasavalta 1848–1852, kolmas tasavalta 1871–1940, neljäs tasavalta 1947–1959 ja viides tasavalta vuodesta 1959 alkaen.
Ranskan tasavallan presidentti Espanjan Urgellin piispa ja Ranskan tasavallan presidentti toimivat muodollisesti yhdessä Andorran ruhtinaskumppanina.
Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Leonid Brežnev saapuivat Wieniin kauan suunniteltua huippukokousta varten.
Kodorin kriisi 2001 Abhasialaisten vangitsema georgialainen Valery Chkhetiani sai halvauksen 5. elokuuta 2004, ja hänet vietiin sairaalan, jossa hän kuoli kaksi päivää myöhemmin. Chkhetiani oli tuomittu viidentoistavuoden vankeuteen.
Ranskan tasavallan presidentti Ranskan presidentti valitaan nykyään suoralla kaksivaiheisella vaalilla. Ehdokkaaksi päästäkseen täytyy kerätä 500 vaaleilla valitun edustajan (esimerkiksi parlamentaarikko, kunnanjohtajan) julkista tuki-ilmoitusta. Lisäksi ehdokkaiden tulee olla vähintään 23-vuotiaita Ranskan kansalaisia.
Muurahaiset Myrmekologeja askarrutti kauan, miten "Pheidole dentata" -lajin muurahaiset kykenivät elämään rauhassa "Solenopsis invicta" -tulimuurahaislajin alueilla, vaikka tulimuurahaisia oli satoja kertoja enemmän – suljetuissa laboratorio-olosuhteissa "Solenopsis invicta" -tulimuurahaiset voittivat "Pheidole dentatat" vaivatta. Ratkaisu pulmaan löytyi pian; "Pheidole dentatat" olivat kehittäneet itselleen kehittyneen sotastrategian:
Ranskan politiikka Ranska on semipresidentialistinen tasavalta, jossa valtionpäämiehenä on presidentti. Tasavallan presidentti valitaan viiden vuoden välein, ja hänellä on huomattavia valtaoikeuksia. Presidentti esimerkiksi nimittää pääministerin, johtaa hallitusta sekä on asevoimien ylipäällikkö. Lainsäädäntövaltaa käyttää parlamentti, joka koostuu alahuoneesta eli kansalliskokouksesta ja ylähuoneesta eli senaatista. Kansalliskokouksen jäsenet valitaan viiden vuoden välein. Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää tasavallan presidentti, mutta valtaa on kuitenkin osittain jaettu pääministerin johtaman valtioneuvoston kanssa. Pääministerin tulee nauttia alahuoneen luottamusta. Tilannetta jossa presidentti ja pääministeri ovat eri puolueista kutsutaan cohabitationiksi.
Suomen presidentinvaali 1978 Vaalitaistelu sujui rauhallisissa merkeissä, koska istuvan presidentin Urho Kekkosen takana oli laaja rintama ja hänen uudelleenvalintaansa pidettiin etukäteen selvänä. Tästä syystä pelättiin kuitenkin äänestysaktiivisuuden jäävän alhaiseksi ja niinpä kaikki puolueet, niin Kekkosen takana olleet kuin muutkin, korostivat voimakkaasti äänestämisen tärkeyttä. Kekkosen kannattajat painottivat presidentin saavutuksia sekä sisä- että varsinkin ulkopolitiikassa, kun muut presidenttiehdokkaat pitivät välttämättömänä presidentin vaihdosta. Heidän mielestään "demokratia ei pelaa", jos sama mies on presidenttinä kovin kauan. SKL:n ehdokas Raino Westerholm arvosteli Kekkosta etenkin tämän asenteesta Israelia kohtaan ja SKYP:n ehdokas Eino Haikala talouspolitiikan laiminlyönnistä. SMP:n ehdokas Veikko Vennamo ilmoitti tietävänsä, että ulkomailla toivotaan presidentin vaihtumista Suomessa, kun taas PKP:n ehdokas Ahti M. Salonen näki yhteiskuntakehityksessä kansalaisten vapauksia rajoittavia piirteitä.
Élysée-palatsi Élysée-palatsi () on palatsi Ranskan pääkaupungissa Pariisissa. Se sijaitsee kaupungin kahdeksannessa arrondissementissa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Armand-Claude Mollet. Se valmistui sisustusta myöten vuonna 1722. Ranskan kuningas Ludvig XV sen osti myöhemmin Pompadourin markiisittarelle. Nykyään palatsi on yksi Ranskan presidentin virka-asunnoista, jonne on sijoitettu presidentin toimisto ja valtioneuvoston kokoontumispaikka. Palatsi on toiminut tasavallan presidentin asuntona vuodesta 1873 lähtien. Rakennusta ympäröi suuri puutarha.
Ranskan pääministeri Ranskassa käytetään käsitettä "cohabitation", ”yhteiselo”, jos tasavallan presidentti on olennaisesti eri poliittisesta ryhmittymästä kuin pääministeri. Tässä tapauksessa sekä presidentti että pääministeri, jotka molemmat ovat toimeenpanovallan keskeisiä yksiköitä, toimivat toisiaan kunnioittaen. Tällöin ei myöskään pääministeri ole suuresti riippuvainen presidentistä, vaan hän voi luoda omaa poliittista profiiliaan ja muodostaa oman auktoriteettinsa hallituksen suhteen. Näin hän pystyy toimimaan todellisena hallituksena johtajana ja presidentti hoitaa valtionpäämiehelle kuuluvat tehtävät ja armeijaan liittyvät asiat. Lisäksi hän keskittyy ulkopolitiikkaan, joka viidennen tasavallan perustuslaissa on varattu tasavallan presidentiksi erikoisalueeksi.
Ase Kivikaudella syntyneet kolme aseiden luokkaa ovat yhä olemassa: 1. melkein mitä tahansa esinettä voidaan käyttää aseena; 2. aseita käytetään yhä tappamisen välineinä; 3. symboliesineitä ovat esimerkiksi upseerien miekat (tylppäteräisiä). Lisäksi aseita on voitu vaikka miten kauan tehdä myös pelkkää opettelua tai harjoittelua varten, esimerkiksi lapsille tai vasta-alkajille.
Emmanuel Macron Macron astui Ranskan presidentin virkaan 14. toukokuuta 2017. 39-vuotiaana Macronista tuli Ranskan nuorin presidentti ja ensimmäinen, joka on syntynyt viidennen tasavallan aikana.
Uusi-Kaledonia Uusi-Kaledonia jakautuu kolmeen provinssiin, jotka ovat Province des îles Loyauté, Province Nord ja Province Sud. Erityisyhteisön päämies on Ranskan presidentti, jota edustaa alueella Thierry Lataste. Presidentin edustajan valitsee presidentti sisäasiainministerin esityksestä. Uuden-Kaledonian presidentti on vuodesta 2015 lähtien ollut Philippe Germaine. Presidentin valitsee virkaansa Kaledonian kongressi viisivuotiskauden ajaksi. Uudessa-Kaledoniassa on 11 ministeristä koostuva kabinetti, jonka jäsenet valitsee Uuden-Kaledonian kongressi. Kongressin edustajat valitaan suorilla vaaleilla viisivuotiskausiksi. Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2014. Uudella-Kaledonialla on lisäksi kaksi paikkaa Ranskan senaatissa ja samoin kaksi Ranskan kansalliskokouksessa. Molemmissa paikkoja pitää hallussaan UMP. Äänestys itsenäisyydestä on tarkoitus järjestää vuosien 2014–2019 välillä. Vuonna 2006 päätettiin, että tulevassa äänestyksessä saavat äänestää vain alueen pitkäaikaiset asukkaat.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Muista Suomen kaupungeista poiketen, varsinainen lakko kesti Tampereella ainoastaan kolme päivää, vaikka kansankokouksia järjestettiinkin koko valtakunnallisen lakkoviikon ajan. Suurlakko alkoi venäläisviranomaisten sortotoimien vastaisena yhteisrintamana, jossa työväestön lisäksi oli mukana porvaristo. Lakko koski lähes koko yhteiskuntaa, esimerkiksi kaikki valtion virastot sulkivat ovensa. Ulkopuolelle jäivät ainoastaan elintarvike- ja vesihuolto sekä sanomalehdet. Suurlakon jatkuessa syntyneet erimielisyydet johtivat kuitenkin työväenliikkeen ja perustuslaillisten välirikkoon, joka löi leimansa koko Suomen poliittiseen elämään seuraaviksi vuosikymmeniksi. Lakon päättymisen jälkeen lähettämässään sähkeessä suurlakon keskuskomitea totesi sosialistien ja perustuslaillisten välisen eron olevan täydellinen.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Vuoden 1905 suurlakkoon johtanut liikehdintä oli osa tappiollisen Japanin sodan jälkeen syntynyttä Venäjän vallankumousta. Tammikuun verisunnuntaista alkoi lakkojen ja mielensoitusten aalto, joka nopeasti levisi myös Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle. Työväestön mielialoihin vaikutti suuresti huhtikuussa valtiopäivillä kariutunut ehdotus äänioikeuden laajentamisesta. Tämän jälkeen työväenliike ryhtyi näkyvästi vaatimaan uutta kansalliskokousta ja kansanvaltaista perustuslakia.
Vuoden 1905 suurlakko Suurlakko oli menestys suomalaiselle työväenliikkeelle vaikka sen välitön vaade demokratiasta vapaan kansalaiskokouksen ja väliaikaisen hallituksen kautta epäonnistui marraskuussa 1905. Venäjän tsaarin vallan lyhyt, mutta ratkaiseva romahdus nosti vasta 1800-luvun lopussa syntyneen nuoren liikkeen lopulta helposti ja nopeasti vaikuttajaksi suomalaiseen yhteiskuntaan. Sama koski naisasialiikettä.
Vuoden 1905 suurlakko Suurlakko oli Venäjän keisarikunnassa ja sen hallintaan kuuluneessa Suomen suuriruhtinaskunnassa loka–marraskuussa 1905 tapahtunut laaja, vallankumouksellinen lakko. Suomessa tapahtuma oli sekä suomalaisten yhteinen kansannousu Venäjän keisarikuntaa vastaan että osa 1900-luvun alussa suomalaisten kesken käytyä sisäpoliittista valtataistelua. Suurlakko johti ensimmäisen venäläistämiskauden päättymiseen ja sääty-yhteiskunnan muuttumiseen parlamentaarisen kansalaisyhteiskunnan suuntaan. Viimeksi mainitun suhteen toteutuivat yleinen ja yhtäläinen äänioikeus sekä kansanedustuslaitoksen eli eduskunnan perustaminen Suomeen. Korkein poliittinen valta jäi kuitenkin Venäjän keisarin ja keskushallinnon haltuun.
Vuoden 1905 suurlakko Tärkein tekijä suurlakon taustalla oli Venäjän tappio Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904-1905. Häviön syntipukiksi joutui Venäjän keisarikunnan itsevaltias hallintotapa. Tsaarin arvovallan heikkeneminen käynnisti Venäjällä voimakkaita levottomuuksia ja kumouksellista liikehdintää, jotka tähtäsivät autoritaarisen hallinnon muuttamiseen demokraattisempaan suuntaan. Levottomuudet alkoivat Pietarin verisunnuntaina 22. tammikuuta 1905 ja ne huipentuivat koko maan kattavaan yleislakkoon lokakuussa 1905. Keisari Nikolai II myöntyi nopeasti, 30. lokakuuta antamallaan lokakuun manifestilla perustuslailliseen monarkiaan siirtymiseen ja lakiasäätävän duuman perustamiseen Venäjälle.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Vuoden 1905 suurlakko alkoi Suomen suuriruhtinaskunnan osalta Helsingissä 30. lokakuuta, mutta Tampereesta muodostui nopeasti sen tärkein aatteellinen keskuspaikka. Kaupungissa järjestettiin suurimmat lakon aikaiset kansankokoukset ja annettiin niin sanottu ”punainen julistus”, joka myöhemmin hyväksyttiin myös Helsingissä. Julistuksessa annettiin selkeät ohjeet, miten Helsingissä pidettävä kansalaiskokous valitsee väliaikaisen hallituksen ja viranomaiset alkavat valmistelemaan vaaleja. Tampereelta lähti myös liikkeelle sosialidemokraattisen työväenliikkeen ja perustuslaillisten yhteisrintama, joka kuitenkin nopeasti kaatui lakon jatkuessa.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Tampereen raatihuoneen pohjoissiiven seinään kiinnitettiin vuonna 1955 kuvanveistäjä Sisko Petäjän suunnittelema graniittinen suurlakon muistolaatta. Vuonna 1985, jolloin suurlakosta tuli kuluneeksi 80 vuotta, järjestettiin keskustorilla tilaisuus, jossa taiteilijaprofessori Veikko Sinisalo luki punaisen julistuksen raatihuoneen parvekkelta.Väinö Voionmaan vuonna 1907 ilmestynyt "Tampereen kaupungin historia III" sisältää hänen aikalaiskuvauksiaan suurlakon tapahtumista Tampereella. Todellisuudessa Voionmaa kuitenkin oli lakon aikana Helsingissä.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Yleisen järjestyksen ylläpitoa varten perustettiin erityinen kansalliskaarti, joka piti huolta myös lakon noudattamisesta. Suurlakon päättymisen jälkeen kansalliskaarti jakaantui työväen järjestyskaartiin ja porvarilliseen suojeluskaartiin, joista syntyivät punakaartit ja suojeluskunta.
Vuoden 1905 suurlakko Helsingissä suurlakon Keskuskomitea päätti lopettaa lakon iltapäivällä 6. marraskuuta vuonna 1905. Osa työväestöstä oli kuitenkin vaatinut sen jatkamista. Työnantajat puolestaan olettivat lakon päättyvän jo saman päivän aamuna. Ristiriita johti käsirysyyn järjestystä valvoneiden työväestön kansalliskaartin ja oikeiston ylioppilaskaartin välillä. Vakavampi yhteenotto vältettiin kansalliskaartin peräännyttyä paikalta. Muualla suuriruhtinaskunnassa lakon päättymisajankohta vaihteli jonkin verran. Esimerkiksi Oulussa suurlakko päättyi 8. marraskuuta. Pääkaupungissa illalla 6. marraskuuta suuri, mutta työväestön ja säätyläisten omiin piireihin jakautunut kansanjoukko kerääntyi Senaatintorille suurlakon "päättäjäisiin". Työväestö sijoittui torin yliopiston puoleiseen laitaan ja säätyläiset torin senaattirakennuksen puolelle. Tilaisuudessa luettiin ääneen marraskuun manifesti sekä laulettiin valtiopäivävirsi- ja "Maamme"-laulu. Lakon aikana pimennettynä olleen kaupungin asumusten ikkunoihin sytyteltiin kynttilöitä.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Helsingistä tullut tieto suurlakon loppumisesta ja keisarillisesta manifestista oli työväenliikkeelle suuri pettymys, koska asetettuja tavoitteita ei saavutettu. Manifesti olikin porvaripuolueiden Pietarissa käymien neuvottelujen tulosta, eikä se noudattanut punaisen julistuksen vaatimuksia. Tästä huolimatta suurlakko päätettiin yhteiskuntarauhan nimissä lopettaa, kun Helsingissä oli syntynyt työväen järjestyskaartin ja ylioppilaiden suojeluskaartin välisen aseellisen yhteenoton uhka. Suurlakon päättyminen merkitsi työväenliikkeen ja porvariston välien rikkoutumista sekä sosialidemokraattisen puolueen sisällä radikaalin siiven vahvistumista myöhemmin marraskuussa Tampereella järjestetyssä puoluekokouksessa.
Vuoden 1905 suurlakko Hallitukseen nimettiin seuraavat henkilöt:
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Suurlakon aikana Tampereella vallitsi karnevalistinen tunnelma, kun yhteiskunnassa vallinneista arvoista oltiin hetkeksi luovuttu. Samalla tavalliselle kansalle tarjoutui ensimmäistä kertaa mahdollisuus vanhojen ikiaikaisten valtarakenteiden horjuttamiseen. Suomen raittiusliikkeen johdossa suurlakon aikana toiminut historioitsija Väinö Voionmaa on luonnehtinut Tampereen suurlakon tapahtumia tilanteeksi, jossa ”kansa leikki kuningasta täysin rinnoin nauttien vallankumouksen hurmaa ja unohtaen vallankumouksen vaarallisuuden”. Sen sijaan vanhasuomalaisiin lukeutunut Kaarlo Tiililä kirjoitti suurlakosta vähättelevään sävyyn ja kutsui kaupungilla liikkuneita mielenosoittajia ”kiljuvaksi joukoksi”. Suurlakkoviikon kansanvaltaista toimintaa on myös luonnehdittu ”Tampereen kommuuniksi”, vuoden 1871 Pariisin kommuuniin viitaten, josta paikalliset työläiset ottivat vaikutteita. Tampereelle syntyneeseen vallankumoukselliseen ja uhmakkaaseen ilmapiiriin vaikutti olennaisesti, ettei kaupungissa tuolloin ollut lainkaan venäläistä sotaväkeä.
Santtu Piri Vuoden 1905 suurlakon aikana Pirin runo "Kun sinä tahdot" luettiin 2. marraskuuta Tampereen Keskustorilla järjestetyssä suuressa kansanjuhlassa. Tampereen raatihuoneen parvekkeelta lausutusta runosta tuli maineikkain suurlakon aikainen työväenruno. Siinä Piri korostaa luokkavastakohtaa ja puhuttelee nimenomaan köyhälistöä, vaikka lakossa olivat mukana myös perustuslailliset.
Vuoden 1905 suurlakko Suomen säädyt, lähinnä nuorsuomalaiset ja svekomaanit perustuslailliset, pyrkivät ottamaan kokonaistilanteen hallintaansa, jottei työväenliikkeen "katuparlamenttien" toiminta olisi ehtinyt vanhan hallinnon edelle ja vienyt säätyjen vaikutusvaltaa. Lisäksi emämaa Venäjällä suurlakko oli jo päättymässä ja tsaari säilytti asemansa, joten suomalaisten oli kiirehdittävä saadakseen vaateensa hyväksytyiksi.
Maasait Rituaalit vaihtelevat alueelta toiselle jonkun verran. Luettelossa annetut ikävuodet ovat suuntaa antavia ja koettavat kertoa kuinka kauan kukin vaihe kestää tai minkä ikäisenä seremoniaan osallistutaan.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Lokakuun 20. päivänä Venäjällä puhjennut suurlakko ja sen myötä lamautunut järjestysvalta tarjosi myös Suomen työväestölle tilaisuuden vaatimustensa ajamiseen. Ensimmäiset tiedot lakosta saapuivat Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle muutaman päivän kuluttua, jonka jälkeen useissa kaupungeissa järjestettiin työläisten kokouksia. Niissä päälimmäisenä vaatimuksena oli rautatieliikenteen pysäyttäminen, joka puolestaan mahdollistaisi varsinaisen suurlakon onnistumisen, kun hallitus ei olisi kyennyt siirtämään joukkojaan. Lakon käytännön toteutuksesta pitivät aluksi huolen työläisaktivistit ja heitä lähellä olevat ammattiosastojen johtomiehet, jotka perustivat lakkotoimikuntia ja kansalliskaarteja.
Vuoden 1905 suurlakko Aktivistien toiminta suurlakon aikana oli kaksijakoista ja se johti liikkeen jakautumiseen sekä lopulta toiminnan hiipumiseen. Lakon alettua emämaassa aktivistit pyrkivät ulottamaan sen suuriruhtinaskuntaan ja suurlakon käynnistyminen Suomessa olikin paljolti työväenliikkeen ja työläisaktivistien aikaansaannosta. Lakon edetessä radikaali ruotsinkielinen sivistyneistö alkoi irrottautua toiminnasta, koska työläisaktivistit ja työväestö menivät lakkovaateissaan paljon pitemmälle kuin säätyjen kannalta oli edullista. Lisäksi työläisaktivistien ja ei-sosialististen aktivistien välit viilenivät merkittävästi, kun järjestysvalta maassa alkoi jakautua ylioppilaiden "valkokaarteiksi" ja työväestön punakaarteiksi.
Kagaali Diktatuuriasetuksen jälkeen Kagaalin toiminta vaikeutui, mutta vielä vuoden 1904 säätyvaltiopäivävaaleissa se onnistui vaikuttamaan passiivista vastarintaa kannattavien voittoon. Kagaali hajaantui vuoden 1905 suurlakon jälkeen, kun marraskuun manifesti lopetti yhtenäistämistoimet. Kagaalia ei koskaan virallisesti lakkautettu, mutta käytännössä sen toiminta päättyi yhteiseen lounaaseen 18. marraskuuta 1905.
Uxmal Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä kuinka kauan Uxmalin valtakausi kesti, mutta vuoteen 1200 mennessä se ja muut Puucin alueen kaupungit oli hylätty. Eräs mahdollinen syy oli Chichén Itzán vallan kasvu.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Torstain torikokouksessa käsiteltiin myös uskonnonvapausasiaa. Kansalaiskokous hyväksyi ponnet kirkon ja valtion erosta, täydellisestä uskonnonvapaudesta sekä uskonnonopetuksen poistamisesta kouluista, mutta suurlakkokomitea päätti kuitenkin jättää kysymykset eduskunnan käsiteltäviksi. Koska myös kirkko oli näkyvästi mukana suurlakossa, pidettiin ajankohtaa huonona vaatimusten esittämiselle, eikä niitä myöskään kirjattu punaiseen julistukseen.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Tamperelaiset palasivat työpaikoilleen perjantaina 3. marraskuuta, vaikka muualla Suomessa suurlakko oli yhä käynnissä. Alun perin 364 miehestä koostunut kansalliskaarti supistettiin sataan mieheen, jotka jatkoivat järjestyksenpitoa ja myös suurlakkokomitea toimi edelleen. Se esitti työnantajille tiedustelun palkanmaksamisesta, mikäli lakko Tampereella alkaisi uudelleen, mutta suoraa vastausta kysymykseen ei saatu.
Varkauden taistelu 1800-luvulla Varkaudessa elettiin tiukasti aluetta kulloinkin hallinneen ruukipatruunan komennossa. Työväenliikkeen vapaa toiminta tuli mahdolliseksi vasta vuoden 1905 suurlakon jälkeen, jolloin yhdyskunta oli jo siirtynyt Ahlströmin hallintaan. Myös Ahlström oli ennen suurlakkoa kieltänyt työväenyhdistyksen toiminnan ja erottanut sen jäsenistöön kuuluneita työntekijöitään. Lisäksi muutamia perheitä oli häädetty kodeistaan.
Emil Elo Työläisperheeseen Pohjois-Savossa syntynyt Elo tuli mukaan työväenliikkeen toimintaan jo ennen vuoden 1905 suurlakkoa, jonka aikana hänet valittiin suurlakon keskuskomitean jäseneksi. Lakon jälkeen Elo työskenteli "Työmies"-lehden ammatillisen osaston vastaavana toimittajana vuodesta 1910 lähtien. Vuonna 1911 hän sai kirjoittamansa artikkelin johdosta kuuden kuukauden vankeustuomion majesteettirikoksesta. Vuodesta 1916 lähtien Elo oli myös pilalehti "Kurikan" päätoimittaja aina sisällissodan syttymiseen saakka. Toimittajana hän käytti myös nimimerkkejä "E. E." ja "Hörökorva".
Siiri Louhi Vuoden 1905 suurlakon aikana Louhi kuului Tampereen suurlakkokomitean valiokuntaan ja oli yksi Tampereen raatihuoneen parvekkeelta luetun ns. "Punaisen julistuksen" laatijoista ja allekirjoittajista. Lisäksi hän oli suurlakon yhteydessä perustetun Tampereen äänioikeuskomitean jäsen. Louhen ohella siihen kuuluivat muun muassa Alma Jokinen sekä Ellen Mäkelin. Vuonna 1917 Louhi osallistui Suomen Kauppa- ja Liiketyöntekijäin Liiton perustavaan kokoukseen Helsingin työväentalolla.
Lyyli Erjakka Hän oli mukana myös työväenliikkeen toiminnassa. Vuoden 1905 suurlakon aikana Erjakka valittiin yhdeksän muun työläisnaisen kanssa Tampereella valtaa pitäneeseen suurlakkokomiteaan.
August Rissanen Vuoden 1905 suurlakon aikana Rissanen kuului Helsingin punakaartiin ja muodosti lakon jälkeen Johan Kockin ja Severi Alanteen kanssa erityisen "agitaatiotoimikunnan", jonka tehtävänä oli solmia yhteyksiä maahan sijoitetun venäläisen sotaväen kanssa. Saman vuoden marraskuussa Tampereella järjestettyyn SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen Rissanen osallistui Helsingin työväenyhdistyksen edustajana. Hänet valittiin tuolloin väliaikaisesti asetettuun puoluevaliokuntaan. Rissanen kuului myös suurlakon jälkeen sosialidemokraattien toimintaan tulleiden ns. "marraskuun sosialistien" liikeeseen, vaikka olikin liittynyt puolueeseen jo muutamaa vuotta aikaisemmin.
Nikolai Bobrikov Bobrikovin murha oli ensimmäisen sortokauden vastarinnan huipentuma. Myöhempinä tapahtumina voitaneen mainita ainakin prokuraattori Soisalon-Soinisen murha 6. helmikuuta 1905. Soisalon-Soinisen murhaaja oli Eugen Schaumanin aatetoveri Lennart Hohenthal. Ensimmäinen sortokausi päättyi varsinaisesti vasta vuoden 1905 Venäjän vallankumoukseen ja Suomen suurlakkoon.
Erkki Reijonen Reijonen oli 1900-luvun alussa mukana nuorsuomalaisen puolueen toiminnassa. Hän oli Tampereen seudun kagaalin puheenjohtajana ja rahastonhoitajana ja osallistui maanalaisen kirjallisuuden levittämiseen sekä oli mukana organisoimassa lakkoja vuoden 1901 asevelvollisuuslain mukaisia kutsuntoja vastaan. Reijonen kuului Tampereen kaupunginvaltuustoon vuodesta 1903 ja osallistui säätyvaltiopäiville porvariston jäsenenä 1905–1906. Marraskuun 1905 suurlakon alkaessa Reijonen valittiin Tampereen kaupungin järjestystä valvovaan komiteaan ja hän kuului myös tamperelaisten kolmimiehiseen lähetystöön joka matkusti 5. marraskuuta Helsinkiin. Suurlakon jälkeen Reijonen oli mukana ylimääräisillä säätyvaltiopäivillä porvariston edustajana. Talvella 1906 Reijonen oli vironkielen taitoisena tulkkina mukana Tampereella useita ihmisiä surmanneen latvialaisen Jan Tshokken piirittämisessä ja myöhemmin kuulustelussa. Tässä yhteydessä pääsi leviämään perätön huhu jonka mukaan Reijonen olisi kehottanut Tampereen raatihuoneella riehunutta Tshokkea jatkamaan ammuskelua ja olemaan antautumatta.
Suomen suuriruhtinaskunta Suomen asevelvollinen armeija lakkautettiin ensimmäisellä venäläistämiskaudella 12. heinäkuuta 1901, Haminan kadettikoulu 24. huhtikuuta 1903 ja kaartin pataljoona 8. elokuuta 1905. Suomalaisia ei saatu Venäjän armeijaankaan, vaan vuoden 1905 suurlakko Venäjän keisarikunnassa ja suomalaisten kutsuntalakot aiheuttivat suomalaisten asevelvollisuuden lopettamisen ja asevoimat korvattiin rahallisella korvauksella, ns. sotilasmiljoonilla.
Łódź 1800-luvulla kaupungin kasvu ja teollisuuden kehitys jatkuivat, ja siitä tuli yksi sosialistisen liikkeen tärkeimmistä keskuksista. Vuoden 1892 suurlakko seisautti suurimman osan tehtaista. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana poliisit surmasivat yli 300 työläistä.
PERT Kun yo. taulukosta saatavat eri tehtävien ennustekestot sijoitetaan PERT-kaavioon (ks Kuva 2), voimme sen jälkeen laskea, kuinka kauan projektivaiheeseen pääseminen voi pisimmillään kestää. Kaaviossa on merkitty kunkin tehtävän tunnistekirjaimen alle ko. tehtävän ennustettu kesto, "t".
Gösta Theslöf Carl Gustaf (Gösta) Theslöf () oli suomalainen kenraalimajuri ja itsenäisyysmies. Hän toimi vuoden 1905 suurlakon aikana Helsingin valkokaartin päällikkönä ja Suomen sisällissodan aikana 1918 valkoisen armeijan esikuntapäällikkönä.
Suomen suuriruhtinaskunta Keisari Aleksanteri II:n valtakauden alun ”vapauden aika” oli tuon ajan suomalaisille sukupolville vastaavanlainen merkittävä kokemus kuten myöhemmin olivat vuoden 1905 suurlakko tai maaliskuun vallankumous vuonna 1917.
Valde Hirvikanta Tämän jälkeen Hirvikanta eteni nopeasti virkaurallaan varamaamarsalkaksi 1905, ja saman vuoden toukokuussa senaatin prokuraattoriksi murhatun Eliel Soisalon-Soinisen seuraajaksi. Tehtävässään hän puolusti muun muassa Viaporin kapinan aikana vangittuja punakaartilaisia. Marraskuun 1905 suurlakon jälkeen Hirvikanta joutui eroamaan tehtävistään, jonka jälkeen hän toimi asianajajana Turussa. Vuonna 1909 Hirvikanta oli suomalaisen puolueen kansanedustajana.
Yleislakko Suomen historiaan kuuluu kolme varsinaista yleislakkoa. Vuoden 1905 suurlakko (30. lokakuuta – 6. marraskuuta 1905) ja osin myös marraskuun 1917 yleislakko (14.–19. marraskuuta 1917) olivat luonteeltaan poliittisia lakkoja, joilla ajettiin muun muassa äänioikeuden laajentamista ja muita laajoja yhteiskunnallisia tavoitteita. Vuoden 1956 yleislakko (1.–20. maaliskuuta 1956) oli sen sijaan perinteisempi työtaistelu, joka pantiin toimeen työnantajajärjestöjen torjuttua ammattijärjestöjen uhkavaatimuksen hintatason palauttamisesta ennalleen ja yleisen palkankorotuksen toteuttamisesta.
Suomen historia Voidaan perustellusti sanoa, että vuoden 1905 suurlakon jälkeiset uudistukset Venäjällä tekivät lopun Suomen autonomiasta. Näiden reformien myötä Venäjä sai pääministerijohtoisen ministeristön, jonka kautta kulkivat tästä lähin kaikki Suomea koskevat, keisarille menevät asiat. Näin voidaankin sanoa, että Suomen autonomia loppui tai korkeintaan rajoittui enää niihin asioihin, jotka eivät tarvinneet keisarin ja sitä kautta Venäjän hallituksen hyväksyntää. Tässä yhteydessä merkittävä oli myös vuoden 1908 esittelyjärjestys, joka oli itse asiassa määritelty jo vuosien 1905–1906 reformeissa.
Vuoden 1905 suurlakko Tampereella Punaisen julistuksen hyväksyivät myöhemmin reaalilyseolla pitämässään kokouksessa myös Tampereen perustuslailliset. Osa heistä esitti kuitenkin eriävän mielipiteensä, koska julistuksen vaatimukset kansalaiskokouksen järjestämisestä merkitsivät keisarin lisäksi myös porvarienemmistöisen senaatin sekä säätyvaltiopäivien syrjäyttämistä. Tämä puolestaan tarkoitti käytännössä vallankumousta ja lakon muuttumista pelkästään työläisten liikkeeksi, minkä johdosta porvariston suhtautuminen alkoi olemaan kielteistä. Sosialidemokraattien ja perustuslaillisten yhteistyön lujittamiseksi perustettiin kuitenkin erityinen ”Yhteishyvän valiokunta”, jonka avulla myös nuorsuomalaiset saatiin näkyvästi mukaan suurlakkoon.
Vuoden 1905 suurlakko Ensimmäinen venäläistämiskausi päättyi Suomen suuriruhtinaskunnassa 4. marraskuuta 1905 ja uuden valtiopäiväjärjestyksen valmistelu aloitettiin. Maan autonomia palautui vuotta 1899 edeltäneeseen tilanteeseen. Suomalaiset uskoivat saavuttaneensa lähes vallankumoukselliset muutokset omin voimin. Tämä vahvisti kaikkien suomalaisten omanarvontuntoa ja voimisti kansallismielistä ajattelua entisestään. Suurvaltasuhteiden ja emämaan sisäisten tapahtumien ratkaiseva merkitys asioiden kulussa unohtui helposti. Siltä osin kuin suomalaisten erilaiset poliittiset suuntaukset venäläistämisen vastustuksessa todella vaikuttivat emämaan päättäjiin, tulos oli todennäköisesti kaikkien suuntausten summa. Myöntyväisyyden ja sopuisan politiikan kannattajat olivat olleet realisteja nähdessään pienen suuriruhtinaskunnan heikon aseman, ja sen riippuvuuden suurvaltasuhteista, mutta toisaalta jyrkempi perustuslaillinen näkökanta oli saanut aikaan lievennyksiä varsinkin asevelvollisuusasiassa. Aktivistien rooli nousi merkittävimmin esiin vasta Venäjän-Japanin sodan aikana, mutta terrorilla lienee ollut vaikutusta suurlakon aikana tehtyihin päätöksiin. Poliittinen terrori saattoi toisaalta vähäiseltä osaltaan lisätä venäläistämistoimien jyrkkyyttä toisen valtakunnallistamisvaiheen aikana vuosina 1908-1917. Varhaisaktivismi kuitenkin pääosin hiipui vuoden 1906 jälkeen, koska suomalaiset olivat saavuttaneet suurlakossa tärkeimmät tavoitteensa; vuotta 1899 edeltäneen autonomian palautuksen ja eduskuntauudistuksen. Samaan suuntaan vaikuttivat myös senaatin määräämä järjestyskaartien toimintakielto ja suomalaisten keskittyminen sisäpoliittisten ristiriitojen selvittelyyn eduskuntauudistuksen jälkeen.
Ensimmäinen sortokausi Vuonna 1905 Venäjän tappio sodassa Japania vastaan johti vallankumoukseen. Suomessakin alkoi 30. lokakuuta 1905 suurlakko, jossa vaadittiin laillisuuden palauttamista.