mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Matti Kassila 1955 Kassila sai kahden vuoden kiinnityksen Porin teatterin johtajaksi, ja 1957–1958 hän toimi Helsingin Kansanteatterin johtajana. Hän jatkoi elokuvien ohjaamista teatterityönsä ohella, mutta siirtyi Fennada-Filmin palvelukseen. Kassilan Fennada-elokuviin kuuluu kaksi huomattavaa romaanisovitusta: F. E. Sillanpään "Elokuu" (1956), joka toi hänelle neljännen ohjaus-Jussinsa, sekä Ilmari Kiannon "Punainen viiva" (1959). "Elokuu" sijoittuu yhteen vuorokauteen, kanavanvartija Viktor Sundvallin viimeiseen päivään. Keskeisiä teemoja ovat alkoholismi, itsensä pettäminen, elämättömäksi jäänyt elämä. Toivo Mäkelä teki kanavanvartijana monien mielestä elämänsä parhaimman roolin. Punainen viiva on puolestaan elokuva Suomen ensimmäisistä eduskuntavaaleista keväällä 1907, jossa päärooleissa olivat loistavat Holger Salin ja Liisa Nevalainen. Neljän Fennada-elokuvan jälkeen Kassila ja Osmo Harkimo kokeilivat jälleen siipiään itsenäisinä elokuvantekijöinä ja perustivat tuotantoyhtiön Kassila & Harkimo Co. Yhtiön ainoaksi tuotannoksi jäi kuitenkin elokuva "Lasisydän" (1959). Se oli absurdi komedia burnoutin saaneesta lasitaiteilijasta.
Kuriton sukupolvi (vuoden 1957 elokuva) Elokuva oli ensimmäinen, jonka Matti Kassila ohjasi Waltarin tekstin pohjalta. Myöhemmin Kassila jatkoi Waltarin filmatisoimista Komisario Palmu -elokuvissa.
Matti Kassila Matti Kassila syntyi Keuruun Haapamäellä, aikansa huomattavalla rautatiepaikkakunnalla, veturinkuljettaja Väinö Kassilan ja Anna Kassilan poikana. Toinen maailmansota keskeytti hänen koulunkäyntinsä Haapamäen yhteiskoulussa: Kassila palveli ensin vapaaehtoisena ilmatorjuntatehtävissä ja määrättiin sitten alokaskoulutukseen, mutta kurkkumätäepidemian aiheuttamien sydänhäiriöiden vuoksi hänet vapautettiin rintamapalveluksesta. Jatkosodan loppuajan Kassila työskenteli Panssarivoimien Keskuskorjaamossa Varkaudessa. Ylioppilaaksi hän pääsi sodan aikana 1942.
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Elokuvat kertovat, Matti Kassila on elokuvaohjaaja Matti Kassilan elämäntyötä käsittelevä teos. Teoksen ovat toimittaneet Kalevi Koukkunen, Kimmo Laine ja Juha Seitajärvi. Teos on ilmestynyt 2013 ja kustantaja on Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Se kuuluu Kavan julkaisusarjaan.
Matti Kassila Kassila avioitui näyttelijä Aino Mantsaksen kanssa vuonna 1948, liitosta syntyi neljä lasta. Kassilan lapsista Taavi Kassila on niin ikään kunnostautunut sekä elokuvaohjaajana että kirjailijana. Aino Mantsaksen kuoltua Matti Kassila avioitui kuvaussihteeri Christina Laurentin kanssa ja tästä avioliitosta syntyi yksi poika. Kassila lopetti alkoholin käytön vuonna 1970, jota ennen hän omien sanojensa mukaan kärsi alkoholiriippuvuudesta. Vuonna 1963 Kassila oli sovittamassa rattijuopumuksesta saamaansa tuomiota työsiirtolassa Helsinki-Vantaan lentoaseman rakennustyömaalla yhtä aikaa niin ikään rattijuopumuksesta tuomitun laulaja Olavi Virran kanssa.
Matti Kassila 1970-luvun alussa Kassila ohjasi sekä kunnianhimoista draamaa että rehellistä puskafarssia. "Päämaja" (1970) oli elokuvasovitus Ilmari Turjan jatkosotanäytelmästä, ja samalla ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa, jonka pääosassa on marsalkka Mannerheim. "Haluan rakastaa, Peter" (1972) oli puolestaan eroottinen draama, joka perustui Aila Meriluodon kohuromaaniin.
Matti Kassila Matti Kassila toimi myös kirjailijana ja oli mukana kirjoittamassa kaksitoistaosaista "Suomen Kansallisfilmografia" -kirjasarjaa.
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Asiantuntijoiden kirjoittama "Elokuvat kertovat, Matti Kassila" otettiin yleisesti innostuneena vastaan. Jarmo Valkola toteaa Keskisuomalaisessa: "[Teos on] monella tapaa kiinnostava ja tärkeä teos. Sen avulla Kassilan lavea ura saa osakseen kiinteitä ja ansiokkaita huomioita." Arto Pajukallio Helsingin Sanomissa vahvistaa: "[Teos on] monin osin ainutlaatuinen paketti syvätarkkoja näkökulmia ja tutkimuksia ohjaajan työhön". Arvioissa otetaan esille myös käsikirjoituksen keskeinen merkitys Kassilalle. Siltä pohjalta Kassila on ollut edellytyksiä sanoa, että Suomi on kurjien käsikirjoitusten maa.
Matti Kassila Kassila siirtyi 1949 itsenäiseksi ohjaajaksi oltuaan Edvin Laineen apulaisohjaajana elokuvassa "Aaltoska orkaniseeraa" (1949). Muistelmissaan hän kertoo, että SF:n johtaja T. J. Särkkä kutsui hänet huoneeseensa ja sanoi: "Te olette näyttänyt, että osaatte tehdä elokuvan. Tästä saatte nyt oman filmin, ottakaa tai jättäkää". Särkkä antoi hänelle valmiin käsikirjoituksen, valmiiksi valitut näyttelijät ja runsaan kuukauden filmausaikaa. Tuloksena oli komedia "Isäntä soittaa hanuria" (1949), Kassilan ensimmäinen pitkä elokuva. 
SF:n tapaan Kassila työskenteli nopeasti, kahden elokuvan vuosivauhtia. Elokuvien aiheet ja usein käsikirjoituksetkin tulivat valmiina tuottaja Särkältä. Kassilan läpimurtoelokuva oli kepeä rikoskomedia "Radio tekee murron" (1951) jonka hän käsikirjoitti itse yhdessä Aarne Tarkaksen kanssa. Hannes Häyrisen tähdittämä elokuva sai loistavat arvostelut ja hyvän yleisömenestyksen, vaikka jäikin lippuluukuilla samana vuonna valmistuneen rillumarei-elokuvan "Rovaniemen markkinoilla" varjoon. Elokuva toi Jussi-patsaat sekä ohjaaja Kassilalle että päätähti Häyriselle.
Kauko Laurikainen Laurikaisen ensimmäinen elokuva oli Matti Kassilan "Varsovan laulu" (1953) ja viimeinen oli Kari Paljakan "Äidin tyttö" (1993).
Kaikki pelissä (vuoden 1994 elokuva) Kaikki pelissä on Matti Kassilan ohjaama jännityselokuva vuodelta 1994 ja hänen viimeinen elokuvansa. Se perustuu Kassilan omaan romaanikäsikirjoitukseen, josta hän muokkasi tuottaja Matti Ollilan kanssa käsikirjoitukseksi.
Matti Kassila Matti Uolevi Kassila (12. tammikuuta 1924 Keuruu – 13. joulukuuta 2018 Vantaa) oli suomalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja sekä kirjailija. Hän kuului 1950- ja 1960-luvun huomattavimpiin suomalaisiin elokuvantekijöihin.
Taavi Kassila Taavi Kassila (s. 6. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, kirjailija ja joogaopettaja. Hän on elokuvaohjaaja Matti Kassilan ja näyttelijä Aino Mantsaksen poika.
Matti Pihlaja Matti Pihlaja näytteli kaikkiaan kuudessa elokuvassa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Edmund Palmqvist Ilmari Unhon ohjaamassa elokuvassa "”Minä elän”" (1946). Viimeiseksi elokuvarooliksi (ja samalla ainoaksi isommaksi rooliksi) jäi Matti Kassilan ohjaaman "Päämajan" (1970) päätoimittaja. Päämajassa nähtiin niin ikään muitakin Turun kaupunginteatterin näyttelijöitä. Muistettava on myös pienehkö sivuosa kiroilevana autonkuljettajana elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962).
Matti Ollila Vuonna 1979 hän oli yhdessä Kari Pöyryn kanssa tuottajana Matti Kassilan ohjaaman "Natalia"-komedian, joka oli aikansa menestys. Ollila oli tuotannonjohtajana Matti Kassilan ohjaamassa F. E. Sillanpään romaaniin perustuvassa "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" -elokuvassa. Elokuva palkittiin Suomessa neljällä Jussilla ja Ranskan Rouenissa Pohjoismaisen elokuvan festivaaleilla vuonna 1989 se sai kolme palkintoa.
Matti Kassila 1970-luvun loppupuolella Arto Paasilinna kirjoitti Kassilalle elokuvakäsikirjoituksen. Kassila piti ideasta, ja hänen mielestään käsikirjoituksen alkuosa oli hyvä, mutta huononi loppua kohden. Niinpä Kassila muokkaili käsikirjoitusta yhdessä Lauri Jauhiaisen ja Olli Soinion kanssa. Tuloksena oli "Natalia" (1979) jonka tuottivat Matti Ollila ja Kari Pöyry/Cine-Art Oy. Komediassa Natalia-niminen venäläinen lehmä eksyy Suomen puolelle ja elokuvassa seurataan niitä huvittavia ja romanttisia sattumuksia mitä seuraa kun Natalia-lehmää palautetaan takaisin Neuvostoliittoon. Elokuva on parodia Suomen ja Neuvostoliiton välisestä tuonaikaisesta ystävyydestä, yhteistyöstä ja avunannosta tyyliin: "Kaikki mikä tulee itärajan takaa on vietävä sinne heti takaisin!".
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Kassila on kaikkien aikojen merkittävin suomalainen elokuvantekijä, auteur-ohjaaja, suomalaisen elokuvan grand old man. Teoksesta tuli juhlakirja tammikuussa 2014 90 vuotta täyttäneen Kassilan kunniaksi. Teoksen idea alkoi kuitenkin muhia jo, kun Kalevi Koukkunen näki Kassilan elokuvan "Päämaja" sen ensi-illassa 1970. Seuraava vaihe oli elokuvan televisioesitys vuonna 2008, jolloin Koukkunen soitti Kassilalle ja otti puhelun lopussa esille kirjaidean.
Leo Riuttu Riutun ensimmäinen elokuvarooli oli kirjailijan ystävä E.A. Forsell elokuvassa Minä elän (1946), ja tämän jälkeen Riuttu tulkitsi Eino Leinoa toisessa taiteilijaelämänkertaelokuvassa Ruusu ja kulkuri (1948). Riutun varsinainen läpimurtorooli valkokankaalla oli Väiski komediassa Professori Masa (1950). 1950-luvulta lähtien Riuttu nähtiin parin vuosikymmenen ajan lukuisissa kepeissä komediarooleissa mm. Matti Kassilan, Edvin Laineen ja Aarne Tarkaksen elokuvissa, mm. kirjailija K.V. Laihosena Kassilan elokuvassa Komisario Palmun erehdys (1960).
Ritva Arvelo Arvelo toimi myös käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa "Syntipukki" (1957) ja "Kuriton sukupolvi" (1957), jossa hän vastasi elokuvan dialogista. Hän käsikirjoitti myös ohjaamansa "Kultainen vasikka" -elokuvan. Matti Kassilan muistelmateoksen "Mustaa ja valkoista" mukaan hän kirjoitti 1940-luvun lopulla Arvelon kanssa yhdessä "Heppu"-nimisen käsikirjoituksen. Elokuvaa ei kuitenkaan toteutettu.
Matti Kassila Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Kassilalle professorin arvonimen toukokuussa 2011. Viimeiset viisi vuottaan Kassila asui vantaalaisessa palvelutalossa. Viimeisen kerran hän esiintyi julkisuudessa 29. marraskuuta 2018, jolloin hän osallistui "Kaasua, komisario Palmu" -näytelmän ensi-iltaan Helsingin kaupunginteatterissa. Yleisö kunnioitti ohjaajan läsnäoloa esityksen jälkeen osoittamalla suosiota seisaaltaan. Kassila kuoli Pähkinärinteen palvelutalossa Vantaalla joulukuussa 2018.
Äl’ yli päästä perhanaa Äl’ yli päästä perhanaa on vuonna 1968 valmistunut Matti Kassilan ohjaama elokuva. Käsikirjoituksen tekivät Kassila ja Kari Kyrönseppä.
Tauno Yliruusi Yliruusi kirjoitti käsikirjoituksen yhdessä Matti Kassilan kanssa Kassilan ohjaamaan absurdiin komediaan "Lasisydän" (1959) sekä TV-sarjaan "30-luvun mies" (1969).
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Artikkelien jälkeen teoksessa on yhteenveto Kassilan uran etenemisestä, kattavat filmografiat ja viimeisenä julisteliite. Hakemisto ei kaikilta osin pidä yhtä tekstin kanssa.
Esko Nevalainen Nevalainen sai Jussi-palkinnon Matti Kassilan ohjaaman elokuvan "Elokuu" (1956) kuvauksesta ja kolmesta muusta elokuvasta. Hän teki Kassilan kanssa yhteistyössä useita elokuvia.
Matti Kassila 1960-luvun pahimman aallonpohjan mentyä ohi Kassila palasi ohjaamaan pitkiä elokuvia. Hän teki sekä draamaa että komediaa ja uudelleenlämmitti vanhoja aiheita, mutta ei onnistunut enää yltämään lähellekään vanhoja yleisö- ja arvostelumenestyksiään. Ensimmäinen pitkä elokuva Palmujen jälkeen, "Äl’ yli päästä perhanaa" (1968), oli parodia elokuvanteosta ja samalla satiirinen itsenäisen Suomen 50-vuotisjuhlaelokuva, joka kuitenkin jäi lippuluukuilla tappiolliseksi. Sitä seurasi neljäs ja viimeinen komisario Palmu-elokuva "Vodkaa, komisario Palmu" (1969). Mika Waltari ei enää osallistunut elokuvan tekoon, vaan ainoastaan antoi luvan Palmun hahmon käyttöön. Elokuvassa eläköitynyt Palmu palkataan tutkimaan Yleisradion toimittajan murhaa, ja siinä satirisoidaan sekä Suomen ja Neuvostoliiton suhteita että James Bond -tyylisiä agenttiseikkailuja. Kassila myönsi myöhemmin, että Palmun tuominen YYA-Suomeen oli virhe, ja että elokuva olisi saanut jäädä tekemättä.
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Ensimmäisessä artikkelissa Kassila itse muistelee ensimmäistä ohjaustyötään "Isäntä soittaa hanuria". Kirjan ensimmäisen osan päätteeksi hän vielä pohtii aihetta "Mitä jäi tekemättä?" Sen jälkeen kirjoittajat käyvät hänen uraansa läpi, osa tieteellisin artikkelein, toiset yleisemmin tulkinnoin. Teos jakautuu osiin siten, että aluksi tarkastellaan elokuvan tekemisen tapoja, seuraavaksi käydään läpi Kassilan tunnetuimpia elokuvia, kolmannessa ovat tarkastelun alla muun muassa Palmu-elokuvat. Sen jälkeen on vuorossa Kassilan elokuvien musiikki ja muu äänimaisema, viimeinen artikkeliosuus sisältää tekstejä elokuvan reuna-alueilta, kuten Kassilasta tietoteoksissa ja hänen toiminnastaan Suomen elokuvasäätiössä.
Sininen viikko Sininen viikko on Matti Kassilan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1954. Käsikirjoitus perustuu Jarl Hemmerin novelliin "Den blå veckan" (novellikokoelmasta "Budskap", 1928). Sitä pidetään yhtenä Kassilan parhaista ohjauksista.
Elokuva sai 1954 Jussi-palkinnot ohjauksesta ja kuvauksesta. Kassila kertoo tehneensä elokuvaa "enemmän selkäytimen jatkeella kuin selkeällä analyysillä".
Äl’ yli päästä perhanaa Kassila palasi elokuvaohjauksen pariin viiden vuoden tauon jälkeen. Elokuva valmistui aikana, jolloin televisio oli jo alkanut syödä kotimaisen elokuvan yleisöä. Kassila halusi tällä elokuvalla kommentoida elokuvan kriisiä. Vain yhden elokuvan tehneen tuotantoyhtiö Matti Kassila & co:n osakas oli muun muassa liikemies Heikki Tavela, joka rahoitti elokuvan.
Matti Kassila Menestyksen innoittamina Kassila, Tarkas ja kuvaaja Osmo Harkimo perustivat oman elokuvayhtiön Junior-Filmin ja tekivät elokuvalle jatko-osan "Radio tulee hulluksi" (1952), joka sai myös hyvän vastaanoton. Kassila oli myös käsikirjoittajana Tarkaksen esikoisohjauksessa "Yö on pitkä" (1952). Junior-Filmin menestys osoittautui kuitenkin heikoksi ja Kassila palasi vielä samana vuonna takaisin SF:een. Radio-elokuvien jälkeen Kassila ohjasi SF:lle kolmessa vuodessa kuusi elokuvaa, joiden kirjo vaihteli draamasta komediaan. Hän sai parhaan ohjaajan Jussin kahtena peräkkäisenä vuonna: 1954 draamasta "Sininen viikko" ja 1955 komediasta "Isän vanha ja uusi".
Matti Kassila Kassilan tunnetuin työ lienee Komisario Palmu -elokuvien sarja. Muita maineikkaita ohjauksia ovat "Radio tekee murron", "Sininen viikko", "Elokuu", "Tulipunainen kyyhkynen" sekä "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus".
Elina Salo Teatterikoulun vuosina 1955–1958 käynyt Elina Salo näytteli Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa 1950-luvun puolivälistä saakka. Ensimmäinen muistettavampi rooli Salolla oli Maunu Kurkvaaran elokuvassa "Patarouva" (1959). Vuosikymmenen vaihteen tienoilla hän sijoittui useina vuosina ensimmäiselle sijalle Elokuva-Aitta-lehden järjestämissä ”Suomen suosituin elokuvanäyttelijätär” -äänestyksissä. Sittemmin hän on ollut niinkin erityyppisten ohjaajien kuin Aarne Tarkaksen, Matti Kassilan, Risto Jarvan ja Aki Kaurismäen luottonäyttelijöitä. Tuolloin Salo teki mieleenjääneet roolit muun muassa Kassilan ohjaamassa klassikossa "Komisario Palmun erehdys" (1960) sekä sitä seuranneessa "Kaasua, komisario Palmu!" -elokuvassa.
Taavi Kassila Kassila on ohjannut ja käsikirjoittanut kokoillan elokuvat "Jousiampuja" (1982) ja "Petos" (1988) sekä toiminut yhtenä ohjaajana Spede Pasasen tuottamassa elokuvassa "Pölhölä" (1981) yhdessä Pertsa Reposen ja Heikki Kinnusen kanssa. Hän on osallistunut myös isänsä Matti Kassilan elokuvan "Jäähyväiset presidentille" (1987) sekä Mikko Niskasen elokuvan "Mona ja palavan rakkauden aika" (1983) käsikirjoittamiseen ja toiminut molemmissa elokuvissa apulaisohjaajana.
Natalia (elokuva) Natalia on Matti Kassilan vuonna 1979 ohjaama elokuva. Se on lajityypiltään komedia, jossa voi nähdä aavistuksen irvailua 1970-luvun lopun "suomettumiselle". Se kertoo ajasta jolloin lämpimien ja lujien suhteiden ylläpitäminen Neuvostoliittoon nähtiin tärkeänä päämääränä. Elokuva sai ensi-iltansa 14. joulukuuta 1979 Arenassa ja Bristolissa. Matti Kassila nähdään cameo-roolissa. Elokuvassa nähtävä lehmä oli taiteilija Miina Äkkijyrkän omistama.
Matti Kassila Kassila selvisi elokuvateollisuuden laihoista vuosista pestautumalla Fennada-Filmiin tuottajaksi sekä tekemällä ohjelmia televisiolle. Hän toimi tuotantopäällikkönä ja yhtenä käsikirjoittajana Mikko Niskasen elokuvassa "Sissit" (1963) ja Edvin Laineen elokuvassa "Täällä Pohjantähden alla" (1968). Molemmat elokuvat olivat Fennada-filmin tuottamia. Television puolella Kassila työskenteli sekä Yleisradiolle että Mainostelevisiolle ja muun muassa dramatisoi sekä itse ohjasi televisioteatterille Mika Waltarin pienoisromaanin "Pariisilaissolmio" (1965), jossa pääosaa näytteli Keijo Komppa. Kassila teki myös useita dokumenttisarjoja. 1970-luvun lopulla Kassila työskenteli elokuva-alan opetuksellisissa ja hallinnollisissa tehtävissä. Hän hoiti taiteilijaprofessuuria 1975–1980 ja toimi Suomen elokuvasäätiön tuotantopäällikkönä 1977–1979.
Isäntä soittaa hanuria Isäntä soittaa hanuria on Matti Kassilan ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1949. Elokuva perustuu Tatu Pekkarisen näytelmään "Peräkylän profeetta" vuodelta 1934. Maalaisfarssiksi luonnehdittu elokuva on Kassilan esikoisohjaus.
Fennada-Filmi Vuonna 1961 tapahtui parannusta edellisiin vuosiin verrattuna. Fennadassa valmistui kaksi menestyselokuvaa, Ritva Arvelon "Kultainen vasikka" ja Matti Kassilan "Kaasua, komisario Palmu". "Kultainen vasikka" pohjautui Maria Jotunin näytelmään, jonka Arvelo oli ohjannut edellisenä syksynä Intimiteatteriin. Filmi oli hänen ensimmäinen elokuvaohjauksensa, ja se sai valtion elokuvapalkinnon. Palmu puolestaan oli jatko-osa edellisen vuoden menestyselokuvalle "Komisario Palmun erehdys". Se oli tehty SF:n puolella, mutta Fennadan Mauno Mäkelä onnistui nappaamaan SF:ltä jatko-osan oikeudet ja ohjaaja Kassilan. Palmu oli vuoden yleisömagneetti, ja seuraavana vuonna syntyi sarjan kolmas osa "Tähdet kertovat, komisario Palmu" (1962).
Matti Kassila Palmu-elokuvien välissä Kassilalta valmistui "Tulipunainen kyyhkynen" (1961). Elokuva perustui uneen, jonka Kassila näki torkahtaessaan kesken uuden elokuvaidean miettimisen. Herättyään hän kirjoitti muutaman sivun synopsiksen ja vei liuskat luettavaksi Toivo Särkälle, joka suostui elokuvan tekemiseen sen pohjalta. Kassila yritti aluksi itse kirjoittaa käsikirjoitusta, mutta koska tämä ei onnistunut apuun tuli Juha Nevalainen. Tuloksena oli harvinainen suomalainen film noir -elokuva, jossa oli vaikutteita Alfred Hitchcockin syyttömän miehen teemasta. Selkeämpi esikuva oli kuitenkin Fritz Langin elokuva Nainen ikkunassa, jonka juonta elokuva osittain muistutti.
Matti Kassila Kassila oli jo sota-aikana näytellyt Varkauden Työväenteatterissa, ja 1944 hän sai näyttelijäharjoittelijan paikan Helsingin Kansanteatterissa. 1946 hän siirtyi elokuvayhtiö Suomi-Filmiin, jossa hän työskenteli muun muassa ohjaaja Valentin Vaalan järjestäjänä ja kuvaussihteerinä. 1948 ohjaaja Edvin Laine järjesti Kassilan alan suurimman yhtiön Suomen Filmiteollisuuden palvelukseen. SF:ssä hän työskenteli ensin lyhytelokuvaosaston hoitajana ja siirtyi seuraavana vuonna Edvin Laineen apulaisohjaajaksi.
Olavi Tuomi Ola Tuomi aloitti Suomen Filmiteollisuudessa jo 15-vuotiaana. Pian Tuomi toimi jo kuvausassistenttina, ja aloitti B-kuvaajana Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Edvin Laineen varhaisissa filmeissä. Ensimmäinen merkittävä työ oli "Tuntemattoman sotilaan" (1955) kuvaajana Pentti Unhon ja Osmo Harkimon rinnalla.
Matti Ollila Matti Ollila tuotti myös Kassilan viimeiseksi kokoillan elokuvaksi jääneen elokuvamaailmaan sijoittuvan jännityselokuvan "Kaikki pelissä" (1994), jonka raha-asioiden jälkiselvittelyissä Ollila tuomittiin puolentoista vuoden ehdolliseen rangaistukseen ja maksamaan 3,2 miljoonaa markkaa vahingonkorvauksia Suomen Elokuvasäätiölle ja ja yli 300 000 elokuvan valmistumisvaiheessa konkurssiin menneen tuotantoyhtiö Wonderfilmi Oy:n konkurssipesälle. Ollila oli myöhemmin apulaisohjaajana ja leikkaajana televisiolle tehdyissä F. E. Sillanpää -ohjelmassa sekä sarjassa Kassilan elokuvatuotannoista.
Matti Kassila "Ihmiselon ihanuuden ja kurjuuden jälkeen" Kassila valmisteli 1990-luvun alussa mm. musikaalia Jääkärin morsiamesta, Sam Sihvon samannimisestä laulunäytelmästä. Valmiin käsikirjoituksen ja tuotantosuunnitelmien pohjalta elokuvan ennakkotutkimuksia tehtiin mm. Latvian Liepajassa missä jääkärit 1910-luvulla olivat saaneet koulutusta ja minne Sam Sihvon alkuperäinen tarina pääosiltaan sijoittui. Osoittautui kuitenkin ettei Suomessa ollut silloin taloudellisia resursseja tuottaa niin mittavaa projektia. Niinpä Kassila alkoi kirjoittaa elokuvamaailmaan sijoittuvaa dekkaria, joka tapahtuu pienellä paikkakunnalla, missä filmiryhmä on tekemässä elokuvaa. Elokuvanteon maailmaan sijoittuvassa tarinassa, jonka Kassila tunsi parhaiten, kaikki päähenkilöt pettävät toisiaan saadakseen "jotakin enemmän". Tuotantoyhtiö Wonderfilmissä luettiin dekkarikäsikirjoitus ja katsottiin että siitä saa hyvän elokuvan. Tuloksena oli Kassilan viimeiseksi jäänyt tiheätunnelmainen ja hurjaan loppuun huipentuva kokoillanelokuva "Kaikki pelissä" (1994). Kassila teki vielä 1990-luvulla televisio-ohjelmat F. E. Sillanpäästä sekä ohjaamistaan kokoillanelokuvista.
Varkauden Teatteri Varkauden Teatterissa ovat uransa aloittaneet esimerkiksi Rauni Luoma, Matti Kassila ja Martta Kinnunen. Pitkäaikaisiin ohjaajiin kuului Kurt-Henrik Putkonen, joka aloitti Varkaudessa 1961. Ensimmäinen ammattinäyttelijä Varkaudessa oli Väinö Heiskanen, joka teki teatterissa yli 40 vuoden uran 17-vuotiaasta eläkeikään asti, myös lavastajan ja teatterinjohtajan tehtävissä..
Matti Kassila Kassilan 80-luku meni elokuvasovitusten parissa. "Niskavuori" (1984) oli Hella Wuolijoen kahden näytelmän yhdistelmä, "Niskavuoren naisten" ja "Niskavuoren leivän" yhdistelmä. "Niskavuoren naiset" oli filmattu aikaisemmin vuosina 1938 ja 1958, kummallakin kerralla ohjaajana Valentin Vaala.
Matti Oravisto 1950-luvulla Oravisto jätti Kansallisteatterin ja siirtyi kokopäiväiseksi elokuvanäyttelijäksi. "Lakeuksien lukko" (1951) oli epätasainen elokuva, mutta siitä alkoi hänen yhteistyönsä ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Vuonna 1953 valmistui Kassilan jännitysdraama "Varsovan laulu", jossa Oravisto näytteli salakuljettajalaivan alkoholisoitunutta perämiestä. Seuraavana vuonna valmistuneessa "Sinisessä viikossa" (1954) hän esitti nuorta miestä, joka rakastuu naimisissa olevaan naiseen. Vuonna 1959 hän esiintyi myös pienessä mutta merkittävässä papin roolissa Ilmari Kianto -filmatisoinnissa "Punainen viiva". Yhteistyö Kassilan kanssa jatkui vielä 1960-luvulla kahdessa "Komisario Palmu" -elokuvassa ("Komisario Palmun erehdys", 1960, "Vodkaa, komisario Palmu", 1969) sekä Kassilan suomalaisessa film noir -elokuvassa "Tulipunainen kyyhkynen" (1961), jossa Oravisto esitti jälleen salaista rakastajaa. Koko 1950-luvun hän näytteli myös monien muiden suomalaisten merkkiohjaajien, kuten Edvin Laineen ("Yhden yön hinta", 1952, "Sven Tuuva", 1958) Roland af Hällströmin ("Lain mukaan", 1956) ja Aarne Tarkaksen ("Villi Pohjola", 1955, "Vihdoinkin hääyö...", 1957) elokuvissa.
Joel Rinne Vuonna 1960 Matti Kassila palasi Suomen Filmiteollisuuteen ohjaajaksi ja ryhtyi tekemään elokuvaa Mika Waltarin komisario Palmusta. Kassilan mielestä Suomessa oli vain kolme näyttelijää, joilla oli edellytykset Palmun hahmon tulkitsemiseen: Aku Korhonen, Tauno Palo ja Joel Rinne. Korhonen oli kuitenkin jo vanha ja vakavasti sairas. Palon riippakivenä olivat puolestaan hänen lukuisat romanttiset miessankariroolinsa, jotka eivät olisi tehneet hänestä uskottavaa Palmua. Näin ollen Rinne sai roolin. Elokuvan muissa keskeisissä rooleissa olivat Leo Jokela ja Matti Ranin.
Äl’ yli päästä perhanaa Elokuvan yleisömenestys oli vuoden 1968 heikoimpia, vaikka sitä markkinoitiin tehokkaasti, ja se tuotti suuret tappiot. Kinoklubin televisiosarjassa, jossa ohjaaja Matti Kassila, Markku Pölönen ja tuottaja Markus Selin listasivat omia epäonnistuneita elokuviaan ja syitä epäonnistumiseen, Kassila piti elokuvaa yhtenä huonoimmista ohjauksistaan.
Matti Kassila Kassila ja Mika Waltari suunnittelivat yhdessä vielä neljättä Palmu-elokuvaa. Työnimenä oli "Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu", ja siinä Palmu oli tarkoitus viedä teatterin maailmaan tutkimaan murhaa Vanhan ylioppilastalon näyttämöllä. Vuoden 1963 alussa alkoi kuitenkin näyttelijälakko, joka kesti kaksi ja puoli vuotta ja romutti suunnitelmat Palmu-sarjan jatkamiseksi. Kassila palasi vielä 1960-luvun lopulla filmaamaan neljännen Palmun, mutta sillä ei ollut mitään tekemistä "Lepäisit jo rauhassa" -käsikirjoituksen kanssa, eikä Mika Waltari ollut enää mukana.
Komisario Palmun erehdys (elokuva) Komisario Palmun erehdys on Matti Kassilan ohjaama vuonna 1960 valmistunut rikoskomedia. Se perustuu Mika Waltarin romaaniin "Komisario Palmun erehdys". Elokuva on ensimmäinen neljästä Palmu-filmatisoinnista, ja sitä pidetään yleisesti sarjan parhaana. Elokuva valittiin syksyllä 2012 Yleisradion kriitikkokyselyssä ylivoimaisesti eniten mainintoja saaneena kaikkien aikojen parhaaksi suomalaiseksi elokuvaksi.
Maija Karhi Maija Karhi kävi Teatterikoulun vuosina 1950–1953 ja sai heti valmistuttuaan kiinnityksen Intimiteatteriin. Samalla kurssilla Karhin kanssa opiskelivat muiden muassa Marita Nordberg ja Pentti Siimes.
Karhi tunnettiin ennen kaikkea teatterinäyttelijänä, mutta hän näytteli myös elokuvissa. Hänen ensimmäinen elokuvatyönsä oli 19-vuotiaana Ritva Arvelon sijaisnäyttelijänä Matti Kassilan elokuvassa "Radio tekee murron".
Suomalaisen elokuvan festivaali Festivaaleilla on vuosien mittaan vieraillut lukuisia suomalaisen elokuvan ohjaajia ja näyttelijöitä, kuten Helena Kara, Matti Kassila, Maunu Kurkvaara, Vesa-Matti Loiri Matti Ranin, Esko Salminen, Pirkko Mannola ja Tea Ista.
Kuka murhasi rouva Skrofin? Kirjasta tehtiin Matti Kassilan vuonna 1961 ohjaamana elokuva "Kaasua, komisario Palmu!" Kassila muutti nimeä, koska halusi Palmun nimen elokuvan nimeen. Vuonna 2017 kirjasta tehtiin kesäteatteriversio Tampereen komediateatteriiin nimellä "Kaasua, komisario Palmu!" Joel Elstelän ohjaamana.
Tullivapaa avioliitto Ajatus Suomen ja Unkarin yhteistyönä tehtävästä elokuvasta oli syntynyt presidentti Urho Kekkosen ja sosialistisen Unkarin valtiojohdon välillä 1970-luvun puolessavälissä. Ensimmäinen yhteistyöidea oli arkkitehti Eliel Saarisesta kertova elokuva ”Honka ja graniitti”, josta ei tullut mitään vaikka sen suunnitteluun käytettiin huomattavia summia suomalaistuotantoihin varattua rahaa. Vuonna 1978 opetusministeriö kehotti asianosaisia viemään yhteistyöelokuvahankkeen tuotantoon asti. Tämä aiheutti suuria riitoja muun muassa Suomen elokuvasäätiön puheenjohtajan Eero Härkösen ja tuotantopäällikkö Matti Kassilan välille. Kassila erosi ja tilalle tuli alan ulkopuolelta Rauni Mollbergin luottomies Veikko Korkala. Rahaa kului, Suomen valtio antoi sitä lisäbudjetissaan lisää, ja sopimus elokuvasta tehtiin ennen kuin käsikirjoitus oli valmis. Elokuvan tuotantoryhmästä tuli hyvin unkarilaispainotteinen, ja kuvauksia tehtiin sekä Unkarissa että Suomessa.
Aino Mantsas Aino Mantsas () oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli muun muassa Helsingin Kansanteatterissa sekä teki mieleenpainuvat sivuroolit Komisario Palmu -elokuvissa. Hän oli vuodesta 1948 naimisissa ohjaaja Matti Kassilan kanssa. Liitosta syntyi neljä lasta, joista tunnetuin lienee ohjaaja Taavi Kassila. Mantsas asetti perheensä usein ammattilaisuransa edelle.
Matti Kassila "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" (1988) oli Kassilan toinen Sillanpää-filmatisointi jonka tuottivat Matti Ollila ja Päivi Hartzell/Neofilmi Oy. Samalla tavoin kuin "Elokuu", on myös "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" romaani Sillanpään myöhemmältä tuotantokaudelta. Elokuva sijoittuu yhteen päivään loppukesästä 1939, Suomen viimeiseen rauhankesään ennen toista maailmansotaa. Kirjailija Hongisto (Lasse Pöysti) poistuu yllättäen kotoaan, karkaa kenellekään mitään sanomatta ja menee tapaamaan vanhaa nuoruudenrakastettuaan (Liisa-Maija Laaksonen). Elokuva sai Suomessa neljä Jussi-patsasta ja voitti Ranskan Rouenissa parhaan pohjoismaisen elokuvan palkinnon.
Jussi-palkinnot 2011 Betoni-Jussin sai Matti Kassila.
Jäähyväiset presidentille (elokuva) Jaakko Seppälä toteaa Kassilan uraa käsittelevään teokseen "Elokuvat kertovat, Matti Kassila" kirjoittamassaan artikkelissa, että elokuva on jäänyt vaille ansaitsemaansa huomiota. Sen katsojamäärät jäivät aikanaan vähäisiksi. Lauri sai kuitenkin Jussi-palkinnon roolisuorituksestaan Asko Mertasena, jonka hyistä hahmoa luonnehditaan karismaattiseksi ja jopa yhdeksi Suomen elokuvahistorian pelottavimmista.
Niskavuoren Heta (vuoden 1987 elokuva) Niskavuori-sarja sai uudelleentulkinnan 1980-luvulla, sillä näytelmäsarjan kolmannesta ja neljännestä osasta valmistui elokuva "Niskavuori" vuonna 1984 Matti Kassilan ohjaamana. Lisäksi Pursiainen ohjasi sarjan viimeisestä osasta televisionäytelmän "Entäs nyt, Niskavuori?" niin ikään 1987. Pursiaisen televisioelokuvat sekä Kassilan Niskavuori-elokuva esitettiin tapahtumien mukaisessa järjestyksessä joulukuussa 1987.
Niskavuori (elokuva) Niskavuori on Matti Kassilan ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1984. Käsikirjoituksen elokuvaan laati Kassila Hella Wuolijoen näytelmien "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä" pohjalta. 1930-luvun Hämeeseen sijoittuvassa tarinassa ihmisten kohtaloita kuljettavat toisaalta suvun odotukset, toisaalta yhteiskunnalliset jännitteet. Elokuva oli Kassilalle eräänlainen juhlaelokuva: hänen esikoisohjauksestaan tuli kuluneeksi 35 vuotta, elokuva oli hänen 30. ohjaustyönsä ja hän täytti 60 vuotta tammikuussa 1984. "Niskavuoren" näyttelijöistä saivat Jussi-palkinnon Rauni Luoma parhaasta naispääosasta ja Maija-Liisa Márton parhaasta naissivuosasta. Yleisradio Oy julkaisi elokuvan DVD:nä vuonna 2013.
Matti Kassila "Aatamin puvussa...ja vähän Eevankin" (1972) oli vanhan aiheen uudelleen lämmitystä. Kyseinen Agapetuksen romaani oli filmattu jo kolme kertaa aikaisemmin, kaksi kertaa Suomessa (1931 ja 1940) ja kerran Saksassa (1959). Komedia kertoo kahdesta miehestä, jotka hauskojen sattumusten johdosta menettävät vaatteensa ja joutuvat alastomina takaisin ihmisten ilmoille. Tapahtumat Kassila sijoitti elokuvanteon nykyhetkeen.
Luettelo Sodankylän elokuvajuhlien päävieraista Irvin Kershner, Emir Kusturica, Jean Rouch, Matti Kassila
Maija löytää sävelen Maija löytää sävelen on Matti Kassilan ohjaama elokuva, joka valmistui 1950.
Königstedtin kartano Königstedtin kartano oli yksi Matti Kassilan elokuvan "Vodkaa, komisario Palmu" kuvauspaikoista.
Niskavuoren leipä Edvin Laine ohjasi aiheesta elokuvan "Niskavuoren Aarne" vuonna 1954, pääosissa muun muassa Tauno Palo ja Elsa Turakainen. Matti Kassilan vuonna 1984 ohjaaman "Niskavuori"-elokuvan jälkipuolisko perustuu Niskavuoren leipään. Näytelmän juoni on sama kuin edellä mainituissa elokuvissa, joskin Laine on lisännyt elokuvaansa kansantanssia ja maalaisromantiikkaa hehkuvia kohtauksia. Kassilan versio noudattelee uskollisemmin alkuperäistekstiä.
Sininen viikko "Sinisestä viikosta" sensuroitiin pätkiä, kun haluttiin "erottaa uinti nainnista". Alkuperäinen ikäraja oli 16 vuotta, ja vuoden 2001 lakimuutoksen jälkeenkin rajaksi määrättiin 15 vuotta. Elokuva esitettiin Rouenissa Ranskassa maaliskuussa 1989, jolloin sen suosio yllätti Matti Kassilan. Ohjaaja itsekin koki elokuvan aiempaa paremmaksi. Tyyli oli sangen eheä, mutta Kassilan mielestä kertojan äänen olisi voinut jättää pois.
Komisario Palmu Matti Kassila kirjoitti "Komisario Palmun erehdyksen" käsikirjoituksen, ja elokuvan ensi-ilta oli syksyllä 1960. Heti sen jälkeen Suomen Filmiteollisuuden kilpailijaksi kohonnut Fennada-Filmi osti palkintoromaanin "Kuka murhasi Rouva Skrofin?" filmausoikeudet. Kassila houkuteltiin elokuvan ohjaajaksi, ja hän teki käsikirjoituksen yhdessä Kaarlo Nuorvalan kanssa. Romaanin alkuperäinen nimi muutettiin elokuvamaisemmaksi, ja "Kaasua, komisario Palmu!" valmistui seuraavana syksynä.
Juha Nevalainen Nevalaisen ensimmäinen varsinainen käsikirjoitus oli Veikko Itkosen ohjaama elokuva "Silmät hämärässä" (1952), joka yhdessä "Yhden yön hinnan" kanssa oli yksi harvinaisista suomalaisista film noir -elokuvista. Film noir -teemaa Nevalainen jatkoi käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa, aluksi elokuvassa "Varsovan laulu" (1953) ja myöhemmin elokuvassa "Tulipunainen kyyhkynen" (1961), joka jäi Tauno Palon viimeiseksi valkokangaselokuvaksi ja jota on monessa suhteessa pidetty yhtenä hienoimmista suomalaisista jännityselokuvista.
Kurt Ingvall Elokuvissa Ingvall näytteli ainoastaan suomeksi. Hänen ensimmäinen valkokangasroolinsa oli sivuosa lääkärinä Teuvo Tulion ja Regina Linnanheimon draamassa "Rikollinen nainen". Vuonna 1954 hänellä oli miespääosa Valentin Vaalan komediassa "Huhtikuu tulee" ja seuraavana vuonna hän tulkitsi Tarmo Perttulaa niin ikään Vaalan komediassa "Minä ja mieheni morsian". Vuonna 1968 hän näytteli lehtoria televisioelokuvassa "Kuuma kissa?". Värielokuvassa Ingvall näyttäytyi ensi kerran 1973 pankinjohtajana Matti Kassilan komediassa "Meiltähän tämä käy".
Villa Baumgartner Rakennus esittää vuorineuvoksen huvilaa Matti Kassilan vuoden 1953 elokuvassa Tyttö kuunsillalta.
Heikki Sarmanto Sarmanto on tehnyt elokuvamusiikkia muun muassa Matti Kassilan elokuvaan "Jäähyväiset presidentille" (1987).
Näyttelijälakko 1963–1965 Näyttelijälakon aiheuttamien vaikeuksien takia lähes koko ohjaajapolvi vaihtui. Studiokauden ohjaajista uraansa jatkoivat 1960-luvun puolenvälin jälkeen oikeastaan vain Edvin Laine ja Matti Kassila. Monien muiden elokuvahankkeiden ohella Kassilan kaavailema hanke neljänneksi (aikajärjestyksessä kolmanneksi) Palmu-elokuvaksi "Lepäisit jo rauhassa, komisario Palmu" kaatui lakon myötä, koska Joel Rinne ja muut pääosien ammattinäyttelijät eivät olleet käytettävissä.
Pölhölä Spede Pasanen tuotti ja kirjoitti elokuvan yhtäaikaa uuden Uuno Turhapuro -elokuvan kanssa ("Uuno Turhapuron aviokriisi"). Kumpikaan elokuvista ei saanut avustusta Suomen Elokuvasäätiöltä. Elokuva kuvattiin noin 15 työpäivässä historiallisesti arvokkaassa ympäristössä Porvoon Ilolassa. Ohjaajina oli kolme ensikertalaista: Matti Kassilan poika Taavi Kassila, elokuvassa myös kaksoisroolin näytellyt Heikki Kinnunen ja lauluntekijänä ja television sketsiviihteen kirjoittajana tunnetuksi tullut Pertti Reponen.
Niskavuori Wuolijoki ei alun perin suunnitellut "Niskavuorta" sarjaksi. Elokuviksi ne muokattiin Valentin Vaalan sekä Edvin Laineen ohjaamina. Viisi mustavalkoista Niskavuori-elokuvaa valmistuivat vuosina 1938–1957. Kuudes on Vaalan ohjaus vuodelta 1958, värillinen versio "Niskavuoren naisista". Aarnen ja Ilonan tarinan kertova Kassilan "Niskavuori" valmistui 1984 ja se pohjautuu näytelmiin "Niskavuoren naiset" ja "Niskavuoren leipä".
Risto Juhani Juhani on käsikirjoittanut lukuisia lyhytelokuvia sekä Matti Kassilan "Päämaja"-elokuvan, jossa myös näytteli tiedusteluosaston päällikköä.
Lasisydän Lasisydän on Matti Kassilan ohjaama ja tuottama, kirjailija Tauno Yliruusin kanssa yhteistyössä käsikirjoittama elokuva vuodelta 1959.
Jalmari Finne Finnen kunniaksi on nimetty Pirkanmaan Plättä, kotimaiselle nuortenkirjalle vuosittain myönnettävä palkinto. Ensimmäisenä palkinnon sai Anni Polva teoksestaan "Tiinakin ratsastaa" vuonna 1975. Palkinto on saanut nimensä Kiljusen perheen kuopuksen Plätän mukaan.
1921 – "Kiljusen pojat koulussa" (ohjaus Jalmari Finne, lyhytelokuva; opettajan roolissa Joel Rinne)
1938 – "Sysmäläinen" (ohjaus Valentin Vaala; samannimisen romaanin (1910) pohjalta)
1939 – "Rakuuna Kalle Kollola" (ohjaus Kalle Kaarna; näytelmän "Rakas univormu" (1932) pohjalta)
1951 – "Pitkäjärveläiset" (ohjaus Wilho Ilmari; samannimisen näytelmän (1923) pohjalta)
1981 – "Kiljusen herrasväki" (ohjaus Matti Kuortti)
Oskari Kiiras Kiiras esiintyi myös pienessä sivuosassa Matti Kassilan 1969 ohjaamassa elokuvassa Vodkaa, komisario Palmu.
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus Teoksen pohjalta on vuonna 1988 valmistunut elokuva "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus", jonka on ohjannut Matti Kassila.
Meiltähän tämä käy Meiltähän tämä käy on Matti Kassilan ohjaama komedia vuodelta 1973. Elokuva jäi Esa Pakarisen viimeiseksi.
Hilmanpäivät Hilmanpäivät on Matti Kassilan ohjaama Agapetuksen romaaniin "Hilman päivät" pohjautuva suomalainen mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1954.
Cameorooli Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa "Vodkaa, komisario Palmu" Yleisradion pääjohtaja Eino S. Repo esittää itseään.
Syntipukki (vuoden 1935 elokuva) Samasta näytelmästä on Matti Kassila ohjannut vuonna 1957 valmistuneen elokuvan "Syntipukki" (1957).
Junior-Filmi Junior-Filmi oli Matti Kassilan, Aarne Tarkaksen ja Osmo Harkimon perustama elokuvayhtiö. Se meni konkurssiin vuonna 1952.
Professori Masa Professori Masa on vuonna 1949 valmistunut kepeän yhteiskunnallinen komediaelokuva. Sen on ohjannut Matti Kassila, jolle elokuva oli hänen toinen ohjaustyö.
Syntipukki (vuoden 1935 elokuva) Matti Kassila ohjasi 1957 "Syntipukista" uuden version. Myös se on mustavalkoinen, nimiosassa Lasse Pöysti.
Ruusu ja kulkuri Marja Korhonen ja Aino Mantsas näyttelevät ensimmäisissä elokuvarooleissaan, ja tuleva ohjaaja Matti Kassila on pienessä pohjalaisen ylioppilaan roolissa.
Jukka Linkola Linkola on tunnettu muun muassa musikaaleistaan. Hänen ensimmäinen musikaalisävellyksensä oli Helsingin Kaupunginteatterille vuonna 1985 tehty "Peter Pan". Sen jälkeen ovat ensi-iltansa saaneet muun muassa "Max ja Moritz" (1987), "Antti Puuhaara" (1994), "Kallion kimallus" (1990) ja "Astoria" (2003). Linkola on säveltänyt musiikin myös muun muassa Matti Kassilan elokuviin "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" (1988) ja "Kaikki pelissä" (1994), Päivi Hartzellin elokuvaan "Lumikuningatar" (1986) sekä ruotsalaisen Mats Arehnin elokuvaan "Valkoisia valheita" (1995).
Elokuvat kertovat, Matti Kassila Hannu Björkbacka kiittää Keskipohjanmaan KP24.fi-sivulla teosta sanoin: "[Se on] vertaansa vailla oleva tietopankki elokuvista, myös kaunis kunnianosoitus viisi vuosikymmentä pitkiä fiktioelokuvia luoneelle tekijämiehelle." Hän huomauttaa vielä: "Tiiliskivikirja ei ole yleisesitys, vaan käsittelee kunnianhimoisesti ja monipuolisesti Kassilan elokuvia ja niiden teemoja perusteellisin essein." Björbacka löysi kuitenkin puutteen, sillä hän jäi kaipaamaan selvitystä siitä, miksi "Kaikki pelissä" (1994) epäonnistui ja lopetti mestarin elokuvauran, mutta kysyy kuitenkin: "Vai epäonnistuiko sittenkään."
Severi Seppänen Severi Seppänen näytteli noin 40 fiktio- ja dokumenttielokuvassa 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen roolinsa olivat enimmäkseen sivuosia ja noin puolet niistä jäi kreditoimatta. Vuonna 1956 Seppänen näytteli lääkärin roolin Matti Kassilan palkitussa draamassa "Elokuu". Vuonna 1959 hän näytteli rakennusmestari Sartimon roolin Yrjö Nortan rikoselokuvassa "Kolmas laukaus". Kassilan rikoselokuvassa "Kaasua, komisario Palmu!" (1961) Seppäsellä oli hovimestarin rooli. Valentin Vaalan viimeisessä näytelmäelokuvassa "Totuus on armoton" (1963) Seppäsellä oli nuohooja Lehtimäen rooli.
Matti Kassila 1960-luvun alko oli murroksen aikaa suomalaisessa elokuvassa. Television tulo ja 1963 alkanut, kahden ja puolen vuoden mittaiseksi venynyt näyttelijälakko luhistivat vanhan studiojärjestelmän. Suurin studio Suomen Filmiteollisuus Oy ajautui 1965 konkurssiin ja myös muut joutuivat supistamaan tuotantoaan rajusti. Tilalle astui itsenäisten nuorten elokuvantekijöiden uusi aalto. Vanhoista tekijöistä ainoastaan Kassila ja Edvin Laine pääsivät jatkamaan elokuvantekoa, eivätkä hekään enää samassa mittakaavassa kuin aikaisemmin.
Punainen viiva (elokuva) Punainen viiva on Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1959. Se perustuu Ilmari Kiannon romaaniin "Punainen viiva" (1909).
Iowan yliopisto Iowan yliopisto ("University of Iowa") on yhdysvaltalainen julkinen tutkimusyliopisto, jossa on kymmenen collegea. Perustutkinnon lisäksi yliopistossa voi suorittaa jatkotutkinnon ja ammatillisia oppiarvoja. Yliopisto on alkujaan ollut nimeltään Iowan valtionyliopisto (State University of Iowa), ja se on yhä yliopiston virallinen nimi. Se on perustettu vuonna 1847, jolloin se oli Iowan osavaltion ainoa korkeampaa opetusta antava oppilaitos. Yliopiston aiempi nimi on Iowan valtionyliopisto (State University of Iowa). Yliopistossa on yli 30 000 opiskelijaa.
Tōhokun yliopisto Tōhokun yliopisto perustettiin vuonna 1907 kolmantena keisarillisena yliopistona Japanissa, kaksi muuta olivat Tokion ja Kioton keisarilliset yliopistot. Se oli ensimmäinen Japanin valtiollinen yliopisto, joka otti opiskelijoikseen myös naisia vuonna 1913. Yliopiston aiempi nimi "Tōhokun keisarillinen yliopisto" vaihdettiin vuonna 1947 nykyiseksi nimeksi "Tōhokun yliopisto".
Helsingin yliopiston koulutus- ja kehittämispalvelut HY+ Organisaation aiempi nimi Palmenia tulee Helsingin yliopiston kansleri Ernst Philip Palménilta (1916–1991). Ernst Palmén toimi Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen osaston dekaanina 1960–1969, yliopiston vararehtorina 1971–1973, rehtorina 1973–1978 ja kanslerina 1978–1983.
Budapest Unkarin tärkeimmät oppilaitokset ovat keskittyneet Budapestiin, ja sen yliopistot ja korkeakoulut vetävät puoleensa suurimman osan maan parhaista opiskelijoista. Lisäksi Unkarin tiedeakatemia ja valtaosa maan tutkimuslaitoksista toimii Budapestissa. Vuonna 2011 Budapestissä toimii 16 yliopistoa ("egyetem"): kymmenen julkista ja kuusi yksityistä. Lisäksi kaupungissa toimii 19 korkeakoulua ("főiskóla"). Budapestin ja koko Unkarin suurin yliopisto on Eötvös Loránd -yliopisto ELTE; sillä on johtoasema luonnontieteissä, oikeustieteessä ja humanistisissa tieteissä. Muita yliopistoja ovat muun muassa Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopisto BME, talous- ja hallintotieteellinen Corvinus-yliopisto ja lääketieteellinen Semmelweis-yliopisto.
Tampereen teknillinen yliopisto Tampereen teknillinen yliopisto (TTY, , "TUT") oli Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva, korkeinta teknillistä opetusta ja tutkimusta harjoittava yliopisto. Se aloitti toimintansa vuonna 1965 Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakouluna ja itsenäistyi vuonna 1972 Tampereen teknilliseksi korkeakouluksi (TTKK). Tampereen teknillisen korkeakoulun nimi muuttui Tampereen teknilliseksi yliopistoksi 1. tammikuuta 2003. Yliopisto lakkautettiin ja toiminnot siirtyvät 1.1.2019 uuteen Tampereen yliopistoon, johon myös myös aiempi samanniminen yliopisto liittyi.
Vytautas Suuren yliopisto Yliopisto pohjaa historiansa ja nimensä sotien välillä vuonna 1922 perustetun Liettuan yliopiston perinteisiin. Tämä yliopisto perustettiin, koska maassa ei Ensimmäisen maailmansodan ja rajamuutosten tuloksena tuolloin ollut toimivaa yliopistoa. Kaunas toimi tällöin maan pääkaupunkina. Yliopiston nimi vaihdettiin vuonna 1930 Liettuan suuruuden ajan suurherttuan ja kansallissankarin mukaan Vytautas Suuren yliopistoksi. Vilnan palauduttua osaksi Liettuaa, yliopisto oli auttamassa Vilnan yliopiston uudelleenkäynnistämistä aktiivisesti. Neuvostomiehityksen aikana 1940 kansallissankaria korostava yliopiston nimi jouduttiin muuttamaan joksikin aikaa Kaunasin yliopistoksi. Saksalaismiehityksen aikana 1943 Vytautas Suuren yliopisto suljettiin. Yliopisto jatkoi toimintaansa vuonna 1944, mutta hajotettiin vuonna 1949 Filosofisen tiedekunnan Vilnaan siirtämisen seurauksena. Jäljelle jääneet tiedekunnista muodostettiin "Kaunasin polytekninen instituutti" ja "Kaunasin lääketieteellinen instituutti", joista ovat sittemmin kehittynynyt Kaunasin teknillinen yliopisto ja Liettuan terveystieteiden yliopisto. 
Vytautas Suuren yliopisto on noussut uudelleenperustamisen jälkeen jo ainakin joissain luokitteluissa maailman 700 parhaan yliopiston rankinglistalle, vaikka on nykyään aiempaa toimintaansa kapeampialaisempi yliopisto.
Unigrafia Unigrafia Oy (aiempi nimi Yliopistopaino) on Helsingissä toimiva graafisen viestinnän palvelutalo. Se tuottaa painopalveluja, asiakirjapalveluja, graafista suunnittelua ja sähköisen viestinnän palveluja korkeakouluille ja niiden opiskelijoille. Unigrafialla on sekä offset- että digitaalipaino ja pikapainoja Helsingin yliopiston kampuksilla.
Yliopistonkatu (Jyväskylä) Yliopistonkatu on katu Jyväskylän ruutukaava-alueella. Kadun länsipäässä on taloja vain eteläpuolella ja pohjoispuolella sijaitsee Harju. Itäpäässä on taloja myös pohjoispuolella, muiden muassa Jyväskylän Lyseon lukio. Yliopistonkadun aiempia nimiä ovat olleet Stakettikatu, Harjukatu, Opistokatu ja Jyväskylänkatu. Nykyinen nimi kadulla on ollut 1960-luvulta lähtien, jolloin Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu laajeni Jyväskylän yliopistoksi vuonna 1966.
Helsingin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta Clinicum muodostuu kliinisistä osastoista (aiempi kliininen laitos), suu- ja leukasairauksien osastosta (aiempi hammaslääketieteen laitos), kansanterveystieteiden osastosta (aiempi Hjelt-instituutti) ja työterveyshuollosta. Medicum muodostuu entisestä biolääketieteen laitoksesta, Haartman-instituutista ja Hjelt-instituutin oikeuslääketieteen osastosta.
Puducherry Puducherry () on liittovaltion alue Etelä-Intiassa. Alueen virallinen nimi muuttui vuonna 2006, aiempi nimi oli Pondicherry.
Helsingin päärautatieasema Aseman nimi muutettiin 7. kesäkuuta 2010 alkaen muotoon "Helsingin päärautatieasema". Aiempi nimi oli Helsingin rautatieasema.
Mika Waltarin muistomerkki Ajatus Mika Waltarin muistomerkistä virisi vuonna 1981, vain kaksi vuotta Waltarin kuoleman jälkeen. Muistomerkkikilpailun järjesti Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta, jonka kunniajäsen Waltari oli ollut. Kilpailuun jätettiin 85 ehdotusta, joista pääosa oli abstrakteja. Voittajaksi valittiin vuoden 1983 alussa Veikko Hirvimäen ehdotus "Kuningasajatus", jonka nimi viittasi Hirvimäen mukaan Waltarin romaanissa "Turms kuolematon" esiintyvään lausahdukseen ”Ihmisessä itsessään ovat pisimmät matkat”. Muistomerkki rahoitettiin kansalaiskeräyksellä. Sen sijoituspaikaksi valittiin puisto lähellä Tunturikadulla sijainnutta Waltarin pitkäaikaista asuntoa. Helsingin kaupunginhallitus päätti huhtikuussa 1984 kunnostaa puiston ja nimetä sen Mika Waltarin puistoksi. Puiston aiempi nimi oli Oksasenlehto. Puiston vieressä on taiteilijoiden suosimana tunnettu ravintola Elite.
Vetehiset Helsingin Uimareiden jäsenet perustivat Vetehiset vuonna 1938. Aiempi nimi oli Ylioppilasuimarit. Vetehiset-nimi otettiin käyttöön sodan jälkeen. Se oli 1950–1970 luvuilla johtavia suomalaisia uintiseuroja.
Lvivin polytekninen yliopisto Lvivin polytekninen yliopisto () on Ukrainan länsiosissa, Lvivin kaupungissa sijaitseva teknillinen yliopisto, jolla on kansallisen yliopiston asema. Se pohjautui aiempaan teknilliseen kouluun, joka vuonna 1844 nostettiin asemaltaan teknilliseksi akatemiaksi. Tuolloin siitä tuli eräs itäisen Euroopan ensimmäisiä teknillisiä korkeakouluja.
Nouméa Kaupungin aiempi nimi oli "Port de France".
Charlottetown Islanders Joukkueen aiempi nimi oli P.E.I. Rocket.
Bohainmeri Meren nimi merkitsee sivumerta ja on muodostettu sanoista "bó" ’sivu’ ja "hǎi" ’meri’. Aiempi nimi viittasi Hebein maakunnan Qing-dynastian aikaiseen (1644–1912) nimeen Tšili, kiinaksi Zhili ’suoraan hallittu’.
.bu .bu on ISO 3166-1-standardissa Myanmarille varattu Internet-maatunnus, jota ei kuitenkaan otettu käyttöön. Tunnuksen nimi tulee sanasta Burma, joka on valtion aiempi nimi. Myanmarilla on käytössään vuonna 1997 käyttöönotettu .mm-tunnus.
Jari Turunen Jari Turunen (s. 1961) on fysiikan professori Itä-Suomen yliopiston Joensuun toimipisteessä (aiempi Joensuun yliopisto). Hän oli akatemiaprofessori kaudella 2005–2010.
SteamVR Ohjelmiston aiempi nimi OpenVR esiintyy vielä useassa paikassa.
Linné-yliopisto Linné-yliopistossa toimii yksi yhteinen ylioppilaskunta, Linnéstudenterna. Se perustettiin 1. heinäkuuta 2010 aiempien Kalmarin ja Växjön ylioppilaskuntien yhdistyttyä. Osakuntia Linné-yliopistossa on viisi: Smålands Nation, SkåneS Nation, Norrlands Nation, Västkustens Nation ja Östgöta Nation.Växjö:
Helen Yrityksen aiempi nimi "Helsingin Energia" otettiin käyttöön vuonna 1995.
Tontereenmäki Tontereenmäen nimi on saamelaista alkuperää, ja sen on tulkittu viittaavan alueen aiempaan saamelaiseen asutukseen.
Kevät Nousiainen Nousiainen toimi Turun yliopiston vertailevan ja yleisen oikeustieteen professorina vuonna 1996 ja Helsingin yliopiston naisoikeuden ja oikeusteorian määräaikaisena professorina 1997–2006. Minna Canth -akatemiaprofessori hän oli vuosina 2005–2009. Vuonna 2009 hän palasi hoitamaan aiempaa professuuriaan Turun yliopistoon.
Linnarisuttaja Linnarisuttaja ("Phacellodomus rufifrons") on orneeroiden heimoon kuuluva eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen aiempi suomenkielinen nimi oli laidunorneero.
Skano Group Yhtiön osake noteerataan Tallinnan pörssin päälistalla. Yrityksen aiempi nimi on "Viisnurk AS".
Káto Nevrokópi Káto Nevrokópi sijaitsee Kreikan pohjoisosassa, Itä-Makedonian luoteiskulmassa Bulgarian rajalla. Kaupungin aiempi nimi oli Zýrnovo (Ζύρνοβο). Nimi Káto Nevrokópi, "Alempi Nevrokópi", otettiin käyttöön vuonna 1927, ja se viittaa Bulgarian puolella olevaan Nevrokopin (nykyinen Gotse Deltšev) kaupunkiin.
Puro-orneero Puro-orneero ("Lochmias nematura") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Sen aiempi suomenkielinen nimi oli karaorneero.
Pioneering Spirit Aluksen aiempi nimi "Pieter Schelte" aiheutti laajaa vastustusta julkistamisestaan lähtien. Laiva nimettiin Allseas-varustamon johtajan Edwin Heereman isän, sotarikoksista tuomitun Waffen SS:n upseerin Pieter Schelte Heereman mukaan. Laajojen reaktioiden vuoksi laivan nimi muutettiin helmikuussa 2015.