mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Falklandin sota Argentiinalaisten otettua saaret haltuunsa yritti Yhdysvaltain ulkoministeri Alexander Haig sovitella Argentiinan ja Britannian välillä. 8. huhtikuuta 1982 Yhdysvaltain ulkoministeri Alexander Haig saapui Lontooseen pikaneuvotteluun Falklandin tilanteesta. Seuraavana päivänä, 9. huhtikuuta, Haig saapui Buenos Airesiin keskustelemaan Argentiinan hallituksen kanssa. Ulkovalloista Euroopan talousyhteisö ilmoitti antavansa täyden tukensa Britannialle ja julistavansa Argentiinan kauppasaartoon. 15. huhtikuuta – 19. huhtikuuta ulkoministeri Haig kävi toiset neuvottelut Argentiinan hallituksen kanssa. Neuvottelut päättyivät tuloksettomina. Neuvottelujen ja Haigin käymän "sukkuladiplomatian" tuloksena Britannian onnistui saada itselleen n, Euroopan talousyhteisön, Naton ja Brittiläisen kansainyhteisön tuki. Argentiina puolestaan epäonnistui pyrkimyksessään saada tukea Amerikan yhtenäisyysjärjestöltä, OAS:ltä.
Falklandin sota antoi 3. huhtikuuta päätöslauselman numero 502, jossa Argentiinaa kehotettiin välittömään väkivaltaisuuksien lopettamiseen ja vetäytymiseen. Päätöslauselmassa Zaire, Guyana, Irlanti, Jordania, Japani, Togo, Ranska ja USA antoivat tukensa Britannialle. Argentiina sai tukea Panamalta, Kiinalta, Puolalta ja Espanjalta. Neuvostoliitto ei osallistunut päätöksen tekoon.
Falklandin sota Britannian erikoisjoukot hyökkäsivät 14.-15. toukokuuta välisenä yönä Pebblesaarelle, jolla sijaitsi argentiinalainen lentotukikohta. Yksitoista argentiinalaista lentokonetta tuhottiin maassa. 18. toukokuuta Britannia torjui YK:n pääsihteeri Javier Pérez de Cuéllarin esittämän rauhansuunnitelman. Brittien maihinnousujoukot lähestyivät Falklandinsaaria suuressa laivasaattuessa.
ARA Cabo San Antonio Alus osallistui Falklandin sotaan kuljettaen kaksikymmentä 1. maihinnousupataljoonan LVTP7 AMTRAC panssaroitua maihinnousuajoneuvoa sekä LARC-V kuljetusamfibioajoneuvoa, joilla siirrettiin 2. merijalkaväkipataljoonan D- ja E-komppania Yorke Bayhin. Tämän operaation päätyttyä alus ei enää osallistunut sotatoimiin lukuun ottamatta Port Stanleyn miinoittamista.
ARA General Belgrano Falklandin sodan puhjettua keväällä 1982 "General Belgrano" lähetettiin huhtikuun lopulla eräiden muiden argentiinalaisten sota-alusten tavoin asemiin Falklandinsaarten ympärille odottamaan lähestyviä Royal Navyn voimia. Alus kuitenkin pysytteli Britannian julistaman, Falklandinsaaria ympäröivän säteeltään 200 meripeninkulmaa laajan sotatoimialueen ulkopuolella. "HMS Conqueror" löysi "General Belgranon" Burdwoodinmatalikolta saarten eteläpuolelta 30. huhtikuuta ja alkoi varjostaa alusta. "General Belgranon" arveltiin olevan osa pihtiliikettä, jossa argentiinalaiset sota-alukset lähestyivät saaria sekä pohjoisen että etelän suunnasta.
HMS Glasgow (D88) HMS Glasgow (viirinumero D88) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä (Sheffield-luokka). Alus osallistui Falklandin sotaan, jossa se vaurioitui 12. toukokuuta 1982 ilmapommituksessa. Se palveli osana INTERFET rauhanturvaoperaatiossa 1999 sekä oli osana Etelä-Atlantin partiointia 2004. Se poistettiin palveluksesta 2005 ja romutettiin 2009.
Falklandin sota Elokuussa 1981 Davidoff anoi käyttöönsä Argentiinan laivaston jäänmurtajaa. Argentiinan laivasto halusi perustaa toisen aseman Thulen alueelle. Hanke sai virallisen nimen projekti Alpha syyskuussa 1981 pian Davidoffin hakemuksen saavuttua. Aluksen sotilashenkilöstön piti liittyä perustettavalle asemalle lähetettyyn henkilöstöön huhtikuussa 1982.
Falklandin sota 1960-luvulla Falklandinsaarten kiista kärjistyi dekolonisaation myötä. Argentiinalaiset nationalistit järjestivät saarilla provokatiivisia ja väkivaltaisia mielenilmaisuja. Argentiina ja Britannia kävivät neuvotteluja, mutta falklandinsaarelaisten vaatimuksesta Britannian hallitus ilmoitti vuonna 1968, että saarten kysymys ratkaistaan asukkaiden omien toivomusten mukaisesti. Saarelaisten selvä enemmistö halusi pysyä Britannian alaisuudessa.
HMS Illustrious (R06) "HMS Illustrious" ei kerennyt valmistua Falklandin sotaan, mutta sodan päätyttyä se lähetettiin alueelle vapauttamaan sisaraluksensa "HMS Invincible". Matkan aikana alus otettiin virallisesti palvelukseen. Lentotukikohdan korjausten valmistuttua lentotukialus aloitti paluumatkan kotimaahan, jossa sen koeajot saatettiin loppuun ja suoritettiin virallinen palvelukseen ottaminen 20. maaliskuuta 1983.
RFA Olna (A123) Alus lähti "HMS Bristolin" saattamana Falklandille, jossa sen tehtävä oli pääosin tankata lentotukialusosaston aluksia. Alus osallistui 1990 Persianlahden sotaan, jossa se kuului tankkeriosastoon. Se saapui operaatioalueelle elokuussa hieman Irakin Kuwaitin valtauksen jälkeen, ja alus oli sotatoimialueella koko kriisin ajan lukuun ottamatta lyhyttä Singaporessa vietettyä huoltojaksoa.
USS Borie (DD-704) "USS Borie" myytiin 1. heinäkuuta 1972 Argentiinalle, joka liitti sen samana päivänä laivastoonsa nimellä "ARA Hipólito Bouchard". Alus osallistui Falklandin sotaan, jossa se saattoi muun muassa risteilijä "ARA General Belgranoa" kohtalokkaalla matkalla. Alus poistettiin alusluettelosta 1984 ja se myytiin romutettavaksi vielä samana vuonna.
RFA Brambleleaf (A81) "RFA Brambleleaf" otettiin palvelukseen 26. maaliskuuta 1982 ja se otti osaa Falklandin sotaan 1982. Puolustusministeriö lunasti aluksen 1980-luvun puolivälissä leasing-sopimuksen jatkuessa. Alus poistettiin palveluksesta 2007 kaksi vuotta aiemmin kuin oli suunniteltu. Alus hinattiin 18. elokuuta 2009 Gentiin Belgiaan romutettavaksi.
Sota Sotia ei ole aloitettu yksipuolisilla sodanjulistuksilla vuoden 1945 jälkeen, koska YK:n perustamiskirja kielsi sotilaallisen voiman käytön ensimmäisenä. Viimeisin Yhdysvaltojen muodollinen sodanjulistus on vuodelta 1942, jolloin se julisti saman päivän aikana sodan Saksan liittolaisille Romanialle, Bulgarialle ja Unkarille. Viimeisen kerran muodollista yksipuolista sodanjulistusta käytettiin 1945, kun Neuvostoliitto julisti sodan Japanille toisen maailmansodan lopulla. Tämän jälkeen sotiin osallistuneet valtiot ovat välttäneet sotatilan julistamista. Esimerkiksi Britannia ei kutsunut Suezin kriisiä tai Falklandin sotaa sodiksi, vaan kriiseiksi tai konflikteiksi. Valtiot ovat käyttäneet myös termejä sotilaallinen väliintulo tai poliisitoimi.
Falklandin sota Argentiina ja Britannia kuitenkin pääsivät 12. elokuuta 1971 sopimukseen, joka vahvisti Falklandinsaarten siteitä Argentiinaan. Argentiina tarjosi koulutus- ja terveydenhoitopalveluita sekä polttoaineita, ja falklandinsaarelaiset joutuivat suorittamaan ulkomaanmatkansa Argentiinan kautta. 1970-luvun puolivälissä Argentiinan ja Britannian välit kuitenkin kiristyivät uudestaan, ja diplomaattisuhteetkin maiden välillä olivat jonkin aikaa katkaistuina. Vuonna 1976 lordi Shackleton matkusti Britannian hallituksen edustajana saarille tutkimaan niiden taloudellista tilaa, mikä herätti suuttumusta Argentiinassa. Argentiinan laivasto häiritsi brittiläisiä kalastusaluksia, ja lordi Shackletonia kuljettanut alus joutui tulituksen kohteeksi. Eteläisiin Sandwichsaariin kuuluvalta Thulesaarelta paljastui vuonna 1978 Argentiinan tutkimusasema, jonka henkilöstöstä suuri osa oli sotilaita. Britannia lähetti paikalle laivasto-osaston, mutta yritti kuitenkin neuvotteluteitse saada Argentiinan luopumaan tukikohdasta rauhanomaisesti. Lopulta tukikohta oli vallattava Falklandin sodan yhteydessä.
FV 432 FV 432 "(Trojan)" on miehistön kuljetukseen tarkoitettu brittiläinen tela-ajoneuvo eli panssarivaunu. Ajoneuvo oli tarkoitettu kuljettamaan jalkaväen sotilaita taistelualueelle. Se oli lajissaan ensimmäinen tähän käyttöön hyväksytty ajoneuvo Britanniassa Toisen maailmansodan jälkeen. Tyypin ensiesittely tapahtui vuonna 1962. Tyypin miehistönkuljetusvaunut osallistuivat useisiin sotilaallisiin operaatioihin, kuten Falklandin sotaan.
Brothers in Arms (kappale) Brothers in Arms on Dire Straitsin vuoden 1985 kappale ja esiintyy heidän samannimisen albuminsa viimeisenä kappaleena. Se tehtiin alun perin vuonna 1982, samana vuonna kuin Falklandin sota. Kappale uudelleenjulkaistiin erikoisjulkaisuna vuonna 2007 sodan 25-vuotispäivän muistoksi ja keräämään varoja sodan veteraaneille, jotka kärsivät posttraumaattisesta stressihäiriöstä.
Falklandin sota Britannian suurlähetystö vastaanotti 10. maaliskuuta Davidoffin ilmoituksen 41 merisotilaan oleskelusta Etelä-Georgialla. Ilmoituksen mukaan osasto viipyisi alueella neljä kuukautta. Seuraavana päivänä osasto lähti merelle ARA "Bahía Buen Sucesolla" eikä siten saanut suurlähetystön ohjeita alueella noudatettavista toimintatavoista. Osastoon ei saatu sen noudattaman radiohiljaisuuden vuoksi yhteyttä.
Falklandin sota Leach lähetti 1. huhtikuuta määräyksen keskeyttää Välimerellä pidetyn harjoituksen ja aloittaa valmistautumisen Etelä-Atlantille siirtymiseen. Edustajainhuone hyväksyi 2. huhtikuuta voimankäytön sekä laivasto-osaston lähettämisen alueelle. Osastoon kuului lopulta 127 alusta, joista 43 varsinaisia laivaston aluksia, 22 Royal Fleet Auxiliaryn sekä loput 62 kauppalaivastosta palvelukseen kutsuttuja.
Falklandin sota 7. toukokuuta YK ryhtyi rauhanvälitykseen. 9. toukokuuta britit pommittivat Falklandinsaaria mereltä ja ilmasta. Sea Harrier -tukialushävittäjät upottivat argentiinalaisen hinaaja "Narwalin". 14. toukokuuta kolme Argentiinan ilmavoimien A-4 Skyhawk -hävittäjää ammuttiin alas. Britannian pääministeri Margaret Thatcher varoitti, ettei rauhanomainen ratkaisu ole ehkä mahdollinen.
Falklandin sota Espanja esitti vastalauseen vuonna 1494 tehdyn Tordesillasin sopimuksen perusteella. Sopimuksen mukaan alue kuului Espanjalle. Väitteen jatkoksi esitettiin myös Englannin ja Espanjan yhdeksäntoista vuotta kestäneen sodan päättänyt Lontoon sopimus 1604 sekä sitä täydentävät Madridin ja Utrechtin sopimukset 1670 ja 1713. Britit kuitenkin epäsivät toistuvasti Espanjan oikeudet alueeseen.
Margaret Thatcher Thatcherin terveys alkoi heiketä 2000-luvulla: vuoden 2002 sydänkohtauksen lisäksi hänen kerrottiin saaneen pieniä aivohalvauskohtauksia, ja hän kärsi vaikeasta dementiasta. Kesällä 2010 tuli julkisuuteen tieto Thatcheria koskevasta elokuvahankkeesta, jossa tämän muistisairauskin tuotaisiin esille. Thatcherin lapset arvostelivat aietta. "Rautarouva"-elokuvan painopiste on Falklandin sotaa edeltävissä vaiheissa. Nimiroolissa on Meryl Streep.
ARA Hércules (B-52) "ARA Hércules" osallistui Falklandin sotaan sisaraluksensa "ARA Santisima Trinidadin" kanssa suojaten lentotukialus "ARA Veinticinco de Mayoa". Alus modernisoitiin 2000 Talcahuanossa Chilessä, jolloin sen lentokantta ja konesuojaa laajennetiin kahden helikopterin käyttämiseksi. Alus operoi muutosten jälkeen kahdella Sea King helikopterilla ja se kykenee kuljettamaan 238 merijalkaväen sotilasta varusteineen.
Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat Toisen maailmansodan jälkeen ja brittiläisen maailmanvallan murentumisen myötä laivasto pieneni ja se muunnettiin keskittymään sukellusveneentorjuntaan, lähinnä estämään Neuvostoliiton sukellusveneiden pääsyn Atlantille. Erillinen Välimeren laivasto lakkautettiin 1967 ja vuonna 1971 Singaporesta vetäytymisen myötä Iso-Britannia menetti tukikohtansa Kaakkois-Aasiassa. Tärkein toisen maailmansodan jälkeinen operaatio oli Falklandin sota Argentiinaa vastaan 1982.
Falklandin sota "HMS Antrim" ja "HMS Plymouth" tukivat maihinnousseita joukkoja tykkitulella. Joukot etenivät Grytvikeniin ja King Edward Pointiin, jolloin argentiinalaisjoukot antautuivat. 26. huhtikuuta Etelä-Georgian Leithin argentiinalaisjoukkojen komentaja kapteeni Largos allekirjoitti antautumissopimuksen "HMS Antrimin" kannella. Luutnantti Alfredo Astiz antautui joukkonsa kanssa Stromnessissa. Vangitut joukot sijoitettiin "HMS Plymouthille" ja "HMS Enduranceen".
Falklandin sota 21. toukokuuta brittijoukot nousivat maihin amfibioajoneuvoilla San Carlosin lahdella ("San Carlos Water") itäisen Falklandinsaaren luoteisrannalla. Yhdeksän maihinnousua häirinnyttä argentiinalaista hävittäjää ammuttiin alas, mutta myös "HMS Ardent" upposi saatuaan pommiosumia. Maihinnousujoukot lähtivät etenemään jalkaisin kohti kahta tavoitetta: etelässä kohde oli Darwinin ja Goose Greenin asutuskeskus ja idässä Port Stanley.
Falklandin sota 29. – 30. toukokuuta sotalaivat ja Harrier-hävittäjät pommittivat argentiinalaisten asemia. Britit etenivät ja Douglas varmistettiin. Kolmas maahanlaskurykmentti valtasi takaisin Teal Inletin asutuskeskuksen. 1. kesäkuuta britit toistivat tulitaukoehtonsa. 4. kesäkuuta Britannia torjui Yhdistyneiden kansankuntien turvallisuusneuvostossa Panaman ja Espanjan aselepoa koskevan päätöslauselmaehdotuksen. Kaksi päivää myöhemmin Versailles'n kokous ilmaisi tukensa briteille.
Falklandin sota Margaret Thatcherin päätös käyttää sotilasvoimaa argentiinalaisten karkottamiseen herätti Britanniassa ristiriitaisia tunteita. Sodanvastainen liike oli voimakas, mutta lopulta voiton helppous synnytti brittien keskuudessa kansallismielisyyden puuskan, joka auttoi Thatcheria kukistamaan sisäiset kilpailijansa konservatiivipuolueessa ja kantoi konservatiivit vaalivoittoon vuonna 1983. Argentiinassa tappion häpeä ja pettymys puolestaan johtivat maata vuodesta 1976 hallinneen sotilasjuntan eroon.
Argentiina Argentiinan ja Perun välit rikkoutuivat vuonna 1995 puoleksitoista vuosikymmeneksi Argentiinan myytyä salaa aseita ja ammuksia Perun kanssa Cenepan sotaa käyvälle Ecuadorille. Tätä ennen Peru oli ollut Argentiinan liittolainen ja tukenut sitä 1980-luvulla Falklandin sodassa. Argentiinan presidentti Cristina Fernández teki ensimmäisen virallisen vierailun tapaamaan Perun Alan Garcíaa maaliskuussa 2010. Edellinen valtiovierailu tapahtui 1994.
Port Stanley Port Stanley (myös "Stanley") on perustettu 1843 ja siitä tuli Falklandinsaarten pääkaupunki 1845. Paikan nimi on peräisin Edward Stanleystä, Greyn 14. jaarlista, joka toimi konservatiivipääministeri Robert Peelin II hallituksessa vuoden 1844 loppuun sota- ja siirtomaaministerinä. Vuonna 2012 Port Stanleyssä asui 2 121 asukasta, eli suurin osa Falklandin saarten noin 2 500 asukkaasta.
Falklandin sota Falklandin saari jaettiin kahteen puolustusalueeseen, joiden väliraja kulki Bougainvillen saaren länsirannikolta suoraan pohjoiseen. Läntinen rannikkosektori, jonka komentajana oli prikaatikenraali O. E. Parada, käsitti Fox Bayn (8. rykmentti ja 9. pioneerikomppania), Port Howardin (5. rykmentti) ja Goose Greenin tukikohdat (12. rykmentti ja 25. rykmentin C-komppania) sekä Pebblesaaren ja Goose Greenin lentotukikohdat. Itäisen Stanleyn sektorin joukot oli keskitetty Port Stanleyhin, jossa oli kaikkiaan viisi jalkaväkirykmenttiä, 5. merijalkaväkipataljoona, 3. kenttätykistörykmentti, 4. ilmakuljetteinen tykistörykmentti, 10. panssariautokomppania, 601. helikopteripataljoona ja tukevia joukkoja, kuten pioneerikomppanioita ja ilmatorjuntaa.
23. huhtikuuta Britannian ulkoasiainministeriö kehotti brittejä lähtemään Argentiinasta. Pääministeri Margaret Thatcher määräsi 29. maaliskuuta kolme ydinsukellusvenettä sekä "RFA Fort Austinin" lähtemään Etelä-Atlantille. Seuraavana päivänä pääministeri antoi laivaston esikuntapäällikölle amiraali Sir Henry Leachille ohjeen valmistautua saarten takaisin valtaukseen.
Falkland Falkland voi tarkoittaa seuraavia:
ARA Isla de los Estados "ARA Isla de los Estados" päällikkönään kapteeni Tulio N. Panigadi lähti 28. maaliskuuta Puerto Deseadosta osallistuakseen operaatio Azuliin eli Falklandin miehitykseen. Se saapui Falklandille 4. huhtikuuta. Alus jäi Falklandeille sijoitettujen joukkojen huoltoalukseksi.
Falklandin sota Huhtikuun puoleen väliin mennessä Kuninkaalliset ilmavoimat olivat perustaneet tilapäisen lentotukikohdan Ascensioniin (RAF Ascension Island), joka sijaitsi Yhdysvaltain Wideawaken lentotukikohdan alueella. Tukikohtaan sijoitettiin Avro Vulcan B Mk.2 -pommittajia, Handley Page Victor K. Mk.2 -ilmatankkauskoneita ja McDonnell Douglas Phantom FGR Mk.2 -hävittäjiä. Suurin piirtein saman aikaisesti saapui laivaston pääosasto saarelle.
Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat Britannian asevoimat ovat nykyään yksi vahvimmista ja teknillisesti kehittyneimmistä maailmassa. Sen toimintabudjetti on kolmanneksi suurin maailmassa huolimatta siitä että se on kooltansa vasta 28. sijalla. Britannia sijoittaa myös toiseksi eniten varoja sotilaalliseen tutkimukseen. Resursseistaan huolimatta tämän hetken suuntaus on ottaa osaa operaatioihin liittoumien osana. Näitä ovat Bosnian, Afganistanin ja Irakin operaatiot. Viimeisin Britannian suuri yksin suorittama sotatoimi oli Falklandin sota vuonna 1982.
Meritorjunta Meritorjunta on vihollisten sotilaallisten merialusten torjumista. Se voi kohdistua niin merenpinnan päällisiin, kuin sen alaisiin aluksiin. Pinnanalainen alus on yleensä sukellusvene. Meritorjunnassa voidaan käyttää laivastoalusten ohella: lähinnä merimaaliohjuksia, rannikkopattereita tykistön roolissa kuin myös lentokoneita. Rannikkopatteristo voi olla myös liikkuva, jolloin lähinnä telahaupitsit voisivat tulla kyseeseen tässä tehtävässä, Lentokoneisiin, ohjusveneeseen tai rannikon puolustusasemaan voi olla asennettuna meritorjuntaohjus. Näistä tunnetuimpia on Falklandin sotaan liittynyt, ranskalaisvalmisteinen Exocet-ohjus.
Falklandin sota Etelä-Georgian edustalla olleelle laivasto-osastolle annettiin sukellusvenehälytys, jolloin ne siirtyivät "HMS Endurancea" lukuun ottamatta avomerelle. "RFA Tidespring" jatkoi 24. huhtikuuta sukellusvenejahtia, kun Argentiinan ilmavoimien Boeing 707 lensi laivasto-osaston yli. Seuraavana päivänä helikopterit vaurioittivat Argentiinan laivaston sukellusvenettä "ARA Santa Fetä", jonka miehistö hylkäsi King Edward Pointin laituriin. Sukellusveneuhan päätyttyä maihinnousuosasto laskettiin maihin Hesteslettenissä.
RFA Tidespring "RFA Tidespring" oli mukana toisessa ja kolmannessa turskasodassa. Se otti osaa Falklandin sotaan, vaikka sen palveluksen piti päättyä samana vuonna. Se kuului Etelä-Georgialle hyökänneeseen osastoon. Hyökkäyksen aikana alukselle oli sijoitettuna kapteeni Chris Nunnin merijalkaväen 42 kommandorykmentin M-komppania.
Alus poistettiin palveluksesta 13. joulukuuta 1991. Se hinattiin 20. maaliskuuta 1992 Portsmouthista ja hylky saapui 2. heinäkuuta Port Alangiin Intiaan romutettavaksi.
Falklandin sota Haigin epäonnistuttua sovittelua jatkoi Yhdistyneet kansakunnat, joka päätöslauselmassaan määräsi Argentiinan lopettamaan saarten miehityksen ja kiistan osapuolet ryhtymään kahdenvälisiin neuvotteluihin. Yhdysvallat tuki Britanniaa ja Euroopan talousyhteisö julisti Argentiinan kauppasaartoon. Latinalaisen Amerikan maista vain Kolumbia ja Augusto Pinochetin johtama Chile ilmaisivat tukensa Britannialle. Chilen ja Argentiinan välit olivat vanhastaan huonot, ja maat olivat 1970-luvun lopulla olleet sodan partaalla Tulimaata koskevan aluekiistan takia.
Falklandin sota Itsenäistynyt Argentiina peri aluevaatimuksen Espanjalta, mutta 3. tammikuuta 1833 britit onnistuivat kaappaamaan saaret itselleen pienen argentiinalaisen siirtokunnan ollessa hajaannustilassa. Britit asuttivat saaret ja niistä tehtiin vuonna 1845 kruununsiirtomaa. Argentiina piti kuitenkin vaatimustaan jatkuvasti yllä. 1900-luvulla Argentiina alkoi vaatia myös lähes asumattomia Etelä-Georgian saarta ja Eteläisiä Sandwichsaaria, jotka sijaitsevat Etelä-Atlantin keskellä yli 1 000 kilometrin päässä Falklandinsaarista.
HMS Broadsword "HMS Battlesword" oli telakalla korjattavana kuusi viikkoa, mistä se palvelukseen palattuaan siirtyi Amerikan itärannikolle suorittamaan koeammuntoja torpedoilla vasta asennetuilla STWS-2 järjestelmillä. Koeammuntojen ohessa alus vieraili useissa Yhdysvaltain rannikkokaupungeissa sekä Montrealissa Kanadassa. Falklandin sotaan osallistunut alus oli suosittu vierailukohde kaikkialla missä se vieraili. Baltimoren vierailun aikana aluksen päällikkö Canning luovutti tehtävät seuraajalleen R. McQueenille, josta samalla tuli 2. Fregattilaivueen komentaja.
HMS Exeter (D89) Se osallistui 2007 Newquayssa Falklandin sodan 25-vuotismuistotilaisuuteen viimeisenä edelleen palveluksessa olevana sotaan osallistuneena sotalaivana. Alus siirrettiin 30. heinäkuuta 2008 Portsmouthissa reserviin ennen kuin se poistettiin palveluksesta 27. toukokuuta 2009. Alus palveli vuoden 2010 alussa edelleen koulutusproomuna uusien hinaajien miehistön koulutuksessa. Aluksen hylky huutokaupattiin 28. maaliskuuta 2011 ja se hinattiin Leayl Ship Recyclingille Turkkiin 23. syyskuuta.
Falklandin sota "HMS Conqueror" laukaisi kello 18.57 1 400 jaardin etäisyydeltä kolme vanhan mallista Mk.8-torpedoa, joissa oli suurimmat mahdolliset lataukset risteilijän panssarivyön läpäisemiseksi. Kaksi niistä osui upottaen ARA "General Belgranon", jolloin sodan tuhoisimmassa yksittäisessä sotatoimessa sai surmansa 323 miehistönjäsentä. The Sun -sanomalehti julkaisi seuraavana päivänä etusivullaan kuuluisan ja keskustelua herättäneen "Gotcha"-otsikon . Sotatoimen jälkeen Argentiinan hallitus torjui Perun tekemän rauhanehdotuksen.
Johan Kock Johan Kock (4. kesäkuuta 1861 Helsinki – 13. huhtikuuta 1915 Fitchburg, Massachusetts, Yhdysvallat) oli Venäjän armeijasta 1897 Viipurissa eronnut alikapteeni. Hän oli vallankumouksellinen aktivisti ja johti punakaartien valtakunnallista organisaatiota vuosina 1905-1906.
Punakaarti Punakaarti on yleisnimitys, jolla kutsutaan Suomen työväenliikkeen 1900-luvun alun puolisotilaallisia joukkoja. Punakaarteja perustettiin kahdessa vaiheessa, aluksi suurlakon seurauksena vuosina 1905–1906, ja niiden lakkauttamisen jälkeen uudelleen vuosina 1917–1918. Tunnetuin punakaartiksi kutsuttu joukko on vuoden 1918 sisällissodassa Suomen kansanvaltuuskunnan armeijana taistellut "Suomen Punainen Kaarti".
Punakaarti Ensimmäiset punakaartit olivat pääosin aseistamattomia ammattiyhdistysliikkeen jäsenistä muodostettuja ryhmiä, jotka syntyivät vuoden 1905 suurlakon aikana perustetusta kansalliskaartista. Joulukuussa 1905 punakaartit saivat virallisen aseman sosialidemokraattisen puolueen sisällä, mutta ne lakkautettiin Viaporin kapinan väkivaltaisuuksien seurauksena elokuussa 1906.
Gösta Theslöf Theslöf hankki ensimmäisen sortokauden aikana yhteyksiä aktivisteihin, jotka suunnittelivat aseellista toimintaa Venäjää vastaan. Vuonna 1904 hän tarjosi yhdessä Jonas Castrénin kanssa suomalaisten yhteistyötä Japanin asiamiehelle Motojiro Akashille. Vuoden 1905 suurlakon aikana Theslöf toimi Helsinkiin punakaartin vastapainoksi perustetun ylioppilaiden suojeluskaartin päällikkönä. Lakkoviikolla hän oli johtaa kaartinsa 6. marraskuuta 1905 aseelliseen yhteenottoon punakaartin kanssa, mutta tilanne laukesi viime hetkellä rauhanomaisesti. Suurlakon jälkeen valkokaarti lakkautettiin, jolloin Theslöf jäi syrjään julkisuudesta. Hän palasi Hankoon, jossa toimi 1906–1911 Suomen Yhdyspankin paikallisen konttorin johtajana sekä vuodesta 1906 ”toiminimi Karl Boström” -nimisen liikeyrityksen omistajana. Hangossa Theslöf meni 1907 naimisiin kunnallisneuvoksen tyttären Karin Korsmanin kanssa. Hän myös julkaisi 1910 ja 1911 kaksi ruotsinkielistä runokokoelmaa.
Punakaarti Toukokuun aikana työväenliikkeen piirissä alettiin kuitenkin organisoimaan järjestyskaarteja, jotka luonteeltaan muistuttivat elokuussa 1906 lakkautettuja punakaarteja. 12. toukokuuta Helsingin Kaisaniemessä pidettiin parinsadan entisen punakaartilaisen kokous, jossa ryhdyttiin suunnittelemaan niiden uudelleenperustamista. Uusilla kaarteilla katsottiin olevan sama tehtävä kuin vuosina 1905–1906 eli järjestyksen ylläpito, kansalaisten suojeleminen sekä työväenliikkeen sanan- ja kokoontumisvapauden turvaaminen. Porvarillisen Helsingin kaupunginvaltuuston rinnalle perustettu Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta kuitenkin vastusti hanketta. Samaan aikaan myös muualla Suomessa aktivoiduttiin, esimerkiksi Porissa sosialidemokraattinen paikallisjärjestö perusti erityisen työväen järjestyskunnan ja Tampereella 16. toukokuuta pidetyssä järjestäytyneiden työläisten kokouksessa päätettiin perustaa oma miliisimiehistö.
Gustaf Adolf Lindberg Gustaf Lindberg kuului Suomen vuosinaan myös vuoden 1905 suurlakon aikana perustettuun suojeluskaartiin. Hän sai surmansa elokuussa 1906 Hakaniemen mellakassa, joka oli Helsingin Hakaniemessä käyty suojeluskaartin ja punakaartin välinen aseellinen yhteenotto. Lindberg on haudattu yhteishautaan Hietaniemen hautausmaalle kuuden muun välikohtauksessa kuolleen suojeluskaartilaisen kanssa.
Matts von Nandelstadh Sotilasuransa jälkeen von Nandelstadh toimi Helsingin kuritushuoneen kanslia-apulaisena 1904–1905, Voima-liiton harjoitusjohtajana 1905–1906 sekä Tampereen poliisimestarina 1906–1907. Hän toimi sen jälkeen ensin apulaispäällikkönä Kymin uittoyhtiössä 1907–1908 ja päällikkönä Kokemäenjoen uittoyhdistyksessä 1908–1912. Vuosina 1912–1917 von Nandelstadh johti omistamaansa "Haapamäen tärpätti- ja tervatehdasta". Suomen itsenäistyttyä hän oli Oulun läänin maaherrana 1917–1925.
Vuoden 1905 suurlakko Helsingissä syntyneeseen järjestysvaltatyhjiöön muodostuivat eri valtaryhmien omat järjestysorganisaatiot. Aluksi Kansalliskaartissa toimi työläisten lisäksi myös ylioppilaita, mutta pitkäaikaisen säätyjaon vaikutuksesta yhteiset järjestysjoukot kuitenkin jakaantuivat työväestön punakaarteihin ja säätyläisten ylioppilaskaarteihin. Viimeksi mainittujen johtoon asetettiin kapteeni Gösta Theslöf. Kaartien toiminta jatkui, oikeistossa Voimaliittona, vuoden 1906 loppupuolelle. Vuoden 1906 Viaporin kapinan aikana kaartien väliset ristiriidat nousivat uudelleen esiin, ja aiheuttivat paikoin voimakkaita sisäisiä jännitteitä. Esimerkiksi Hakaniemen mellakkana tunnetussa välikohtauksessa yhdeksän ihmistä sai surmansa. Tapausten johdosta molemmat järjestysjoukot lakkautettiin senaatin päätöksellä, ja SDP:n johto kielsi punakaartien perustamisen. Kapinan jälkeen Venäjän armeija ja santarmisto kykenivät ottamaan järjestyksenpidon suuriruhtinaskunnassa uudelleen haltuunsa. Toisaalta Suomessa väkivalta vuosien 1904–1906 aikana oli selvästi vähäisempää kuin esimerkiksi Baltian maissa, joissa valtion kontrollin romahduksen seurauksena muun muassa poltettiin kartanoita ja kirkkoja sekä surmattiin aatelistoa.
Fritz Hansen (upseeri) Hansenin urheilujohtaja ura alkoi Tanskan Urheiluliitossa, jota hän johti vuosina 1901–1909. Hansen toimi aktiivisti Tanskan olympiakomitean perustamisessa ja tanskalaisten osallistumista vuoden 1906 Ateenan välikisoihin. Hänet valittiinkin Tanskan olympiakomitean ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Hän oli osallistunut vuonna 1905 Brysselissä järjestettyyn olympiakongressiin, joka oli innoittanut häntä olympia-aatteen levittämisessä Tanskassa. Tanskan olympiakomitean puheenjohtajuutta hän hoiti vuosina 1906–1920. Kansainvälisen olympiakomitean jäsenenä hän toimi vuosina 1912–1921.
Valfrid August Vilhelm Blåfield Blåfield oli mukana säätyvaltiopäivillä 1897, 1900 ja 1905–1906 ritariston ja aatelin jäsenenä. Hän toimi lisäksi pappissäädyn sihteerinä vuosien 1904–1905 ja 1905–1906 valtiopäivillä.
Kaarlo Luoto Vuoden 1905 suurlakon ja vuoden 1906 Viaporin kapinan aikoihin hän toimi kansalliskaartin komentajan kapteeni Johan Kockin apulaisena sekä kaartin sisälle syntyneen punakaartin päällikkönä. Luoto erotettiin tämän jälkeen sosialidemokraattisesta puolueesta hänen tekemiensä pankkiryöstöjen vuoksi.
Suomen sisällissota Suomen Sosialidemokraattinen Puolue suhtautui työväen järjestyskaartien perustamiseen aluksi pidättyvästi tai kielteisesti, koska vuoden 1905 suurlakon yhteydessä perustetut punakaartit olivat lopulta irtautuneet puolueen hallinnasta. Kielteisyys näkyi esimerkiksi suhtautumisessa 12. toukokuuta 1917 Helsingissä pidettyyn ns. Kaisaniemen kokoukseen. Siinä entiset, vuosien 1905–1906 Viaporin kapinaan osallistuneet punakaartilaiset herättelivät kaarteja uudelleen henkiin ja vastaavaa toimintaa oli muun muassa Tampereella. Vuonna 1917 työväestön kaartien kehitys ei ollut pelkästään jatkumo järjestysmiehistöistä punakaarteiksi, vaan työväen järjestyskaartit ja punakaartit syntyivät myös rinnakkain, mutta aluksi punakaartien toiminta oli heikompaa. Lopulta valtalakikiistan, eduskunnan hajottamisen ja vaalitappion aiheuttama jyrkkä käänne heinä-lokakuussa muutti myös SDP:n suhtautumisen kaarteihin myönteiseksi. Lisäksi tiedot bolševikkien kumoussuunnitelmista Pietarissa lokakuussa 1917 edistivät kaartihankkeita. Suomen Ammattijärjestö ja puolue antoivat virallisen kehotuksen "työväen järjestyskaartien" perustamiseksi 20. lokakuuta 1917. Tosin niitä oli perustettu jo syyskuussa muun muassa Helsinkiin. Niihin haluttiin lähinnä luotettuja työväenliikkeen aktiiveja työväenyhdistyksistä ja ammattiliitoista. Työväenkaarteilla oli yleisen järjestyksen ylläpitoon tähtäävä rooli, mutta ne olivat myös uusi vaihtoehto vasemmiston valta-aseman turvaamiseksi ja palauttamiseksi. Ennen 20. lokakuuta erityyppisiä työväenosastoja oli perustettu vähemmän (noin 100) kuin suojeluskuntia, ja niiden perustamisen motiivit vaihtelivat suojeluskuntien tapaan paikkakunnittain. Lokakuun lopusta lähtien ja marraskuun 1917 suurlakon aikana kaarteja perustettiin runsaasti, niiden lukumäärä oli lakon jälkeen noin 350. Työväenkaartien kokonaisvahvuus oli vuoden 1917 lopussa noin 30 000–35 000 miestä, ja tuolloin, sisäpoliittisen ilmapiirin jyrkennyttyä punakaartien merkitys oli vahvistumassa. Aseita kaartit saivat lähinnä venäläisiltä.
Länsisuomen Työmies Länsisuomen Työmies oli Turussa vuosina 1899–1906 ilmestynyt sosialidemokraattinen sanomalehti. Ensimmäinen päätoimittaja oli puuseppä K. F. Hellsten, joka toimi tehtävässä vuosina 1899 ja 1900–1905. FT N. R. af Ursin toimi päätoimittajana vuonna 1900 ja Seth Heikkilä vuosina 1905–1906.
Eduskunta Suomen parlamentti sai nykyisen muotonsa eduskuntauudistuksessa vuonna 1906. Eduskuntauudistuksen taustalla on Venäjälle tappiollinen Venäjän–Japanin sota vuosina 1904–1905. Sota vei Venäjän levottomuuksiin ja suurlakkoon sekä johti esimerkiksi Venäjän parlamentin, duuman perustamiseen. Levoton aika johti myös Suomessa suurlakkoon loka-marraskuussa 1905. Lakolla suomalaiset protestoivat erityisesti sortokautena tunnettuihin laittomina pitämiinsä venäläistämistoimiin. Suurlakon seurauksena keisari Nikolai II antoi marraskuun manifestin, johon ensimmäisen sortokauden katsotaan päättyneen. Samassa yhteydessä annettiin lupaus yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvan kansanedustuslaitoksen luomisesta ja monista ihmisoikeuksista. Manifestin saneli sortokauden passiivista vastarintaa johtanut Leo Mechelin, jonka johtama senaatti (hallitus, 1905–1908) toteutti sen sisällön ja siten muodollisesti toi Suomeen liberaalin demokratian, joskin käytännössä suuriruhtinas rajoitti sen toteutumista.
J. V. Viheriälaakso Helsinkiläinen Viheriälaakso liittyi vuoden 1905 suurlakon aikana punakaartiin. Hän kuitenkin kertoi eronneensa siitä jo vuodenvaihteessa ja liittyneensä Helsingin Perustuslailliseen Työväenyhdistykseen, koska kannatti laillisia menettelytapoja. Tämän vuoksi Viheriälaakso väitti joutuneensa punakaartilaisten uhkailujen kohteeksi. Elokuussa 1906 hän kuitenkin oli mukana Viaporin kapinassa, jonka jälkeen Viheriälaakso muutti perheineen Vesilahdelle.
Ere Kolu Liukonen lähti suurlakkovuonna 1905 mukaan aktivistien toimintaan: hän salakuljetti aseita, levitti vallankumouspropagandaa keisarin sotilaiden keskuuteen, oli mukana väijytyksissä ja iskuissa tsaarin turva- ja virkakoneistoa vastaan sekä osallistui myös pankkiryöstöihin, joista saatavilla rahoilla oli tarkoitus rahoittaa vallankumousta. Hän toimi vuoden 1906 Viaporin kapinan aikoihin punakaartin päällikön Johan Kockin henkivartiokaartissa.
Leonard von Pfaler Poliittiselta kannaltaan von Pfaler oli ruotsinmielinen liberaali. Hän osallistui porvarissäädyn edustajana valtiopäiville 1885–1906 ja toimi porvarissäädyn puhemiehenä 1905–1906. Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä hän oli vuosina 1892–1894 ja 1897–1905.
Oscar Geffertin murha Oscar Geffertin murha oli 12. kesäkuuta 1906 Muolaan pitäjässä Karjalan kannaksella väkivaltaisen ryöstön yhteydessä tehty murha. Ryöstömurhasta tuomittiin elinkautiseen vankeuteen kaksi paikallista työmiestä, joilla oli kytköksiä punakaartiin. Geffertin murha nousi esille vuotta myöhemmin syyskuussa 1907, jolloin eduskunnassa keskusteltiin Suomen suuriruhtinaskunnassa vuosina 1906–1907 esiintyneistä lukuisista väkivallanteoista ja levottomuuksista. Tuolloin murhaajia väitettiin myös anarkisteiksi ja epäiltiin punakaartin lisäksi yhteyksistä aktivistijärjestö Karjalan Kansan Mahtiin.
Venäjän–Japanin sota Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Carl Gustaf Emil Mannerheim oli sodassa mukana.
Kārlis Ulmanis Kārlis Ulmanis syntyi maanviljelijäperheeseen Bērzessä vuonna 1877. Hän kävi lukiota Jelgavassa ja valmistui vuonna 1897 Itä-Preussissa maitotaloutta opettaneesta koulusta. Vuosina 1902–1903 hän opiskeli Sveitsin Zürichissa maataloutta ja jatkoi alan opintoja vuonna 1905 Leipzigissä. Opintojen jälkeen hän työskenteli maatalousneuvojana, sosiaalityöntekijänä ja Liivinmaalla ilmestyneen Lauksaimnieks-lehden toimittajana. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana hän esitti mielipiteitään latvian kielen opetuksesta kouluissa, mikä johti hänen vangitsemiseensa. Häntä pidettiin vankina Pihkovassa, mistä hän vapautui 1906. Sen jälkeen Ulmanis työskenteli jonkin aikaa veljensä maatilalla, kunnes hän muutti loppuvuodeksi 1906 ja alkuvuodeksi 1907 Saksaan opettamaan maataloutta. Vuonna 1907 hän muutti Yhdysvaltoihin ja opiskeli Nebraskan yliopiston maatalousosastolla. Ulmanis valmistui 1909, palasi 1913 Latviaan ja toimi jälleen agronomina.
HMS Agamemnon (1906) Alus tilattiin William Beardmore and Companyltä osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 15. toukokuuta 1905 ja alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1906. Se valmistui kesäkuussa 1908.
Luettelo Suomen työväenliikkeen varhaisvuosien vaikuttajista Johan Bernhardsson (John Bernhard) Mannerstam (s. 25. marraskuuta 1883 Helsinki), suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Helsingin yliopistossa 1906. Mukana työläisaktivistien toiminnassa kannattaen vallankumouksellista linjaa. Vuoden 1906 Viaporin kapinan aikana kuului punakaartin johtoon yhdessä Johan Kockin ja Jean Boldtin kanssa. Lähti maanpakoon Kanadaan ja työskenteli toimittajana Ontarion Port Arthurissa ainakin vuonna 1909. Avioitui tammisaarelaisen Elin Emilia Hagströmin (s. 1880) kanssa 1905, pariskunnalle syntyi myöhemmin kahdeksan lasta.
Harald Natvig Harald Natvig oli merimies Jacob Andreas Natvigin poika, josta tuli ylioppilas 1890, lääketieteen kandidaatti 1898 ja lääketieteen tohtori 1906. Kun hän vielä oli oppilas, hän oli lyhyen ajan kunnanlääkärinä Lyngørissä ja myöhemmin vuonna 1900 kaivoslääkärinä Bossmossa, Ranassa. Marraskuusta 1903 heinäkuuhun 1905 hän oli volontööriassistenttinä Barnbördshusetissä Helsingissä, missä hän kirjoitti "Archiv für Gynäkologie" (1905). Vuonna 1906 Natvigistä tuli lääkäri tohtori. Vuosina 1905-1907 hän oli alilääkärinä Bergenissä ja vuosina 1908-11 reservilääkärinä Kristianiassa. Vuosina 1910-1913 hän tutki synnytyksiä. Kun "Oslo kommunale Kvinneklinikk" perustettiin 1930, tuli Natvigistä sen ensimmäinen ylilääkäri vuoteen 1938.
HMS Lord Nelson (1906) Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 18. toukokuuta 1905 ja alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1906. Se valmistui lokakuussa 1908.
Tampereen konferenssi 1905 Tampereen konferenssi 1905 oli joulukuussa 1905 Tampereen työväentalolla pidetty Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen ensimmäinen puoluekonferenssi, jonka järjestivät puolueen enemmistöläiset eli bolševikit. Se oli Lontoon (1905) ja Tukholman (1906) puoluekokousten välissä pidetty epävirallinen kokoontuminen, joka muistetaan erityisesti Leninin ja Stalinin ensitapaamisesta. Konferenssin merkittävin päätöslauselma oli päätös aseelliseen kapinaan ryhtymisestä, joka lopulta johti lokakuun vallankumoukseen vuonna 1917.
Niilo Helander Helander oli porvarissäädyn edustaja säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli Heinolan kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1897–1909 sekä 1921–1922 ja valtuuston puheenjohtaja 1905–1909 sekä 1921–1922.
Ensimmäinen sortokausi 29. maaliskuuta 1905 ilmestyi sotilas­asioita koskeva manifesti, jonka nojalla kumottiin vuoden 1901 laittoman asevelvollisuusasetuksen toimeenpano ja sovittiin että Venäjälle maksettaisiin korvaukseksi 10 miljoonaa markkaa, jolla vältettiin suomalaisten joutuminen Venäjän sotaväkeen. Säädyt olivat myöntäneet summan vain vuodeksi 1905. Suomessa toivottiin Suomen sotaväen uudelleen asettamista. Venäläiset vaativat summan maksettavaksi myös vuosina 1906-1907, jonka vuoksi käytiin useita neuvotteluja. Summaa ei kuitenkaan otettu vuosien 1906-1907 budjetteihin.
Tribal-luokka (hävittäjä, 1905) Alusten aseistusta lisättiin edeltäneeseen luokkaan verrattuna. Aluksiin tuli neljästä viiteen kaksitoistanaulaisesta tykkiä ja torpedoputkien lukumäärä pidettiin ennallaan. Kuudennesta aluksesta "HMS Saracenista" alkaen aseistukseen lisättiin kaksi 4 tuuman tykkiä.
Luokan aluksista viisi ensimmäistä tilattiin osana vuosien 1905-1906 laivasto-ohjelmaa ja seuraavat kaksi 1906-1907 laivasto-ohjelmaa. Loput viisi tilattiin osana vuosien 1907-1908 laivasto-ohjelmaa.
Arthur Castrén Castrén suoritti ylioppilastutkinnon 1884 ja sen jälkeen yleisen oikeustutkinnon 1888 saaden varatuomarin arvon 1891. Hän toimi Oulun pormestarina vuosina 1896–1908 ja edusti myös Oulun kaupunkia porvarissäädyssä säätyvaltiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslaillisena Castrén oli Nikolai Bobrikovin aikaan erotettu virastaan lokakuussa 1903, mutta pääsi takaisin huhtikuussa 1906 ja valittiin Oulun kaupungin oikeuspormestariksi 1908, josta virasta hän sai eron marraskuussa 1918. Oulun aikanaan hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsen 1904–1905 ja 1908–1917.
Eduard Polón Polón osallistui ensimmäisen sortokauden aikana passiivisen vastarinnan johtoon ja toimi kagaalina tunnetun keskuselimen taloudenhoitajana. Hän joutui tämän vuoksi jättämään virkansa vankeinhoitohallituksen kanslistina vuonna 1903. Sortokausien välisenä aikana Polón edusti Helsingin kaupunkia porvarissäädyssä vuosien 1904–1905 ja 1905–1906 viimeisillä säätyvaltiopäivillä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1906–1911.
Hakaniemen mellakka Hakaniemen mellakan seurauksena senaatti päätti lopettaa punakaartit. Punakaartien toiminta oli muodostunut ongelmalliseksi myös sosiaalidemokraateille ja elokuun puoluekokouksessa puolue julisti punakaartit hajonneeksi. Punakaartit päättivät toimintansa syksyllä 1906, mutta osin paikoin maanalaista toimintaa jatkettiin syksylle 1907.
Maurice Rouvier Maurice Rouvier (17. huhtikuuta 1842 Aix-en-Provence – 7. kesäkuuta 1911 Neuilly) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä kahdesti vuosina 1887 ja 1905–1906 sekä valtiovarainministerinä seitsemässä hallituksessa vuosina 1887, 1889–1892 ja 1902–1905.
Työläisaktivismi Lyhytaikaiseksi jäänyt työläisaktivismi käynnistyi keväällä 1904, kun Helsingissä perustettiin maanalainen työläisaktivistien järjestö. Työläisaktivistit tekivät yhteistyötä porvarillisten aktivistien kanssa aina syksyn 1905 suurlakkoon saakka, jonka myötä työväenliikkeen ja perustuslaillisten välit katkesivat. Ennen suurlakkoa tapahtuneet terroriteot olivat lähes kaikki työläisaktivistien tekemiä ja porvarillisten aktivistien rahoittamia. Varsinainen työläisaktivismi tuli päätökseensä syksyn 1906 jälkeen, jolloin punakaartit lakkautettiin Viaporin kapinan seurauksena ja työväenliike keskittyi kevään 1907 eduskuntavaaleihin.
W. A. Lavonius Sortovuosien aikana perustuslaillisiin kuulunut Lavonius oli 1902–1905 passiivista vastarintaa organisoineen kagaalin jäsenenä. Vuosien 1905–1906 säätyvaltiopäivillä hän edusti porvarissäädyssä Helsingin kaupunkia ja oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1905–1907 sekä 1926–1929. Hän kuului 1906–1907 Nuorsuomalaisen puolueen keskuskomiteaan. Ensimmäisestä maailmansodasta aiheutuneen vaikean elintarvikepulan aikana hän oli kuntien välisen elintarvikekomitean puheenjohtajana sekä elintarvikehallituksen päällikkönä 1917–1918. Lavonius oli Suomen pankin pankkivaltuusmiehenä 1907–1909 ja eduskunnan pankkivaltuuston puheenjohtajana 1920–1924. Jälkimmäisessä tehtävässä hän laati suunnitelman markan arvon vakiinnuttamiseksi, mikä toteutui 1925 annetulla lailla, jolla markka sidottiin uudelleen kultakantaan. Lavonius oli vielä 1920-luvun lopulla Kansallisen edistyspuolueen johtavia poliitikkoja ja kuului puolueen puoluehallitukseen sekä oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 vaaleissa. Noina aikoina hän keskittyi talousmiehenä vapaakaupan puolustamiseen, mutta esiintyi myös aktiivisena julkisena keskustelijana ja herätti huomiota muun muassa vaatimalla kieltolain kumoamista. Vuonna 1930 Lavonius esiintyi Lapuan liikkeen vastustajana ja oli kokoamassa sitä vastaan niin sanottua laillisuusrintamaa, mikä johti liikkeen hyökkäyksiin ja propagandaan sekä häntä että Suomi-yhtiötä ja sen asiamiehiä vastaan. Hyökkäyksiä perusteltiin silläkin, ettei Suomi-yhtiön pääkonttori liputtanut talonpoikaismarssin päivänä heinäkuussa 1930.
HMS B.7 Alus tilattiin Vickersiltä Barrow-in-Furnessista osana vuosien 1904-1905 laivasto-ohjelmaa. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1905 ja se valmistui 27. maaliskuuta 1906.
Willehad Martin Martin opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1896–1901 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1902–1905. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1903, 1904, 1905, 1906, 1907 ja 1909.
Coen de Koning Coen de Koning osallistui urallaan vain yksiin maailmanmestaruuskilpailuihin, vuonna 1905 Groningenissa ja voitti tuolloin kultaa. De Koning oli kisoissa nopein 1 500 metrillä ajalla 2.41,0, 5 000 metrillä ajalla 9.17,6 sekä 10 000 metrillä ajalla 19.16,0. Koska hän voitti kolme matkamestaruutta, hän voitti myös kisojen mestaruuden. EM-kilpailuihin Koning otti osaa vuosina 1904 sijoittuen toiseksi ja 1906 saavuttaen pronssia. Vuonna 1906 hän oli kisojen nopein 10 000 metrillä ajalla 18.50,2. Alankomaiden mestaruuden hän voitti vuosina 1903, 1905 ja 1912.
Länsisuomen Työmies Yleislakko marraskuussa 1905 johti työväenliikkeen nousuun Suomessa, jolloin työväen lehtien määrä nousi dramaattisesti. Keväällä 1906 sanomalehden nimeksi vaihdettiin aatteellisuutta korostavasti "Sosialisti."
Kaarlo Ignatius Ignatius oli Helsingin yliopiston lainopillisen tiedekunnan suomenkielen ylimääräisenä lehtorina 1903–1906 ja luennoi prosessioikeudesta vuosina 1907–1912. Ignatius toimi talonpoikaissäädyn sihteerinä säätyvaltiopäivillä 1905–1906 ja oli lainvalmistelukunnan jäsenenä 1906–1912, Suomen senaatin oikeusosaston protokollasihteerinä 1906–1908, Viipurin hovioikeuden asessorina 1908–1913, dosenttina 1914–1922 sekä Suomen Pankin sihteerinä 1915–1918.
Segismundo Moret Segismundo Moret y Prendergast (2. kesäkuuta 1833 Cádiz – 28. tammikuuta 1913 Madrid) oli espanjalainen poliitikko, joka toimi kolmesti Espanjan pääministerinä vuosina 1905–1906, 1906 ja 1909–1910.
HMS Africa (1905) Alus tilattiin Chathamin telakalta osana vuosien 1903–1904 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 27. tammikuuta 1904, ja alus laskettiin vesille 20. toukokuuta 1905. Se valmistui marraskuussa 1906.
Punakaarti Sosialidemokraattinen puolue suhtautui kielteisesti aseellisiin kaarteihin aina syksyyn 1917 saakka, jolloin tilanne muuttui porvariston perustamien suojeluskuntien myötä. Yhteiskunnallinen epävakaus oli erilaisten työtaistelujen ja maatalouslakkojen myötä kärjistynyt pitkin kesää, kunnes ensimmäinen väkivaltainen yhteenotto tapahtui Huittisissa 13. heinäkuuta. Ensimmäinen kuolonuhrin vaatinut välikohtaus tapahtui 9. elokuuta, kun poliisi ampui Ypäjälla maatalouslakon yhteydessä työmies Simo Saarikon (s. 1884). Huittisten meijerikahakan ja elokuussa seuranneiden elintarvikemellakoiden seurauksena porvaristo alkoi perustamaan omia suojeluskuntiaan, johon työväenliike vastasi muodostamalla omia järjestyskaartejaan. Vielä toukokuussa uusia punakaarteja vastustanut Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta päätti 3. syyskuuta perustaa "Sosiaalidemokraattisen puolueen järjestysmiehet" -nimisen organisaation. Se erosi olennaisesti kevään ja kesän tilapäisistä lakkokaarteista, ollen niiden sijaan suoraa jatkoa vuonna 1906 ”toistaiseksi” lakkautetuille punakaarteille. Järjestön säännöt olivat puolueen hyväksymät ja se toimi työväenyhdistysten sekä ammattiosastojen valvonnassa. Järjestön piirissä toimi myös aineksia, jotka pyrkivät muodostamaan siitä aseellisen vallankumousjärjestön. Nämä onnistuivatkin hankkimaan pienen määrän aseita venäläisiltä bolševikeilta.
HMS Afridi (1907) Alus tilattiin syyskuussa 1905 Sir W. G. Armstrong Whitworth and Companyltä Elswickistä osana vuosien 1905-1906 laivasto-ohjelmaa. Aluksen suunnittelijana oli J. R. Perrett. Aluksen rakennustöiden aloittamista viivästytti piirustusten hyväksyntä Amiraliteetissä. Sen köli laskettiin 10. elokuuta 1906 telakkanumerolla 777 ja alus laskettiin vesille 8. toukokuuta 1907. Vesillelaskun jälkeen aluksen turbiinimoottorit asennettiin hieman alavirtaan Parsonsin tehtailla.
Edvard Hannula Hannula oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1909–1914 ja kokoomuksen kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli aikaisemmin ollut mukana säätyvaltiopäivillä pappissäädyn jäsenenä vuosien 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906 valtiopäivillä. Hannula osallistui myös kirkolliskokouksiin vuosina 1898, 1903, 1908 ja 1918.
Kotkan Riento Seura perustettiin vuoden 1905 suurlakon aikana syntyneen Kotkan punakaartin urheiluseuraksi vuonna 1906 nimellä "Kotkan Punaisen Kaartin Voimistelu- ja Urheiluseura Riento". Kotkan työväenyhdistyksen alaosastona toimineella seuralla oli muiden aikakauden työläisurheiluseurojen tapaan myös huvitoimikunta, jonka alaisuudessa toimivat muun muassa näytelmäjaosto sekä mieskuoro. Ensimmäisen maailmansodan alla vuonna 1913 seurassa oli 430 jäsentä. Osa Riennon voimistelijoista oli tuolloin liittynyt Kotkan Intoon. Vuoden 1918 sisällissodan aikana punakaartin riveissä taisteli Kotkan Riennon urheilijoista koottu komppania, joka Helsingin Jyryn urheilijoiden muodostaman Jyryn komppanian tavoin oli yksi punaisten eliittiosastoista. Sodan yhteydessä Riennon jäsenistä ainakin 20 kuoli taisteluissa, teloituksissa ja vankileireillä. Sodan jälkeen punaisten puolella taistelleet seurat erotettiin SVUL:n jäsenyydestä ja Riento liittyi vuonna 1919 perustettuun Työväen Urheiluliittoon.
Punakaarti Puoluehallinto yritti aluksi valvoa punakaartia niin, että päällikkökuntien kokouksissa oli aina mukana kaksi sen edustajaa. Myöhemmin kevään 1906 aikana tehtävä siirtyi suurlakkokomitean edustajille, joilla ei kuitenkaan ollut samaa arvovaltaa. Ylipäällikkö Kaarlo Luodon ja puoluejohdon välit olivat viileät, jonka vuoksi punakaarti ajautui yhä kauemmas puolueesta. Huhtikuussa 1906 pidettiin punakaartin edustajakokous, jossa oli läsnä 150 edustajaa 87 kaartista. Puoluehallinnosta paikalla olivat Paavo Leppänen ja Jalmari Kirjarinta. Kokouksessa valittu johtava toimikunta koostui lähinnä entuudestaan tuntemattomista lyhyen aikaa työväenliikkeessä mukana olleista henkilöistä. Luoto erotettiin ylipäällikön tehtävästä väitettyjen taloudellisten väärinkäytösten vuoksi ja hänen tilalleen valittiin jälleen Johan Kock. Hän oli tullut työväenliikkeeseen vasta suurlakon aikana, minkä vuoksi Kock ei omannut sen perinteisiä väkivallan vastaisia näkemyksiä, vaan entisenä upseerina korosti avoimesti aseellista toimintaa. Koska hänellä ei ollut yhteyksiä johtaviin sosialidemokraatteihin, syveni punakaartin erkaantuminen puolueen ja suurlakkokomitean valvonnasta vielä entuudestaan.
Zinaida Serebrjakova Vuonna 1900 hän valmistui tyttölyseosta ja aloitti taideopinnot ruhtinatar M. K. Teniševan perustamassa taidekoulussa. Hän opiskeli Ilja Repinin alaisuudessa vuonna 1901 ja muotokuvamaalari Osip Brazin alaisuudessa vuosina 1903–1905. Vuosina 1902–1903 hän vietti aikaa Italiassa ja 1905–1906 hän opiskeli Pariisissa Académie de la Grande Chaumière'issa.