mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Tyypillinen kampakeramiikka Tyypillinen kampakeramiikka eli varsinaiskampakeramiikka () on kivikautisen keramiikan tyylisuunta, joka on kehittynyt Venäjän Karjalassa ja on levinnyt Fennoskandiaan, Itä-Baltiaan ja muualle Luoteis-Venäjälle. Aikaansa nähden tyypillinen kampakeraaminen kulttuuri oli loistavin kulttuurivaihe, mitä itämerensuomalainen alue on esihistoriassa luonut ja myös ainoa joka levisi koko itämerensuomalaiselle alueelle.
Säräisniemen kotiseutumuseo Säräisniemen kotiseutumuseo on Vaalan Säräisniemen kylässä sijaitseva vuonna 1961 avattu kulttuurihistoriallinen paikallismuseo.
Kampakeraaminen kulttuuri Tiedetään saviastioita maalatun Keski- ja Itä-Euroopan neoliittisissa kulttuureissa. Samaa on havaittu Suomessakin, vaikka sitä ei ole systemaattisesti tutkittu. Suomalaisissa saviastioissa on havaittu mahdollisia jäämiä mustasta ja punaisesta maalista astioiden sisä- ja ulkopinnoilla. Varhaiskampakeramiikassa (Ka I) se olisi harvinaista mutta Säräisniemen keramiikassa (Sär-1 ja Sär-2) yleisempää, kuten myös tyypillisessä kampakeramiikassa (Ka II). Kierikissä löydettyjä, mustalla maalattuja sirpaleita on tutkittu maalin koostumuksen selvittämiseksi. Musta pigmentti on ilmeisesti hematiittia, jossa on joukossa myös kuparin ja titaanin yhdisteitä.
Säräisniemen kotiseutumuseo Säräisniemen kotiseutumuseo on yksi Pohjois-Pohjanmaan paikallismuseoista. Sen omistaa Säräisniemen Museo- ja Kotiseutuyhdistys ry, ja museojohtajana toimii Riitta Lämsä. Museo on avoinna kesäisin ja muulloin sopimuksesta.
Säräisniemen keramiikka 1 Venäjällä Kuolan niemimaan alueelta tunnetaan yhteensä noin 20 asuinpaikkaa (vuonna 2000, 17 ap), jotka sijaitsevat merenrannalla lukuun ottamatta niitä 7 asuinpaikkaa, jotka sijaitsevat Lovozeron () rannalla tai sen läheisyydessä. Kantalahdessa on "Nivassa" 3 asuinpaikkaa, "Tševangassa" (4400 eaa.) on yksi, Kuolan niemimaan kaakkoisrannikolla ovat asuinpaikat "Pjalitsan" ja "Navolokin", Varžinajoen () ympäristössä ovat asuinpaikat "Majak" (4600−3400 eaa.), "Varžina", "Ust-Drozdovka" (4400 eaa.) ja "Nerpèja Guba" (3400 eaa.). Sisämaassa Lovozeron rannoilla on viisi asuinpaikkaa ja läheisen järven ympäristössä ovat "Mys Semerka" ja "Tšaga" (4600−3500 eaa.).
Vaalan seurakunta Seurakunnan pääosa erotettiin vuonna 1779 Paltamon seurakunnasta Säräisniemen kappeliseurakunnaksi. Kirkkoherrakunta Säräisniemestä tuli vuonna 1864, kunnes se muuttui 1955 edellisenä vuonna Säräisniemestä ja Utajärven joistakin osista perustetun uuden Vaalan kunnan seurakunnaksi.
Säräisniemi Säräisniemi on Vaalan kunnassa sijaitseva kylä. Kylä oli vuoteen 1954 asti silloisen Säräisniemen kunnan kuntakeskus. Kylä sijaitsee Oulujärven länsipuolella Niskanselän rannalla samannimisessä pitkässä niemessä. Sinne rakennettiin Manamansalon jälkeen seudun toinen kirkko, joka valmistui vuonna 1781.
Vaala Oulujoki alkaa Vaalan keskustan länsipuolelta. Puolet maan viidenneksi suurimmasta järvestä, Oulujärvestä, sijaitsee Vaalassa. Järvessä oleva Manamansalon saari on nykyisin voimakas matkailukeskittymä. Rokuan kansallispuisto sijaitsee kunnan länsiosassa. Entisestä kuntakeskuksesta Säräisniemeltä löytyvät vanha Säräisniemen kirkko ja Säräisniemen kotiseutumuseo.
Säräisniemi Säräisniemellä on pitäjän ensimmäisessä, vuonna 1884 valmistuneessa koulurakennuksessa kotiseutumuseo, jossa on esillä Vaalan kunnan alueelta kerättyä maatalous- ja kotitalousesineistöä sekä taidemaalari ja taidegraafikko Olli Seppäsen (1921–1968) ja taidemaalari Paavo Leinosen (1894–1964) luonnoksia ja esineistöä.
Säräisniemen Ruununtörmällä on leipomo, jonka yhteydessä toimii myös ravintola Ruununhelmi (entinen Happy Beach), matkailuyrityksiä ja venesatama.
Säräisniemi Pääosin Säräisniemestä erotettiin vuonna 1915 silloinen Vuolijoen kunta, Vuolijoen seurakunta oli perustettu jo aiemmin vuonna 1897. Kuntakeskus siirrettiin Vaalaan Säräisniemen ja Utajärven aluemuutosten myötä vuonna 1954, jolloin myös kunnan nimi muuttui Vaalaksi. Kylän etäisyys on Vaalasta 15 kilometriä, Kestilästä 30 kilometriä ja Vuolijoen taajamasta 41 kilometriä. Kylän läpi kulkee yhdystie 8210, ja sitä sivuavat seututie 800 ja seututie 879.
Luettelo Suomen kylistä vuosina 1919–1931 Säräisniemellä on 6 kylää: Jaalanka, Oterma, Kukkola, Manamansalo, Säräisniemi ja Veneheitto eli Venetheitto.
Säräisniemi Säräisniemen historiakirjan mukaan pitäjän vanhin talo on Juusola, kirkkoa vastapäätä. Asutusta talon paikalla on ollut varmuudella vuodesta 1552 lähtien. Vanhan kirkonkylän kolmetoista taloa Painuanlahden ympärillä Säräisniemen kärjestä lahden ympäri Saarenrantaan olivat: Olkkola, Lievola, Painuanlinna, Iikka, Juusola, Uusitalo, Lämsälä, Maaselkä, Mutkala, Talassaari, Ojala, Salmenkorva ja Linnala. Juusola eli Säresniemi oli vuodesta 1627 vuoteen 1725 Cajanus-suvun hallussa, toimien muun muassa kievarina.
Säräisniemen kotiseutumuseo Museoalueeseen kuuluvat vanha koulurakennus, kaksikerroksinen lainaviljamakasiini ja Säräisniemen entinen paloasema. Museoalueen päärakennuksena toimiva koulurakennus toimi kouluna 1960-luvulle saakka.
Vaala Seutu kuului aluksi Paltamon seurakuntaan. Vuonna 1779 Säräisniemi perustettiin Paltamon kappeliksi ja omaksi seurakunnaksi se erotettiin 1864. Säräisnimen puukirkon rakensi Jaakko Suonperä 1779–1781. Vuonna 1865 perustettiin Säräisniemen pitäjä. Vuonna 1907 Säräisniemeen kuuluneet Saaresmäki ja Vuolijoki muodostivat yhdessä Vuottolahden kylän kanssa Vuolijoen seurakunnan. Vuonna 1954 liitettiin Niskan kylä Utajärveltä. Samana vuonna Vaalan kylä tuli uuden kunnan keskukseksi, jolloin myös kunnan ja seurakunnan viralliseksi nimeksi tuli Vaala. Seurakunnan pääkirkko valmistui kunnan keskustaan 1961.
Vaalan seurakunta Hautausmaita seurakunnalla on kolme, Vaalan hautausmaa Kurikkavaarassa valtatie 22:n vieressä, Säräisniemen hautausmaa sekä Manamansalon hautausmaa. Vaalan hautausmaalla, joka otettiin käyttöön vuonna 1957, on hirsinen siunauskappeli. Säräisniemen hautausmaalla on ruumishuone vuodelta 1890 sekä uudehko talousrakennus.
Karate Shoko-ryu on Suomessa kehitetty, Suomen Karateliiton hyväksymä ja sen alainen tyylisuunta. Tyylisuunnan perustana ovat 1970- ja 1980-luvuilla Suomessa Shorinji-ryun nimellä harjoitellut tekniikat. Shoko-ryu karate on tyylisuuntana käytännönläheinen, suoraviivainen ja urheilullinen. Tyylisuunta painottaa paritekniikoita ja ottelemista, nopeita ja teräviä lyöntejä ja potkuja sekä realistisia voimakkaita suorituksia. Näyttävät mutta usein teholtaan teoreettiset tekniikat on karsittu minimiin. Toisin kuin useimmilla muilla tyylisuunnilla, Shoko-ryu -tyylisuunnalla on yhden pääopettajan sijaan viisihenkinen dan-kollegio, joka myöntää tyylisuunnassa suoritetut mustat vyöt.
Yhdystie 8210 Yhdystie 8210 eli Säräisniementie on Suomen tieverkon osuus. Tie haarautuu Vaalan Säräisniemellä seututien 800 ja seututien 879 risteyksestä, kulkee Säräisniemen kyläkeskuksen läpi ja liittyy takaisin seututiehen 800 alkuristeyksensä pohjoispuolella. Tien pituus on noin 7 kilometriä. Vuoden 1996 tiennumerouudistukseen saakka tie oli osa maantietä 821.
Varhaiskampakeramiikka Varhaiskampakeramiikka eli Sperringsin keramiikka on ensimmäinen Karjalassa ja Suomessa käyttöön otetun kivikautisen keramiikan tyylisuunta. Sen pioneerikäyttäjät, mesoliittiset metsästäjä-keräilijät, aloittivat pitkän keraamisten astioiden valmistusperinteen, jonka kaikkia tyylisuuntia kutsutaan yhteisesti kampakeramiikan läntiseksi ryhmäksi. Kirjallisuudessa siitä käytetään lyhenteitä "Sp, Sperring" tai "Ka I". Lisänumerolla 1 tai 2 viitataan sen vanhempaan ("Ka I,1" tai "KaI:1" eli "Sperring 1") tai nuorempaan ("Ka I,2" tai "KaI:2" eli "Sperring 2") vaiheeseen, jotka erottuvat toisistaan muun muassa koristelunsa perusteella. Vanhempi tyyli syntyi ja kehittyi Venäjän Karjalassa noin 6500−6400 BP eli noin 5500−5400 eaa., ja se levisi sieltä aluksi vesitöjen äärelle ja merenrannikoille Vienan Karjalaan, Vienanmerelle ja Suomenlahdelle. Suomessa sitä tavataan kaiken kaikkiaan 5300−4300 eaa., ja täällä sen valmistus loppui viimeiseksi uusien koristelutyylien vallatessa alaa. Ennen häviämistään sen tyyli muuttui nuoremmaksi varhaiskampakeramiikaksi, jota valmistettiin Suomessa lyhyen aikaa 4300−4100 eaa.. Tätä lähinnä Fennoskandian kultturivaihetta kutsutaan venäläisessä ja suomalaisessa kirjallisuudessa neoliittisen kivikauden alkuvaiheeksi eli subneoliittiseksi kivikaudeksi.
Reisjärvi Reisjärveltä on löytynyt kaksi Kiukaisten tyypin kivikirvestä, jollaisia esineitä on arvioitu olleen käytössä noin 1000-luvulle eaa. saakka. Pronssikaudelle ajoitettuja kiviesineitä on niin ikään löydetty kaksi. Perimätieto kertoo myös alueella olleista kiviröykkiöistä, vaikka niin sanottuja lapinraunioita ei olekaan vielä löydetty. Luotolan asuinpaikalta on löydetty Pohjois-Pohjanmaalle tyypillistä Säräisniemen 2. kaudelle ajoitettua keramiikkaa, joka oli käytössä 1200-luvulta eaa. aina 300-luvulle jaa. saakka. Tämän jälkeen alueella, kuten koko Pohjois-Suomessa alkoi keramiikaton kausi, jolloin saviastiat on korvattu mahdollisesti kaupankäynnin välityksillä saaduilla kevyillä ja kestävillä kuparikattiloilla. Reisjärveltä ei ole löydetty yhtään rautakauteen ajoitettavissa olevaa esineistöä, mitä ei voida toisaalta pitää kuitenkaan merkkinä alueen asumattomuudesta. Vilkunan mukaan eränkäyntiin perustuva asutus on todennäköisesti vaikuttanut alueella vuosituhanten ajan aina rautakauden puoliväliin ja sen ylitsekin. Alueesta kertovat ensimmäiset keskiaikaiset asiakirjatkin kertovat alueesta nimenomaan pyyntimaana.
Napoleonin pisteet Kuten myös epäillään Napoleonin lauseen kohdalla, on esitetty lukuisia väitteitä, ettei Napoleon Bonaparte olisi keksinyt "Napoleonin pisteitä". Silti on jäänyt hämärän peittoon, kuka sen todellisuudessa olisi keksinyt.
Kukkasidonta Transparentti tarkoittaa läpinäkyvää. Transparenttisen tyylisuunnan mukaisesti tehty työ on ilmava, kevyt ja siitä saa läpinäkyvän vaikutelman. Transparentin tyylisuunnan ominaisuuksia ovat kevyet, hennot ja linjakkaat materiaalit. Tyylisuunnassa käytetään isoja läpikuultavia kukkia ja vältetään eheää materiaalia. Näissä asetelmissa käytetään paljon erilaista lajikkeita ja vältetään saman toistoa. Pastellin sävyt ja vaaleat värit korostavat ilmavaa ja kevyttä vaikutelmaa. Tyylisuunnassa muoto on selkeä ja usein geometrinen. Materiaali ryhmitellään epäsymmetrisesti.
Valdain keramiikka Vaikka keramiikan levittäjiksi Valdaille onkin kaksi ehdokasryhmää, josta toiset ovat Serteja-Rudnjan keramiikkaa valmistaneet ryhmät, niin Valdain keramiikka muistuttaa monessa suhteessa eniten Ylä-Volgan keramiikkaa, jota valmistettiin Volgan ja Okan jokilaakson asuinpaikoilla 6200−5000 eaa.. Kummatkin ryhmät olivat toistensa kanssa aina tekemisissä ja juuri Valdain puoleisessa osassa Ylä-Volgan kulttuuria alkoi kehittyä Ljalovon keramiikka, joka sittemmin korvasi sen noin 5000 eaa.. Valdain ja Ylä-Volgan keramiikka muistuttavat toisiaan valmistusmenetelmän, muotoilun ja koristelunsa puolesta. Valdain keramiikan varhaisvaihetta kutsutaan toisinaan "kotšisenski"-tyypin keramiikaksi.
Pöljän keramiikka Pöljän keramiikka oli asbestin ja muun seosaineen sekaista keramiikkaa, jossa oli harvakseltaan kampakoristelua. Astioiden reunat oli taitettu sisään laskokseksi. Koska Pöljän keramiikassa käytettiin asbestia, saatiin tehtyä suuria ohutseinäisiä astioita. Näin ollen Pöljän keramiikka oli teknisesti korkeatasoista. Pöljän keramiikka oli runsasta Suomen itäisellä järvialueella Pohjois-Karjalassa, Pohjois-Savossa, Kainuussa ja myös Perämeren rannikolla Pohjanmaalla. Pöljän keramiikan levinneisyys ulottui myös Etelä-Savoon, Kymenlaaksoon, Keski-Suomeen ja Etelä-Lappiin. Pöljän keramiikka oli pääosin itä- ja pohjoissuomalainen, ja sitä esiintyi joskus rannikollakin.
Narvan keramiikka Väinäjoen ja Lovatjoen latvavesien välistä löydettyä varhaista keramiikkaa, jota voidaan kutsua Sertejan keramiikaksi. Se levisi ilmeisesti pohjoiseen Valdain ylängölle, jossa sitä kutsutaan Valdain keramiikaksi. Samanaikainen tapahtuma on myös Viron "Kääpassa" ja Latvian "Osassa" ja "Zvidzessä" ensimmäisten astioiden valmistaminen noin 5500 eaa.. Kaikki nämä löydöt kertovat Itämeren itärannoille leviävän Narvan keramiikan ensimmäisistä kehitysvaiheista. Alueen keramiikan valmistaminen, rakenne ja ulkoasun kehittyi yhdessä Serteijan keramiikan vuorovaikutuksessa niin, että tyylit eriytyivät ja että jälkimmäistä tyyliä kutsutaan noin 5000 eaa. jälkeen Rudnjan keraamiseksi tyyliksi ja ensimmäistä Narvan keramiikaksi. Narvan keramiikan painopiste on aluksi Itä-Latviassa, mutta sitten se alkaa leviämään etelään Itä-Liettuaan.
Pöljän keramiikka Pöljän keramiikka on lähinnä Itä-Suomessa ja eteläisessä Pohjois-Suomessa myöhäisellä kivikaudella esiintynyttä ohutseinäistä, taitavasti tehtyä asbestisekoitteista kivikauden keramiikkaa. Pöljän keramiikka pohjautunee alun perin kampakeramiikkaan ja Kierikin keramiikkaan. Pöljän keramiikka on saanut nimensä Siilinjärven Pöljän kylässä vuonna 1927 tehdyn löydön mukaan.
Kiillotettu punainen keramiikka Killotettua punaista keramiikkaa löytyy sekä harappalaisen keramiikan että myöhemmän punamustan keramiikan kanssa.
Kiillotettu punaine keramiikka ulottui Gujaratista itään mm Navtadoliin, Prakashiin ja Bahaliin. Myöhemmin keramiikak levisi Deccaniin. Keramiikkaa oli mm. Etelä-Intiassa.
Kulttuuri nousi mm. Rangpurissa tulvan jälkeen noin 1500 eaa. jälkeen.
Kivikauden keramiikka Vanha teoria, että keramiikka ja maatalouselinkeino liittyivät alussa kiinteästi toisiinsa, ei ole edes Lähi-idässä totta. Tutkimukset ja ajoitusmateriaalin laajuus todistavat maatalouden alkaneen Lähi-idässä 1000−1500 vuotta ennen keramiikan keksimistä. Esikeraamista viljelyä ja karjanhoitoa harjoitettiin 8000−6500 eaa., jonka jälkeen keramiikkaa on käytetty ruokatalouden apuna. Vanhimmat löydetyt keramiikan astiat ovat löytyneet Syyriassa (6560 ja 6860 eaa.) ja Irakista (Jarmossa 6300−5800 eaa.). Myös Jordaniassa valmistettiin keramiikkaa 5500 eaa., mutta viitteitä noin 1000 vuotta vanhemmastakin keramiikasta on olemassa (6500−6200 eaa.). Lähi-idän keramiikka levisi kauppasuhteiden kautta Turkkiin ja sieltä muualle Eurooppaan.
Valdivian kulttuuri Aluksi Valdivian saviastiat oli karkeita käyttöesineitä, mutta kehittyivät myöhemmin hienoksi. Keramiikka oli punaista tai harmaata, nimenomaan killotettua tummanpunaista. Valdivian keramiikan sanotaan muistuttavan Tyynenmeren toisella puolella Japanissa Kyushun saarella vallinnutta ikivanhaa Jomon-keramiikkaa. Niin jotkut tutkijat ajattelevat keramiikan saapuneen Japanista Equadoriin. Mutta todennäköisempää on, että keramiika on tullut tänne jostain Amazonin alueelta, jossa oli varhaista keramiikkaa jo noin 4500 eaa. taperinhassa ja joissain peikoissa luultavasti aiemminkin. Keramiikka olisi siten levinnyt Ecuadoriin ehkä Kolumbian kautta.
Pohjoinen kiillotettu musta keramiikka Keramiikkatyylin nimi on hieman harhaanjohtava, sillä esineistöä on löytynyt muualtakin kuin Pohjois-Intiasta ja ne eivät aina ole mustia. Tyypin keramiikka on laajimmilla levinnyt keramiikkatyyli historiallisessa Intiassa. Sen leviäminen on yhdistetty Maurya-valtakunnan leviämiseen. Ensimmäiset NBPW-keramiikan tuotteet löydettiin 1800-luvulla ja Taksilasta 1913. Sittemmin melkein 1 500 kohteesta on löytynyt tämän tyylin keramiikkaa. Punjabissa, Haryanassa, Rajasthanissa ja läntisessä Uttar Pradeshissa NBPW-keramiikkaa edelsi maalattu harmaa keramiikka ja itäisessä Uttar Pradeshissa sekä Biharissa punamusta keramiikka.
Shitō-ryū Shitō-ryū on Japanin suosituimpia karaten tyylisuuntia. Tyylisuunnan perusti Kenwa Mabuni Okinawalla. Hän oli Shuri-tyylin oppilas. Tyyli on yhdistelmä Mabunin opettajan Anko Itosun opettamasta kovasta ja suoraviivaisesta Shuri-testa sekä toisen opettajan Kanryo Higaonnan pyöreästä ja pehmeästä Naha-testa. Alun perin nimi oli Hanko-ryū, mutta 1920-luvulla nimeksi muuttui nykyinen Shitō-ryū. Japaniin tyyli levisi vuonna 1934, koska Mabuni alkoi näyttää sitä Osakassa. Japanin ulkopuolella tyylisuunnalla ei ole suurta kannatusta, tosin tyylisuunnan pohjalta on kehitetty monia muita tyylisuuntia, kuten maailman suosituin tyylisuunta Shōtōkan.
Kamáresin luola Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löytynyt votiivilahjaksi jätettyä keramiikkaa ajalta noin 2000–1700 eaa. Sen piirteenä on sen erityinen ohuus: saviastiat ovat parhaimmillaan kananmunankuoren ohuita. Kamáresin luola on kyseisen kaltaisen keramiikan ensimmäinen löytöpaikka, ja siksi tästä keramiikasta käytetään nimitystä "Kamáres-keramiikka". Keramiikka on maalattu kirkkain värein mustalle tai ruskealle taustalle. Myöhemmin samanlaista keramiikkaa on löydetty myös muualta Kreetalta, muun muassa Faistoksesta ja Knossoksesta.
Serteja-Rudnjan keramiikka Keramiikan valmistamisen omaksuivat Venäjän metsävyöhykkeellä 6300 eaa. vain jotkin ryhmät, joiden välimatkat olivat usein satoja kilometrejä. Vaikka keramiikan valmistustekniikka ja muotoilu opittiin muilta, ei keramiikan leviämismekanismejä tunneta. Varhaisten astioiden rakenne, valmistustapa ja ulkomuoto viittaavat Sertejan-, Valdain- ja Ylä-Volgan keramiikan osalta mahdollisesti yhteiseen alkukotiin. Juri B. Tšetlin onkin ehdottanut tälle pioneerivaiheelle nimeä ""Volga-Okan keramiikka"", vaikka ehdotus ei ole vielä saanut laajempaa kannatusta.
Ertebøllen kulttuuri Pohjois-Puolan Dąbkista on löydetty varhaista Ertebøllen keramiikkaa, jonka muodossa ja koristelussa näkyy Nemunasin keramiikan piirteitä. Keramiikkaa on levinnyt Dąbkista itään Pommeriin noin 5000 eaa. ja siitä länteen Pohjois-Saksan Schleswig-Holsteiniin 5 100 eaa. Keramiikan koristelun motiivit ja sen muotoilu on kehittynyt noin 5000 eaa. alkaen Pohjois-Saksassa ja Tanskassa Ertebøllen keramiikan tyyliseksi. Keramiikan valmistustaito on levinnyt Tanskan saaristoon ja Etelä-Ruotsiin viimeistään 4 600 eaa.
Kiillotettu punainen keramiikka Kiillotettu punainen keramiikka esiintyi Gujaratissa alussa harappalaisen keramiikan rinnalla.
Kun Harappan kulttuuri katosi, killotettu ja puna-musta keramiikka jäivät.
Jelšanin keramiikka Jelšanin keramiikka tai Elšanin keramiikka (, tai ) on Itä-Euroopassa vaikuttaneen mesoliittista elämäntapaa harjoittaneen Jelšanin kulttuurin valmistamaa keramiikkaa. Se ajoitetaan noin 7100−5500 eaa., joten ryhmät harjoittivat mahdollisesti Euroopan ensimmäistä keraamista traditiota. Ajoitukset ovat vielä kiistanalaisia. Ryhmät vaihtoivat sen myöhemmin laajemmalla alueella vaikuttaneeksi Lugovojen keramiikkaan.
Kivikauden keramiikka Keramiikka on selvästi nuorempaa Niilin laaksossa kuin Saharan keskiosissa. Tutkijat arvelevat kuitenkin, että keramiikka levisi sinne Välimeren rannikon kautta. Keraamisten asuinpaikkojen ajoitukset "Uadi Ti-n-Torhassa" (Libyassa, 9080 ± 79 BP eli noin 8300 eaa.) ja "Launey AK-AF 094-18:ssa" (Algeriassa 9210 ± 115 BP eli noin 8400 eaa.) ovat niin varhaisia, että se vaikuttaa mahdolliselta. Saharan vihertyminen saattoi aiheuttaa myös sen, että Saharan etelän- ja pohjoisen väestöt kohtasivat toisensa ja levittivät keramiikan valmistustaitoa. Marokosta tunnetaan kallioinen suojapaikka "Hassi Ouenzga", jonka keramiikassa on Saharan- ja Välimeren keramiikan piirteitä yhdessä. Siellä asutus otti käyttöön sekä maanviljelyn että keramiikan noin 5600 eaa.. Tutkijat arvelevat, taas ilman suoria todisteita, että keramiikka levisi Niilille pitkin Välimeren rannikkoa eikä suoraan Saharan aavikolta.
Karate "Shōtōkan ryū" (松濤館流) on maailmalla laajimmalle levinnyt tyylisuunta. Gichin Funakoshin (1868–1957) oppeihin perustuvan tyylisuunnan tekniikat ovat muuttuneet paljon ajan kuluessa. Funakoshi käytti kirjoittaessaan nimimerkkinä "Shōtō" (松濤), ja myöhemmin tyylisuunnan nimeksi annettiinkin Shōtōkan. Opetuksen tunnusomaisia piirteitä ovat kurinalaisuus ja järjestelmällisyys. Shōtōkanin tekniikat ovat näyttäviä ja voimakkaita, mutta liikkeissä pitää korostua kime.
Punamusta keramiikka Tätä keramiikaa esiintyy esimerkiksi Atranjikherassa okranvärisen keramiikan jälkeen, noin
sata-kaksisataa vuotta ennen maalatun harmaan keramiikan alkua. BRW:tä on myös Allahpurin kerrostumassa IA ja Abhaipurin IIA:ssa..
Ylä-Volgan keramiikka Keramiikan levinnäisyysalueen ydinalueilla voidaan koristelussa erottaa kaksi päävaihetta. Alkuvaiheessa keramiikkaa ei koristeltu tai koristeltiin vain vähän. Perinteen katkaisee siirtymävaihe noin 5600−5400 eaa., jota voidaan kutsua "kuoppa-kampa"-keramiikaksi. Toinen päätyyliä "kampakeramiikkaa" käytettiin kauden loppuun saakka, jolloin se korvautui Ljalovon keramiikalla. Näiden tyylien aikana myös esineistö vaikuttaa erilaiselta.
Kivikauden keramiikka Tämän hetkinen tutkimus on todennut kolme hyvin varhaista ja lähes samanaikaista keskusta, joissa keramiikkaa alettiin valmistaa ensimmäiseksi. Etelä-Kiinassa, Itä-Venäjällä ja Japanin saarilla ovat keramiikan varhaisimmat ajoitukset lähes samanaikaisia, mutta keramiikan materiaalin laatu, astioiden muotoilu ja koristelu vaihtelevat näissä paikoissa suuresti. Eroavaisuuksien takia otaksutaankin, että keramiikan valmistus keksittiin näissä kohteissa toisistaan tietämättä.
Tartto Tartto sijaitsee Emajoen keskijuoksulla Võrtsjärven ja Peipsijärven välillä. Emajoen laakso halkaisee kaupungin luoteesta kaakkoon 800–2 000 metriä leveänä. Laakeaa laaksoa ympäröivät aaltoilevat moreenitasanteet. Tarton keskusalueella sijaitsee tasalakinen Toomemägi, jota ympäröivät pienemmät notkelmat.
Raadin lentokenttä Raadin lentokenttä on entinen lentokenttä ja sotilastukikohta Virossa, pari kilometriä Tarton keskustasta koilliseen. Lentokenttä sijaitsee pääosin Tarton kunnan, osittain myös Tarton kaupungin alueella. Lentokentällä oli yksi kolme kilometri pitkä, betonipäällysteinen kiitotie. Tällä hetkellä kentällä sijaitsee Viron kansallismuseo.
Kambjan kunta Valtatie 2 Tartosta Võruun ja valtatie 3 Tartosta Valgaan kulkevat Kambjan kautta. Rautatiet Tartosta Valgaan ja Koidulaan kulkevat Kambjan kautta. Tarton lentoasema sijaitsee Kambjan kunnan Reolan kylässä, Ülenurmen pienkauppalan länsipuolella noin kymmenen kilometriä Tartosta lounaaseen.
Tarton observatorio Tarton observatorio () on Viron suurin astronominen observatorio. Se sijaitsee Tõraveren mäellä 20 kilometriä Tartosta etelään Tartumaalla Nõon kunnassa. Tarton vanha observatorio on Tarton keskustassa, ja se tunnetaan maailmalla yhteyksistään Friedrich Georg Wilhelm von Struveen ja Struven ketjuun, jonka ensimmäinen mittauspiste se on.
Tarton kunta Kunta sijaitsee Tarton pohjoispuolella rajoittuen etelässä Luunjaan, Tarton kaupunkiin ja Elvaan, lännessä Viljandiin, pohjoisessa Põltsamaahan, Jõgevaan ja Mustveehen sekä idässä Peipsiääreen.
Elvan kunta Kunta sijaitsee Tarton eteläpuolella ja Võrtsjärven itäpuolella ja rajoittuu etelässä Otepäähän, lännessä Tõrvaan ja Viljandiin, pohjoisessa Tarton kuntaan sekä idässä Tarton kaupunkiin ja Nõoon.
Tarton yliopisto Nykyisin Tarton yliopisto käyttää 150:tä eri rakennusta, joista 30 sijaitsee Tarton ulkopuolella. Neljätoista yliopiston rakennusta on julistettu kansalliseksi arkkitehtuurin monumentiksi.
Tarton raatihuone Tarton raatihuone () sijaitsee Viron toiseksi suurimmassa kaupungissa Tartossa Raatihuoneentorin ("Raekoja plats") laidalla. Se on rakennettu 1789, ja se on Tarton keskeinen symboli. Se edustaa tyyliltään barokkivaikutteista varhaista uusklassismia. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti J. H. B. Walter. Rakennus on kolmas raatihuone samalla paikalla.
Tarton kunta Tarton kunta sijaitsee Keski-Virossa Tartumaan maakunnassa.
Peipsiäären kunta Kunta sijaitsee Tarton koillispuolella rajoittuen etelässä Kastreen ja Luunjaan, lännessä Tarton kuntaan, pohjoisessa Mustveehen ja idässä Peipsijärveen.
Tähtvere Kaupunginosa on saanut nimensä Tähtveren kartanon ("Techlefer") mukaan. Kartano on alkujaan keskiajalla kuulunut Tarton piispalle. Kaupunginosassa sijaitsee Tarton katolinen kirkko.
Tartto Tarton lentoasema sijaitsee kaupungista kymmenkunta kilometriä etelään Kambjan kunnan Reolan kylässä. Sieltä lennetään päivittäin yksi lento Helsinkiin.
Kambjan kunta Kunta sijaitsee Tarton eteläpuolella rajoittuen etelässä Kanepiin ja Otepäähän, lännessä Nõoon, pohjoisessa Tarton kaupunkiin ja Luunjaan sekä idässä Kastreen ja Põlvaan.
Tarton kaupunki Tarton kaupunki sijaitsee Keski-Virossa Tartumaan maakunnassa Emajoen varrella. Kaupungissa on vajaat 100 000 asukasta, ja sen pinta-ala on 154 neliökilometriä.
Tartto Toomemäen lounaislaidalla sijaitsee Tarton tähtitorni (J. W. Krause, 1805). Lisäksi Toomemäellä on Vanha anatomianlaitos eli Vana anatoomikum (J. W. Krause, 1805), korkeimman oikeuden rakennus sekä vanha naistenklinikka.
Vaksali Vaksali (suomeksi: 'asema' ) on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Se sijaitsee Emajoen rannalla. Sen väkiluku on 3 105 (31. joulukuuta 2013) Sen pinta-ala on 0,76 neliökilometriä.
Kaupunginosa on saanut nimensä siitä, että Tarton rautatieasema on siellä.
Johanneksen kirkko (Tartto) Nykyisen kirkon kohdalla on sijainnut 1100-luvun lopussa tai 1200-luvun alussa pitkä itä-länsisuuntainen puurakennelma, josta länteen sijaitsee hautoja. On mahdollista, että kyseessä oli kirkko, mikä tekisi rakennelmasta vanhiman kirkkorakennuksen Virossa ja sellaisena ainoan ainoan ennen 1200-luvun valloituksia. Nykymuodonsa Jaanin kirkko on kuitenkin saanuht monessa eri rakennusvaiheessa vasta myöhemmin. Ensimmäinen maininta Tarton seurakunnasta on vuodelta 1323. Jaanin kirkon rakennuttivat Tarton alakaupungin porvarit, jotka halusivat oman kirkkonsa ja se valmistui 1300-luvulla.
J. G. Granö Granön muisto näkyy myös maasto- ja tähtinimistössä. Altain vuoristossa on yksi Granön mukaan nimetty jäätikkö, ja Yrjö Väisälä on nimennyt planeetta numero 1451:n Granoksi. Granön mukaan on nimetty myös Turun ja Tarton yliopiston yhteinen Granö-keskus, joka sijaitsee Alvar Aallon professori August Tammekannille suunnittelemassa omakotitalossa Tartossa. Keskuksessa on majoitus-, seminaari- ja virkistystiloja, ja sitä voidaan käyttää Turun ja Tarton yliopiston yhteistyöhön liittyviin tarkoituksiin. Lisäksi Suomen Viron-instituutti järjestää siellä kerran kuukaudessa Granö-luentoja.
Suomen Viron-instituutti Suomi-instituutin toimipiste Tallinnassa sijaitsee Kirjailijaliiton talossa (Harju 1). Tartossa sijaitsee instituutin kirjasto ja lukusali (Ülikooli 11).
Tartto Tarton kuuluisimmaksi puutalokaupunginosaksi mainittu Supilinn () on saanut nimensä kasvisten mukaan nimetyistä kaduistaan. Se sijaitsee Emajoen varressa keskustasta luoteeseen. Tyyliltään puutalot ovat 1800–1900-luvun vaihteesta ja 1900-luvun alusta. Enimmäkseen ne ovat kaksikerroksisia ja suomalaisesta näkökulmasta puutaloiksi suuria. Useat ulkoisesti kivitalolta näyttävät kookkaat rakennukset ovat hirsirakenteisia ja rapattuja.
Jakob von Uexküll Tartossa sijaitsee Jakob von Uexküllin Keskus.
Taevaskoja Kylä sijaitse Tartto–Petseri-rautatien vieressä samannimisen rautatieaseman lähellä.
Maarjamõisa Maarjamõisa (suomeksi: 'Mariankartano') on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Se sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen, Riiankadun (Jõhvi–Tartu–Valga-tie, E264) pohjoispuolella. Sen väkiluku on 382 (31. joulukuuta 2013) Sen pinta-ala on 1,13 neliökilometriä.
Maarjamõisaa ympäröivät pohjoisesta alkaen myötäpäivään seuraavat kaupunginosat: Veeriku, Tähtvere, Vaksali, Tammelinn, Ränilinn, Räni (Ülenurmen kunta), Õssu (Ülenurmen kunta).
Maarjamõisa on lääketieteen tutkimuksen keskuspaikka, sillä siellä sijaitsevat useimmat Tarton yliopistollisen sairaalaan rakennukset ja myös koko Tarton yliopiston lääketieteellinen tiedekunta. Vähitellen sinne on siirtynyt muitakin yliopiston tiedekuntia, kuten Teknologiainstituutti, biolääketieteen keskus Biomedicum, kemian laitos Chemicum ja fysiikan laitos Physicum.
Tarton vanha observatorio Tarton vanha observatorio eli Tarton yliopiston observatorio eli Tarton tähtitorni () on observatoriorakennus Virossa Tartossa. Tarton observatorio toimi siinä 1810–1964. Rakennuksessa on nykyisin museo, ja se kuuluu Tarton yliopiston museoon.
Alatskivi Alatskivi on pienkauppala ja entinen kunta Tartumaalla Virossa. Se sijaitsee Peipsijärven rannalla 40 kilometriä Tartosta koilliseen.
Nõo Tõraveren pienkauppalassa sijaitsee Tarton observatorio, joka on Viron tähtitieteen tutkimuskeskus. Siellä on muun muassa 1,5 metrin peiliteleskooppi.
Viron korkein oikeus Viron korkein oikeus () on Viron korkein tuomioistuin. Se on sekä muutoksenhakutuomioistuin (kassaatiotuomioistuin) että perustuslakituomioistuin. Korkein oikeus sijaitsee Tartossa.
Kastren kunta Kunta sijaitsee Tarton kaakkoispuolella rajoittuen etelässä Põlvaan, lännessä Kambjaan, pohjoisessa Luunjaan ja Peipsiääreen sekä idässä Räpinaan.
Piusan hiekkakivikaivos Piusan hiekkakivikaivos sijaitsee Kaakkois-Virossa Võrun kunnan Piusan kylässä. Kaivoksesta on louhittu kvartsihiekkaa lasiteollisuuden käyttöön vuosina 1922–1966. Kaivos sijaitsee Valga-Koidula-rautatien varrella, Piusan rautatieaseman välittömässä läheisyydessä. Piusaan on kesäaikana päivittäinen junayhteys Tartosta.
Tarton kunta Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon ja valtatie 3 Jõhvista Tarttoon kulkevat Tarton kunnan kautta. Rautatie Tapasta ja Tallinnasta Tarttoon kulkee kunnan kautta.
Tähtvere Tähtvere on kaupunginosa Virossa Tarton kaupungissa. Se sijaitsee Emajoen rannalla. Sen väkiluku on 2 989 (31. joulukuuta 2013), ja sen pinta-ala on 2,50 neliökilometriä.
Mustveen kunta Mustvee sijaitsee Peipsijärven luoteisrannalla. Kunta rajoittuu etelässä Peipsiäären ja Tarton kuntiin, lännessä Jõgevaan, pohjoisessa Vinniin ja Alutaguseen sekä idässä Peipsijärveen.
Tarton kaupunki Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tähtveren kunta ja vanha Tarton kaupunki yhdistyivät muodostaen uuden Tarton kaupungin. Tällöin vanhan Tarton keskuksesta tuli epäitsenäinen kaupunki, asutusyksikkö (), ja uuden Tarton hallinnollisen kaupungin, hallintoyksikön (), osa.
Otepään kunta Kunta sijaitsee nelisenkymmentä kilometriä Tartosta lounaaseen rajoittuen pohjoisessa Elvan, Nõon ja Kambjan kuntiin, idässä Kanepiin, etelässä Antslaan ja Valgaan sekä lännessä Tõrvaan..
Tarton yliopiston kasvitieteellinen puutarha Tarton yliopiston kasvitieteellinen puutarha () on kasvitieteellinen puutarha Virossa Tartossa. Se kuuluu Tarton yliopistoon.
Tartto Keskiaikaisia rakennelmia Tartossa on neljä, Jaanin eli Johanneksen kirkko, Tuomiokirkon rauniot, pätkä kaupunginmuuria ja katuverkosto. Vanhimmat säilyneet rakennukset keskittyvät yliopiston päärakennuksesta pohjoiseen Jaaninkadun ympäristöön. 
Johanneksen eli Jaanin kirkko rakennettiin todennäköisesti 1300-luvun ensimmäisellä kolmanneksella, torni 1300-luvun jälkipuoliskolla. Kirkko on tunnettu terrakottaveistoksistaan, joita on alun perin ollut yli tuhat, ja niitä on edelleen jäljellä huomattava määrä. Kirkko vihittiin uudelleen käyttöön pitkällisten korjaustöiden jälkeen 2005. Kirkon tornissa on yleisölle avoin galleria ja näköalatasanne.
Johanneksen kirkkoa vastapäätä sijaitsee Tampereen kaupungin Tampere Maja, Tarton ystävyyskaupunki Tampereen kulttuuri- ja yhteistyökeskus, jossa on pieni hotelli ja galleria. Tampere Majan rakennus on tyypillinen 1700-luvun loppupuolella rakennettu puinen porvaristalo. Tällaisia taloja Jaaninkadun varressa ovat myös Kaupunginmuseon porvariskotimuseo ja Uppsala Maja, joka Tampere Majan tapaan on ystävyyskaupungin eli Uppsalan varoilla kunnostettu hotelliksi.
Valga Valga sijaitsee teiden ja rautateiden risteyskohdassa: valtatie 3 kohti Tarttoa ja valtatie 6 Pärnuun alkavat Valgasta. Valgan rautatieasemalta on yhteys Latviaan, Venäjän rajalle Koidulaan ja Tallinnaan.
Tarton hiippakunta Tarton hiippakunta oli keskiaikainen valtio Virossa. Se oli yksi viidestä Liivinmaan liiton valtiosta. Nimensä mukaisesti se hallitsi Tarton aluetta. Tartosta muodostui tärkeä hansakaupunki. 
Tarton hiippakunta oli perustettu 1200-luvun alussa ja ensimmäiset piispat olivat Hermann von Buxhöwden 1224–1248 ja Alexander 1263–1268. Riian piispa Albert nimitti veljensä Hermannin juuri perustetun hiippakunnan piispaksi. Alexander on käyttänyt itsestään myös titteliä Karjalan piispa, mutta sen taustasta ei ole tietoa. Yksi tieto mikä liittyy Karjalaan on että 24.marraskuuta vuonna 1232 paavi Gregorius IX lähetti Kalpaveljesten ritarikunnalle kirjeen jossa pyysi ritarikuntaa suojelemaan Suomea novgorodilaisten hyökkäyksiä vastaan. Kun Riiasta tuli 1255 arkkihiippakunta, Tarton piispa jäi sen alaiseksi. Tarton piispalla oli myös maallinen valta, toisin kuin piispallaTallinnassa jossa valtaa käytti Liivinmaan ritarikunta. Tarton piispan joukot osallistuivat usein Liivinmaan ritarikunnan sotaretkiin Venäjälle sekä ennen että jälkeen Peipsijärven taistelua.
Tarton tuomiokirkon rauniot ovat edelleen pystyssä vaikka se on ollut raunioina jo 400 vuotta.
Koidulan rautatieasema Koidulan rautatieasema () sijaitsee Kaakkois-Virossa, Setomaan kunnan Kolodavitsan kylässä, Viron ja Venäjän rajalla. Asemalla yhdistyvät rautatiet Valgasta ja Tartosta. Koidulasta rata jatkuu rajan yli Venäjälle, Petseriin.
Tapa–Tartto-rata Tapa–Tartto-rata () on Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka erkanee Tallinna–Narva-radasta Tapasta ja kulkee Jõgevan kautta Tarttoon. Tartosta on ratayhteys edelleen Valgaan ja Koidulaan.
Tarton yliopiston päärakennus Tarton yliopiston päärakennus () on vuonna 1632 perustetun Tarton yliopiston nykyinen päärakennus Tarton kaupungissa, Virossa. Se edustaa tyylisuunnaltaan uusklassismia, ja sen suunnitteli professori Johann Wilhelm Krause.
Tarton kunta Tarton kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä vanha Tarton kunta, 
Laevan ja Piirissaaren kunnat sekä Tabivere Jõgevamaalta uudeksi Tarton kunnaksi. Kunnassa on 10 676 asukasta (1.1.2018).
Peeter Põldin muistomerkki Peeter Põldin muistomerkkit on Viron tasavallan ensimmäisen opetusministerin Peeter Põldin kunniaksi Tarttoon pystytetty muistomerkki. Se sijaitsee opetus-ja tiedeministeriön edessä Peeter Põldin aukiolla ("Peeter Põllu plats", entinen "Politseiplats").
AHHAA AHHAA on Tartossa sijaitseva Viron ja samalla koko Baltian suurin tiedekeskus. AHHAAn tarkoitus on tutustuttaa ihmisiä tieteeseen ja teknologiaan hauskanpidon ja itse kokeilemisen kautta. Keskus pyrkii tarjoamaan ahaa-elämyksiä kaikenikäisille ja herättämään ihmisissä kiinnostusta tieteeseen.
Tiedekeskus AHHAA perustettiin 1997 Tarton yliopiston erikoisprojektina, ja vuonna 2004 Tarton kaupunki ja Tarton yliopisto perustivat keskukselle oman säätiön. Vuodesta 2000 AHHAA toimi Tarton tähtitornin tiloissa, kunnes siirtyi vuonna 2009 Lõunakeskukseen, Tartossa sijaitsevaan kauppakeskukseen. Vuodesta 2011 keskus on toiminut uudessa rakennuksessa, Tarton keskustassa, osoitteessa Sadama 1. Uusi keskus on 11,156 m² ja sen ovat suunnitelleet virolaiset arkkitehdit Vilen Künnapu ja Ain Padrik . Vuosina 2009-2013 AHHAA:lla oli toimipiste myös Tallinnan Vapaudenaukiolla, ja vuoden 2017 loppuun asti Lõunakeskuksessa toimi lisäksi AHHAA:n 4D-elämyskino.
Tarton lentoasema Reittiliikenne Tarttoon alkoi pitkän tauon jälkeen kesällä 2009, kun airBaltic aloitti lennot Riikaan 3. heinäkuuta neljästi viikossa. Tartto-Riika-reitti oli suosittu; maaliskuussa 2010 airBaltic kertoi kolminkertaistaneensa viikoittaisten lentojen määrän kymmeneen lentoon. AirBaltic kuitenkin lopetti Riika-Tartto-reittinsä kokonaan 1.8.2011. AirBaltic syytti Tarton lentoasemaa epäluotettavasta palvelusta, erityisesti lennonjohdon osalta. AirBalticin johtaja Janis Vanags mainitsi myös ILS:n, joka on saatu lentoaseman palveluvalikoimaan vasta hiljattain. Tarton lentoasema ei hyväksynyt kritiikkiä, koska lentoihin on tullut viivästys lennonjohdon vuoksi vain yhden kerran. Sen sijaan lennot ovat olleet useasti myöhässä airBalticista itsestään johtuen. Tarton kaupunginjohtaja Urmas Kruuse arveli reitin lopettamisen todelliseksi syyksi sen, ettei julkishallinto tukenut rahallisesti lentotoimintaa kuten on vaikkapa joissain Suomen kaupungeissa menetelty.
Tarton kaupunginosat Tartossa on 17 kaupunginosaa, mutta toisin kuin Tallinnassa, ne eivät ole hallinnollisia alueita. Tarton kaupunginosat ovat:
Ihaste Ihaste on virolaisen Tarton kaupungin kaupunginosa. Se sijaitsee Annelinnan eteläpuolella noin neljän kilometrin päässä kaupungin keskustasta kaakkoon, Emajoen vasemmalla puolella. Ihasten väkiluku on 2 497 (31. joulukuuta 2013) ja pinta-ala 4,24 neliökilometriä.
Maarja Pärtna Esikoiskokoelmassaan Pärtna käsittelee luonnon ja teollisuusympäristön ristiriitaa. Hän itse on kasvanut maalaistalossa, joka sijaitsee itävirumaalaisessa teollisuusympäristössä. Tarttoon muutettuaan hän on kokenut päässeensä ristiriidasta selvyyteen, koska kaupunki on hyvin vihreä. Hän on kirjoittanut tekstit valokuvaaja Lauri Kulpsoon kanssa julkaisemaansa valokuvakirjaan.
Tartto Tartto on vuoden 2017 kuntauudistuksesta alkaen ollut laajempaan Tarton kaupunkiin kuuluva epäitsenäinen kaupunki.
Tartto Tartto oli neuvostoaikana melkein suljettu kaupunki. 1990-luvulta lähtien matkailu on Tartossa kuitenkin kasvanut jatkuvasti. Samalla kun kysyntä eli turistien määrä on kasvanut, on kehittynyt myös tarjonta, esimerkiksi majoituspalvelut. Vuonna 2010 Tartossa oli hotelliyöpymisiä noin 140 000, joista ulkomaalaisten osuus oli 47 prosenttia.
Tartto Hallinnollisesti Tartto on epäitsenäinen kaupunki (linn, asustusüksus), laajemman Tarton kaupungin (linn, haldusüksus) osa.
Tarton–Moskovan semioottinen koulukunta Tarton–Moskovan koulukunta on saanut paljon vaikutteita muun muassa venäläisestä formalismista, strukturalismista ja poststrukturalismista. Nykyisin Tarton-Moskovan koulukunnan perinteitä jatkaa Tarton yliopiston semiotiikan laitos, jonka keskushahmoina toimivat muun muassa Kalevi Kull, Peeter Torop ja Mihhail Lotman.
Tarton laulujuhlat 1869 Tarton laulujuhlat 1869 oli Tartossa silloisessa Liivinmaan kuvermentissa järjestetty virolainen laulujuhla. 18.–20. kesäkuuta 1869 pidetyt laulujuhlat aloittivat Viron laulujuhlien perinteen. Tarton laulujuhlat 1869 loi pohjaa virolaiskansallisen liikkeen nousulle ja suomalais–virolaisten kansallisten liikkeiden yhteydelle.
Inkeriläisten kulttuuriyhteisöt Viron inkerinsuomalaisten liitto – "Eesti Ingerisoomlaste Liit" (lyh. VIL/EIL) on perustettu 1989, ja siihen kuuluu 11 paikallisseuraa eri puolilla Viroa. Liiton toimisto sijaitsee Tartossa. Virossa asuvat inkerinsuomalaiset ovat saaneet ensimmäisenä vähemmistönä kulttuuriautonomian.
Tartto Tartto oli henkisenä pääkaupunkina ja yliopistokaupunkina myös Viron vapaustaistelun keskus. 1980-luvulla kuuluisa venäläistämistä vastustava ”40:n kirje” oli päivätty Tartossa ja Tallinnassa ja vuoden 1987 ”fosforiittisota”. Tartossa käytettiin julkisesti ensimmäistä kertaa kansallisvärejä, kun kansallisperintöä vaaliva "Muinsuskaitse Selts" (Muinaismuistoyhdistys) piti siellä joukkokokoontumisen vuonna 1988.
Tarton taidemuseo Tarton taidemuseo on Viron valtion omistama taidemuseo Tartossa. Se on perustettu vuonna 1940 paikallisen taidekoulun Pallaksen aloitteesta.
Tartto (kunta) Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Tarton kunta, Laevan ja Piirissaaren kunnat sekä Tabivere Jõgevamaalta yhdistettiin uudeksi Tarton kunnaksi.
Tarton yliopisto Tarton yliopistossa on yhdeksän tiedekuntaa:
Tarton yliopiston yleisiä tutkimusaloja on neljä: luonnon- ja eksaktitieteet, lääketieteet, sosiaalitieteet ja humanistiset tieteet. Yliopisto kuuluu maailman siteeratuimpien yliopistojen kärki-1 %:iin. Viron kaikista tohtorinväitöskirjoista Tarton yliopistossa tehdään puolet. Vuonna 2009 niitä tehtiin yhteensä 100 kappaletta. Yliopistossa julkaistaan myös noin puolet Viron tiedejulkaisuista. Yhdeksän tiedekunnan mukana Tarton yliopiston tutkimuksissa ovat myös osana viisi yliopiston oppilaitosta eli collegea, Viron geenivarasto ja Tarton yliopiston kirjasto. Eniten siteerattuihin yliopiston tukijoihin kuuluvat muun muassa Marlon Dumas, Kaupo Kukli, Ülo Langella, Risto Näätänen, Tammi Liira, Martin Zobel, Hannes Kollist, Richard Villems, Jüri Allik, Urmas Kõljalg, Leho Tedersoo ja Toomas Kivisild. Vuonna 2016 maailman noin 3 100 viitatuimman tutkijan ("Highly Cited Researchers") listalla olivat Tarton yliopistosta Tonu Esko, Andres Metspalu, Martin Zobel, ja sivutoimensa kautta Markus Perola.
Juhan Aavik Vuosina 1911–1925 Aavik asui Tartossa. Hän aloitti opettajana vuonna 1919 Tarton korkeakoulussa sekä toimi orkesterin johtajana ja kapellimestarina Vanemuinen teatterissa. Hän oli samanaikaisesti myös yksi Tarton musiikki korkeakoulun perustajista ja ohjaajista vuosina 1919–1925. Tarttosta Aavik muutti Tallinnaan vuonna 1925 jossa oli vuosina 1925–1944 Tallinnan konservatoriossa.
Tarton kaupunki Valtatie 2 Tallinnasta Võruun ja valtatie 3 Jõhvista Valgaan kulkevat Tarton kautta. Tartosta johtaa rautatie Tallinnaan, Valgaan ja Koidulaan.
Tarton tuomiokirkko Tarton tuomiokirkko, aiemmin "Dorpatin tuomiokirkko", ("Tartu toomkirik", , saks.:" Dorpater Domkirche") on raunioitunut kirkko Virossa Tartossa. Se ei enää ole kirkollisessa käytössä. Sen torneissa on Tarton yliopiston museo. Se on ainoa keskiaikainen kaksitorninen kirkko Virossa. Kirkkoa rakennettiin pitkän ajan kuluessa, todennäköisesti 1200-luvulta ja 1500-luvun alkupuolelle. Se tuhoutui Liivinmaan sodassa. Tornit avattiin matkailijoille 2005.
Tartossa Emajoen niemen mäellä Toomemäellä oli ollut virolaisten rakentama linnoitus, jonka saksalaiset tuhosivat 1224. Sen paikalle rakennettiin piispanlinna, "castrum Tarbate", ja saman mäen toiselle nyppylälle tuli tuomiokirkko.
Tarton lentoasema Estonian Air avasi syyskuussa 2009 reitin Tartosta Tukholmaan. Reitti Tukholmaan kuitenkin lopetettiin ja 27. helmikuuta 2011 Estonian Air aloitti lennot Tallinnaan.. Estonian Air oli kesällä 2011 ainoa Tartosta lentävä reittilentoyhtiö. Se lensi kuutena päivänä viikossa yhden menopaluulennon Tallinnasta Tarttoon. Yhtiö ei kuitenkaan enää lennä kyseistä reittiä.
Tartto Tartto on liikenteen solmukohta. Sieltä on rautatieyhteys kolmeen suuntaan: Valgaan ja edelleen Riikaan, Koidulaan Venäjän-rajalle sekä Tapaan ja edelleen Tallinnaan ja Narvaan. Tallinnan ja Võrun välinen valtatie 2 ja valtatie 3 Jõhvista Valgaan kulkevat Tarton kautta. Tartosta lähtee lisäksi tie Viljandin (valtatie 92), Jõgevan (kantatie 39) ja Räpinan (kantatie 45) suuntiin.
Tarton taidemuseo Tarton taidemuseolla on kaksi yksittäisen taiteilijan erikoismuseota, Anton Starkopfin (1972–1997) museo Tartossa ja Eduard Kutsarin (1971-2012) museo Elvassa.
Tartto 1200-luvun lopusta lähtien Tartto kuului Hansaliittoon saksalaisella nimellä "Dorpat". Kun Pihkova ja Novgorod joutuivat Moskovan valtapiiriin, Tarton merkitys kauppakaupunkina väheni.
Puhtu Puhtussa sijaitsee Viron maatalousyliopistolle kuuluva Puhtun biologinen asema, jonka johtajana sen kuuluessa aiemmin Tarton yliopistolle ja Viron tiedeakatemialle toimi virolainen ornitologi Eerik Kumari. 1930-luvulla siellä vietti kesiään Virossa syntynyt saksalainen biologi Jakob von Uexküll.
Tartto Tartto () on Viron toiseksi suurin kaupunki, jossa asui vuonna 2012 runsaat 93 000 asukasta. Emajoen varrella sijaitseva Tartto on Etelä-Viron ja Tartumaan maakunnan keskus.
Luunjan kunta Kunta Tarton itäpuolella rajoittuen etelässä Kastreen ja Kambjaan, lännessä Tarton kaupunkiin sekä pohjoisessa Tarton kuntaan ja Peipsiääreen. Emajoki on noin 25 kilometrin matkalla Luunjan ja Kambjan rajajokena.
Tartto Tartossa toimii koripalloseura Tartu Ülikool/Rock, joka kuuluu Viron koripallon mestaruusliigaan, Baltian koripalloliigaan EuroChallengeen. Tartossa toimii myös Viron mestaruusliigan seura JK Tammeka Tartu.
Tarton yliopisto Neuvostoaikana Tarton yliopisto avattiin uudelleen nimellä "Tartu Riiklik Ülikool" eli Tarton valtionyliopisto. Opettajia jouduttiin tuomaan idästä, koska suurin osa opettajakunnasta oli paennut länteen tai kyyditetty. Pakollisiksi aineiksi yliopistossa tuli marxismi-leninismin perusteet, dialektinen ja historiallinen materialismi ja poliittinen taloustiede. Nomenklatuuraan kuuluivat rehtori, vararehtorit, puoluekomitean sihteeri ja joidenkin oppituolien johtajat. Kommunistisella puolueella, Komsomolilla ja ammattiyhdistyksillä oli omat elimensä yliopistossa. Teologinen tiedekunta oli suljettu jo vuonna 1940 ja taloustieteellinen tiedekunta siirrettiin Tallinnaan. Tarttoon perustettiin vuonna 1950 Viron maatalousakatemia, johon siirrettiin maataloustieteiden ja eläinlääketieteen opetus. Ruotsin aika häivytettiin yliopiston historiasta ja vuonna 1952 vietettiin yliopiston "150-vuotisjuhlaa". Kuitenkin jo vuonna 1982 vietettiin yliopiston 350-vuotisjuhlaa. Vuonna 1946 Tartossa aloitti Viron SNT:n tiedeakatemia, josta tuli yliopistoa enemmän rahoitettu tutkimustoiminnan ja tieteen valvonnan keskus. Tämä vähensi Tarton yliopiston merkitystä, josta tuli lähinnä akateemisen perusopetuksen jakaja. Tartto oli pitkään opiskelijamäärältään suurin korkeakoulu Virossa, mutta se menetti asemansa Tallinnan polytekniselle instituutille, jossa oli 1981–1982 9 872 ylioppilasta, kun Tartossa samaan aikaan opiskeli 7 701 ylioppilasta. Vuonna 1975 tuli voimaan määräys, jonka mukaan kandidaatin- ja tohtorinväitöskirjat tuli julkaista venäjäksi. Vuosina 1989–1992 yliopistossa suoritettiin rakenteellisia muutoksia, joilla palautettiin vanhoja akateemisia oppiaineita ja tapoja. Viro itsenäistyi jälleen vuonna 1991.
Tarton offensiivi Tarton offensiivi tai Tarton taistelu tai Emajoen taistelu oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton 3. Baltian rintaman hyökkäys Saksan Pohjoisen armeijaryhmän joukkoja vastaan vuonna 1944. Hyökkäyksen päämääränä oli lyödä Saksan 18. armeija ja vallata Tarto, mikä mahdollistaisi Viron nopean miehityksen. Neuvostojohto suunnitteli etenemistä Riianlahdelle, jolloin armeijaryhmä Narvan joukot jäisivät mottiin. Hyökkäys alkoi 10. elokuuta 1944, jolloin Neuvostoliiton 67. armeija murtautui Saksan XXVIII armeijakunnan puolustuksen läpi vallaten Võrun 13. elokuuta. 16. elokuuta neuvostojoukot ylittivät Peipsijärven edeten saksalaisten vasempaan sivustaan. 3. Baltian rintaman joukot valtasivat Tarton 25. elokuuta saaden sillanpään Emajoen pohjoispuolelle. Saksalaiset ja virolaiset joukot aloittivat vastahyökkäyksen Emajoen eteläpuolella tuhoten kaksi neuvostojoukkojen sillanpäätä ja yrittivät vallata Tarton takaisin 4.-6. syyskuuta 1944 edeten kaupungin pohjoisosiin, mutta neljä Neuvostoliiton kivääridivisioonaa torjuivat yrityksen. Taistelun seurauksena Viron kansallismuseo tuhoutui ja Tarton yliopisto kärsi 40 miljoonan ruplan vahingot. Saksan Armeijaryhmä Narvan joukot vetäytyivät Latviaan 17. syyskuuta operaatio Asterissa.
Tartto Kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941, alkoivat Tartossa pakkoevakuoinnit ja summittaiset vangitsemiset. Taistelu Tartosta alkoi 10. heinäkuuta ja kesti kaksi viikkoa. Taistelu käytiin aluksi pääasiassa virolaisten sissien (metsäveljien) ja Neuvostoliiton armeijan välillä saksalaisten pysäytettyä hyökkäyksensä etelämmäksi. Tarttoon saapui vain kaksi kuorma-autollista saksalaisia sotilaita, mutta puna-armeija vetäytyi keskustasta Emajoen toiselle puolelle, koska luuli Saksan aloittaneen suuremman hyökkäyksen. Neuvostojoukot pitivät puoliaan Emajoen toisella puolella tuhottuaan joen yli vievät sillat, muun muassa historiallisen Kivisillan. Saksan armeija jatkoi hyökkäystään ja valtasi Tarton 25. heinäkuuta.
Johanneksen kirkko (Tartto) Jaanin kirkko eli Johanneksen kirkko on luterilainen kirkko Tartossa. Se on yksi neljästä säilyneestä keskiaikaisesta rakennuksesta Tartossa. Huomattava piirre kirkossa ovat sen vanhat terrakottahamot sisä- ja ulkotiloissa.
Tartto Vuoden 2017 suunnistuksen maailmanmestaruuskisojen keskuspaikka oli Tartto.Tartolla on lukuisia ystävyyskaupunkeja eri puolilla Eurooppaa ja yksi Yhdysvalloissa. Aktiivisimmat ja tiiveimmät suhteet Tartolla on Tampereen, Turun ja Uppsalan kanssa, joilla on Tartossa oma edustustonsa.
Tartto–Valga-rata Tartto–Valga-rata () on Viron rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulkee Tartosta Elvan kautta Valgaan Latvian rajalle. Valgasta on ratayhteys Valkan kautta edelleen Latvian pääkaupunkiin Riikaan.
Tarton raatihuone Raatihuone on nykyisin Tarton kaupunginvaltuuston ja -hallituksen kokoustila. Ensimmäisessä kerroksessa on apteekki ja Tarton Vierailukeskus. Aikoinaan ensimmäisessä kerroksessa on ollut vankila ja vaakahuone, ylemmissä kerroksissa istui kaupungin asioista päättävä raati.
Tarton observatorio Tarton observatorio on perustettu Dorpatin keisarilliseen yliopistoon (Tarton yliopisto), kun yliopisto avattiin uudelleen 1802. Observatoriorakennus valmistui 1810 Tarttoon Toomemäelle. Laitteet asensi 1814 von Struve, joka aloitti havaintojenteon. Vuonna 1824 sinne saapui yhdeksäntuumainen Fraunhoferin linssiteleskooppi, joka oli aikanaan maailman suurin akromaattinen teleskooppi. Kun G. W. von Struve ryhtyi rakentamaan kolmiomittausketjuaan vuonna 1816, sen ensimmäiseksi pisteeksi tuli observatorion ulkoporras.