mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Lehtometsä Nykyisin lehtoja on enää yksi prosentti Suomen metsistä. Noin 99 % prosenttia koko Suomen metsistä on kangasmetsää, joko kuivaa tai tuoretta. Lehtojen osuus metsistä kuitenkin kasvaa pohjois–eteläsuunnassa, ja alueellisesti tarkasteltuna Lapissa lehtojen osuus metsistä on vain noin 0,1 % metsistä, ja ne ovat useimmiten puronvarren pienialaisia saniaislehtoja tai kullerolehtoja. Pohjois-Pohjanmaalla ja Kainuussa lehtojen osuus on 0,5 % metsistä, ja siellä on jo monenlaisia lehtotyyppejä, muttei jalopuulehtoja. Etelä-Suomessa lehtojen osuus metsistä on yli 2,5 %, ja aivan etelärannikolla ja lounaissaaristossa hemiboreaalisella vyöhykkeellä jopa yli 8 % metsistä; mukana on myös jalopuulehtoja ja keväällä korean kevätaspektin kokevia lehtoja. Suomen eteläpuolella lehtojen osuus metsistä kasvaa rajusti mentäessä etelään, ja Virossa lehtojen osuus metsistä on 10–30 % – kuitenkin havupuuvaltaisia kangasmetsiä on Viron metsistä noin 70–90 %. Latviassa lehtojen osuus metsistä vaihtelee 30–50 % välillä ja Liettuassa ja Pohjois-Puolassa lehtoja on jo 60–95 % metsistä, kangasmetsien edustaessa vain pientä vähemmistöä. Keski-Euroopassa, esimerkiksi Ranskassa, Pohjois-Saksassa ja Isossa-Britanniassa lehtoja on yli 99 % metsistä, ja siellä ei kangasmetsiä kasva.
Ihminen on maanviljelyn alusta asti raivannut hedelmällisiä lehtoja pelloiksi. Suomessa on ollut voimassa vuodesta 1989 lehtojensuojeluohjelma. Siinä on suojeltu 436 aluetta, joista suurin osa on Etelä-Suomessa.
Latvian sosialistinen neuvostotasavalta Lopputuloksena muutaman vuosikymmenen kuluttua lähes jokainen latvialainen osasi venäjää, mutta Latvian venäläisistä vain 10-15 % osasi latviaa. Venäläisten osuus väestöstä Latviassa kasvoi suuremmaksi kuin Virossa tai Liettuassa, jotka pystyivät paremmin puolustamaan omien kieltensä asemaa.
Harmaa talous Toisen arvion mukaan Euroopan (EU-27, Norja, Sveitsi, Kroatia ja Turkki) alueella harmaan talouden suhteellinen osuus on laskenut vuosina 2003–2013 noin 22,4%:sta 18,5 %:iin maiden BKT:stä (2013 yhteensä 2 150 miljardia euroa). Keskiarvoa huomattavasti korkeammat arvot harmaan talouden BKT-osuudesta olivat Bulgariassa (31 %), Romaniassa, Kroatiassa, Liettuassa ja Virossa (28 %) sekä Turkissa (27 %) ja Latviassa (26 %). Tämän tutkimuksen arvio harmaan talouden osuudeksi Suomessa oli yhteensä 13,0% vuonna 2013 (25,8 mrd euroa). Eurostatin mukaan toimialakohtaisesti korkea harmaan talouden osuus olisi EU-alueella vuonna 2013 keskimäärin rakennustoiminnassa (31 %), tukku- ja vähittäiskaupan (20 %), hotelli- ja ravintolatoiminnan (19 %), tuotannollisen toiminnan (15 %) ja maatalouden (15 %) piirissä sekä muissa henkilökohtaisissa palveluissa (%-osuus määrittelemättä: viihde, hieronta, prostituutio, kotipalvelut, yms.).
Liettua Suomen osuus Liettuan ulkomaankaupan tuonnista oli 2,1 % (1 644,1 milj. LTL) ja viennistä 1,3 % (931,2 milj. LTL). Suomalaisyritykset ovat toimineet erityisesti tukku- ja vähittäiskaupan sekä valmistusteollisuuden aloilla. Esimerkiksi Nesteellä on maassa yli 50 huoltamoa, Rautakesko omistaa liettualaisen Senukai-rautakauppaketjun ja S-ryhmän Prisma-tavaratalot ovat merkittävä vähittäiskaupan toimija.
Družba Öljyjohto kulkee Tatarstanin Almetjevskista Samaran ja Brjanskin kautta Valko-Venäjän Mazyriin, jossa se jakautuu kahdeksi haaraksi. Pohjoinen haara johtaa Puolaan ja Saksaan, eteläinen haara Ukrainaan, Slovakiaan, Tšekkiin ja Unkariin. Brjanskin alueen Unetšasta lähtee sekä sivuputki Valko-Venäjän pohjoisosiin, Latviaan ja Liettuaan. Tästä on käytössä nykyisin vain osuus Navapolatskiin Naftan-jalostamolle saakka.
Suuret ikäluokat Vuoden 1800 jälkeen kaikkein suurimmat ikäluokat syntyivät vuosina 1821 ja 1823, jolloin elävänä syntyneiden lasten suhteellinen osuus oli 4,1 prosenttia Suomen silloista väkiluvusta. Prosenttiosuus vastaa 215 000 lasta vuonna 2005. Vertailun vuoksi: vuosina 1998–2005, siis kahdeksana vuotena peräkkäin, syntyneiden lasten absoluuttinen lukumäärä oli pienempi kuin vuonna 1848. Suhteellisesti laskettuna pienin ikäluokka syntyi vuonna 2002, alle 1,1 prosenttia kokonaisväkiluvusta.
Komin tasavalta Vuoden 2010 lokakuussa toteutetun väestönlaskennan mukaan Komin tasavallan asukasluku oli 901 189 henkeä. Kaupunkilaisten osuus oli 76,9 % eli (693 436 henkeä). Tilastoissa kaupunkilaisiksi laskettiin kaupungeissa ja kaupunkimaisissa taajamissa asuvat ihmiset. Maaseutuasukkaita oli 23,1 % väestöstä (207 753 henkeä). Vuoden 2013 alun väkiluvuksi Venäjän tilastokeskus Rosstat arvioi alustavasti 880 726. Tämä merkitsee 29,6 % pudotusta vuoteen 1989 verrattuna. Komin väkiluku on pudonnut prosentuaalisesti enemmän kuin missään muussa Luoteis-Venäjän federaatiosubjektissa.
Marimekko Sisustuskankaita lukuun ottamatta tuotteet valmistetaan alihankintana Euroopassa (70 %) ja Aasiassa (30 %). Suurin valmistusmaa on Viro, vuonna 2015 siellä tehtiin 19 % tuotannosta; Liettuan osuus on 17 %, Suomen 16 % ja Portugalin 15 %. Marimekolla oli vuoteen 2013 asti kolme omaa tehdasta, jotka kaikki sijaitsivat Suomessa: kangaspaino Helsingissä, vaatetustehdas Kiteellä ja laukkutehdas Sulkavalla. Kiteen ja Sulkavan tehtaat lakkautettiin 2013.
M7 (Valko-Venäjä) Huom. Joissain tulkinnoissa valtatie M7 katsotaan tarkoittavan vain valtatieosuutta valtatieltä M6 Liettuan vastaisen rajan Kamennyi Log -raja-asemalle. Tässä artikkelissa on noudatettu Valko-Venäjän karttakeskuksen Belkartografian maantiekarttakirjan merkintöjä, joissa valtateillä M6 ja M7 on yhteinen osuus Minskin kehätieltä alkaen. Myös esimerkiksi Karttakeskuksen Baltia-maantiekartta näyttää M7-valtatien jatkuvan M6-liittymästä Minskin kehätietä kohden.
Maailman väkiluku Alla olevassa taulukossa on esitetty maapallon väkiluvun kehitys vuosina 1750–2010. Vuosien 1750–1900 väkiluvut perustuvat Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston koosteeseen, väkiluvut vuodesta 1950 alkaen YK:n tietoihin.
Kirkosta eroaminen Suomessa Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuuluvien suhteellinen osuus koko maan väkiluvusta on ollut laskussa 1920-luvulta alkaen, kun kirkosta eroaminen varsinaisesti tuli mahdolliseksi. Vielä 1920 luterilaisia oli Suomessa 98,1 %. Luterilaiset ja ortodoksit yhteen laskien kansankirkkoihin kuului väestöstä tuolloin 99,7 % lähes kaikkien muiden kuuluessa johonkin muuhun, harvinaisempaan uskontokuntaan.
Kirkosta eroamisen huippuvuosia ovat historiassa olleet 1923 ja useat 1950-luvun vuodet. Tuolloin kirkosta erosi vuosittain yli 20 000 henkeä. Korkeimmillaan eroaminen oli 1958, jolloin kirkosta lähti yli 24 000 jäsentä. Eroaminen yleistyi voimakkaasti myös 1969 jälkeen ja vuonna 1984.
Euroopan keskuspankki Euron käyttöönoton myötä vuonna 1999 toimintansa aloittanut Euroopan keskuspankki vastaa euroalueen rahapolitiikasta yhdessä euroalueen kansallisten keskuspankkien kanssa. Rahapolitiikalla tarkoitetaan liikkeessä olevan valuutan määrän ohjailua vaikuttamalla esimerkiksi korkoihin. EKP on täysin riippumaton hallituksista tai muista viranomaisista. Rahaliittoon osallistuvilla mailla on edelleen omat keskuspankkinsa, mutta niiden on noudatettava Euroopan keskuspankin antamia suuntaviivoja ja ohjeita. Kansalliset keskuspankit omistavat Euroopan keskuspankin ja yhdessä Euroopan keskuspankin kanssa muodostavat Euroopan keskuspankkijärjestelmän (EKPJ). Suomesta tähän järjestelmään kuuluu Suomen Pankki. EKP:n pääoma säilytetään kansallisissa keskuspankeissa, ja kunkin maan osuus kokonaismäärästä riippuu maan väkiluvusta ja taloudellisesta merkityksestä.
Liettuan suuriruhtinas Liettuan suuriruhtinas (, , ) oli Liettuan suuriruhtinaskunnan sekä tätä seuranneen Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan eli Puola-Liettuan hallitsijan virkanimitys.
Liettuan itsenäisyyssodat Liettuan itsenäisyyssodat, tunnetaan myös nimellä vapauskamppailut () viittaavat kolmeen Liettuan alueella käytyyn sotaan, joissa Liettuan tasavalta puolusti itsenäisyyttään ensimmäisen maailmansodan lopulla bolševistisia armeijoita (Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota), Länsi-Venäjän vapaaehtoista armeijaa (bermontialaiset) ja Puolan toista tasavaltaa (Puolan–Liettuan sota) vastaan. Sodat viivästyttivät Liettuan kansainvälistä tunnustamista ja valtion rakenteiden luomista.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Puna-armeija marssi ensimmäisenä Vilnaan 14. huhtikuuta 1920. Huolimatta lupauksesta siirtää Vilna Liettuan hallintaan venäläiset perustivat nukkehallituksen Vilnaan aloittaakseen sosialistisen vallankumouksen Liettuassa. Lev Trotski ja Mihail Tuhatševski tekivät valmisteluja Liettuan hallituksen kaatamiseksi, jolloin se olisi korvattu Liettualais-valkovenäläisen neuvostotasvallan hallituksella. Suunnitelmat eivät koskaan toteutuneet, kun puolalaiset löivät venäläiset Varsovan taistelussa 13. - 25. elokuuta. Kun Puolan joukot lähestyivät Liettuan eteläistä rajalinjaa 26. elokuuta, venäläiset lopulta luovuttivat Vilnan hallinnan Liettuan hallintaan. Samalla Puna-armeija vetäytyi. 
Syyskuun aikana puolalaiset olivat saaneet ylilyöntiaseman ja ajoivat venäläisiä joukkoja itään päin. Venäläiset joukot kulkivat Liettuan läpi ilman vastarintaa, kuten Liettuan ja Venäjän välisessä sopimuksessa oli sovittu. Puolalaiset joukot, jotka ajoivat venäläisiä takaa, pysäytettiin ja pakotettiin luopumaan aseista. Liettuan julistama neutraalius Puolan ja Neuvosto-Venäjän välisessä sodassa joutui huonoon valoon Puolassa. Puola syytti Liettuaa venäläisten vapaasta liikkumisesta Liettuan läpi. Liettualla ei ollut mahdollisuutta kieltää syytöksiä. Vaikka sopimus ei luonut Venäjän ja Liettuan välille sotilaallista liittoa virallisesti, se vähensi Liettuan neutraaliutta. Łossowskin mukaan liettualaisten ja venäläisten yhteistyö antoi Puolan hallitukselle täyden oikeutuksen kohdella Liettuaa sodan osapuolena. Historioitsija Alfred E. Sennin mukaan liettualaisilla ei ole oikeutta väittää nykyäänkään olleensa neutraaleja tuohon aikaan. Sennin mielestä ei ole yllättävää, että Puola kieltäytyi tunnustamasta Kaunasin kaupungin neutraaliutta elokuun lopulla.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Liettuan ja Venäjän välinen sopimus oli merkittävä edistysaskel Liettualle kansainvälisen tunnustuksen saamisessa itsenäisyydelleen. Sopimuksen ehto, jossa ensimmäisen maailmansodan liettualaiset sotavangit saivat palata Venäjältä takaisin Liettuaan, otettiin Liettuassa iloiten vastaan. Sopimuksen lupauksista huolimatta Neuvosto-Venäjä ja myöhemmin Neuvostoliitto ei maksanut Liettualle kaikkia lupaamiaan sotakorvauksia eikä koskaan vakavasti harkinnut palauttavansa Liettualle kuulunutta historiallista ja kulttuuriin liittyvää omaisuutta. Yhä nykyään liettualaiset poliitikot ja historioitsijat jatkavat yritystä saada kyseisten sodassa menetettyjen tavaroiden saamista takaisin Liettuaan, mutta Venäjän viranomaisten mukaan ne ovat kadonneet.
Liettuan neuvosto Liettuan neuvosto (, , ), 11. heinäkuuta 1918 jälkeen Liettuan valtioneuvosto ("Lietuvos Valstybės Taryba") oli Liettuassa toiminut neuvosto, jonka tarkoituksena oli luoda itsenäinen Liettuan tasavalta. Neuvosto perustettiin syyskuussa 1917 Vilnan konferenssissa liettualaisten toimeenpanovaltaa nauttivaksi ryhmäksi. 16. helmikuuta 1918 neuvoston jäsenet allekirjoittivat Liettuan itsenäisyysjulistuksen, jossa Liettua julistettiin itsenäiseksi, demokraattisiin periaatteisiin perustuvaksi tasavallaksi. Neuvosto onnistui luomaan itsenäisyysjulistuksen huolimatta maassa olleista saksalaisista sotilaista, jotka olivat Liettuassa vuoden 1918 syksyyn asti. Liettuan neuvosto jatkoi toimintaansa perustuslakikokoukseen asti, joka aloitti toimintansa 15. toukokuuta 1920.
Abuja Vuoden 2006 väestönlaskennassa Abujan väkiluvuksi saatiin 776 298, ja koko pääkaupunkiterritorion väkiluvuksi 1,4 miljoonaa. Kaikkien Nigerian itsenäisyyden ajan väestönlaskentojen tarkkuutta on epäilty. YK:n alainen väestöjärjestö UNFPA on arvioinut pääkaupunkiterritorion väkiluvuksi 3,3 miljoonaa vuonna 2015.
Intian väestö Heinäkuussa 2013 CIA arvioi Intian väkiluvuksi arvioitiin 1 220 800 359 ihmistä, mikä on maailman toiseksi suurin väkiluku Kiinan jälkeen. Intian väkiluvun on ennustettu ohittavan Kiinan väkiluvun vuonna 2025 johtuen maan suuremmasta lapsiluvusta.
Liettuan neuvosto Saksa ei tunnustanut Liettuan uutta kuningasta eikä kuningaskuntaa ja suhde Liettuan neuvostoon säilyi jännittyneenä. Saksa ei antanut neuvostolle mahdollisuutta antaa ehdotuksia Saksan ja Liettuan välisestä valtionrajasta, perustaa suurlähetystöä Berliiniin tai perustaa pysyvää hallinnollista järjestelmää. Tilanne muuttui, kun Saksassa tapahtui Saksan vallankumous ja Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan syksyllä 1918. Saksa ei pystynyt enää sanelemaan ehtoja Liettualle. 2. marraskuuta Liettuan neuvosto hyväksyi ensimmäisen väliaikaisen perustuslain. Päätös Liettuan kuningaskunnasta ja kuninkaasta peruttiin. Hallituksen muodostaminen annettiin kolmihenkisen puheenjohtajiston muodostettavaksi, jota johti Augustinas Voldemaras. Liettuan ensimmäinen hallitus muodostettiin 11. marraskuuta 1918, samana päivänä Saksa allekirjoitti Compiègnen aselevon. Liettuan neuvosto aloitti armeijan, poliisin, kuntien ja muiden laitosten muodostamisen.
Liettuan kommunistinen puolue Liettuan kommunistinen puolue (liettuaksi: "Lietuvos komunistų partija", venäjäksi: Коммунистическая партия Литвы, lyhenne LKP) oli vuosina 1918–1991 Liettuassa ja Liettuan sosialistisessa neuvostotasavallassa toiminut marxilais-leniniläinen puolue.
Liettuan kuningaskunta (1918) Liettuan kuningaskunta () oli lyhytaikainen perustuslaillinen monarkia, joka syntyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen Liettuan ollessa Saksan keisarikunnan alaisuudessa. Liettuan neuvosto julisti Liettuan itsenäiseksi 16. helmikuuta 1918, muttei pystynyt luomaan toimivaa hallitusta maassa olleiden saksalaisten joukkojen läsnäolon johdosta. Saksa antoi lukuisia ehdotuksia neuvostolle Liettuan liittämisestä Saksaan tai Preussiin. Liettualaiset vastustivat tätä perustamalla oman kuningaskuntansa. 4. kesäkuuta 1918 liettualaiset tarjosivat kuningaskunnan valtaistuinta saksalaiselle Urachin herttualle Wilhelmille. Hän hyväksyi tarjouksen 11. heinäkuuta 1918 ja otti itselleen hallitsijanimen Mindaugas II. Hän ei kuitenkaan koskaan vieraillut Liettuassa. Wilhelmin hyväksyminen kuninkaaksi aiheutti kiistaa Liettuan neuvostossa ja jakoi sen kahtia. Ennen Saksan antautumista 11. marraskuuta 1918 Wilhelm luopui kruunusta 2. marraskuuta 1918. Kuningaskunnan jälkeen Liettuasta tuli tasavalta.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha Moskovan neuvottelut osoittautuivat pitkään kestäviksi ja vaikeiksi. Kun Puola valtasi Kiovan toukokuussa 1920, Liettuan delegaatio yritti viivytellä neuvottelujen jatkumista. Liettuan delegaatio jopa uhkasi vetäytyä neuvotteluista 22. toukokuuta 1920. Kuitenkin, kun tilanne muuttui ja Venäjä aloitti vastahyökkäyksen Puolaa vastaan, Liettuan delegaatio painostettiin allekirjoittamaan rauhansopimus 12. heinäkuuta. Melkein kuukauden kestäneen väittelyn jälkeen siitä, oliko sopimus reilu Liettuaa kohtaan, ja hyväksyikö Venäjä todella Liettuan vaatimukset, Liettuan perustuslakikokous ratifioi sopimuksen 8. elokuuta 1920.
Liettua Neuvostoliitto antoi Liettualle 14. kesäkuuta 1940 uhkavaatimuksen päästää rajoittamaton määrä joukkoja maahan. Pian tämän jälkeen Liettuasta muodostettiin Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta. Saksan valtakunta miehitti Liettuan 1941 hyökättyään Neuvostoliittoon. Vuosina 1941–1944 pääosa nykyisestä Liettuasta kuului siviilihallinnoltaan Saksan Ostlandin valtakunnankomissariaattiiin. Vuonna 1944 puna-armeija työnsi saksalaiset pois Liettuasta ja neuvostovalta palautui. Vastarintamiehet, niin sanotut metsäveljet vastustivat neuvostovaltaa pitkälle 1950-luvulle.
Neuvostovallassa Liettuassa ehdittiin toteuttaa viljelymaiden ja yritysten kansallistaminen ja kyydittää vastustelijat Siperiaan. Presidentti Antanas Smetona pakeni Yhdysvaltoihin, ja hänen Liettuaan palannut vastustajansa Augustinas Voldemaras vangittiin ja kuljetettiin Venäjälle. On arvioitu, että vuosina 1940-1954 natsien ja neuvostojoukkojen miehitysten aikana Liettua menetti yhteensä 780 000 kansalaistaan. Saksalaiset lähettivät liettualaisia työleireille ja surmasivat 91 % maan juutalaisista. Neuvostojoukkojen vuoden 1944 valtauksen jälkeen 120 000-300 000 liettualaista surmattiin tai lähetettiin Siperiaan. Osana Liettuan integrointia Neuvostoliiton viranomaiset rohkaisivat muuttoliikettä muista neuvostotasavalloista Liettuaan.
New York (osavaltio) New York oli 1960-luvulle asti Yhdysvaltojen kärjessä niin väkiluvun, talouden kuin kulttuurinkin mittareilla. Länsirannikon nopea kasvu vei Kalifornian sen ohi 1960-luvun puolivälissä, ja Texas ohitti New Yorkin väkiluvussa 2000-luvulla. Florida nousi New Yorkin ohi väkiluvussa vuonna 2014.
Liettuan itsenäisyyssodat Vapaaehtoisille armeijaan astujille Liettuan hallitus lupasi vapaata maata. Täyttääkseen aselevossaan antaneen lupauksensa Liettuan itsenäisyyden tukemiseksi, Saksa yritti koota vapaaehtoisjoukkoa Liettuan alueella vielä olleista saksalaisista sotilaista. Yritykset kuitenkin epäonnistuivat. Lopulta Saksassa luotiin divisioona vapaaehtoisia saksalaisia. Sotilaiden palkka oli viisi markkaa päivältä ja 30 markkaa kuukaudelta. Ensimmäiset saksalaiset joukot saapuivat Liettuaan tammikuussa 1919. Osa joukoista lähetettiin kuitenkin pois niiden huonokuntoisuuden takia. Tammikuun loppuun mennessä Liettuassa oli 400 vapaaehtoista saksalaista asemissa Alytusissa, Jonavassa, Kėdainiaissa ja Kaunasissa. Viimeiset Freikorps-joukot lähtivät Liettuasta heinäkuun 1919 aikana. 5. maaliskuuta 1919 Liettua aloitti virallisen liikekannallepanon, joka koski vuosina 1897-1899 syntyneitä miehiä. Kesän lopulla 1919 Liettuan puolustusvoimat koostuivat 8000 sotilaasta. Liettuan itsenäisyyssodissa on arvioitu kuolleen 1 444 vapaaehtoista liettualaista sotilasta.
Puolan uhkavaatimus Liettualle 1938 Liettua oli saanut Vilnan alueen haltuunsa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, mutta se menetti sen Puolan–Liettuan sodan ja Keski-Liettuan kapinan jälkeen. Alueen valtaväestöä olivat puolalaiset, juutalaiset ja valkovenäläiset, mutta alueella oli myös suuri liettualainen vähemmistö. Liettua ei kuitenkaan ollut tunnustanut historiallisen pääkaupunkinsa menetystä, vaan vuonna 1928 Vilna kirjattiin perustuslakiin Liettuan pääkaupungiksi. Puolan ja Liettuan rajalla liikenne ja postinkin kulku oli kielletty. Rajalla sattui useita ampumavälikohtauksia puolalaisten ja liettualaisten välillä. Puolan ja Liettuan vastaisella rajalla tapahtui 11. maaliskuuta 1938 ampumavälikohtaus, jonka seurauksena yksi puolalainen sotilas kuoli. Liettualaiset löysivät ruumiin omalta puoleltaan rajaa ja palauttivat sen puolalaisille 12. maaliskuuta. Puolalainen lehdistö julisti, että tapaus oli sattunut Liettuan provokaation takia. Puolassa järjestettiin Liettuan vastaisia mielenosoituksia.
Liettuan historia Itsenäisyysjulistuksen ja Saksan häviön jälkeen Liettuassa perustettiin nopeasti maan ensimmäinen hallitus, jota johti Augustinas Voldemaras. Hallitus hyväksyi väliaikaisen perustuslain ja aloitti valtion rakentamisen. Saksan perääntyessä sitä seurasi Puna-armeija, mikä perusti Liettuan sosialistisen neuvostotasavallan nukkevaltion. Joulukuun lopulla 1918 Puna-armeija ylitti Liettuan rajat, jolloin syttyi Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota. Liettuan hallitus evakuoitiin väliaikaiseen pääkaupunkiin Kaunasiin. Liettua ei ollut varautunut hyökkäykseen, joten puna-armeija sai nopeasti valtaansa yli puolet maan pinta-alasta, muun muassa Vilnan 5. tammikuuta 1919. Huhtikuussa Puola aloitti Puolan–Liettuan sodan Liettuaa vastaan tarkoituksenaan vallata Vilnan alue, missä se myös onnistuikin. Vilnan alue liitettiin virallisesti Puolaan vuonna 1922.
Luettelo Yhdysvaltain osavaltioista väkiluvun mukaan Tämä on luettelo Yhdysvaltain osavaltioiden ja väkiluvusta.
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (1918–1919) Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (, , LSSR) oli lyhyen aikaa toiminut neuvostotasavalta. Sen perusti 16. joulukuuta 1918 Vincas Mickevičius-Kapsukasin johtama vallankumoushallitus. Liettuan neuvostotasavalta lakkasi 27. helmikuuta 1919 olemasta sen yhdistyttyä Valko-Venäjän sosialistisen neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Vaikka Liettuan neuvostotasavallan johto esitti valtion olleen liettualaisten työläisten perustama, oli se pääosin Neuvosto-Venäjän nukkevaltio ja syy Liettuan–Neuvosto-Venäjän sodalle. Liettualaiset eivät yleisesti kannattaneet neuvostomielisyyttä ja ajoivat omaa kansallista Liettuan tasavaltaa, jonka itsenäisyyden Liettuan neuvosto julisti 16. helmikuuta 1918.
Liettuan ilmavoimat Vuonna 1920 Puola hyökkäsi Liettuaan miehittäen Vilnan ja Itä-Liettuan. Liettuan ilmavoimien vaikutus puolalaisten hyökkäyksen torjumisessa oli vähäinen
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan 12. kesäkuuta 1940 maalle annettiin 21. heinäkuuta 1940 nimeksi Liettuan SNT. Alun perin Liettuan SNT perustettiin jo paljon aikaisemmin joulukuussa 1918, kun Liettuan kommunistisen puolueen ensimmäinen kongressi oli pidetty 1. lokakuuta samana vuonna.
Luettelo Espanjan maakunnista väkiluvun mukaan Tämä on luettelo Espanjan maakunnista järjestettynä väkiluvun mukaan.
Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta (1918–1919) Liettuassa kommunistit eivät olleet aktiivisia ennen kesää 1918. Liettuan kommunistinen puolue (LKP) järjestäytyi lokakuussa 1918 puolueen ensimmäisessä kongressissa Vilnassa, johon otti osaa 34 kommunistia. Pranas Eidukevičiksesta tuli puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Puolue päätti seurata Venäjän kommunistisen puolueen esimerkkiä ja järjestää Liettuassa sosialistisen vallankumouksen. 8. joulukuuta LKP muodosti kahdeksasta jäsenestä koostuneen vallankumoushallituksen, jota johti Vincas Mickevičius-Kapsukas. 16. joulukuuta vallankumoushallitus julkaisi manifestin, jossa Liettuan sosialistinen neuvostotasavalta julistettiin perustetuksi. Neuvostotasavallan perustaminen johti Liettuan–Neuvosto-Venäjän sotaan kansallisen Liettuan ja Neuvosto-Venäjän välillä.
Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota käytiin Neuvosto-Venäjän ja Liettuan välillä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919. Liettuan ja Neuvosto-Venäjän joukkojen lisäksi sotaan osallistui saksalaisia ja kommunistisia liettualaisia joukkoja. Sota päättyi kommunistien tappioon ja Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhaan, joka allekirjoitettiin vuonna 1920.
Puolan uhkavaatimus Liettualle 1938 17. maaliskuuta Puolan Tallinnan-lähettiläs esitti Liettuan-lähettiläälle uhkavaatimuksen, jolla Liettuaa vaadittiin avamaan diplomaattisuhteet Puolan kanssa 48 tunnin sisällä. Liettuan kansainvälinen tuki jäi heikoksi. Neuvostoliitto uhkasi Puolaa Liettuan vastaisen sodan syttyessä hyökkäämättömyyssopimuksen irtisanomisella, mutta uhkausta ei otettu vakavasti Puolassa. Liettuan liittolainen Latvia yritti saada Viron kanssa aikaan julkilausuman, jolla Liettuaa painostettaisiin sopimusratkaisuun. Julkilausuma kaatui kuitenkin Viron vastustukseen. Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta halusivat välttää sodan syttymisen Euroopan epävakaan tilanteen takia. Lisäksi Saksa oli uhkavaatimusta seuranneena päivänä keskittänyt joukkoja Liettuan vastaiselle rajalleen liittyäkseen mahdolliseen Puolan hyökkäykseen, mikäli Liettua ei hyväksyisi Puolan uhkavaatimusta. Saksalaisten tavoitteena oli saada käsiinsä kiistelty Memelin alue. Saksalaisilla oli valmiudessa noin 1 000 SS- ja SA-joukkojen jäsentä Tilsitissä, sekä armeijan 1. divisioona. Puola oli keskittänyt rajalleen noin 50 000 miestä kahdesta divisioonasta, joiden lisäksi sillä oli useita divisioonia reservissä. Liettua saattoi tarpeen vaatiessa koota 120 000–135 000 sotilasta 24–72 tunnin sisällä, mikäli liikekannallepanoon ryhdyttäisiin. Liettuassa hallitus kokoontui käsittelemään asiaa Kaunasissa. Liettuan armeijan komentaja Stasys Raštikis antoi hallitukselle lausunnon, jonka mukaan Liettuan armeija ei kykenisi puolustautumaan Puolan armeijan hyökkäystä vastaan. Lausunnolla oli ratkaiseva merkitys päätöksenteossa ja Liettua suostui lopulta Puolan vaatimuksiin.
Liettuan historia Ensimmäinen Liettuan perustuslakia säätävä kokous pidettiin toukokuussa 1920. Kesäkuussa hyväksyttiin kolmas väliaikainen perustuslaki ja heinäkuussa solmittiin Liettuan–Neuvosto-Venäjän rauha. Sopimuksessa Neuvosto-Venäjä tunnusti Liettuan itsenäisyyden ja sen Puolaan liittyneet Vilnaa koskeneet vaatimukset. Sopimus lisäsi vihamielisyyksiä Liettuan ja Puolan välillä. Suurempien taisteluiden välttämiseksi allekirjoitettiin lokakuussa Suwałkin sopimus, jossa päätettiin muun muassa tulitauosta. Kuitenkin jo ennen sopimuksen voimaan astumista, puolalainen kenraali Lucjan Żeligowski aloitti kapinan, hyökkäsi Liettuaan ja valloitti Vilnan. Valloittamalleen alueelle hän perusti lyhytikäisen Keski-Liettuan tasavallan. Kansainliitto yritti välittää rauhaa riidan osapuolille muun muassa esittelemällä suunnitelmia puolalais-liettualaisesta liitosta. Liettua kuitenkin katkaisi diplomaattiset suhteensa Puolaan ja kieltäytyi tunnustamasta Vilnan menetystä. Riita vaikutti vahvasti Liettuan ulkopolitiikkaan sotien välisellä ajalla.
Liettuan historia Saksan tehtyä Anschlussin Itävallassa, eri maiden poliittiset jännitteet kiristyivät. Maaliskuussa 1938 Puola antoi uhkavaatimuksen Liettualle, jossa se vaati diplomaattisuhteiden solmimista sodan uhalla. Sotilaallisesti heikko ja ilman kansainvälistä tukea Liettua joutui hyväksymään vaatimuksen. Liettuan ja Puolan suhteet tulivat päällisin puolin normaaleiksi. Maat tekivät muun muassa rautatie-, postinvaihto- ja muita sopimuksia. Saksan Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop antoi suullisen uhkavaatimuksen Liettualle, jossa Liettuaa vaadittiin luovuttamaan Klaipėdan alue Saksalle. Puolan vaatimuksen tavoin Liettualla ei ollut muuta mahdollisuutta kuin myöntyä vaatimukseen. Liettuaan syntyi poliittinen sekasorto, jolloin Smetona joutui muodostamaan uuden hallituksen. Hallitukseen hyväksyttiin oppositiopuolueen jäseniä sitten vuoden 1926. Klaipėdan menetys oli Liettualle taloudellinen takaisku ja se joutui Saksan vaikutuspiiriin.
Liettuan itsenäisyyssodat Ensimmäinen laillinen säädös armeijan luomisesta Liettualle hyväksyttiin 23. marraskuuta 1918. Armeijan luominen ja organisointi oli hidasta johtuen rahoituksen, aseiden, ammusten sekä kokeneiden sotilashenkilöiden puutteesta. 20. joulukuuta Antanas Smetona ja Voldemaras matkustivat Saksaan pyytämään apua armeijan muodostamisessa. Apu saapui vuoden 1918 lopulla, kun Saksa maksoi Liettualle sata miljoonaa Saksan markkaa sotakorvauksina. Näin Liettuan armeijan muodostuminen eteni Saksan armeijan suojeluksessa, jonka joukot olivat perääntymässä. Smetonan ja Voldemarasin lähtö Saksaan aiheutti kuitenkin vaikean tilanteen Liettuassa. Voldemarasin hallituksen kaaduttua Liettuan neuvosto julisti Mykolas Sleževičiusin uudeksi Liettuan pääministeriksi 26. joulukuuta 1918. Sleževičius hahmotti naapurimaiden ja liettualaisten kommunistien uhan ja antoi julistuksen, jossa hän kehotti kaikkia liettualaisia miehiä liittymään armeijaan Liettuan puolustamiseksi.
Liettuan kansalliskirjasto Liettuan kansalliskirjasto () on Vilnassa toimiva, vuonna 1919 perustettu Liettuan kansalliskirjasto. Kirjasto on nimetty Martynas Mazvydasin (1510–1563) mukaan. Hän käänsi ensimmäisen liettuankielisen kirjan, Katekismuksen vuonna 1547. Liettuan Martynas Mazvydasin kansalliskirjasto on myös Seimasin eli Liettuan parlamentin kirjasto ja sijaitsee vain runsas 50 metriä parlamenttitalosta itään.
Kazys Škirpa Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan ja liitettyä sen itseensä vuonna 1940 Škirpa oli mukana perustamassa Liettuan uudelleenitsenäistymiseen tähtäävää Liettualaista aktivistirintamaa Berliinissä. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 liettualaiset aktivistit perustivat väliaikaishallituksen, jonka johtoon Škirpan oli tarkoitus asettua 23 kesäkuuta 1941. Saksalaiset estivät kuitenkin hänen lähtönsä Liettuaan hänen Liettuan itsenäisyyden kannatuksen takia. liettuaan lähdön sijaan hänet asetettiin kotiarestiin Etelä-Saksaan. Vaadittuaan jälleen Liettuan itsenäisyyttä vuonna 1944 hänet lähetettiin Bad Godesbergin keskitysleirille.
Ober Ost Alue oli jaettu kolmeen piiriin, jotka olivat Kuurinmaan piiri, Liettuan piiri ja Bialystokin-Hrodnan piiri. Kuurinmaan piiri liitettiin lopulta pääasiassa Latvian tasavaltaan. Liettuan piiri siirtyi vuonna 1918 Liettuan kuningaskunnalle ja lopulta Liettuan tasavallalle saman vuoden aikana. Liettuan piiri kuului aluksi osittain myös Keski-Liettuan tasavaltaan vuonna 1920, ja se liitettiin Puolan tasavallan Vilnan voivodikunnaksi vuosiksi 1923–1939. Bialystokin-Hrodnan piiri sijaitsi Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Hrodnan kuvernementissa.
Katariina Vaasa Katariinan kasvattivat ensisijaisesti kuninkaallisen päiväkodin henkilökunta, jossa vastuussa olivat erityisesti hänen äitinsä luotettu lastenhoitaja Birgitta Lass Andersson, serkku Margareeta ja aatelisleski Ingrid Amundsdotter. Katariinan isoäidillä Ebba Vaasalla oli kuitenkin korkein käskyvalta ainakin kuningasparin poissaollessa. Katariinan ja hänen sisartensa opinnoista ei ole löydetty kirjoitettua tietoa, vaikka heidän veljiensä opinnoista onkin. Muiden renessanssin ajan prinsessojen tavoin heidänkin roolinsa oli kuitenkin mennä jonkin ulkomaalaisen hallitsijan kanssa naimisiin ja tehdä sillä tavoin diplomaattityötä. Sen takia Katariinan ja hänen siskojensa on täytynyt opetella saksaa, taloudenhoitoa, tanssia ja soittoa ja osallistua virallisiin tapahtumiin. Katariinan äidin kuoltua 1551 hänet asetettiin ensin Kristina Gyllenstiernan ja sitten tätiensä Märta ja Brita Leijonhufvudin hoitoon, kunnes hänen isänsä meni uudelleen naimisiin Katariina Stenbockin kanssa.
Katariina Stenbock Lähes tarkalleen vuosi Margareeta Leijonhufvudin kuoleman jälkeen Kustaa Vaasa avioitui uudelleen. Margareetan vanhin sisar Birgitta Leijonhufvud oli saanut tehtäväkseen hankkia Kustaan lapsille soveliaan äitipuolen. Kirkon tapa tulkita sukulaisuutta avioliittojen kautta vaikeutti naimahanketta. Kustaa Vaasa puolestaan vetosi siihen, että vain juutalaisten tuli noudattaa Vanhan testamentin oppeja. Seitsentoistavuotias Katariina Stenbock ja 56-vuotias Kustaa Vaasa vihittiin avioliittoon 22. elokuuta 1552 Vadstenan luostarikirkossa. Kustaa Vaasan naimatarjouksen tähden Katariina oli joutunut hylkäämään Tre Rosor -sukuisen sulhasensa Gustafin, jolle hänet oli luvattu jo lapsena.
Katariina Vaasa Katariina Vaasa (6. kesäkuuta 1539 – 21. joulukuuta 1610) oli Ruotsin prinsessa ja Itä-Friisian kreivitär. Hänen vanhempansa olivat kuningas Kustaa Vaasa ja kuningatar Margareeta Leijonhufvud. Hän oli poliittisesti aktiivinen ollessaan Itä-Friisian kreivitär vuosina 1561 – 1599. Vuodesta 1599 kuolemaansa asti hän hallitsi Berumin ja Nordenin kaupunkeja.
Katariina Vaasa Katariina kävi lesken vuosinaan Wittenbergissä opintojen takia ja voidakseen keskustella teologien kanssa. Hän kävi kaupungissa myös juristien puheilla ja kirjoitti keisarille selvittääkseen oikeutensa lääninhaltijana. Katariina tunnettiin teologisesta tuntemuksestaan ja hän kirjoitti siskonsa Elisabetin tapaan selostuksia raamatullisista tapahtumista ja kirjoitti Edzardista oodin hänen kuolemansa aikoihin. Kaikista Kustaa Vaasan lapsista juuri Katariinan on sanottu muistuttaneen eniten isäänsä.
Katariina Saksi-Lauenburgilainen Katariina, samoin kuin Kustaa Vaasan myöhemmät puolisot Margareeta Leijonhufvud ja Katariina Stenbock, otettiin Helsingin paikannimistöön vuonna 2003.
Katariina Stenbock Katariina samoin kuin Kustaa Vaasan aiemmat puolisot Katariina Saksi-Lauenburgilainen ja Margareeta Leijonhufvud otettiin Helsingin paikannimistöön vuonna 2003.
Katariina Vaasa Katariina ja Edzard saivat kymmenen lasta, joista kahdeksan selvisi aikuisikään asti:
Katariina Saksi-Lauenburgilainen Katariinan vanhemmat olivat herttua Magnus I Saksi-Lauenburgilainen (k. 1543) ja Katarina Braunschweig-Wolfenbütteliläinen. Hän sai protestanttisen kasvatuksen ja avioitui 18-vuotispäivänään 24. syyskuuta 1531 Tukholmassa Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan kanssa. Huomenlahjaksi Katariinalle luvattiin Korsholman, Kalmarin ja Öölannin läänit. Avioliiton taustalla oli poliittisia syitä: sen avulla Kustaa Vaasa loi yhteyden vanhaan Bjälbo-sukuun, josta Katariina polveutui äidinäitinsä Katarina Pommerilaisen kautta. Lisäksi Kustaa pystyi luomaan tärkeitä kontakteja pohjoissaksalaisiin ruhtinaisiin. Toinen syy oli Katariinan sisar, Dorothea Saksi-Lauenburgilainen, joka oli avioitunut Tanskan kruununprinssin Kristianin kanssa. Näin Kustaa pyrki vahvistamaan Ruotsin siteitä sekä Tanskaan että Saksaan.
Katariina Saksi-Lauenburgilainen Katariina Saksi-Lauenburgilainen (myös Katariina Saksilainen, 24. syyskuuta 1513 Ratzeburg – 23. syyskuuta 1535 Tukholma) oli Ruotsin kuningatar vuosina 1531–1535. Häntä pidetään uudenaikaisen Ruotsin ensimmäisenä kuningattarena. Hän oli ensimmäinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta.
Katarina kaunis leski Katarinalta kielteisen vastauksen saanut pastori Martesius tyytyy osaansa. Hän ottaa Mynämäen kirkkoherran viran ja sen mukana Zimmermannin lesken viisine lapsineen. Dosentti Cajalén ei sen sijaan luovu aikeistaan Katarinan suhteen, vaan haastaa Carl-Magnuksen kaksintaisteluun, jossa hän kuitenkin jää alakynteen. Katarina rientää keskeyttämään taistelun. Cajalén väittää, että Katarina on lupautunut naimaan hänet ja nostaa syytteen aviolupauksen rikkomisesta. Oikeudessa Martesius ja Katarinan naapuri, mamselli Eufresyne Schenbeck todistavat Katarinaa vastaan. Oikeus päättää, että Cajalénin Katarinalle antama muotokuva ei kelpaa todisteeksi kihlauksesta. Cajalén tekee valituksen hovioikeuteen. Lakimiehet määräävät, että Katarina ei saa tavata rakastettuaan ennen valituksen käsittelyä. Cajalénin pyynnöstä mamselli Eufresyne alkaa vakoilla Katarinaa miesvieraiden varalta. Tilanne muodostuu tukalaksi Katarinalle ja Carl-Magnukselle, he voivat olla yhteydessä toisiinsa vain kirjeitse. Carl-Magnus kehittelee juonen, jolla vakoilijat johdetaan harhaan. Hänen kuskinsa Antti pukeutuu luutnantin asuun ja kiinnittää tarkkailijoiden huomion itseensä. Näin Katarina ja Carl-Magnus pääsevät yön hämärässä pakenemaan luutnantin isoäidin luo Hovilan kartanoon.
Katarina kaunis leski Huonokuuloinen isoäiti käsittää Katarinan ja Carl-Magnuksen olevan naimisissa. Luutnantti yrittää turhaan oikoa väärinkäsitystä. Isoäidin mielestä Katarina on jo Hovilan nuori armo ja hän suorastaan vaatii Carl-Magnusta menemään samaan makuuhuoneeseen Katarinan kanssa. Cajalén katsoo, että rakastavaisten pako yön sylissä todistaa Katarinan rikkoneen hovioikeuden määräyksen. Kohtalo puuttuu peliin: Eufresyne perii enoltaan 30 000 taaleria, ja Cajalén alkaa saman tien piirittää mamsellia, jota hän aiemmin on ylenkatsonut. Hovilaan kiirii tieto, että Cajalén on perunut valituksensa hovioikeudelle. Ja niin Hovilassa voidaan aloittaa Katarinan ja Carl-Magnuksen häiden valmistelu!
Katariina (nimi) Katariina on suomalainen naisen etunimi. Myös nimen kansainvälisempää muotoa Katarina käytetään Suomessa.
Katariina (nimi) Katariina ja Katarina juontuvat kreikkalaisesta nimestä Aikaterine (Αικατερινη),
jonka alkuperää ei tunneta varmasti. Aikaterine-nimen on epäilty liittyvän kidutusta merkitsevään sanaan "aikia" tai se voi olla johdos vanhemmasta, "molempia" merkitsevästä nimestä Hekaterine (‘Εκατερινη). Nimi voi olla johdos myös jumalatar Hekaten nimestä tai koptinkielisestä nimestä, joka merkitsee kutakuinkin "nimen pyhittämistä" (). Varhaiset kristityt uskoivat Aikaterinen liittyvän kreikan puhtautta merkitsevään sanaan "katharos", minkä vuoksi nimi sai latinassa muodon Katharina.
Katariina Vaasa Vuonna 1556 Katariina ja hänen sisarensa muotokuvat maalattiin ja hovirunoilija Henricus Mollerus kirjoitti heistä runoja, joissa tuotiin esille kunkin tytön hyveitä. He saivat myös 100 000 riikintaalerin myötäjäiset, jotta heidät voitaisiin esitellä poliittisilla avioliittomarkkinoilla. Jo vuonna 1541 oli suunniteltu, että Katariina naitettaisiin Tanskan kruununperijälle, mutta suunnitelmia ei ollut koskaan pantu toteen.
Katariina Vaasa Vuonna 1591 Edzardista tuli yksinvaltias, mutta hän joutui luterilaisena pian konfliktiin kalvinistisen Emdenin kaupungin kanssa. Vuonna 1594 Emdenissä puhkesi kapina. Katariina pyysi Kaarle IX:ää tukahduttamaan kapinan sovittelemalla Emdenin ja keisarin kanssa, mutta hän tyytyi vain neuvomaan siskoaan olemaan suvaitsevainen uskonnon suhteen. Hän osoitti myös hämmästyksensä siitä, että Katariina vaikutti aina hoitavan neuvotteluja eikä Edzard.
Katariina Vaasa Edzardin kuoleman jälkeen 1599 Katariina muutti asumaan Berumin linnaan ja otti johtoonsa Nordenin, Pewsumin, Woquard Loquardin, Campenin ja Neeuwardenin. Ne oli tarkoitettu hänellelesken osuudeksi, mutta Katariina tulkitsi avioliittosopimusta niin, että hänestä tulisi lääninhaltija jolla oli itsenäinen tuomiovalta. Hän otti itselleen vasallin ja alkoi hallita alueita itsenäisenä hallitsijana eikä suostunut tunnustamaan poikansa Enno III:n oikeutta kerätä veroja ja käyttää valtaa alueella.
Katariina (nimi) 1900-luvun alusta vuoden 2015 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 56 904 Katariina-nimen saanutta henkilöä. Vastaavasti Katarina-nimen on saanut 8 975 naista ja alle 15 miestä. Katariina-nimen lyhentymänä esiintyy myös "Kata", mutta se on annettu alle 170 henkilölle.
Katariina Lahti Heli Katariina Lahti (s. ) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän on ohjannut muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Lilla Teaternissa, Seinäjoen kaupunginteatterissa, Vaasan kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, minkä lisäksi hän on ohjannut useita produktioita myös ulkomailla.
Johan Kristian Svanljung Svanljungin vanhemmat olivat Raahen kaupunginnotaari, raatimies Karl Gustaf Svanljung ja Katarina Serafia Frieman. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Svanljung suoritti tuomarintutkinnon 1852, oli samana vuonna Vaasan hovioikeuden auskultanttina ja sai varatuomarin arvon 1856. Hän toimi Vaasan kämnerinoikeuden puheenjohtajana 1857–1868 ja Vaasan oikeusraatimiehenä 1869–1891. Svanljung toimi myös asianajajana.
Vladislav IV Vaasa Vladislav IV Vaasa eli "Ladislaus Puolalainen" (, ) (9. kesäkuuta 1595 Krakova – 20. toukokuuta 1648 Merkinė) oli Puola-Liettuan kuningas 8. marraskuuta 1632 alkaen kuolemaansa asti. Hän oli Sigismund III Vaasan poika, hänen isovanhempansa olivat Ruotsin kuningas ja Suomen herttua Juhana III ja Katariina Jagellonica.
Katariina (Kotka) Katariina on kaupunginosa Kotkassa. Se sijaitsee Kotkansaarella varsinaisen ydinkeskustan eteläpuolella. Katariina tunnettiin välillä nimellä Puistola, kunnes sille palautettiin vanha suuriruhtinaskunnan aikainen nimi. Kaupunginosan pohjoisraja kulkee Sapokanlahden ja Sapokan vesipuiston kautta.
Toivo Hagman Hagman kirjoitti seitsemän romaania. Esikoisteos "Ett österbottniskt kvinnoöde" kuvasi Hagmanin isoäidin elämää Vöyrissä ja romaanissa "De knotiga tallarnas sång" oli aiheena Hagmanin äiti joka oli työskennellyt tehtaassa Vaasassa. Romaani "Lyckosmeden" perustui taas Hagmanin omiin elämänvaiheisiin.
Katariina Stenbock Katariina Stenbock (22. heinäkuuta 1535 Torpa stenhus, nykyinen Tranemon kunta – 13. joulukuuta 1621) oli Ruotsin kuningatar 1552–1560. Hän oli viimeinen Kustaa Vaasan kolmesta puolisosta. Katariinan edeltäjä oli hänen tätinsä Margareeta Leijonhufvud. Hän eli leskikuningattarena yli kuusi vuosikymmentä ja oli äitipuoli kahdeksalle serkulleen.
Mustasaari Agricolan Registerissä (1540) nimi oli "Mustsåår", ja 1630-luvulta on maininta muodosta "Mustar". Kun Vaasan kaupunki perustettiin 1606, seurakunnan nimi oli myös "Vaasan kaupunki ja Mustasaaren anneksi" (1772). 1807–1867 Mustasaaren nimi oli "Vaasan ja Mustasaaren seurakunta". Sen jälkeen Vaasa oli itsenäinen seurakunta.
Nimi säilyi suomenkielisenä ruotsalaisen kieliyhteisön sisällä, joskin välillä äänteellisesti muuntuneena, kuten asiakirjamerkinnöistä voidaan todeta. Nimi "Mustasaari" on alkuaan tarkoittanut mereltä lähestyttäessä tummalta näyttävää (ehkä metsäpalon polttamaa) saarta, joka on sittemmin kuroutunut kiinni mantereeseen. Saaren nimi on kehittynyt myös kylännimeksi ja siitä pitäjännimeksi.
Ispoisten kartano Vuosina 1658–1676 Ispoisten kartanoa hallitsi valtaneuvos ja amiraali Lorentz Creutz, joka omisti myös monia muita maatiloja. Vuonna 1723 omistus siirtyi Creutzin jälkeläisiltä Pohjois-Suomen laamanni Simon Lilliegrenille (1666–1736), jonka perukirjassa vuodelta 1736 mainitaan kuolinpaikkana ensi kertaa nimi Katariinanlaakso. Sen on arveltu tarkoittavan laamannin vaimoa Katarina von Bergiä, jonka kunniaksi kartanon lehtometsäalue olisi siis nimetty. Toisen teorian mukaan nimi tulee Katariina Jagellonicasta, ja Katarina-nimisiä naisia on ollut muidenkin Ispoisten omistajien perheissä
Katariina Vaasa Katariina meni naimisiin Itä-Friisian kreivi Edzard II:n (24. kesäkuuta 1532 – 1. syyskuuta 1599) kanssa. Avioliitto tehtiin poliittisista syistä - Itä-Friisia sijaitsi strategisella paikalla Tanskaa ajatellen. Siellä sijaitsi myös tärkeä satamakaupunki Emden, joka kilpaili toisen tärkeän satamakaupungin, Lyypekin kanssa. Ruotsin ja Itä-Friisian välinen kauppasopimus siten rikkoisi Hansaliiton mahdin Ruotsin kaupankäynnissä. Kustaa Vaasa lähetti vuonna 1556 Itä-Friisiaan lähetin, jonka mukana oli pyyntö kauppasopimuksesta, naimatarjous ja muotokuva Katariinasta. Kauppasopimus solmittiin 1557 ja sovittiin, että Edzard matkustaisi vuoden päästä Ruotsiin viimeistelemään avioliittoneuvottelut.
Katariina (nimi) Kristityissä maissa Katariina-nimen on tehnyt tunnetuksi varsinkin legendaarinen marttyyri ja pyhimys Katariina Aleksandrialainen, jota monet nykyiset tutkijat kuitenkin pitävät täysin keksittynä, kuvitteellisena henkilönä.. Hänen perinteinen muistopäivänsä, 25. marraskuuta on myös Katariinan nimipäivä.Tämän listan henkilöt ovat kaikki suomalaisia.
Punahilkka Satu kertoo punahuppuiseen viittaan pukeutuneesta pikkutytöstä, joka lähtee viemään vanhalle isoäidilleen ruokaa metsän halki. Metsässä susi kohtaa tytön ja saa tietää, että tyttö on menossa isoäidin luo. Susi menee oikotietä isoäidin talolle, syö isoäidin ja pukeutuu tämän vaatteisiin. Kun tyttö saapuu perille, susi toivottaa hänet tervetulleeksi. Punahilkka kummastelee isoäidin outoa ulkonäköä, mutta ei arvaa pelätä vaaraa, ja susi syö hänet äkkiarvaamatta. Paikalle sattunut metsämies ampuu Suden, ja havaitsee sekä Isoäidin että Punahilkan olevan elossa.
Katariina Stenbock Avioliitto vankisti Kustaa Vaasan suhteita Ruotsin korkeimpaan aateliin. Katariinan on mainittu olleen ”aviomiehen uskottu elämäntoveri”. Kustaalle hän oli ”vårt käre husfru” (meidän rakas rouvamme), puhuteltaessa kuningas kutsui kuningatartaan termillä ”hiertens käre Karinn” (sydänkäpy-Karin).. Katariina lienee ollut raskaana vuosina 1554 ja 1556, mutta jäi lopulta lapsettomaksi.
Katariina Vaasa Tapahtumat johtivat kiistaan, joka pysyi selvittämättömänä aina Katariinan kuolemaan asti. Enno III:n neuvoston mielestä Katariina ylitti oikeutensa äitinä vaatiessaan pojaltaan tottelevaisuutta ja moitti Ennoa siitä, että hän salli äitinsä käyttäytyä niin. Enno III vastasi vuonna 1609 sanomalla: "Koska hän on nainen, koska hän on leski, jo seitsemänkymmentä, koska hän on kuninkaan tytär ja koska hän on äiti, mikä on suurin syy osoittaa hänelle kunnioitusta ja arvostusta."
Katariina Jagellonica Katariinan isä oli Puolan kuningas Sigismund I ja äiti Bona Sforza, joka oli milanolaista ruhtinassukua. Katariina oli vanhempiensa nuorin tytär. Nimi Jagellonica on latinankielinen muoto kuningassuvun nimestä Jagiełło.
Hellä Timo Suomela Suomela opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän muutti nimekseen Hellä saadakseen siirrettyä ilman kuluja nimiinsä Hellä-nimiseltä isoäidiltään perimänsä HPY:n puhelinosakkeen. Nimenmuutos heijasti myös Suomelan kehittämää hellyysajattelua.
Katariina (nimi) Suomeen nimi lienee kulkeutunut Venäjän kautta, jossa nimestä käytetään muunnosta Jekaterina (Екатерина).
Grace Adler Sarjassa vitsaillaan usein Gracen suurten jalkojen, pienten rintojen ja huonon lauluäänen kustannuksella. Grace on allerginen ampiaisille ja on demokraatti. Hänellä on venäläiset ja saksalaiset sukujuuret (hän puhuu yhdessä jaksossa isoäidistään, joka oli venäläinen ja Adler on saksalainen nimi).
Wilma Schlizewski Wilma Schlizewski (alun perin Hannele Laine, s. 6. toukokuuta 1958 Kuusankoski) ennen vuotta 2001 nimellä Hantta Krause suomalainen tatuointitaiteilija ja entinen televisiojuontaja. Schlizewski-nimi on peräisin puolalaissyntyiseltä isoäidiltä Martalta.
Margareeta Leijonhufvud Kuningatar Margareeta menehtyi elokuussa 1551 lyhyen sairauden jälkeen. Hän sairastui keuhkokuumeeseen venematkalla Mälarenilla. Kustaa Vaasan kerrotaan ottaneen vaimonsa poismenon hyvin raskaasti. Margareeta haudattiin Uppsalan tuomiokirkkoon. Tyttäriensä avioliittojen kautta hän oli useiden Euroopan kuningashuoneiden kantaäiti 1900-luvun alussa. Margareetan seuraaja Kustaa Vaasan puolisona ja kuningattarena oli hänen sisarentyttärensä Katariina Stenbock.
Carina (nimi) Carina on naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti Katariina-nimen mukaelma, samoin kuin suomalainen Kaarina-nimikin, mutta se on voinut syntyä myös johdannaisena latinan sanasta "cara", joka merkitsee rakasta, kallista tai arvossa pidettyä.
Catherine Catherine on englannin- ja ranskankielisissä maissa yleinen naisen etunimi. Nimi on muunnos alkujaan kreikkalaisesta nimestä Aikaterine (Αικατερινη), josta on peräisin myös suomalainen nimi Katariina. Nimi lausutaan ranskaksi [Katrin], englanniksi [Kæθrin].
Ernst Sundvik Ernst Sundvik oli kotoisin Vaasasta, ja hänen vanhempansa olivat maalari Karl Edvard Sundvik ja Katarina Lovisa Hällberg. Sundvik oli naimisissa Olga Augusta Sundvikin kanssa.
Katariina Vaasa Katariina myös tuki Edzardia pitkäaikaisessa kiistassa, joka koski Itä-Friisian hallitsemista. Tehtävä oli jaettu puoliksi Edzardin ja Johanin välillä, mutta Edzard halusi kaiken vallan itselleen. Poikien äiti Anna Oldenburgilainen oli Johanin puolella. Kiistassa oli myös uskonnollisia ulottuvuuksia, koska Edzard ja Katariina olivat luterilaisia kun taas Johan ja Anna olivat kalvinisteja. Katariina käytti veljiään hyväksi auttaakseen Edzardia - Eerik XIV:ltä ei herunut apua, mutta Juhana III alkoi käydä kauppaa Espanjan kanssa, jotta sodanaikaiset vihamielisyydet Alankomaissa vähenisivät ja Edzardin paikka yksinvaltiaana varmistuisi. Katariina pyrki uudistamaan perimysjärjestelmää siten, että samalla alueella sai olla tulevaisuudessa vain yksi hallitsija ja että vain vanhin poika voisi periä vallan. Kaarle IX vieraili vuonna 1577 Itä-Friisiassa ja sovitteli käyntinsä aikana Katariinan ja Edzardin sekä Johanin ja Emdenin neuvoston välejä. Hän myös osallistui Aurichin valtiopäiville 1578. Samana vuonna yritettiin sopia kiistaa, kun Johanille luvattiin oikeus hallita kolmea lääniä elämänsä aikana, jonka jälkeen hallintaoikeus siirtyisi Katariinan pojalle. Sovintoa ei siitäkään huolimatta kuitenkaan syntynyt.
The Path Kun kaikki sisarukset ovat kohdanneet omat sutensa, valkoiseen pukeutunut tyttö tulee pelattavaksi, ja hän vierailee isoäidin talossa. Tyttö matkaa läpi talon eri huoneiden, jotka ovat yhdistelmiä sisarusten aikaisemmin läpikäymistä huoneista. Kun valkoiseen pukeutunut tyttö pääsee isoäidin luo, verinen, mutta elossa oleva tyttö ilmestyy asuntoon. Kaikki sisarukset palaavat ovesta, ja peli alkaa alusta."The Path"ista kerrottiin ensimmäisen kerran Tale of Talesin pelin suunnitelu foorumilla 16. maaliskuuta 2006. Sen alkuperäinen nimi oli "144", joka juonsi juurensa alun perin kuudesta 24-tuntisesta jaksosta kuudessa päivässä, jossa peli oli tehty. Julkaistussa versiossa numero kuitenkin viittaa 144 kerättävään kukkaan pelissä.
Katarina Erikintytär Nipertz Katarina Erikintytär Nipertzin vanhemmat kuuluivat sen ajan keskeisiin sukuihin. Hänen isänsä Erik Nipertz oli ritari ja valtaneuvos, Itä-Götanmaan laamanni ja Älvsborgin linnanpäällikkö. Hänen äitinsä Ebba Erikintyttären isä Erik Krummedige palveli kuningas Eerik Pommerilaista ja oli Tanskan valtakunnan hovimestari. Ebban edellinen aviomies valtaneuvos Karl Kristierninpoika oli Vasa-sukua. Vasa–Oxenstierna-ryhmän johtomiehenä 1460-luvulla ollut Linköpingin piispa ja valtionhoitaja Kettil Kaarlenpoika Vaasa oli Katarinan velipuoli.
Vaasan Kansainvälinen pääomasijoittaja Lion Capital osti vuonna 2007 Vaasan & Vaasan -konsernin, jonka nimi muuttui Vaasan-konserniksi vuonna 2009.