Liettuan lippu Liettuan lipun historia on Tanskan lipun rinnalla Pohjois-Euroopan pisin ja yksi monipolvisimmista. Ensimmäinen maininta Liettuan lipusta löytyy Wigand Marburgilaisen kronikasta 1300-luvun jälkipuoliskolta. Kronikoitsija kuvaa vuonna 1337 käytyä Bayerburgin taistelua saksalaisten ja liettualaisten välillä. Hänen kuvauksensa liettualaisten käyttämästä lipusta on kuitenkin niin epämääräinen, ettei lippua ole sen perusteella voitu myöhemmin rekonstruoida. Sata vuotta myöhemmin Jan Dlugoszin kuvaukseen Saksalaisen ritarikunnan ja Puolan ja Liettuan armeijoiden vuonna 1410 käymästä Tannenbergin taistelusta sisältyy jo yksityiskohtaisempia tietoja liettualaisten lipuista. Dlugoszin mukaan Liettuan suuriruhtinas Vytautas Suuren armeija koostui neljästäkymmenestä liettualaisrykmentistä, jotka kaikki käyttivät punaista lippua. Rykmenteistä kolmenkymmenen lipussa oli kuvio valkoisesta ratsuritarista ja kymmenen lipussa "Gediminaksen pylväät". Ensin mainitusta lipusta tuli sittemmin Liettuan suuriruhtinaiden lippu 1500-luvun loppuun saakka, mahdollisesti pidempäänkin. 
Modernien kansallislippujen historia ei Itä-Euroopassa yllä juurikaan 1700-luvun jälkipuoliskoa kauemmaksi. Tämä pätee myös Liettuaan. Ensimmäinen liettualaisten kansallislippu oli puna-valko-vihreä Vähä-Liettuan trikolorilippu, jota käyttivät Itä-Preussin alueella asuneet liettualaiset. Lipussa käytetty väriyhdistelmä peräytyi 1600-luvulle, mutta epävirallisena kansallislippuna puna-valko-vihreät värit otettiin käyttöön Preussin liettualaisten parissa vasta 1800-luvulla. Vallankumousvuonna 1905 Vilnassa kokoontunut Liettuan kansalliskongressi pohti myös kansallisia symboleita. Kannatusta saivat niin suuriruhtinas Vytautas Suuren lippu kuin vähäliettualaistenkin lippu. Mitään päätöksiä ei tuolloin kuitenkaan kansallislipun suhteen tehty. Uudelleen lippukysymys tuli laajemman pohdinnan kohteeksi vuoden 1917 kuluessa. Itsenäisyysjulistuksen antamisen jälkeen helmikuussa 1918 taiteilija Antanas Žmuidzinavičius ehdotti puna-vihreää väriyhdistelmää, koska se oli yleisin liettualaisten kansallispuvuissa esiintyvä väriyhdistelmä. Vuonna 1918 Vilnassa kokoontuneen liettualaisten kansalliskongressin edustajien enemmistö piti puna-vihreää lippua kuitenkin liian synkkänä ja kongressiedustajiin kuulunut arkeologi Tadas Daugirdas ehdotti keltaisen palkin lisäämistä yhdistelmää keventämään. Myöskään tämä kansalliskongressi ei kuitenkaan kyennyt asiaa päättämään, vaan siirsi päätöksen teon kolmimiehiselle komitealle jäseninään Jonas Basanavičius, Tadas Daugirdas ja Antanas Žmuidzinavičius. Komitea päätyi 18. huhtikuuta 1918 esittämään Liettuan kansallislipuksi nykyisenkaltaista kelta-viher-punaista trikolorilippua. Vieläkään asiassa ei kuitenkaan saatu aikaiseksi yksiselitteistä päätöstä, sillä Liettuan kansallisneuvosto vahvisti myöhemmin samana vuonna Liettualle kaksi valtiolippua, sekä trikolorilipun, että Vytautas Suuren lipun. Jälkimmäisestä vielä kaiken varaksi version, jossa toisella kyljellä oli valkoinen ratsuritari ja kääntöpuolella Gediminaksen pylväät. Vasta vuoden 1922 perustuslaissa trikolorilippu vahvistettiin Liettuan ainoaksi valtiolipuksi, kansallislipun aseman se sai virallisesti niinkin myöhään kuin 1938. Myöskään vähäliettualaisten trikolorilippua ei unohdettu, sillä se oli sotien välisellä ajalla käytössä epävirallisena kansallislippuna Memelin itsehallintoalueella. Virallinen Memelin alueen lippu oli kelta-punainen, jonka tangonpuoleisessa yläkentässä oli kaupungin vaakuna punaisessa ympyrässä.