mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sadiq Khan Perhetaustaltaan Khan on Lontooseen 1960-luvun lopulla muuttaneen pakistanilaisen linja-autonkuljettajan ja ompelijan poika. Ennen poliitikon uralle ryhtymistään hän opiskeli juristiksi Pohjois-Lontoon yliopistossa ja työskenteli asianajotoimistossa muun muassa ihmisoikeuskysymysten parissa. Vuonna 2009 Gordon Brown nimitti Khanin apulaisliikenneministeriksi. Hänestä tuli näin Britannian ensimmäinen kabinetin istuntoihin osallistunut muslimitaustainen ministeri.
Tony Blair Anthony Charles Lynton ”Tony” Blair (s. 6. toukokuuta 1953 Edinburgh, Skotlanti) oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri vuosina 1997–2007. Hän toimi Labour-puolueen puheenjohtajana vuosina 1994–2007. Hän katkaisi konservatiivipuolueen 18 vuoden mittaisen valtakauden ja johti puolueensa kolmeen peräkkäiseen vaalivoittoon. Blairia seurasi pääministerinä hänen hallituksensa valtiovarainministeri Gordon Brown.
VV Brown Vanessa syntyi Northamptonissa. Hän on vanhin kuudesta sisaruksesta. Hänen äitinsä on jamaikalainen ja isä on Puerto Ricosta. Hän kävi Overstone Park koulua lähellä Northamptonia. Brown opetteli soittamaan pianoa, kehittyi laulajana ja otti klassista ja jazz pianotunteja musiikillisesta taidekoulusta jossa hän kävi viikonloppuisin.
Gordon Pinsent Gordon Edward Pinsent CC, FRSC, (s. 12. heinäkuuta 1930) on kanadalainen näyttelijä. Hän syntyi vanhempiensa kuudesta lapsesta nuorimpana Grand Falls-Windsorissa, Newfoundland ja Labradorin provinssissa. Hän on esiintynyt huomattavissa rooleissa lukuisissa suosituissa kanadalaisissa televisiosarjoissa, mutta tullut tunnetuksi myös teatterista ja elokuvista; jälkimmäisten joukossa on "Laivauutisia" (2001).
Valuutansiirtovero Tobinin vero sai kannatusta vuoden 2008 finanssikriisin jälkeisissä tunnelmissa. Britannian pääministeri Gordon Brown alkoi ajaa sitä vuoden 2009 loppupuolella ja IMF:n pääjohtaja Dominique Strauss-Kahn luopui veron vastustuksesta Britannian, Ranskan ja Saksan painostuksesta ja ilmoitti alkavansa tutkia sen etuja ja haittapuolia. Joulukuussa 2009 Euroopan unionin johtajat päätyivät Brysselin huippukokouksessa pyytämään IMF:ltä veron käyttöönottamista.
Ed Gordon Hän syntyi Jacksonissä, Mississipissä ja kuoli Detroitissa, Michiganissa.
Nacio Herb Brown Ignacio Herbert Brown syntyi 22. helmikuuta 1896 Demingissä, New Mexicon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hänen isänsä työskenteli kaupungissa šeriffinä. Brown varttui Los Angelesissa, jonne perhe muutti vuonna 1902, ja oppi jo nuorella iällä soittamaan pianoa. Hän kävi Los Angelesissa musiikkipainotteista high schoolia ja opiskeli Kalifornian yliopistossa. Yliopiston jälkeen hän soitti vuoden ajan pianoa vaudeville-esiintyjä Alice Dollin taustalla. Sen jälkeen hän perusti vaatturiyrityksen, joka teki mittatilauspukuja erityisesti mykkäelokuvien näyttelijöille. Myöhemmin hän työskenteli menestyksekkäästi kiinteistövälittäjänä Beverly Hillsissä. Uransa säveltäjänä Brown aloitti 1920-luvun alussa. Hän oli yksi ensimmäisistä yksinomaan elokuvamusiikkiin keskittyneistä musiikintekijöistä.
Bill Brown (kriketinpelaaja) Brown syntyi Queenslandin Toowoombassa, mutta muutti 3-vuotiaana perheineen Sydneyyn. Hän kuului The Invinciblesiksi nimettyyn aussijoukkueeseen, joka lajin ensimmäisenä teki vuonna 1948 kierroksen Englannissa häviämättä kertaakaan. Hän oli vuonna 1939 yksi "Wisden Cricketers of the Year" -pelaajista ja eteni joukkuekapteeniksikin.
Gordon Ramsay Gordon Ramsay syntyi Skotlannissa vuonna 1966 ja vietti nuoruutensa Stratford-upon-Avonissa, Englannissa. Nuorukaisena Ramsay pelasi jalkapalloa ja haaveili urasta ammattilaisena. Hän pääsi harjoittelemaan glasgow’laisen suosikkiseuransa Rangers FC:n kanssa, mutta joukkueen valmentajan suositeltua Ramsaylle tämän pettymykseksi yrittämistä alemmalla sarjatasolla ja lopulta squashin parissa hankitun vamman myötä jalkapallounelma sai jäädä.
Zac Brown Band Zac Brown syntyi Atlantassa 1978. Lapsena hän otti kitaratunteja, ja lukioikäisenä hän ryhtyi esiintymään pop- ja countryesiintyjänä. Collegessa hän opiskeli laulamista, biologiaa, liiketaloutta ja psykologiaa. Hänellä oli soolouransa ohella oma yhtye Far from Einstyne, ja hän rahoitti opiskelunsa esiintymistuloillaan. Yhtye teki yhden levyn vuonna 1998, minkä jälkeen se hajosi ja Brown jatkoi rumpalinsa kanssa duona. Vuonna 2001 Brown jätti opintonsa ja ryhtyi kokopäivätoimiseksi muusikoksi. Vuonna 2002 hän perusti Zac Brown Bandin. Seuraavana vuonna hän perusti oman Home Grown -levy-yhtiön, joka sai myöhemmin nimekseen Southern Ground. Vuonna 2006 yhtyeen kokoonpano oli vakiintunut, ja se äänitti läpimurtolevynsä "The Foundation". Levy koostui yhtyeen jo pitkään esittämistä lauluista. Levy julkaistiin maanlaajuisesti 2008, ja sen single "Chicken Fried" myi platinaa. Vuonna 2010 Zac Brown Band voitti vuoden parhaan uuden artistin Grammy-palkinnon. Yhtyeen seuraava studioalbumi "You Get What You Give" (2010) nousi Yhdysvalloissa listakärkeen samoin kuin "Uncaged" (2012).
Barbara Gordon Barbara Gordon syntyi Roger C. Gordonille ja hänen vaimolleen Thelmalle Ohiossa. Barbara halusi olla nuoresta lähtien supersankari ja ystävänsä Marcyn kanssa he kuluttivat useita tunteja suunnitellessaan supersankarin asuaan. 13-vuotiaana Barbara koki suuren menetyksen, kun hänen vanhempansa kuolivat auto-onnettomuudessa lähinnä isänsä alkoholi ongelman vuoksi. Barbara yritti sopeutua menetykseensä niin hyvin kuin se oli mahdollista. Onnettomuuden jälkeen hänen setänsä James Gordon ja hänen vaimonsa adoptoivat orvoksi jääneen Barbaran. Tämän myötä Barbara muutti kohti itää Gotham Cityyn, jossa hänen setänsä työskenteli poliisina. Barbara ihastui saman tien Gotham Cityn sankariin Batmaniin.
ABB ABB (aik. Asea Brown Boveri) on ruotsalais-sveitsiläinen teollisuuskonserni, jonka pääkonttori on Zürichin Oerlikonissa, Sveitsissä. ABB:n toiminta keskittyy automaatiotekniikan ja sähkövoimatekniikan alueille. Konserni toimii yli 100 maassa. ABB syntyi vuonna 1988, kun ruotsalainen ASEA (aik. Allmänna Svenska Elektriska AB) ja sveitsiläinen Brown, Boveri & Cie. (BBC) yhdistyivät.
Gordon Persons Persons syntyi ja kuoli Alabaman Montgomeryssä. Silta Mobilesta etelään on nimetty hänen mukaansa.
Gustaf Mauritz Armfelt Kreivi Gustaf Mauritz Armfelt (suomeksi usein myös "Kustaa Mauri"), 31. maaliskuuta 1757 Tarvasjoki, Marttila – 19. elokuuta 1814 Tsarskoje Selo, Pietari) oli hovimies, diplomaatti ja jalkaväenkenraali. Hän syntyi Suomessa ja oli Kaarle XII:n kenraalin, Carl Gustaf Armfeltin, pojanpojanpoika. Gustaf Mauritz Armfeltin poika oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt.
Carl Alexander Armfelt Carl Alexander Armfelt (1850–1925) oli Pietarissa Suomen asiain kanslian toimituspäällikkö, ministerivaltiosihteerin apulainen 1900–1901. Hänet erotettiin, koska hän vastusti Nikolai Bobrikovin venäläistämistoimia. Testamentissaan hän määräsi omaisuudestaan suuren osan Åbo akademille ja irtaimistoaan Kansallismuseolle.
Alexander Armfelt Alexander Armfelt ( 18. huhtikuuta 1794 Riika – 8. tammikuuta 1876 Pietari) oli suomalainen sotilas, virkamies ja ministerivaltiosihteeri. Hän oli Gustaf Mauritz Armfeltin poika, mikä auttoi alkuun uralla. Armfelt toimi Suomen kenraalikuvernöörin adjutanttina 1821–1827 ja (ministeri)valtiosihteerin apulaisena 1834 alkaen, kunnes hänet Robert Henrik Rehbinderin kuoleman jälkeen nimitettiin ministerivaltiosihteeriksi 1842. Edeltäjänsä tavoin hän toimi virassa kuolemaansa asti, pidempään kuin kukaan toinen. Suomen asioiden esittelijänä Pietarissa hän pääsi vaikuttamaan muun muassa Suomen markan käyttöönottoon ja valtiopäiväjärjestysuudistukseen, ja selviytyi voittajana valtataisteluissa useiden kenraalikuvernöörien kanssa. Hän sai kaikki ajan korkeimmat suomalaisille myönnettävät kunniamerkit.
Artjärven historia Alexander Armfelt hallitsi kartanoa vuosina 1835–1876. Hän oli maan mahtavin mies ja pääsi vaikutukseltaan melkein kuuluisan isänsä Kustaa Mauri Armfeltin mittoihin. Hän oli ministerivaltiosihteeri ja vaikutti pääosan ajastaan Pietarissa. Hän oli myös Helsingin yliopiston kansleri. Hän kunnosti kartanoa ja teki sinne suuren puistikon huvimajoineen. Hän lahjoitti myös alttaritaulun Artjärven seurakunnalle, jonka on maalannut Matilda Wulfert.
Emil Stjernvall-Walleen Vuonna 1876 Stjernvall-Walleen nimitettiin Alexander Armfeltin seuraajaksi Suomen ministerivaltiosihteerin virkaan. Hän oli sitä ennen ollut pitkään Armfeltin apulaisena. Pietarin piirien ohella Stjernvall-Walleenilla oli tiiviit yhteydet myös Helsinkiin, muun muassa J. V. Snellmaniin. Monipuolisten suhteidensa avulla Stjernvall-Walleen kykeni ajamaan monia suomalaisten tavoittelemia liberaaleja uudistuksia keisari Aleksanteri II:n hallituskaudella.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) Armfelt osallistui hattujen sotaan ja Pommerin sotaan. Lisäksi hän oli 1740- ja 1750-luvulla Ranskan armeijan palveluksessa. Armfelt nimitettiin 1780 Uudenmaan jalkaväkirykmentin päälliköksi. Vuonna 1787 hänet ylennettiin kenraalimajuriksi ja nimitettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherraksi. alkuvaiheessa hän oli Kaakkois-Suomessa operoineen armeijan päällikkö. Hänet houkuteltiin mukaan Anjalan liittoon ja hän oli Liikkalan nootin ensimmäinen allekirjoittaja, koska oli allekirjoittajista sotilasarvoltaan korkein. Armfelt tuomittiin kuolemaan Anjalan liittoon osallistumisesta, mutta rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Hän kuoli vankina Malmön linnassa vuonna 1792.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Armfelt ylennettiin kenraaliluutnantiksi 16. tammikuuta 1717 ja samalla hänet nimitettiin "jämtlantilaisen armeijan" ylipäälliköksi. Armeijan tehtävänä oli hyökätä Norjaan ja valloittaa Trondheim seuraavana vuonna (Trondheimin sotaretki). Armeija eteni Norjaan elokuussa 1718, mutta Trondheimin valtaus epäonnistui. Kaarle XII kaatui Fredrikstenin linnoituksen piirityksessä marraskuun 1718 lopulla, mutta Armfelt sai varman tiedon Kaarlen kuolemasta vasta joulukuun lopulla. Armfelt oli vetäytynyt Trondheimin seudulta jo kuultuaan huhuja Kaarlen XII:n kuolemasta. Lumimyrsky yllätti uudenvuodenaattona paluumatkalla olleen armeijan tuntureilla, ja suuri osa armeijan vajaasta 6000 miehestä kuoli.
Suomen Punainen Risti Ajatus Punaisen Ristin perustamisesta levisi myös Suomeen Pietarin keisarillisen hovin kautta. Vuonna 1874 kreivitär Aline Armfelt, ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin vaimo, teki aloitteen kansallisen yhdistyksen perustamisesta Suomeen. Hanke toteutui 7. toukokuuta 1877, kun perustettiin "Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten". Nimi muutettiin "Suomen Punaiseksi Ristiksi" vasta itsenäisyyden jälkeen (1919). Venäjän Punainen Risti yritti myös perustaa Suomeen alaosastonsa, mutta se ei saavuttanut kannatusta: Suomen oma kansallinen yhdistys varmisti, että apua voitiin antaa riittävästi kotimaan katastrofeissa.
Keisari Aleksanteri II julistaa vuoden 1863 säätyvaltiopäivät avatuiksi Oikealla puolella salia ovat pappissäädyn, porvarissäädyn ja talonpoikaissäädyn edustajat puhemiehineen. Valtaistuinkorokkeen edessä oikealla seisoo ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt ja hänen taustallaan on keisarillisen seurueen jäseniä. Armfeltista oikealle seisovat eturivissä arkkipiispa Edvard Bergenheim ja Porvoon piispa Carl Gustaf Ottelin. Heidän välissään taaempana on pöytäkirjasihteeri Cedercreutz. Ottelinista oikealle seisovat edessä selin Johan August von Born ja porvarissäädyn puhemies Robert Isidor Örn. Heistä oikealla eturivissä paperikääröä pitelevä mies on talonpoikaissäädyn puhemies Aukusti Mäkipeska. Eturivissä oikealla katsojaan päin katsova mies on talonpoikaissäädyn edustaja Erik Klami.
Joensuun kartano Joensuun kartano oli keskiajalla rälssisäteri. Ensimmäinen nimeltä tunnettu kartanoon liittyvä henkilö on Petrus de Åminne 1300-luvun puolivälistä. Vuosisadan lopulla sinne ilmestyvät Horn-suvun johtomiehet. Vuonna 1407 sai Henrik Olofsson Horn kartanoon rälssikirjan. Horn-suvun omistuksessa kartano oli lähes viisisataa vuotta. 1500-luvulla tilalla tiedetään olleen kivinen päärakennus. Kartanon asuinkäyttö päättyi vuoteen 1599, jolloin Kaarle-herttuan joukot tekivät sinne ryöstöretken. Tulipalo tuhosi kartanon päärakennuksen 1690, ja sinne siirrettiin rakennuksia toisaalta. Viimeisen Hornin, Catharina Ebba Hornin, kuoltua kartanon osti 1782 skotlantilaissyntyinen Ruotsissa vaikuttanut kauppias George Seton. Tämän kuoltua se siirtyi 1780-luvulla Armfeltin suvulle, ensin Gustaf Mauritz Armfeltin isän Magnus Wilhelm Armfeltin nimiin. 1830-luvulla kartanon omisti lyhyen aikaa Gustaf Mauritzin pojan Gustaf Magnusin anoppi Sarah Cuthbert-Brooke, myöhemmin vapaaherratar Klinckowström, joka teki siitä sääntöperintötilan. Åminnen viimeinen kreivi oli Carl Alexander Armfelt, jonka kuoltua lapsettomana kartano siirtyi sääntöperintötilana sisarenpojan kautta von Knorringin suvussa periytyväksi. Kartanon osti von Knorringeilta vuonna 2001 Björn Wahlroos 59 miljoonalla markalla.
Tammikuun valiokunta Senaattori Fabian Langenskiöld oleskeli kevättalvella 1861 Pietarissa samaan aikaan kenraalikuvernööri von Bergin kanssa. Langenskiöld halusi puhua Suomen tilanteesta von Bergin kanssa ja toivoi tämän pyytävän suuriruhtinaan vastaanottoa. Kenraalikuvernööri kuitenkin kehotti häntä kääntymään ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin puoleen.
Johan Gabriel von Bonsdorff Johan Gabriel von Bonsdorff (1795–1873) oli suomalainen juristi, kameralisti. Hän väitteli lakitieteen tohtoriksi 1818 ja toimi senaatin kamari- ja tilitoimituskunnan kamreerina vuodesta 1826. Erotessaan virasta 1844 hän sai valtioneuvoksen arvon, mutta jatkoi työtä julkisissa tehtävissä. Hän oli ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin ystävä, ja siksi hänellä oli vaikutusvaltaa maan asioihin.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) Armfelt oli Carl Gustaf Armfelt vanhemman pojanpoika ja Gustaf Mauritz Armfeltin setä.
Gösta Philip Armfelt Armfeltin vanhemmat olivat alikapteeni, kreivi Magnus Reinhold Armfelt ja Adelaide Gustava Aspasia Armfelt. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja opiskeli sitten eri kouluissa Turussa, Bleinsissä, Pariisissa ja Strassburgissa. Vuosina 1850–1853 Armfelt oli Th. Billingin maalauskoulun oppilaana Tukholmassa.
Pyhän Katariinan ruotsalainen kirkko Nykyinen Pienen Tallikadun varrella sijaitseva kirkkorakennus pystytettiin vuosina 1863–1865. Romaanista tyyliä edustavan kirkon on suunnitellut seurakunnan jäsen, ruotsalainen arkkitehti Carl Anderson. 1200 seurakuntalaiselle mitoitettu rakennus maksoi sata tuhatta ruplaa, joista osan lahjoitti kreivi Alexander Armfelt. Keisari Aleksanteri II osallistui kustannuksiin viidellä tuhannella ruplalla.
Alexander Shulgin Vuosien terveysongelmien jälkeen Alexander Shulgin kuoli kotonaan läheistensä ympäröimänä 2. kesäkuuta 2014. Vaimonsa Annin mukaan Shulgin kuoli maksasyöpään.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Armfelt nimettiin Viipurinläänin kaksikasratsuväen everstiksi 26. maaliskuuta 1707 ja uudelleen perustetun Karjalan ratsurykmentin everstiksi joulukuussa 1709. Elokuussa 1710 hänet lähetettiin 1000 miehen kanssa Savoon ja hän saapui Savonlinnaan 15. elokuuta. Elokuussa 1710 venäläiset löivät Armfeltin johtaman alle sadan miehen joukon pienessä kahakassa. Armfelt oli mukana talven 1711 sotaretkellä Savon rintamalla ja operoi vuonna 1711 Savonlinnassa ja Karjalassa. Hänet ylennettiin ratsuväen kenraalimajuriksi 21. huhtikuuta 1711 ja nimitettiin Uudenmaan jalkaväkirykmentin everstiksi 31. toukokuuta 1711. Armfelt oli mukana loppukesästä 1712 käydyssä Hirvijoen "taistelussa". Armfelt johti 9.–10. toukokuuta 1713 käydyssä Helsingin taistelussa ruotsalaisia joukkoja. Armfelt ylennettiin jalkaväen kenraalimajuriksi 16. toukokuuta 1713. Armfelt oli sodan alkupuolella Suomen puolustamisesta vastanneiden Georg Johan Maijdelin ja Georg Lybeckerin lähimpiä miehiä.
Suuri Pohjan sota Piirittäessään Osloon vievän reitin varrella olevaa Fredrikstenin linnoitusta Kaarle XII kuoli ohimoon osuneesta kuulasta 30. marraskuuta 1718. Ruotsalaiset perääntyivät Kaarlen langon, Hessenin prinssin johdolla Norjasta. Kuultuaan kuninkaan kuolemasta Armfelt lähti myös vetäytymään takaisin Ruotsiin. Huoltoa vailla olevat joukot joutuivat paluumatkalla vuodenvaihteessa 1718–1719 poikkeuksellisen kovaan lumimyrskyyn Ruotsin ja Norjan välisillä tuntureilla lähellä Duvedin kylää, ja 3 000 miestä menehtyi pakkaseen. Heistä kaksi kolmasosaa oli kotoisin Suomesta. Armfeltin joukkojen perääntymistä kutsutaan "karoliinien kuolonmarssiksi".
Magnus Wilhelm Armfelt Armfelt omisti Suomessa useita kartanoita. Vuosina 1754–1782 hän asui Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka toimi Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalona. Se on myös Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti ja toimii nykyään museona. Juvan virkatalon jälkeen Armfelt asettui Halikossa sijaitsevaan Joensuun eli Åminnen kartanoon, jonka hän hankki omistukseensa vuonna 1786 saatuaan sitä varten 10 000 riikintaaleria kuningas Kustaa III:lta. Vuotta myöhemmin Armfelt osti samasta pitäjästä Wiurilan kartanon. Lisäksi hänen omistuksiinsa kuului niin ikään Halikossa sijaitseva Vuorentaan kartano ja lyhytaikaisesti myös Saaren kartano Mietoisissa. Armfeltin kuoleman jälkeen Joensuu päätyi Gustaf Mauritz Armfeltin haltuun sekä Wiuriala ja Vuorentaka puolestaan hänen nuoremmalle pojalleen August Filipille.
Samuel Alexander Alexander syntyi juutalaiseen perheeseen Sydneyssä, Australiassa. Hänen isänsä oli satulaseppä joka kuoli muutaman viikon jälkeen Alexanderin syntymästä. Viiden vuoden päästä perhe muutti Melbourneen jossa Alexander kävi kotikoulua.
Alexandrine Armfelt Alexandrine Armfelt syntyi Turussa mutta vietti nuoruutensa Pietarissa, jossa hänen isänsä Mauritz Wilhelm (Vladimir) Armfelt (1827–1888) työskenteli hovissa. Alexandrine Armfelt opiskeli musiikkia Pietarin konservatoriossa sekä sävellystä Anton Rubinšteinin johdolla. Hänen ensimmäinen sävellyksensä julkaistiin vuonna 1894.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfeltin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan kuulunut Gustaf Mauritz Armfelt syntyi Tarvasjoella sijaitsevassa Juvan kartanossa, joka oli Kuninkaallisen henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikön virkatalo. Hänen syntymäkotinsa on nykyään museona. Armefeltin vanhemmat olivat myöhemmin Turun ja Porin läänin maaherrana toiminut kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt ja Maria Katarina Wennerstedt. Armfelt opiskeli Turun Akatemiassa vähän aikaa vuosina 1770–1771 ja suoritti upseerintutkinnon Karlskronan kadettikoulussa vuosina 1771–1773.
Gustaf Mauritz Armfelt Tosin eräs yllättävä taho asettuikin vastahankaan: Tanskan hovi ilmoitti kylmästi ruotsalaisille, ettei heidän nähdäkseen Armfelt ole syyllistynyt mihinkään todelliseen rikokseen – eikä sijaishallitsija Gustaf Adolf Reuterholmin vaatimusta, että Armfeltille myönnetty Elefanttiritarikunnan suurristi olisi pitänyt peruuttaa ja takavarikoida, voitaisi toteuttaa: tanskalaisten mielestä syyte Armfeltia vastaan olisi vain poliittisten vastustajien häpäisy-yritys ja Armfelt säilyttäisi ritarikunnan jäsenyyden – kuten kävikin. Julkisuuteen tämä päätös tuli vasta kun Armfelt sai kunniansa ja kaikki ruotsalaiset ritarimerkkinsä takaisin. Hän oli tosin pitänyt niitä hallussaan koko karkotuksen ajan ja polttanut monen mutkan kautta käsiinsä päätyneet Reuterholmin kirjeet, joissa vaadittiin kunniamerkkien palautusta.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Armfelt aloitti uransa kenraali Otto Wellingkin paašina. Hän liittyi vuonna 1683 Uudenmaan ratsuväkeen ja sai korpraalin arvon. Koska Armfelt halusi sotakokemusta, hän liittyi Ranskan armeijaan, jossa hän osallistui muun muassa Italiassa Nizzan, Villa Francan ja Suzan piirityksiin sekä Brabantissa Valenciennesin ja Athin piirityksiin. Ranskan armeijassa Armfelt yleni kapteeniksi. Hän palasi takaisin Ruotsiin vuonna 1697 ja suuren Pohjan sodan sytyttyä hänet nimitettiin Suomen armeijan ratsuväen kenraaliadjutantiksi 9. tammikuuta 1701. Hän haavoittui heinäkuussa 1703 Rajajoella käydyssä taistelussa, ilmeisesti lievästi ja ehkä olkapäähän. Armfelt johti 26. tammikuuta Retusaareen tehtyä 1000 miehen vahvuista onnistunutta hävityshyökkäystä. Kevättalvella 1706 Armfelt johti Kaprion seudulle tehtyä 100 miehen vahvuista onnistunutta ryöstöretkeä. Armfelt osallistui 1708 Lybeckerin Inkerinmaan sotaretkelle ja oli mukana Karhilan ja Kaprion taisteluissa, jossa hän johti Ruotsin armeijan oikeaa siipeä.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Armfelt nimitettiin vielä 10. syyskuuta 1719 Viipurin läänin maaherraksi, mutta hän ei ottanut tehtävää koskaan vastaan. Elämänsä loppuvuodet Armfelt vietti Pernajassa. Armfelt korotettiin vapaaherraksi 3. heinäkuuta 1731 ja 6. maaliskuuta 1735 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi ja Suomessa olevan armeijan ylipäälliköksi.
Magnus Wilhelm Armfelt Armfelt aloitti sotilasuransa 12-vuotiaana Karjalan rakuunarykmentin lipunkantajana. Kersantiksi hänet ylennettiin 1741, jonka jälkeen Armfelt palveli henkivartiokaartin drabanttina sekä myöhemmin 1740-luvulla kapteenina Ranskan armeijaan kuuluneessa Royal Suédois -rykmentissä. Ruotsiin palattuaan Armfelt toimi upseerina sekä armeijassa että Kuninkaallisessa henkirakuunarykmentissä, josta hän siirtyi Turun ja Porin läänin maaherran tehtäviin joulukuussa 1781. Kenraalimajuriksi Armfelt ylennettiin 1782. Hän toimi myös muun muassa Turun Soitannollisen Seuran puheenjohtajana vuodesta 1790 lähtien.
Keith Alexander Alexander kuoli 53-vuotiaana aivoaneurysmaan.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Suuren pohjan sodan vuoksi Armfelt menetti Inkerinmaalla olleen syntymäkotinsa. Tullessaan Karjalan kaksikasratsurykmentin päälliköksi Armfelt sai virkatalokseen Kavantjärven kartanon Antreassa. Hänen perheensä asui sodan aikana myös Liljendalin virkatalossa, mutta venäläisten etenemisen vuoksi perhe joutui jättämään talon vuonna 1713. Menetettyään syntymäkotinsa Armfelt osti Pernajasta Isnäsin. Lisäksi hän omisti sodan jälkeen vuodesta 1723 Fassabytä ja Sarsalöta ja Sjögårdia vuodesta 1724. Armfelt oli naimisissa vuodesta 1700 Lovisa Aminoffin kanssa. Lovisa oli ratsumestari Johan Fredrik Aminoffin ja Elisabeth von Gyntersberchin tytär.
Horace Alexander Alexander avioitui Olive Grahamin kanssa vuonna 1918. Olive kuoli 1942, jonka jälkeen Alexander avioitui Rebecca Biddle Bradbeerin kanssa 1958. He muuttivat Pennsylvanian Swarthmoreen 1969.
Magnus Wilhelm Armfelt Magnus Wilhelm Armfelt (25. heinäkuuta 1725 – 14. toukokuuta 1795 Halikko) oli suomalainen vapaaherra ja kenraalimajuri. Hän oli diplomaatti ja jalkaväenkenraali Gustaf Mauritz Armfeltin isä.
Gustaf Magnus Armfelt Armfeltin vanhemmat olivat jalkaväenkenraali, kreivi Gustaf Mauritz Armfelt (1757–1814) ja kreivitär Hedvig Ulrika De la Gardie (1761–1832). Hän kävi sotilaskoulua Berliinissä ja vuonna 1809 hänestä tuli Ruotsin armeijan ratsastavan henkikaartin kornetti. Armfelt erosi kuitenkin Ruotsin armeijasta, muutti Suomeen ja meni vuonna 1811 Venäjän armeijan palvelukseen aliluutnanttina. Hän palveli vuodesta 1812 alkaen 3. suomenmaalaisessa jääkärirykmentissä ja osallistui Napoleonia vastaan käytyyn sotaan vuosina 1812–1815. Armfeltista tuli luutnantti 1812, alikapteeni 1813 ja kapteeni 1814. Hän erosi palveluksesta 1816 everstiluutnanttina mutta palasi jo vuonna 1817 takaisin armeijaan. Armfelt palveli 1817–1819 3. Suomen jääkärirykmentin Viipurin pataljoonan esikunnassa ja sitten 1819–1820 suomenmaalaisen divisioonan esikunnan Suomen joukkojen jaoston ensimmäisenä adjutanttina ja keisarin sivusadjutanttina. Hän oli sitten 1. Suomen jalkaväkirykmentin komentajana 1820–1827 ja 1. Suomen tarkk’ampujaprikaatin komentajana 1827–1830 aina Suomen sotaväen lakkauttamiseen saakka. Armfelt ylennettiin everstiksi 1819 ja kenraalimajuriksi 1828. Hän erosi armeijan palveluksesta todellisena valtioneuvoksena vuonna 1830.
Gustaf Mauritz Armfelt Oleskellessaan Pariisissa Armfeltillä oli suhde näyttelijätär Mademoiselle L’Eclairin kanssa, josta syntyi avioton poika Maurice L’Eclair (1780–1841). Armfeltillä oli suhde kreivitär Magdalena Rudenschöldin (1766–1823) kanssa 1785–1793. 
Armfelt avioitui 7. elokuuta 1785 kreivitär Hedvig De la Gardien (1761–1832) kanssa Drottningholmin linnassa. Hedvig oli kreivi Carl Julius De la Gardien ja kreivitär Magdalena Christina Stenbockin tytär.
Alexandrine Armfelt Alexandrine Armfelt (vuodesta 1895 Aleksandra Vladimirovna Železnova, ; 16. syyskuuta 1866 Turku – 6. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalais-venäläinen säveltäjä, aatelisarvoltaan kreivitär. Hän oli Gustav Mauritz Armfeltin pojanpojantytär.
Ritva Koistinen-Armfelt Ritva Koistinen-Armfelt (s. 1956 Eno) on suomalainen kantelemuusikko. Hänet kutsuttiin vuonna 1987 perustamaan Sibelus-akatemian solistista kanteleensoiton opetusohjelmaa. Hän on vuodesta 1995 lähtien, jolloin kantelemusiikin lehtoraatti perustettiin, toiminut Sibelius-akatemian kantelemusiikin lehtorina. Vuonna 2016 hän väitteli tohtoriksi Sibelius-akatemiasta. Ritva Koistinen-Armfeltin isä on kanteleenrakentaja Otto Koistinen. Koistinen Kanteleen perustaja ja toimitusjohtaja Hannu Koistinen on Ritva Koistinen-Armfeltin veli.
Magnus Wilhelm Armfelt Magnus Wilhelm Armfeltin puoliso oli vuodesta 1756 lähtien Götan hovioikeuden presidentin Carl Gustaf Wennerstedtin tytär Maria Catharina, joka tunnettiin huomattavana hyväntekijänä. Heidät on haudattu Halikon kirkkoon Armfeltien sukuhautaan.
Gustaf Magnus Armfelt Armfelt oli naimisissa vuodesta 1819 englantilaisen Louise Cuthbert-Brooken (1801–1865) kanssa jonka isä oli Englannin armeijan eversti Thomas Brooke. Heidän poikansa oli kenraalimajuri Gustaf Wilhelm Artur Armfelt (1821–1880)
Anita Armfelt Anita Armfeltin vanhemmat olivat Viktor Waldemar Wasastjerna (1879–1941) ja Ebba Hildegard Öhrbom (1879–1951). Hän oli naimisissa kreivi Carl-Gustaf August Magnus Armfeltin (1897–1970) kanssa, joka omisti Vuorentaan kartanon Halikossa.
Gustaf Mauritz Armfelt Vallankumouksen syöstyä Kustaa IV:n ja hänen koko perheensä vallasta 1809 Armfelt päätti vetäytyä Suomeen, jonka Venäjä oli valloittanut. Hän ei voinut hyväksyä Napoleonin kenraalin, Jean Baptiste Bernadotten (kuninkaana Kaarle XIV Juhana), nimittämistä Ruotsin kruununperilliseksi ja "de facto" hallitsijaksi. Hänen vihollisensa estivät hänen lähtönsä, kunnes 1811 saivat nostettua syytteen, jossa Armfelt karkotettiin salaliittolaisena. Hän meni Venäjän Tukholman lähetystöön 31. maaliskuuta ja vannoi uskollisuudenvalan. Hän lähti Ruotsista seuraavana päivänä. Armfeltista tuli Aleksanteri I:n kenraaliadjutantti Pietarissa. Hänen ansiokseen luetaan muun muassa voimakas vaikutus niin sanotun Vanhan Suomen liittämiseksi suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812. Hän toimi Pietarissa Suomen Asiain Komitean ensimmäisenä puheenjohtajana ja vuosina 1812–1813 hän oli myös virkaatekevä Suomen kenraalikuvernööri. Armfelt oli ollut kuninkaallisen Turun Akatemian kansleri vuosina 1791–1792, ja hän sai saman viran samassa yliopistossa, jonka nimi oli muutettu Turun Keisarilliseksi Akatemiaksi. Keisari korotti Armfeltin kreiviksi 1812.
Alexander von Collan Alexander von Collan kuoli Helsingissä kesäkuussa 1910 lähes 91 vuoden ikäisenä.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfeltista tuli 1774 henkivartiokaartin vänrikki Ruotsin Kustaa III:n hovissa. Hän joutui jättämään Ruotsin kaksintaistelusta syntyneen skandaalin vuoksi ja matkusti Pietarista Varsovaan ja Berliinin kautta Pariisin 1778–1780. Armfelt tutustui Kustaa III:een Belgian Spassa ja hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin kavaljeeri sekä henkivartiokaartin kapteeni. Hän osallistui neuvotteluihin Venäjän Katariina II:n kanssa 1783 ja aikana 1788–1790 hän oli yksi kuninkaan luotettuja neuvonantajia. Tanskalaisten noustessa maihin 1788 ja uhatessa Göteborgia, hän järjesti Taalainmaan sotajoukot ja johti ne voittoon. Armfelt pysyi hallitsijan puolella epäluulon kasvaessa kuninkaan järjestämää sotaa vastaan. Hän oli Ruotsin pääneuvottelija Värälän rauhanneuvotteluissa elokuussa 1790. Armfelt oli haavoittunut vakavasti olkapäähän 4. kesäkuuta 1790 Savitaipaleen taistelussa.
Halikon kirkko Vielä suuremmat laajennustyöt kirkkoon tehtiin vuosina 1813–1815, jolloin pitkäkirkko laajeni ristikirkoksi Charles Bassin suunnitelmien mukaan. Laajennustyön rahoittivat Joensuun kartanon kreivi Kustaa Mauri Armfelt ja Wiurilan kartanon kreivi August Armfelt. Kirkon uusien etelä- ja pohjoissakaroiden tieltä piti purkaa vanha sakasti, asehuone ja Horn-suvun hautakappeli. Hornien haudat jäivät kirkon alle. Eteläsiipeen rakennettiin uusi ovi ja Armfelt-suvun hauta, jonne on haudattu muun muassa Kustaa Mauri Armfelt sekä hänen isänsä Magnus Wilhelm Armfelt. Lopulta kirkko vielä uusittiin täydellisesti sisältä puuseppä Israel Caireniuksen johdolla. Kiviset holvit purettiin, ja ne korvattiin puisilla tynnyriholveilla. Keskiaikainen kivikirkko muuttui 1800-luvun uusklassistiseksi kirkoksi.
Edward Porter Alexander Sodan jälkeen Alexander työskenteli matemaatikkona ja rautateillä. Hän kuoli Savannahissa Georgiassa ja hänet on haudattu Magnolian hautausmaahan Augustaan.
Åminne (kirja) Teoksessa on alkusanojen ja kartanon luonnehdinnan jälkeen Rainer Knapasin artikkeli Gustaf Mauritz Armfeltista, jonka aikaiseen asuun kartano on entisöity. Vaikka Armfelt ehti asua Åminnessa vain lyhyen aikaa, kartano on mielikuvissa leimallisesti juuri hänen kartanonsa. Armfeltin varsinainen elämäntyö ja persoona jäävät kirjan ulkopuolelle. Armfelt-artikkelin jälkeen seuraa usean kirjoittajan artikkeleista koostuva osuus kartanon historiasta, sen jälkeen jakso kartanon entisöinnistä ja nykyajasta sekä laaja osuus kirjastosta, kalusteista ja taide-esineistä. Oma osuutensa on myös entisöidyllä kartanopuistolla. Kirjakokoelma on luetteloitu ja esitelty toisaalla.
Monty Alexander Alexander oli vuosina 1981–1984 naimisissa muusikkokollegansa Emily Remlerin kanssa. Pari otti avioeron. Remler kuoli Australiassa 1990.
Alexander Lincolnilainen Alexander vihittiin piispaksi Canterburyssa 22.7.1123. Hän kuoli vuonna 1148 ennen helmikuun 25. päivää, jolloin hänet haudattiin Lincolnissa.
Gustaf Mauritz Armfelt Kuollessaan 1792 Kustaa III määräsi Armfeltin alaikäisen poikansa holhoojaksi ja nimitti hänet valtaneuvostoon ja Tukholman ylikuvernööriksi ("Överståthållare"). Kustaa III:n veli, Karl, kuitenkin lähetti Armfeltin lähettilääksi Napoliin päästäkseen hänestä eroon. Napolista käsin Armfelt neuvotteli Venäjän Katariina II:n kanssa suostutellen häntä voimanäytökseen kustavilaisten pääsemiseksi valtaan Ruotsissa. Kuninkaan vakoojat paljastivat juonen, ja Armfelt pakeni häntä hakemaan määrätystä laivasta vain kuningatar Maria Carolinan avulla. Hän pakeni Venäjälle, missä hänet käytännössä vangittiin: hänet sijoitettiin pienehköön huvilaan Kalugan pikkukaupunkiin kohtalaisen eläkkeen turvin – mutta tosiasiassa hän oli koko Venäjällä olonsa ajan 1794–1797 poistumiskiellossa. Tukholmassa hänen omaisuutensa takavarikoitiin ja hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan petturina. Hänen rakastajattarekseen mainittua kreivitär Magdalena Rudenschöldiä syytettiin myös salaliittolaisuudesta, hänet piiskattiin julkisesti ja hän sai kuolemantuomion, joka muutettiin kahden vuoden vankeudeksi.
Keith Alexander Alexanderilla kärsi aivovaltimon pullistumista jo 2003 ja hän joutui uudestaan sairaalaan 2009. Hän todettiin kuitenkin terveeksi ja päästettiin kotiin. Alexander sai sairaskohtauksen palattuaan kotiin 2. maaliskuuta 2010 pelatusta ottelusta Notts Countya vastaan ja kuoli sairaalassa seuraavana päivänä.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfelt ajoi suomalaisille suhteellisen itsenäistä asemaa omana kansakuntana. Hän kirjoitti keisarille virkakirjeen "Nöyrä selonteko Suomen oloista" (1810), jossa hän propagoi pyrkimystään: ”Rauhamme ja menestyksemme riippuu siitä, että me rehellisesti ja täydellisesti muutumme suomalaisiksi”. Historioitsija Päiviö Tommila pitää Armfeltia ensimmäisenä suomalaisuusohjelman laatijana.
Alexander Lippisch Alexander Martin Lippisch (2. marraskuuta 1894 – 11. helmikuuta 1976) oli saksalainen lentokonesuunnittelija. Hän keksi deltasiiven. Alexander Lippisch aloitti työskentelynsä Natsi-Saksan hallinnon alla, missä Lippisch teki ensimmäiset suunnittelutyönsä. Operaatio Paperclipin mukana professori Lippisch siirtyi Yhdysvaltoihin jatkaen siellä suihkukoneiden suunnittelua. Alexander Lippisch syntyi Münchenissä Saksassa ja kuoli Cedar Rapidsissa, Iowassa Yhdysvalloissa.
Carl Gustaf Armfelt (vanhempi) Lybecker vältti taistelua kesällä 1713 Etelä-Suomeen edenneiden venäläisten kanssa ja veti joukkonsa Hämeenlinnan seudulle. Hän epäonnistui Suomen puolustamisessa ja hallitus kutsui hänet elokuun 1713 alussa Tukholmaan, jossa hänet tuomittiin pitkän oikeudenkäynnin jälkeen kuolemaan vuonna 1717. Kuningas Kaarle XII kuitenkin armahti Lybeckerin. Vuonna 1713 vaikutti siltä, että koko Suomi menetettäisiin venäläisille. Tässä tilanteessa Armfeltista tuli Suomen armeijan ylipäällikkö, kun Lybecker kutsuttiin Tukholmaan. Armfelt suosi Lybeckeriä hyökkäävämpää strategiaa, sillä hän ei halunnut luopua Suomesta ilman taistelua. Olosuhteet olivat kuitenkin toivottomat: armeijalla ei ollut rahaa eikä ruokaa ja koko armeija oli hajoamistilassa. Armfelt vetäytyi armeijan kanssa Hämeenlinnasta Hattulaan ja siitä edelleen Pälkäneelle, koska venäläisillä oli ylivoima ja hän pelkäsi saarrostusta. Hän komensi armeijaa lokakuussa Pälkäneellä käydyssä Kostianvirran ja helmikuussa 1714 Pohjanmaalla Napuen taisteluissa. Armfelt hävisi taistelut, ja syksyllä 1714 armeijan pääosat perääntyivät Länsipohjaan. Armeija pysyi Länsipohjassa kevääseen 1716, jolloin se siirtyi Tukholman ja myöhemmin Gävlen seudulle. Tässä vaiheessa Armfeltin armeijassa oli kolme ratsurykmenttiä, kaksi rakuunaeskadroonaa, kuusi ruotujakoista jalkaväkirykmenttiä ja Pohjanmaan rykmentti.
Alexander Stewart (1514) Alexander Stewart, Rossin herttua (30. huhtikuuta 1514 – 18. joulukuuta 1515) oli Skotlannin kuninkaan Jaakko IV:n ja Margareeta Tudorin neljäs ja viimeinen poika. Hän syntyi Stirlingin linnassa. Hänen isänsä kuoli ennen Alexanderin syntymää Flodden Fieldin taistelussa syyskuussa 1513.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfelt menehtyi rintatautiin 19. elokuuta 1814 57-vuotiaana Tsarskoje Selossa Pietarin lähellä. Hänet on haudattu sukuhautaan Halikon kirkkoon, lähelle omistamaansa Joensuun (Åminne) kartanoa. Viimeisinä vuosinaan 1811–1814 hän kunnosti kartanon päärakennusta ehtimättä kuitenkaan asua siellä. Armfeltien suku omisti kartanon 1786–1925.
Suuri Pohjan sota Syyskuussa 1713 Venäjän armeija lähti etenemään pohjoiseen poistaakseen Armfeltin armeijan uhan. Armfelt ei voinut vain perääntyä, vaan hän asettui asemiin Hämeenlinnan pohjoispuolelle. Armfelt oli jakanut 7 200 miestään eri puolille Hämettä. Pääjoukot, 3 400 miestä, olivat Pälkäneellä Kostianvirran partaalla. Yksi jalkaväkirykmentti ja pääosa ratsujoukoista oli jaettu eri puolille Mallasvettä torjumaan venäläisten koukkausta. Kostianvirralla olevat Armfeltin joukot pystyivät kyllä estämään 15 000 miehen vahvuisten venäläisjoukkojen etenemisen virran yli, mutta se vain hidasti kenraali-yliamiraali Apraksinia. Lokakuun 6. päivä yli 6 000 venäläistä ylitti Mallasveden hirsilautoilla. Armfelt pystyi irrottamaan vain 2 000 miestä Kostianvirralta maihinnousua torjumaan. Vastarinnasta huolimatta venäläiset rantautuivat Mälkilän kylässä ja kiersivät Kostianvirralla olevien joukkojen selustaan. Ruotsalaiset menettivät yli 800 miestä ja koko tykistönsä (yhdeksän tykkiä).
Armfelt Armfelt (Armfeldt) on ruotsalaisperäinen aatelissuku, jonka jäseniä asuu myös Suomessa.
Mary Brunton Alexander Brunton eli vielä pitkään vaimonsa jälkeen. Hän julkaisi persian kielen kieliopin 1822. Alexander kuoli 1854 82-vuotiaana Perthshiressa.
Alexander Stewart (1514) Alexander Stewart kuoli vain puolentoista vuoden ikäisenä. Koko lyhyen elämänsä ajan hän oli kaksi vuotta vanhemman veljensä, Jaakko V:n, kruununperillinen.
Carl Gustaf Armfelt Nimi Carl Gustaf Armfelt voi viitata seuraaviin henkilöihin:
August Magnus Gustaf Armfelt August Magnus Gustaf Armfelt (1826–1894) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies. Hän kuului Tammikuun valiokuntaan ja osallistui valtiopäivien toimintaan vuonna 1863–1885 hyvin tehokkaasti, muun muassa asevelvollisuuskysymyksen yhteydessä 1877–1878. Hän oli perustamassa Varsinais-Suomen Maanviljelysseuraa ja toimi sen puheenjohtajana. Armfelt myös toimi Rantaratahankkeen komitean puheenjohtajana vuonna 1886.
Ritva Koistinen-Armfelt Ritva Koistinen on esittänyt myös Pekka Jalkasen ja Carl Armfeltin musiikkia.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfelt kehotti suomalaisia erilaisiin parannuksiin. Hänen virkakirjeensä yleisönä oli paitsi keisari, myös kollegat, jotka rakensivat maahan uutta institutionaalista järjestelmää. Armfeltin mukaan ei ollut Venäjänkään etu, että sen alaisena oli erämaita. Parannuksia pidettiin tärkeinä, sillä yleinen hyvinvointi ja yleisön vaurastuttaminen nähtiin isänmaanrakkautta herättäväksi. Kuten P. J. Bladh Suomen Talousseurasta asian ilmaisi: ”Kurjalle on samantekevää, kenen maalla hän kerjää.”
Armfelt (Salo) Armfelt on Salon kaupunginosa aivan ydinkeskustassa. Se rajoittuu Salonjokeen, rantarataan, seututiehen 110, Turuntiehen ja Helenankatuun.
Carl Armfelt Armfeltin teoksia on esitetty useissa Euroopan maissa ja Brasiliassa. Hänen tuotantoonsa kuuluu mm. kamarimusiikkia sekä teoksia kuorolle.
Gustaf Magnus Armfelt Armfelt oli Vaasan läänin maaherrana 1830–1832 ja Uudenmaan läänin maaherrana (vuodesta 1838 kuvernöörinä) 1832–1847. Hän sai keisarillisen hovin kamariherran arvon 1831 ja hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi 1834. Armfelt oli viimeksi senaatin talousosaston jäsenenä 1847–1853 ja Suomen ruotujakoisten tarkk’ampujapataljoonien tarkastajana 1854–1855. Hän omisti vuoteen 1852 saakka Elimon kartanon Pohjan pitäjässä ja sen jälkeen Käpylän kartanon Helsingissä.
Gustaf Mauritz Armfelt Suomalaisuus oli Armfeltille tavoite, jota kohti voitiin ja tuli pyrkiä. Samaan aikaan eräät akatemian edustajat suhtautuivat Suomen uuteen asemaan skeptisesti. Aura-seurassa vaikuttanut Johan Jakob Tengström pelkäsi maan kulttuurin luisuvan Venäjän vallan alla alaspäin eikä hän löytänyt suomalaisuudesta mitään omintakeista. Armfelt taas puhui suomalaisen kasvatuksen puolesta ja kutsui ”kanaljoiksi” sellaisia, jotka eivät tahtoneet olla suomalaisia. Sittemmin kansalliseksi herättäjäksi nimitetyn Adolf Iwar Arwidssonin suuhun laitettu lentävä lause ”Ruotsalaisia emme enää ole, venäläisiksi emme tahdo tulla, olkaamme siis suomalaisia” (”Svenskar äro vi inte längre, ryssar vilja vi inte bli, låt oss alltså bli finnar”), oli jo Armfeltin piirin johtolauseena.
Karl Gustaf Hjalmar Armfelt Karl Gustaf (Carl Gustav) Hjalmar Armfelt (s. 1873-1959) oli suomalaissyntyinen kultaseppä Fabergén palveluksessa.
Carl Armfelt Carl Armfelt (s. 12. marraskuuta 1956 Helsinki) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Einojuhani Rautavaaran ja Osmo Lindemanin johdolla.
Gösta Philip Armfelt Armfelt kirjoitti useita Suomea käsitteleviä matkaoppaita sekä ruotsin että ranskan kielellä. Hän kirjoitti myös runoja, näytelmiä ja lehtiartikkeleita.
Alexander Lavonius Erottuaan vuonna 1862 Lavoniukset muuttivat Etelä-Suomeen, jossa asuivat ainakin Haikon kartanossa ennen kuin muuttivat takaisin Ruotsiin vuonna 1872. Alexander Lavonius kuoli Årnäsin kartanossa Forshemin pitäjässä Länsi-Götanmaalla.
Gustaf Mauritz Armfelt Armfelt oli myös kulttuurimies, joka osallistui Kustaa III:n Italian-matkalle 1783–1784. Matkalla he kävivät Roomassa, Napolissa ja Pariisissa osallistuen moniin teatteri- ja oopperaesityksiin. Tästä matkasta oli perintönä valtion talouden huonontuminen ja epäluottamuksen kasvu kuninkaaseen, mutta myös Ruotsin Akatemian perustaminen. Armfelt valittiin sinne 14:stä edustajasta teatteriansioidensa perusteella. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen ja puheenjohtaja 1786–1794, Draamateatterin ja Oopperan johtaja sekä Musikaalisen akatemian jäsen 1786–1792.
Alexander Selkirk Laivan lokikirjan mukaan Alexander Selkirk kuoli toimiessaan luutnanttina kuninkaallisella "Weymouth"-aluksella 13. joulukuuta 1721 kello kahdeksalta aamulla. Kuolinsyy oli todennäköisesti aluksen matkaa haitannut keltakuume. Hänet haudattiin mereen Afrikan länsirannikon edustalle.
Anita Armfelt Anita Helena Armfelt, o. s. "Wasastjerna" (12. tammikuuta 1909 Turku – 13. syyskuuta 1988) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Gustaf Mauritz Armfelt Avioton poika Maurice aateloitiin Ruotsissa 1816 nimellä Mauritz Clairfelt ja hänestä tuli kenraali; Vava adoptoitiin Armfeltien kreivilliseen sukuun 1812.
Gustaf Magnus Armfelt Gustaf Magnus Armfelt (2. huhtikuuta 1792 Tukholma – 8. heinäkuuta 1856 Joensuun kartano, Halikko) oli suomalainen kenraaliluutnantti, kuvernööri ja senaattori.
Johan Mauritz Nordenstam Nordenstam palasi Suomeen vuonna 1847, kun Suomen kenraalikuvernöörinkanslian päällikkönä Pietarissa toiminut Konstantin Fischer tarjosi hänelle virkaa Uudenmaan läänin kuvernöörinä ja ministerivaltiosihteeri Alexander Armfelt toista yliopiston sijaiskanslerina. Nordenstam suostui kumpaankin tarjoukseen, ja hänet nimitettiin kuvernööriksi kesäkuun alussa ja vt. sijaiskansleriksi lokakuun lopussa. Hänet haluttiin varsinkin sijaiskanslerina kenraalikuvenööri Aleksandr Menšikovin luottomieheksi, joka valvoisi kaikkea epäilyttävää poliittista kehitystä yliopistolla. Nimityksen yhteydessä virkaan liittyviä valtaoikeuksia lisättiin, jotta hän voisi tehokkaammin puuttua pieniinkin asioihin. Nordenstamin virka sijaiskanslerina vakinaistettiin helmikuussa 1849. Toukokuussa 1848 hänet nimitettiin myös keisarillisen senaatin talousosaston jäseneksi sekä sensuuriylihallituksen pääjohtajaksi.
Ritva Koistinen-Armfelt Sibelius-akatemiassa Ritva Koistinen-Armfeltin oppilaina kanteleensoitossa ovat olleet ainakin Eva Alkula , Elisa Kerola, Kristi Mühling, Juulia Pölönen ja Jenny Vartiainen.
Gösta Philip Armfelt Armfelt toimi ranskan kielen yksityisopettajana ja hän opetti sitä myös useissa oppikouluissa Turussa, Vaasassa ja Helsingissä. Hän oli Helsingin yliopiston ranskankielen lehtorina 1871–1880.
Gustaf Adolf Reuterholm Reuterholm noudatti aluksi hyvin vapaamielistä politiikkaa. Hän muun muassa poisti kokonaan lehdistösensuurin. Hyvin pian hän alkoi kuitenkin vallankumouksen pelossa tiukentaa otettaan vallasta: sensuuri palautettiin ja opposition toimintaa alettiin valvoa hyvin tehokkaasti. Erityisen epäluuloisesti Reuterholm suhtautui entisiin Kustaa III:n suosikkeihin Gustaf Mauritz Armfeltiin ja Johan Christopher Tolliin. Ulkomailla oleskelevaa Armfeltia vastaan nostettiin syyte maanpetoksesta, ja hänet tuomittiin kuolemaan. Armfelt ei kuitenkaan noudattanut käskyä palata Ruotsiin tuomion täytäntöön panemiseksi.
Lavonius Kuvernööri Alexander Lavonius aateloitiin vuonna 1855, ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneelle joulukuussa 1857 numerolla 224. Alexander Lavoniuksen ainoa poika kuoli kuitenkin lapsettomana ennen isäänsä, joten aatelissuku sammui mieslinjalta hänen kuollessaan itse vuonna 1875. Hänen kolme tytärtään kuitenkin naivat tunnettuihin sukuihin. Aatelissuku sammui lopullisesti vuonna 1935.Äitinsä puolelta sukuun on kuulunut muun muassa ratsuväenkenraali Ernst Linder, joka oli Alexander Lavoniuksen tyttärenpoika.
Johan Fredrik Aminoff Kustaa III:n salamurhan jälkeen hänen suosikkinsa joutuivat uuden Gustaf Adolf Reuterholmin johtaman holhoojahallituksen epäilysten alaisiksi. Vuoden 1793 lopussa Aminoffia, Johan Albrecht Ehrenströmiä, Gustav Mauritz Armfeltia ja Armfeltin rakastajatarta Magdalena Rudenschöldiä syytettiin kuulumisesta "Armfeltin salaliittoon", sillä Aminoff, Ehrenström ja Rudenschöld olivat kirjeenvaihdossaan ulkomaille lähetetyn Armfeltin kanssa pohtinee holhoojahallituksen syrjäyttämistä. Aminoff määrättiin aluksi poistumaan maasta, mutta hänet vangittiinkin Stralsundissa ja vietiin Tukholmaan. Ruotsin korkein oikeus tuomitsi hänet syyskuussa 1794 kuolemaan sekä menettämään kunniansa, aatelisarvonsa ja omaisuutensa. Tuomio kuitenkin lievennettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Aminoff joutui istumaan vankeudessa Karlstenin linnassa vain kaksi vuotta, sillä uudeksi hallitsijaksi kohonnut Kustaa IV Aadolf armahti hänet marraskuun alussa 1796 ja palautti hänen kansalaisuutensa ja sotilasarvonsa kuukautta myöhemmin. Toukokuussa 1798 Aminoff sai takaisin myös Porin rykmentin komentajuuden ja seuraavan vuoden marraskuussa hänet ylennettiin kenraalimajuriksi.
Alexandrine Armfelt Armfeltin tuotteliain kausi sijoittui vuosiin 1903–1914, jolloin hän sävelsi romansseja sellolle, viululle ja pianolle. Koska hän oli naissäveltäjä, häneltä ei tilattu suurimuotoisia teoksia, ja hänen tuotantonsa edustaa salonkimusiikkia. Osa hänen sävellyksistään on kadonnut.
Gorhamin luola Britannian armeijan kapteeni A. Gorham löysi Gorhamin luolan vuonna 1907. Hän kirjoitti nimensä ja päivämäärän luolan seinään, ja luola on siitä lähtien kantanut hänen nimeään. 1940-luvulla kaksi armeijan pioneeria tekivät ensimmäiset arkeologiset löydöt luolasta. Tuolloin ilmestyneen paikallisen lehden mukaan luolasta löytyi ruukkuja, kivityökaluja sekä muutamia ihmisen ja eläinten jäännöksiä. Paikalla kävi kuvernöörikin, joka kehotti jatkamaan luolan tutkimuksia. Raportti tutkimuksista lähetettiin British Museumille, jolta odotettiin jatko-ohjeita. 1940-luvun loppupuolella armeijan pioneeri, luutnantti ja Cambridgen yliopistosta valmistunut geologi George Baker Alexander teki luolassa omia kaivauksiaan. On epäselvää, keneltä tai milloin hän sai luvan tutkimuksiinsa. Häneltä ei ole säilynyt henkilökohtaisia muistiinpanoja tutkimuksista. Alexander karkotettiin seudulta vuonna 1948 Gibraltarin museon kyseenalaistettua hänen tutkimusmetodinsa.
Gustaf Mauritz Armfelt Vuosina 1797–1799 Armfelt asui mm. Berliinissä ja Dresdenissä. Vuosina 1799–1802 Armelt asui Kuurinmaan herttuan Peter von Bironin perheessä muun muassa Sleesiassa ja Böömissä.
Alexandrine Armfelt Alexandrine Armfeltin avioliitto päättyi eroon vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan ja Venäjän vallankumouksen aikana hän menetti entisen aviomiehensä ja poikansa. Vuoden 1917 jälkeen hän säesti elokuvia ja antoi pianonsoitonopetusta Leningradissa.
Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) Carl Gustaf Armfelt (nuorempi) (14. heinäkuuta 1724 – 5. tammikuuta 1792) oli Suomessa asunut kenraalimajuri, hallintomies ja vapaaherra, joka tunnetaan Liikkalan nootin allekirjoittajana ja Anjalan liiton johtomiehenä.
Boyd Alexander Alexander osallistui tutkimusretkelle, joka tehtiin läpi Afrikan Nigeristä Tšadjärvelle ja Niilille. Matka alkoi helmikuussa 1904 Nigerjoen suulta ja hän palasi Englantiin helmikuussa 1907. Hänellä oli kumppaneinaan veljensä Claud, joka kuoli lokakuussa 1904, kapteeni G. B. Gosling, joka kuoli Niangarassa kesäkuussa 1906 ja José Lopes. Matkastaan hän laati teoksen "From The Niger To The Nile" (1907). Vuonna 1908 Skotlannin kuninkaallinen maantieteellinen seura palkitsi hänet kultaisella mitalilla hänen 3-vuotisesta matkastaan Afrikan halki. Myös Alankomaiden Kuninkaallinen maantieteellinen seura palkitsi hänet kultamitalilla.
Alexander Djajasiswaja Djajasiswaja kuoli 74-vuotiaana virassa.
Armfelt Suku polveutuu talonpoika Lars Erikssonista, joka asui Frösönissä Norjan Jämtlandissa. Hänen poikansa Erich Larsson (k. 1659), joka toimi Inkerinmaalla ensin luutnanttina, myöhemmin kapteeniluutnanttina ja komendanttina, aateloitiin vuonna 1648 nimellä Armfält, ja vuonna 1650 suku introdusoitiin ritarihuoneeseen numerolla 458. Hänen pojanpoikansa, kenraali Carl Gustaf Armfelt, ylennettiin vuonna 1731 vapaaherraksi, minkä vuoksi hänen jälkeläisensä introdusoitiin ritarihuoneeseen numerolla 213. Vuodesta 1818 lähtien suku on ollut myös Suomen ritarihuoneessa. Suomessa suvusta on myös kreivillinen haara, sillä keisari Aleksanteri I korotti Gustaf Mauritz Armfeltin kreivin arvoon vuonna 1812.
Alexander Kartveli Kartveli kuoli New Yorkissa vuonna 1974.
Alexander Reinhold Frey Alexander Reinhold Frey (24. toukokuuta 1825 Viipuri – 14. kesäkuuta 1877 Viipuri) oli suomalainen lakimies ja poliitikko. Hän valmistui varatuomariksi vuonna 1851. Vuonna 1859 hänestä tuli Viipurin pormestari. Hän osallistui porvarissäädyn edustajana valtiopäiville 1872 ja 1877, jälkimmäisellä kerralla hän oli säätynsä puhemiehenä, mutta hän kuoli kesken kauden.
Alexander Hall and Company Alexander Hall kuoli vuonna 1849 jättäen yrityksen kahdelle pojalleen Jamesille ja Williamille. Veljekset valmistivat useita kuuluisia klippereita tee- ja opiumikuljetuksiin kuten "Torrington" ja "Stornowayn". William vastasi alusten suunnittelusta ja James liiketoiminnasta. He olivat myös kiinnostuneita työntekijöidensä hyvinvoinnista ja sairaskassa aloitti toimintansa 1846.
Ritva Koistinen-Armfelt Ritva Koistinen-Armfelt on tehnyt yhteistyötä Kronos-kvartetin kanssa ja esiintynyt heidän järjestämässä konserttisarjassaan New Yorkin Carnegie Hall -salissa vuonna 2010. Yhteistyö Kronos-kvartetin kanssa on jatkunut vuonna 2016 San Franciscossa pidetyn konsertin muodossa.