mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sergei Djagilev Sergei Djagilev syntyi aristokraattiseen venäläiseen perheeseen ja opiskeli perinteen mukaisesti oikeustiedettä Pietarin yliopistossa. Opintojensa loppuvaiheessa hän opiskeli myös Pietarin musiikkikonservatoriossa laulua ja musiikkia yleisesti. Yliopistosta valmistuttuaan hän antautui unelmalleen sävellystyöstä. Hänen opettajansa Nikolai Rimski-Korsakov sanoi hänelle, että hänellä ei ole lainkaan musikaalisia lahjoja. Hän kuitenkin liittyi aikaa myöten taiteilijaryhmä "Taiteen maailman" («Мир иску́сства») jäseneksi, kuten monet muut hänen aikalaisensa, esimerkiksi Alexandre Benois, Walter Nouvel, Konstantin Somov, Vladimir Dmitrijevitš Filosofov ja Léon Bakst. Benois auttoi Djagilevia tuntemaan paremmin sekä venäläistä että länsimaista taidetta. Kahden vuoden ajan hän seurasi uutta intohimoaan ja matkusteli paljon opintojensa vuoksi. Hänestä tuli yksi ryhmän arvotetuimmista taiteentuntijoista.
Ballets russes Seurueen ensimmäisen kiertueen ohjelmiston rungon muodostivat nuoren uutta ilmaisua etsineen Mihail Fokinin lyhyet baletit: "Chopiniana" (joka sai uuden nimen "Les Sylphides", säv. Chopin, puvut ja lavastus: Benois), "Le Pavillon d'Armide" (säv. Tšerepnin, puvut ja lavastus: Benois) ja "Une Nuit d'Egypte" (joka sai uuden nimen "Cléopâtre", musiikki: kooste venäläisiltä säveltäjiltä, lavastus ja puvut: Léon Bakst) lisänään pienempiä numeroita. Ensi-ilta oli menestys ja kritiikit kehuivat nuoria tanssijoita: Tamara Karsavinaa, Vatslav Nižinskiä ja Adolph Bolmia. Myöhempiin iltoihin saapui vielä esiintymään Anna Pavlova, joka taas kerran tunnustettiin vertaansa vailla olevaksi taiteilijaksi. Vaikka Pavlova ei koskaan pidemmäksi aikaa liittynyt seurueeseen, Djagilev ajatteli että Pavlovan kuuluisuus toisi kiertueelle menestystä.
Pyhän Marian kirkko (Pietari) Nykyinen kivirakennus on vuodelta 1803, ja se vihittiin käyttöön 12. joulukuuta 1805. Alkuperäistä Paulsenin suunnittelemaa rakennusta muutettiin 1871 (arkkitehti Anderson) ja vielä 1890-luvulla (Benois).
Helsingin päärautatieasema On arvioitu, että Edelfelt sai vaikutteita Helsingin rautatieasemaan Englannin vierailultaan, Vaasassa toimineen Carl Axel Setterbergin arkkitehtuurista sekä Nicholas Benoisin suunnittelemasta Pietarhovin asemasta, jossa oli monia yhtäläisyyksiä Helsingin asemaan.
Benois de la Danse -palkinto Vuonna 2011 suomalainen koreografi Jorma Elo sai palkinnon koreografioistaan teoksissa "Kesäyön unelma" ja "Slice to Sharp". tosin hänet on palkinnon sivulla luokiteltu yhdysvaltalaiseksi.
Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläinen hautausmaa Vuonna 1927 englantilainen näyttelijä Dorothy Paget osti tilan ja perusti sinne asuntoja auttaakseen valkoisia venäläisiä. Venäläissyntyinen arkkitehti Albert Benois suunnitteli sinne kirkon vuosina 1938–1939.
Jorma Elo Elo palkittiin vuonna 2011 arvostetulla Benois de la Danse -palkinnolla Moskovassa koreografioistaan teoksissa "Kesäyön unelma" ja "Slice to Sharp". Joulukuussa 2012 hänelle myönnettiin tanssitaiteen valtionpalkinto. Vuonna 2015 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Svenska Teatern Uusi rakennus tuhoutui tulipalossa muutaman vuoden kuluttua. Jälleenrakennustyöt aloitettiin melkein heti, ja vuonna 1866 käyttöön vihittiin käyttöön rakennus, joka myöhemmin jäi ruotsinkieliseksi näyttämöksi nimellä Svenska Teatern. Rakennuksen suunnitteli venäläinen arkkitehti Nicholas Benois.
Svenska Teatern Svenska Teaternin laajennustyöt käynnistyivät vuonna 1935 Eero Saarisen ja Jarl Eklundin johdolla. Tällöin teatterin ulkoasua muokattiin perusteellisesti. Arkkitehti Benoisin 1860-luvulla luomat salonki ja lämpiö sekä rakennuksen pyöreä osa säilyivät lähes alkuperäisessä muodossa.
Venäläisen taiteen museo Benoisin ja Rossin siipirakennusten lisäksi museolla on käytössään barokkityylinen Stroganovin palatsi Nevskin alkupäässä sekä uusklassista tyyliä edustavat Marmoripalatsi Nevan rannalla ja Insinöörilinna Mars-kentän kaakkoispuolella. Museon piiriin kuuluvat myös viheraluekokonaisuudet Mihailovskin puisto, Kesäpuisto ja Pietari Suuren Kesäpalatsi.
Konstantin Somov Somov opiskeli Venäjän taideakatemiassa Ilja Repinin johdolla vuosina 1888–1897. Opiskeluaikanaan hän ystävystyi Alexandre Benoisin kanssa, joka esitteli hänet Sergei Djagileville ja Léon Bakstille. Kun he kolmestaan perustivat "Mir iskusstvan", Somov kirjoitti myös Mir iskusstva -liikkeen samannimiseen lehteen. Somov oli homoseksuaali, kuten monet muutkin "Mir iskusstvan" jäsenistä.
Ivan Kramskoi ”On täysin mahdollista, että ilman Kramskoita...ei olisi tapahtunut avointa uuden taidesuunnan vaatimista eikä olisi ollut uutta taidesuuntaakaan, sillä nuoret taiteilijat, jotka eivät olleet järjestäytyneitä ja joilla ei ollut vahvaa vakaumusta, saatikka sitten ohjelmaa, olisivat jääneet vaille huomiota ja vaikutusta, jatkuvasti väljähtyneen akateemisuuden nujertamina. Kramskoin äly ja energia yhdisti heidät, antoi heidän pyrkimyksilleen yhteisen, määrätyn päämäärän.” – A. N. Benois, 1902
Ballets russes Seuruetta vaivasivat kuitenkin kiistat ja mustasukkainen kilpailu. Djagilev rohkaisi uutta koreografilöytöään Nižinskiä, ja vuoden 1912 lopussa sekä Benois että Fokin jättivät ryhmän. Ensimmäiset Pariisin kaudet olivat muutosvaihe vanhasta klassisesta baletista uuteen modernismiin. Tärkeä tekijä oli myös romanttisesta baletista periytyneen ballerinapainotteisuuden sijaan esitetty miestanssijoiden vahva panos sekä puvuissa ja lavasteissa tehdyt uudistukset ja niiden aiheenmukaisuus.
Kruununpuisto (kirja) "Kruununpuisto"- ja "Myrskyn edellä" -romaaneihin perustuvan Kruununpuisto-nimisen näytelmän kantaesitys oli Teatteri Imatran kesäteatterissa 27. kesäkuuta 2007. Näytelmän dramatisoi Helena Anttonen, ja sen ohjasi Petteri Sallinen. Rooleissa olivat muun muassa Anu Hälvä (Julia Sorokina), Marjukka Halttunen (Lyyli Rampala, Kitty Brissac), Pekka Autiovuori (Boris Benois) ja Tarja Markus (Olga Kusevitski, sisäkkö Natalia).
Aleksanteri Nevskin katedraali (Varsova) Aleksanteri Nevskin katedraali (, ) oli ortodoksinen katedraali Puolan pääkaupungissa Varsovassa. Sen rakennuttivat Venäjän keisarikunnan viranomaiset vuosina 1894-1912, jolloin Puola oli Venäjän keisarikunnan hallinnassa. Katedraalin suunnittelusta vastasi venäläinen arkkitehti Leon Benois. Valmistuttuaan katedraali ylsi 70 metrin korkeuteen, ja se oli tuolloin Varsovan korkein rakennus. Se sijaitsi Saski-aukiolla, joka oli Varsovan pääaukioita.
Novodevitšin hautausmaa (Pietari) Novodevitšin hautausmaa on vanha hautausmaa Pietarissa. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa ("Moskovski prospekt 100"), ja sen pinta-ala on noin kymmenen hehtaaria. Hautausmaa oli käytössä vuodesta 1849 1930-luvulle asti. Sinne on haudattu monia kuuluisia venäläisiä kuten runoilijat Nikolai Nekrasov ja Fjodor Tjuttšev, taidemaalari Mihail Vrubel, arkkitehti Léon Benois ja šakin suurmestari Mihail Tšigorin.
Toinen puutarhasilta Vuosina 1960-1961 ikääntyneiden puisten kaiteiden paikalle asennettiin valurautainen taidevalanta, jota pidettiin Narvan riemukaaren luona Tarakanovka jokea 1830-luvulla ylittäneen kivisillan Vasili Stasovin piirustuksien mukaisesti toteutetun koristelun kopiona. Uusimistyöt onnistuivat M.I.Kalinin nimisen raitiovaunuvarikon valimomestareiden ansiosta, insinöörinä toimi P. Stepanov, arkkitehteina-restauroijina A. Poljakov, I. Benois ja kuvanveistäjä G. Tsygankov.
Ballets russes Fokinin koreografiat hallitsivat Ballets russes'n ohjelmistoa vuoteen 1912 saakka. Tamara Karsavinalle ja Nižinskille luotu "pas de deux" "Le Spectre de la Rose" ("Ruusu-unelma") esitettiin 1911 Monte Carlossa yhdessä "Narcissen" ja "Petruškan" kanssa (säv. Stravinski, lavastus ja puvut: Benois). Nižinskin, Karsavinan, Orlovin ja Cecchettin esittämästä Petruškasta tuli hänen kautensa kruunannut mestariteos, jota esitetään yhä.
Aleksandra Kollontai Aleksandra Domontovitšin äiti oli suomalaisen puutavarakauppiaan tytär Aleksandra Aleksandrovna, omaa sukua Masalin ja isä venäläinen keisarillisen armeijan kenraali Mihail Aleksejevitš Domontovitš. Kesät perhe vietti Aleksandran äidinisän Aleksander Masalinin maatilalla Kuusaan hovissa Muolaassa. Aleksandra Kollontai (Šura) valmistui opettajaksi ja oli 1800-luvun lopulla lyhyen aikaa naimisissa pikkuserkkunsa, insinööriupseeri Vladimir Kollontain kanssa. He saivat vuonna 1893 pojan, Mihailin.
Aleksandra Aleksandrovna Romanov Suuriruhtinatar Aleksandra Aleksandrovna Romanova (1842–1849) syntyi Venäjän tsaarin Aleksanteri toisen ja tämän puolison Hessen-Darmstadtin prinsessan Marian esikoisena ja ensimmäisenä tyttärenä. Hänet nimettiin isoäitinsä Keisarinna Aleksandran mukaan. Aleksandra menehtyi kuuden vuoden ikäisenä. Hänellä oli 7 sisarusta.
Autodrome de Montlhéry Ensimmäisen kilpailun järjesti 26. heinäkuuta 1925 Automobile Club de France Grand Prix. Kilpailun voitti Robert Benois Delagella, mutta kisaa varjosti Antonio Ascarin kuolema. Vuonna 1925 radalla pidettiin myös Ranskan GP, ja uudelleen vuonna 1927 sekä vuosina 1931–1937. Kilpailut, kuten "Coupes du Salon", "Grand Prix de l’Age d’Or" ja "1000 km" järjestettiin radalla satunnaisesti.
Aleksandr Alehin Aleksandr Alehin syntyi Moskovassa varakkaaseen perheeseen. Hän oli perheen nuorin lapsi. Hänen isänsä Aleksandr Ivanovitš Alehin oli rikas maanomistaja, Venäjän duuman jäsen ja valtioneuvos. Hänen äitinsä, Anisja Ivanovna Alehina (o.s. Prohorova), oli rikkaan tehtaanomistajan tytär. Perheen vanhin lapsi oli Aleksei, josta Aleksandrin tavoin tuli shakinpelaaja. Toiseksi vanhin lapsi oli tytär Varvara. Kaikki perheen lapset saivat hyvän koulutuksen, ja Aleksandr opiskeli jo pienenä äidinkielensä lisäksi saksaa ja ranskaa.
Aleksandr Jakovlev (lentokonesuunnittelija) Aleksandr Jakovlev oli avioliitossa Jekaterina Matvejevan kanssa. Heille syntyi kaksi poikaa: Sergei ja Aleksandr.
Aleksandr Beljajev Isä lähetti Aleksandrin vuonna 1895 pappisseminaariin. Aleksandr valmistui seminaarista 1901, mutta oli tuolloin jo vakaumuksellinen ateisti. Vastoin isänsä toiveita hän kirjoittautui oikeustieteelliseen lyseoon Jaroslavlissa. Isän kuoltua Aleksandr alkoi elättää itseään antamalla kotiopetusta, toimimalla teatterin lavastajana ja soittamalla viulua sirkusorkesterissa.
Léon Bakst Bakst muutti nimensä Rosenberg ensimmäisen näyttelynsä yhteydessä 1889 nimeksi Bakst, joka perustui hänen äitinsä tyttönimeen Baxter. Hän esitteli töitään 1890-luvun alkupuolella vesivärimaalareiden yhdistyksen järjestämissä näyttelyissä. Hän oleskeli 1893–1897 Pariisissa, missä hän opiskeli Académie Julianissa, mutta hän vieraili kuitenkin usein Pietarissa. 1890-luvun puolivälissä hänestä tuli jäsen kirjailijoiden ja taiteilijoiden muodostamaan yhteisöön, jonka perustajina olivat Sergei Djagilev sekä Alexandre Benois, ja tämä yhteisö muodosti myöhemmin Mir iskusstva –nimisen taidesuuntauksen.
Benois de la Danse -palkinto Vuonna 2010 ehdokkaaksi koreografian sarjassa oli valittu Susanna Leinonen. Susanna Leinonen Companyn tanssijat Elina Häyrynen ja Natasha Lommi esittivät otteen Leinosen vuonna 2009 valmistuneesta teoksesta "And the Line Begins to Blur". Toinen suomalainen oli tanssija Anu Viheriäranta. Vaikka kumpikaan ei sijoittunut, jo kilpailuun osallistuminen on saavutus. Tuomaristossa ovat olleet Doris Laine (1995) ja Kenneth Greve (2010). Kilpailuun on aiemmin osallistunut Simona Noja (1995).
Aleksandr Beljajev Aleksandr Beljajev syntyi 1884 Smolenskissa ortodoksipapin poikana. Aleksandrin sisar Nina kuoli lapsena sarkoomaan ja veli Vasili, eläinlääketieteen opiskelija, hukkui veneonnettomuudessa.
Aleksandra Iosifovna Aleksandralle ja Konstantinille syntyi kuusi lasta:Aleksandra viihtyi seurapiireissä hyvin eikä suuremmin ikävöinyt kotimaataan. Hovinainen Anna Tjutševan mukaan Aleksandra ei ollut erityisen sivistynyt tai älykäs: "– – hän on saanut suvun keskuudessa hemmotellun lapsen aseman, ja hänen monia tahdittomuuksiaan ja lipsahduksiaan pidetään vain hauskana kujeiluna." Tilanne oli tällainen kuitenkin vain aivan alussa, sillä Aleksandrasta kehittyi dynastian piirissä vähitellen vahva ja kunnioitettu henkilö.
Aleksandr Drevin Aleksandr Drevin eli Aleksandr Davidovitš Drevin, latviaksi Aleksandrs Rūdolfs Drēviṇs (3. kesäkuuta 1889 Cēsis, Latvia- 26. heinäkuuta 1938 Neuvostoliitto) oli latvialainen taidemaalari.
Aleksandr Hudilainen Aleksandr Hudilainen on naimisissa Tatjana Hudilaisen kanssa. Pariskunnalla on yksi poika. Aleksandr harrastaa laskettelua, metsästystä ja kalastusta. Hänen siskonsa Lilja Stepanova toimii johtajana Skuoritsan seurakunnan vanhusten palvelutalossa.
Aleksandre Roinašvili Aleksandre Roinašvili (, tunnettu myös venäläistetyllä nimellään Aleksandr Solomonovitš Roinov, ; 1846–1898) oli Georgian ensimmäinen ammattimaisesti toiminut valokuvaaja. Hänet tunnetaan Kaukasuksen alueen maisemakuvista ja ajan georgialaisten intellektuellien muotokuvista.
Aleksandr Blok Aleksandr Aleksandrovitš Blok (Александр Александрович Блок, 28. marraskuuta 1880 Pietari – 7. elokuuta 1921 Pietari) oli venäläinen runoilija. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä lyyrisistä runoilijoista Venäjällä Aleksandr Puškinin jälkeen.
Aleksandria Aleksandria (; , "al-Iskandariyya"; kopti, Rakotə) on kaupunki Egyptissä Välimeren rannalla, kannaksella, joka erottaa Välimeren murtovetisestä Maryutjärvestä, aivan Niilin suistossa. Aleksandria on saanut nimensä Aleksanteri Suuren mukaan, joka perusti kaupungin tammikuussa 331 eaa.
Aleksandr Herzen Aleksandr Ivanovitš Herzen (, "Aleksandr Ivanovitš Gertsen", 6. huhtikuuta 1812 Moskova, Venäjä – 21. tammikuuta 1870 Pariisi, Ranska) oli venäläinen länsimielinen kirjoittaja ja ajattelija, joka tunnettiin "Venäjän sosialismin isänä". Hänen salanimensä oli "Iskander".
Aleksandr Serafimovitš Aleksandr Serafimovitš (, oikealta nimeltään "Aleksandr Serafimovitš Popov", Алекса́ндр Серафи́мович Попо́в; 19. tammikuuta 1863 nykyisen Rostovin alueen Tsimljanskin piirin Nižnekurmojarskajan kylä – 19. tammikuuta 1949 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Zahartšenko Aleksandr Zahartšenko nousi Donetskin kansantasavallan pääministeriksi sotilaallisesta Oplot-järjestöstä elokuussa 2014 venäläisen Aleksandr Borodain jälkeen, samoihin aikoihin kuin myös "kansantasavallan puolustusministerinä" toiminut Igor Girkin (eli Strelkov) vetäytyi Venäjälle.
Aleksandr Goldfarb Aleksandr Vladimirovitš Goldfarb (, s. 1947 Moskova) on venäläinen liikemies. Hän toimi Boris Berezovskin rahoittaman International Foundation for Civil Liberties säätiön johdossa ja auttoi Aleksandr Litvinenkoa pakenemaan Venäjältä Turkin kautta Britanniaan.
Aleksandra (elokuva) Aleksandra on venäläisen Aleksandr Sokurovin ohjaama ja käsikirjoittama "sotaelokuva ilman laukaustakaan". Vuonna 2007 valmistunut filmi käsittelee Tšetšenian sotaa. Elokuvan ensi-ilta oli vuoden 2007 Cannesin elokuvajuhlilla, jossa se oli ehdolla Kultaisen palmun voittajaksi.
Aleksandr Dzasohov Aleksandr Sergejevitš Dzasohov (; osseetiksi Дзасохты Сергейы фырт Алыксандр, "Dzasohty Sergejy fyrt Aleksandr", s. 3. huhtikuuta 1934 Vladikavkaz) on pohjoisossetia-alanialainen poliitikko, joka toimi Pohjois-Ossetia-Alanian presidenttinä vuosina 1998–2005.
Aleksandr Tšerepnin Aleksandr Nikolajevitš Tšerepnin (; 21. tammikuuta 1899 Pietari – 29. syyskuuta 1977 Pariisi) oli venäläissyntyinen säveltäjä ja pianisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Nikolai Tšerepnin, joka oli Nikolai Rimski-Korsakovin oppilas. Aleksandrin pojat Serge ja Ivan olivat myös säveltäjiä.
Aleksandr Uljanov Aleksandr valmistui vuonna 1883 Uljanovskin lyseosta hyvin arvosanoin. Myöhemmin hän valmistui Pietarin yliopistosta pääaineena luonnontiede ja eläintiede. Aleksandr järjesti työläisten ja opiskelijoiden piirissä salaa kokouksia ja mielenosoituksia. Vuonna 1886 hän liittyi vallankumoukselliseen Narodnaja volja -järjestöön.
Aleksandra Pavlovna Romanova Aleksandra Pavlovna Romanova (1783 – 1801) oli syntyjään suuriruhtinatar, Venäjän keisari Paavali I:n ja keisarinna Maria Fjodorovnan tytär. Aleksandralla oli yhdeksän sisarusta, hän oli sisarusparven vanhin tytär. Hänen veljiään olivat muun muassa tulevat keisarit Aleksanteri I ja Nikolai I.
Aleksandr Menšikov Aleksandr Menšikov:
Aleksandra Ekster Avioliiton Aleksandra Grigorovitš solmi juristi Nikolai Eksterin kanssa vuonna 1908. Eksterin suku kuului Kiovan yläluokkaan ja oli tunnettu sekä älyllisistä- että kulttuuriharrastuksistaan. Nuoripari matkusti Pariisiin useaksi kuukaudeksi ja Aleksandra Ekster opiskeli maalaustaidetta Montparnassella Académie de la Grande Chaumièressa.
Aleksandr Fadejev (täsmennyssivu) Aleksandr Fadejev
Aleksandr Rodzjanko Aleksandr Rodzjanko oli Venäjän tsaarinaikaisen poliitikon Mihail Rodzjankon veljenpoika. Aleksandr sai sotilaskoulutuksena Venäjällä ja Ranskassa. Vuonna 1912 hänestä tuli eversti ja otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Rodzjanko sai apua englantilaisilta ja taisteli valkoisten vastavallankumouksellisten puolella Latviassa.
Aleksandra Iosifovna Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna (; 8. heinäkuuta 1830 Altenburg – 6. heinäkuuta 1911 Pietari) oli suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanovin puoliso. Suuriruhtinas oli Venäjän keisari Nikolai I:n toiseksi vanhin poika. Syntyjään Aleksandra Iosifovna oli Saksi-Altenburgin hallitsijasukuun syntynyt prinsessa Alexandra.
Aleksandra Petrovna Aleksandra ja Nikolai saivat kaksi poikaa. Avioliitto oli kuitenkin onneton. Aleksandra ei viihtynyt hovissa vaan oli pikemmin vaatimaton ja uskonnollinen ja omisti aikansa varattomien sairaanhoidon edistämiseen. Nikolai taas oli naistenmies ja ennen pitkää perusti rinnakkaisen perheen, johon vuodesta 1868 alkaen syntyi viisi lasta.
Aleksandr Petrov Aleksandr Petrov -nimisiä henkilöitä ovat:
Aleksandr Tretjakov Aleksandr Tretjakov -nimisiä henkilöitä ovat:
Aleksandr Abramov Aleksandr Abramov -nimisiä henkilöitä ovat:
Aleksandria (täsmennyssivu) Aleksandria () voi viitata seuraaviin:
Aleksandr Popov Aleksandr Popov -nimisiä henkilöitä:
Aleksandr Tkatšev Ohessa Aleksandr Tkatševin telinevoimistelumenestys taulukkomuodossa:
Aleksandr Volkov Aleksandr Volkov -nimisiä henkilöitä on useita:
Aleksandr Gortšakov Aleksandr Gortšakov oli kenraali Mihail Gortšakovin serkku.
Aleksandr Ivanov (täsmennyssivu) Aleksandr Ivanov () on seuraavien henkilöiden nimi:
Aleksandr Uljanov Aleksandrin kuolema oli Leninille järkytys, ja siitä alkoi hänen radikalisoitumisensa.
Aleksandra Fjodorovna Aleksandra Fjodorovna on ollut kahden Venäjän keisarinnan nimi:
Likani Likanin merkittäviin maamerkkeihin kuuluvat kolmilaivainen basilikakirkko 700–800-luvuilta ja Romanovien palatsi vuosilta 1892–1895. Idean jälkimmäiseen sai Léon Benois ja palatsin suunnitteli Leopold Bilfeldt. Se rakennettiin Mtkvari-joen rannalle suurherttua Nikolai Mihailovitš Romanovin kesäkartanoksi. Neuvostokaudella Likanin residenssi siirtyi valtion omaisuudeksi, ja siellä kävi keskeisiä neuvostohallinnon henkilöitä, mukaan lukien Josif Stalin. Uudelleen itsenäistyneessä Georgiassa palatsi toimii Georgian presidentin kesäresidenssinä. Kazakstanin valtion omistama energiayhtiö KazMunayGas osti loput Likanin virkistysalueesta, mukaan lukien neuvostokauden parantolan, huhtikuussa 2006.
Anastasija Volotškova Vuosina 1998–2000 Volotškova esiintyi Bolšoi-baletin prima ballerinana Jekaterina Maksimovan ohjauksessa. Volotškova tanssi muun muassa Gisellessä, Joutsenlammessa, La Bayadèressä, Prinsessa Ruususessa, Raymondassa ja Russian Hamletissa sekä esiintyi balettiseurueen kiertueilla eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 2001 Juri Grigorovitš kutsui Volotškovan takaisin Bolšoi-balettiin tämän oltua poissa keskittyessään soolouraansa ulkomailla. Volotškovan esitys Joutsenlammessa Bolšoi-teatterissa toi hänelle arvostetun Prix Benois de la Danse -palkinnon vuonna 2002. Samana vuonna Volotškova sai Venäjän kunnioitettu taiteilija -tunnustuksen.
Šeremetevin palatsi Pietari I lahjoitti tontin vuonna 1712 sotamarsalkka Boris Šeremeteville. Nykyisen verrattain hyvin säilyneen palatsin rakensivat 1740–1750-luvuilla Grigori Dmitrijev ja Savva Tševakinski. Sisätilat viimeisteli Šeremetevien maaorja Fjodor Argunov. Kartanomaisesti etupihan perällä sijaitseva rakennus edustaa koristelultaan siirtymävaihetta varhaisen pietarilaisen barokin ja täysbarokin välillä. Moneen kertaan uudistettujen sisätilojen suunnitteluun ovat osallistuneet Ivan Starov, Giacomo Quarenghi, Andrei Voronihin sekä Ijeronim Korsini, joka vuonna 1838 loi näyttävän rauta-aidan. Vuonna 1867 rakennetun pohjoissiiven on suunnitellut Nicholas Benois.
Aleksandra Petrovna Syntyjään Aleksandra oli saksalaissukuinen herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine von Oldenburg, herttua Peter von Oldenburgin tytär. Hänen isoisoisänsä oli Venäjän keisari Paavali I. Alexandra kuitenkin varttui Pietarissa. Avioituessaan pikkuserkkunsa suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin kanssa vuonna 1856 hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja otti nimen Aleksandra Petrovna.
Nikolai I Nikolailla ja Aleksandralla oli seitsemän aikuisikään varttunutta lasta: tuleva Aleksanteri II, suuriruhtinaat Konstantin, Nikolai ja Mihail sekä suuriruhtinattaret Aleksandra, Maria ja Olga. Heistä Aleksandra kuoli 1844. Nikolailla oli myös ainakin kolme lasta avioliittonsa ulkopuolella mm. tytär nimeltä Youzia ruotsalaissyntyisen Anna Maria Charlotta Rutensköldin (1791-1856) kanssa.
Jack Ryan: Shadow Recruit Ryanille ja CIA:lle paljastuu, että Viktorin pojan, Aleksandrin (Alec Utgoff), kuolema oli lavastettu. Aleksandr oli Yhdysvalloissa peitetehtävissä. Ryan löytää taidoillaan tämän piilopaikan ja selvittää myös tulevan terrorihyökkäyksen kohteen, joka on itse Wall Street. Hän huomaa poliisiajoneuvoksi naamioidun auton ja lähtee tämän perään. Hän ajautuu kamppailuun Aleksandrin kanssa ja huomaa pommin olevan ajoneuvon sisällä. Hän ei kykene purkaamaan pommia, joten hän kaappaa auton ja ohjaa sen East Riveriin, ja hyppää ulos ennen kuin pommi räjähtää ja tappaa Aleksandrin. Sillä välin Venäjällä toiset salaliittolaiset tappavat Cherevinin. Ryan ja Harper saavat myöhemmin kutsun Valkoiseen taloon tapaamaan Yhdysvaltain presidenttiä.
Aleksandr Komarov Aleksandr Komarov tai Aleksander Komarov voi viitata seuraaviin:
Aleksandr Jakovlev (täsmennyssivu) Aleksandr Jakovlev voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Aleksandr Utkin Aleksandr Utkin (; s. 17. elokuuta 1986) on venäläinen maastohiihtäjä.
Aleksandr Kulkov Aleksandr Sergejevitš Kulkov () on kilpauransa päättänyt, Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija.
Aleksandra Kustova Aleksandra Kustova (s. 26. elokuuta 1998) on venäläinen mäkihyppääjä.
Aleksandr Drankov Aleksandr Osipovich Drankov (1880–1949) oli pietarilainen valokuvausyrittäjä ja elokuvaohjaaja.
Aleksandr Kudrjavtsev Vuonna 1985 Aleksandr Kudrjavtsev palasi takaisin Moskovaan puoluetehtäviin osastopäälliköksi.
Aleksandr Bolšunov Aleksandr Bolšunov (s. 31. joulukuuta 1996) on venäläinen maastohiihtäjä ja olympiamitalisti.
Aleksandr Konovalov Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli sotateollisuuskomitean varapuheenjohtaja. Komiteaa johti Aleksandr Gutškov.
Henrik VI (Englanti) William Shakespeare kirjoitti 1590-luvulla kolmiosaisen näytelmän Henrik VI:sta. Tämä esiintyy myös haamuna näytelmässä "Rikhard III".
Coriolanus Coriolanus on William Shakespearen noin vuonna 1607 kirjoittama poliittinen tragedia. Se sijoittuu tasavallan ajan Roomaan ja kuvaa konsuliksi nousevan Gaius Marcius Coriolanuksen elämää. Historialliset tietonsa Shakespeare sai ilmeisesti Plutarkhoksen ja Liviuksen teoksista.
__notoc__
Näytelmästä on tehty televisioversiot 1963, 1965, 1979 ja 1984.
Itävaltalainen Heinrich von Collin kirjoitti samasta aiheesta oman näytelmänsä, ja Ludwig van Beethoven sävelsi siihen alkusoiton (op. 62).
Ib Melchior Melchior kirjoitti myös "Hour of Vengeance" -näytelmän, jonka perustana oli viikinki Amledin tarina, joka inspiroi myös William Shakespearea Hamletin kirjoittamisessa.
Kālidāsa Ensimmäisenä "Śakuntalā"-näytelmän englannin kielelle käänsi William Jones vuonna 1789. Käännöksensä esipuheessa hän kutsuu Kālidāsaa ”Intian Shakespeareksi”; näin syvä ihailu on eräänlainen huipentuma 1700-luvun loppupuolen kehitykselle, jossa lännessä löydettiin sanskritinkielinen kirjallisuus. Kālidāsan teokset innostivat monia eurooppalaisia kirjailijoita ja säveltäjiä, kuten Johann Wolfgang von Goethea ja Johann Gottfried von Herderiä. Ensimmäisen saksankielisen käännöksen laati Georg Forster jo vuonna 1791, ja Saksassa Kālidāsa saikin erityisen innostuneen vastaanoton. Vuonna 1830 Goethe kirjoitti näytelmän ranskaksi kääntäneelle Antoine-Léonard de Chézylle:
Otello (Verdi) Otello on Giuseppe Verdin säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoitti Arrigo Boito William Shakespearen näytelmän "Othello" mukaan. Otellon Suomen ensiesitys oli 2. helmikuuta 1923 Suomalaisessa Oopperassa.
Charlton Heston Vuonna 1948 perhe muutti New Yorkiin, jossa Heston sai avustavan roolin Broadwaylla William Shakespearen näytelmässä Antonius ja Kleopatra. Lisäksi hän esitti monia rooleja televisiokanava CBS:llä 1950-luvulla.
Ilias Homeroksen vaikutus eurooppalaiseen kirjallisuuteen, taiteeseen ja muuhun kulttuurin teki uuden paluun renessanssiaikana. Kirjallisuudessa "Iliaan" teemat toistuivat edelleen usein keskiaikaisten versioiden kautta. Geoffrey Chaucer kirjoitti runoelman "Troilus ja Criseyde". William Shakespeare käytti "Iliasta" aineistona näytelmäänsä "Troilus ja Cressida". Kummatkin keskittyivät keskiaikaiseen legendaan troijalaisten Troiloksen ja Kressidan rakkaustarinasta. Shakespearen versio on nähty komediana, koska se kääntää monet "Iliaan" tapahtumat päälaelleen.
Lauri Sipari Sipari kirjoitti 1970-luvulla useita Suomen historiasta aiheensa saaneita näytelmiä ("Sven Tuuva", "Suomen kuningas", "Salakauppoja", "Kesä Aunuksessa", "-06", "Wiipurin nopeat", "Vapauden kaikuja", "Siviilikesä") joita esitettiin Suomenlinnan kesäteatterissa. Sipari on myös suomentanut William Shakespearen näytelmät "Julius Caesar", "Coriolanus", "Kesäyön uni, Timon ateenalainen" ja "Romeo ja Julia" sekä August Strindbergin "Uninäytelmän".
Othello (vuoden 1952 elokuva) Othello on Orson Wellesin vuonna 1952 ohjaama draamaelokuva, joka perustuu William Shakespearen samannimiseen "Othello"-näytelmään. Ohjauksen lisäksi Welles toimi elokuvan tuottajana ja esitti sen pääosaa. Elokuvaa kuvattiin Marokossa, Venetsiassa, Toscanassa, Roomassa sekä Scaleran studiolla Roomassa. Welles kirjoitti kolmetuntisesta näytelmän 90-minuuttiseksi elokuvaksi. "Othello" voitti Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1952.
Vladimir Trošin Vuodesta 1947 vuoteen 1988 Trošin kuului Moskovan taiteellisen teatterin (MHAT) vakinaiseen näyttelijäkuntaan. Hän työskenteli kahden sukupolven ajan monien Venäjän arvostetuimpien näyttämötaiteilijoiden kanssa. Vuonna 1955 Trošin esiintyi narrin osassa William Shakespearen näytelmän "Loppiaisaatto" neuvostoliittolaisessa versiossa (Dvenadtsataja Notš). Näytelmässä Trošin lauloi yhdeksän säveltäjä Eduard Kolmanovskin sävellystä.
Romeo ja Julia Shakespeare löysi aiheen Arthur Brooken englanninkielisestä runosta "The Tragical History of Romeus and Juliet" (1562), joka oli käännös Ranskan kautta välittyneestä italialaisesta kertomuksesta. Tarinan Romeosta ja Juliasta (italiaksi Giulietta) kirjoitti alun perin italialainen Luigi da Porto 1520-luvulla. Shakespeare ehti ensimmäisenä kirjoittaa aiheesta näytelmän. Shakespeare käyttää useissa muissakin näytelmissään "Romeossa ja Juliassa" esiintyvää "Liebestod-motiivia", joka yhdistää rakkauden ja kuoleman toisiinsa.
Kuinka äkäpussi kesytetään Johdannossa on kaksi viittausta Marian Hacketiin, joka piti oluthuonetta Wincotissa (johdanto, 2,21) ja Cicely Hacketiin (johdanto 2,89). Wincot oli pikkuruinen kylä runsaan kuuden kilometrin päässä Stratford-upon-Avonista. Tätä viittausta pidetään todisteena sille näkemykselle, että William Shakespeare of Stratford kirjoitti itse näytelmänsä.
Eeva-Liisa Manner Manner aloitti 1940-luvun lopulla kriitikkona "Taiteen maailma" -lehdessä. Hän kirjoitti kritiikkejä myös tamperelaisiin "Kansan Lehteen" (1956–1962) ja "Aamulehteen" (1962–1990). Manner myös suomensi kirjallisuutta; nuorempana viihdekirjallisuutta, myöhemmin muun muassa Georg Büchneriä, Yasunari Kawabataa, Hermann Hesseä, Václav Havelia, Konstantinos Kavafista, Tomas Tranströmeriä, Oscar Parlandia. Lewis Carrollia. Franz Kafkaa ja William Shakespearen näytelmiä. Hän käänsi erityisesti kuunnelmia radioon ja näytelmiä teattereille.
Thomas Sheridan Opiskeluaikanaan Sheridan kirjoitti farssin "The Brave Irishman or Captain O'Blunder", joka sai ensiesityksensä 1738. Hän debytoi näyttämöllä Smock Alley -teatterissa 1743: hänellä oli nimiosa William Shakespearen näytelmässä "Rikhard III". Sheridanista tuli yksi aikansa kuuluisimmista irlantilaisnäyttelijöistä ja häntä verrattiin usein David Garrickiin. Hänestä tuli sittemmin teatterinjohtaja.
Thomas More Vuosien 1513 ja 1518 välillä More kirjoitti kesken jääneen teoksen "Kuningas Rikhard III:n historia", joka vaikutti huomattavasti William Shakespearen näytelmään "Rikhard III". Sekä Moren että Shakespearen teokset herättävät nykyisissä historiantutkijoissa ristiriitoja, sillä ne antavat kuninkaasta hyvin liioitellun negatiivisen kuvan, mikä johtuu ainakin osittain kirjoittajien kuuliaisuudesta Tudor-suvulle, joka oli riistänyt kruunun Rikhardilta ruusujen sodan lopulla. Moren teos ei kuitenkaan juurikaan mainitse Henrik VII:tä, ensimmäistä Tudor-suvun kuningasta, mahdollisesti koska Morella oli kaunaa häntä kohtaan aiemmalta poliittiselta uraltaan.
Henrik IV (näytelmä) Henrik IV () on William Shakespearen näytelmä. Suomennos on ilmestynyt kahtena niteenä, kuten alkuteoskin.
Teatteriyhdistys Palokärki Ryhmän neljäs tuotanto, William Shakespearen "Kesäyön uni", josta tehtiin sovitusversio, esitettiin tammi-helmikuussa 2008 vain Espoossa. Näytöksiä pidettiin ensimmäisen kerran useita peräkkäin. Näytelmä sai runsaasti katsojia. Näytelmä pidettiin Shakespearen kaltaisena: groteski hulluttelu yhdistyy elämän vakavimpiin kysymyksiin. Theseuksen roolin teki vierailijana Mikko Leppänen. Näytelmän ohjauksesta vastasi Emilia Lindholm.
Len Cariou Cariou aloitti näyttelemisen Stratfordissa, Ontariossa, jossa hän esitti monia klassisia rooleja, kuten monia William Shakespearen näytelmien päähenkilöitä. Hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1968. Ensimmäisen pääroolinsa hän sai elokuvan "Kaikki Eevasta" musikaaliversiossa "Applause". Hän sai siitä Tony -ehdokkuuden parhaaksi näyttelijäksi musikaalissa. Vuonna 1979 hän voitti Tonyn ja Drama Desk -palkinnon roolistaan Sweeney Toddina Stephen Sondheimin samannimisessä musikaalissa.
Julius Caesar Caesarin lausumista viimeisistä sanoista on monta eri versiota. Kreikkalaista kulttuuria ihaillut Caesar lienee lausunut tämän alun perin kreikaksi, kuten useimmat muistakin lentävistä lauseistaan. Suetonius kertoo niiden olleen "" ("kai sy teknon?", "sinäkin poikani?"). William Shakespearen näytelmässä Julius Caesar viimeiset sanat ovat "Et tu, Brute" (Sinäkin Brutukseni). Tälle versiolle ei ole mitään historiallista lähdettä ja se on todennäköisesti Shakespearen keksintöä. Caesarin kerrotaan sanoneen myös: "Sed ista vis est!" ("Tämähän on väkivaltaa!"), kun hän ensimmäisen kerran tajusi senaattorien aikeet.
Aleksis Kivi Kiven kuoleman jälkeen Ahlqvist kirjoitti häpäisyrunon, joka ilmesyi kokoelmassa "Säkeniä" (1874):"Runoilijaks" ma ristittiin,
Sanottiin Shakespeariksi,
Verraksi Väinön väitettiin:
Muut' en mä ollut kuitenkaan
Kuin taitamatoin tarhuri
Ja hullu viinan juoja vaan.Kiven kirjallisen kehityksen alkuvaiheita leimasi romantiikka, mutta hänen varsinaiset taipumuksensa viittasivat selvästi realismiin. Aleksis Kivi – jota nimeä hän käytti kirjailijanimenä ensi kerran "Kullervon" käsikirjoituksen yhteydessä 1860 – ei taloudellisten syiden vuoksi voinut lähteä ulkomaille, mutta Turussa hän sentään kävi. Hänen lukeneisuutensa piiri ulottui kuitenkin koulu- ja yliopistokirjoista maailmankirjallisuuteen. Kivi luki kaikkea Heldin ja Corvinin "Maailmanhistoriasta" kemian analyyseja käsitteleviin teoksiin, sanomalehtiin, Erik Stagneliuksen ja William Shakespearen näytelmiin. Kirjallisia vaikutteita hän sai etenkin Shakespearelta, Miguel de Cervantesilta ja Ludvig Holbergilta.
Esperanto Esperantokirjallisuus sai alkunsa jo ennen kielen virallista julkistamista, kun kielen luoja L. L. Zamenhof käänsi runoutta ja proosaa esperantoksi testatakseen kielen kehittyneisyyttä ja ilmaisukykyisyyttä. Nykyesperantistit voivat löytää näistä teksteistä paljon kielivirheitä, joka johtui kielen kehitysvaiheesta. Myös kielen julkaisun jälkeen Zamenhof kirjoitti ja käänsi ahkerasti. Tunnetuimpia käännöksiä ovat Vanha testamentti ja useat William Shakespearen näytelmät.
Esperantokulttuuri Esperantokirjallisuus sai alkunsa jo ennen kielen virallista julkistamista, kun kielen luoja L. L. Zamenhof käänsi runoutta ja proosaa esperantoksi testatakseen kielen kehittyneisyyttä ja ilmaisukykyisyyttä. Nykyesperantistit voivat löytää näistä teksteistä paljon kielivirheitä, joka johtui kielen kehitysvaiheesta. Myös kielen julkaisun jälkeen Zamenhof kirjoitti ja käänsi ahkerasti. Tunnetuimpia käännöksiä ovat Vanha testamentti ja useat William Shakespearen näytelmät.
Rikhard II (näytelmä) Rikhard II () on William Shakespearen historiallinen näytelmä Englannin kuningas Rikhard II:sta. Uusimman suomennoksen on tehnyt Matti Rossi vuonna 2008.
Venetsian kauppias Näytelmä on sovitettu myös elokuvaksi. Michael Radfordin ohjausta vuodelta 2004 sekä alkutekstille uskollisena että onnistuneena sovituksena. * Katso myös Luettelo William Shakespearen näytelmien elokuvasovituksista.
Julius Caesar Caesarista on kirjoitettu lukuisia kirjoja ja näytelmiä, tunnetuimpana William Shakespearen näytelmä "Julius Caesar". Caesaria on käytetty myös nykyisessä populaarikulttuurissa, kuten elokuvissa ja sarjakuvissa, ehkä kuuluisimpana esimerkkinä Asterix seikkailee -sarjassa, jossa hän toimii antagonistina. Elokuvasovitukset ovat yleensä perustuneet Shakespearen näytelmään. Ensimmäinen näistä tehtiin jo vuonna 1908, ja tunnetuin lienee vuoden 1953 versio, jossa Marlon Brando näytteli Marcus Antoniusta. Vuonna 2005 HBO aloitti televisiosarjan "Rooma", joka kuvaa Caesarin ja hänen lähipiirinsä elämää Gallian valloituksesta eteenpäin.
Marjorie Main Mainin ensimmäinen teatteriseurue oli erikoistunut William Shakespearen näytelmiin. Seurue oli mukana Chautauqua-kiertueella. Ensimmäinen rooli, josta Main sai palkkaa, oli Katherine näytelmässä "Kuinka äkäpussi kesytetään".
Norjan kirjallisuus Norjan kansainvälisesti tunnetuin kirjailija Henrik Ibsen (1828–1906) julkaisi ensimmäisen näytelmänsä, muinaiseen Roomaan sijoittuvan "Catilinan" vuonna 1850 ja hallitsi koko vuosisadan loppupuolen norjalaista draamaa. 1850- ja 1860-luvuilla hän kirjoitti antiikkiin ja Norjan varhaishistoriaan sijoittuvia näytelmiä esikuvinaan muun muassa englantilainen William Shakespeare ja tanskalainen Adam Gottlob Oehlenschläger. Tärkeimpiä kansallisromantiikan ja realismin välimaastoon lukeutuvia näytelmiä ovat "Kongs-Emnerne" (1863, , WSOY 1884), joka liittää 1200-luvulla käydyn kuningas Haakon Haakoninpojan ja Skule-jaarlin valtataistelun 1800-luvun kansakunnan rakentamisen henkeen, ja "Peer Gynt" (1867), joka yhdistää norjalaisia kansallisromanttisia ja myyttisiä aineksia psykologiseen kehityskertomukseen ja identiteetin etsimiseen.
Heather Peace Heather Peacen ensimmäinen näyttämörooli oli vuonna 1997 Harrogate-teatterissa näytelmässä "My Fair Lady", jossa hän näytteli Eliza Doolittlea. Hän näytteli myös Mirandaa William Shakespearen näytelmässä "Myrsky" sekä samaa roolia näytelmässä "Return to the Forbidden Planet".
Macbeth (albumi) Macbeth on Laibach-yhtyeen albumi. Siinä on Laibachin tekemää musiikkia Wilfried Minksin ohjaukseen William Shakespearen Macbeth-näytelmästä. Näytelmää esitettiin Deutsches Schauspielhausissa Hampurissa vuosina 1987-1988.
Venetsian kauppias Venetsian kauppias () on William Shakespearen näytelmä. Teos on kirjoitettu vuosien 1596 ja 1598 välisenä aikana. Näytelmä on kuuluisa Shylock-nimisen juutalaisen kuvauksesta ja sen herättämistä antisemitismiin liittyvistä kysymyksistä.
Sir John Falstaff Falstaff on kirjallinen henkilöhahmo, joka esiintyy William Shakespearen näytelmissä tulevan kuningas Henrik V:n seurassa pysyttelevänä pyylevänä ritarina. Falstaff esiintyy näytelmissä "", "" ja "Windsorin iloiset rouvat".
10 Things I Hate About You 10 Things I Hate about You:n hahmot ovat harvinaisen monisanaisia huolimatta siitä, että he kuuluvat klikkeihin, joka on taas yhteydessä William Shakespearen tyyliin. Monissa kohdissa myös hahmot joko siteeraavat Shakespearea tai viittaavat hänen tapaansa kirjoittaa omassa puheessaan, yleensä huumorilla. Esimerkiksi kun Cameron näkee Biancan ensimmäistä kertaa hän sanoo: "minä palan, minä ikävöin, minä voivun!" ("I burn, I pine, I perish!"). Myös, kun Michael pysäyttää moottoripyöränsä Katin auton eteen ja Kat huomaa hänet, hän sanoo Katia äkäpussiksi (The Shrew).
Birgitte Hjort Sørensen Vuonna 2014 hän esiintyi Donmar Warehousen tuotannossa William Shakespearen näytelmässä "Coriolanus". Hän esitti näytelmässä Coriolanuksen, jota näytteli Tom Hiddleston, vaimoa Virgiliaa. Näytelmästä tehtiin televisioelokuva, jota esitettiin muun muassa Suomessa Finnkinon elokuvateattereissa National Theatre Live -nimikkeen alla.
Turhaa lemmen touhua Kenneth Branagh ohjasi näytelmän pohjalta vuonna 2000 musikaalielokuvan ja sijoitti sen 1930-luvulle. Televisio- ja elokuvasovituksia on tehty useita sekä ennen että jälkeen sen. Katso myös Luettelo William Shakespearen näytelmien elokuvasovituksista.
Shakespearen sonetit Runoilla on minäkertoja, jonka ohella runojen henkilöinä esiintyvät miespuolinen ""Fair friend"", naispuolinen ""Dark lady"" ja kilpaileva miesrunoilija. Näiden henkilöiden henkilöllisyydestä on tutkijoiden keskuudessa monia käsityksiä. Sonettien puhujaksi voidaan ajatella Shakespearea itseään, mutta yhtäläisyysmerkkiä ei heidän välilleen voi sijoittaa. Runot kuvastavat kuitenkin niin aitoa tunnetta, että niissä on paljon Shakespearen omakohtaista elämää. Esimerkiksi minäkertoja vertailee sonettien kirjoittamista ja näytelmäkirjailijan työtä ja lainailee ilmaisuja näytelmistä. Runoissa pidetään sonettien kirjoittamista arvokkaampana kuin näytelmien tekemistä, mutta muutamissa Shakespearen näytelmäviittauksissa asia kuvataan päinvastaisesti niin, että sonettien tekeminen olisi keveää lurittelua.
Houkutus (kirjasarja) Meyer on kertonut, että jokaisella kirjalla on omat innoittajansa klassikkoteoksissa ja että kirjat perustuvat löyhästi näihin. Ensimmäistä osaa "Houkutusta" innoitti Jane Austenin teos "Ylpeys ja ennakkoluulo" kun taas "Uusikuu" perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään "Romeo ja Julia". "Epäilys" sai innoitusta Emily Brontën "Humisevasta harjusta". Viimeinen osa "Aamunkoi" perustuu osittain Shakespearen näytelmään "Juhannusyön uni", mutta Meyerin mukaan sitä inspiroivat myös muut teokset, kuten näytelmä "Venetsian kauppias"'. Myös Orson Scott Cardin teokset ja L. M. Montgomeryn "Anna"-sarja ovat vaikuttaneet suuresti Meyerin kirjoihin ja kirjoitustyyliin.
Irma Wikström Wikströmin näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anisja Leo Tolstoin näytelmässä "Pimeyden valta" ja Portia William Shakespearen komediassa "Venetsian kauppias". Hänen roolejaan olivat niin ikään Liisa suomalaisessa kansannäytelmässä "Pohjalaisia" ja Joana näytelmässä "Iloinen sanoma".
Luise Rainer Rainerin ensimmäinen koe-esiintyminen oli Düsseldorfissa Frank Wedekindin näytelmään "Pandoran lipas". Sen jälkeen hän näytteli Wedekindin näytelmässä "Kevään herääminen". Pahamaineisen seksuaalisessa näytelmässä hän oli niin vakuuttava, että Max Reinhardt kutsui hänet Wieniin. Reinhardtin seurueessa Rainer näytteli muun muassa Luigi Pirandellon ja William Shakespearen näytelmissä. Pirandellon näytelmässä "Kuusi henkilöä etsii tekijää" hän oli niin erinomainen, että häntä kutsuttiin sanomalehdissä ”draaman ihmelapseksi”.
Salamurha Englannin kielessä sanaa "assassination" tiedetään ensimmäisenä käytetyn William Shakespearen näytelmässä "Macbeth" vuodelta 1605.
Nukkuminen Ihmisellä on sisäinen kello, joka säätelee uni-valverytmiä. Se noudattaa niin sanottua sirkadiaanista rytmiä ja varmistaa, että ihminen nukkuu säännöllisesti. Ihmisen sisäinen vuorokausi on yleensä hiukan enemmän kuin tasan 24 tuntia. Useimpien ihmisten sisäinen vuorokausi vaihtelee 23:41 tunnista 24:35 tuntiin. Miesten sisäinen vuorokausi on keskimäärin 6 minuuttia pidempi kuin naisten. Sisäisen kellon jätättämisestä johtuen ihmisen vuorokausirytmi pyrkii pitenemään ja nukkumaanmeno siirtymään koko ajan myöhäisemmäksi. Sisäinen kello reagoi esimerkiksi valoon, sosiaaliseen ympäristöön ja säännöllisyyteen nukkumaanmenossa ja ylösnousemisessa. Sisäinen kello voi joutua epätahtiin esimerkiksi vuorotyön tai mannertenvälisen lennon seurauksena.
Nukkuminen Eläinlajien unentarve riippuu paljon siitä, kuinka energiapitoista niiden ravinto on. Kasvinsyöjät nukkuvat vähän, koska niiden täytyy syödä paljon saadakseen riittävästi energiaa. Lihansyöjät nukkuvat paljon, sillä niiden ruoka on energiapitoista ja niille jää aikaa nukkua. Sekaravintoa syövät suuret lajit, kuten ihminen ja sika, sijoittuvat näiden ääripäiden väliin. Isot kasvinsyöjät, kuten lammas, hevonen, kirahvi ja norsu, nukkuvat alle viisi tuntia vuorokaudessa, mutta pienet jyrsijät nukkuvat tavallisesti 8–9 tuntia. Sellaiset pedot kuten suuret kissaeläimet, joiden ei tarvitse syödä joka päivä, voivat nukkua 15 tuntia, ja pienemmät pedot kuten kissa, koira ja kettu, nukkuvat yli 10 tuntia. Piilossa nukkuvat eläimet nukkuvat usein pidempään ja sikeämmin kuin vaarallisella paikalla nukkuvat.
Viivästynyt unijakso Kehon lämpötila ja vireystila vaihtelevat suunnilleen samalla tavalla joka vuorokausi. Elimistön sisäinen kello säätelee kehon lämpötilaa ja melatoniinin tuotantoa. Nämä kaksi tekijää vaikuttavat olennaisesti siihen, miten ja milloin ihminen nukkuu. Nukahtamistaipumus on terveillä henkilöillä suurimmillaan aamuyöllä kello 2 ja 6 välillä, jolloin kehon lämpötila on alimmillaan ja melatoniinin tuotanto suurimmillaan. Ihmisen biologinen vuorokausirytmi on yli 25 tunnin pituinen, mutta päivänvalon säätelemä melatoniinintuotanto tahdistaa yleensä sisäistä kelloa niin, että vuorokausirytmi kutistuu keskimäärin 24 tuntiin ja kymmeneen minuuttiin. Sisäisen kellon joustokyky heikkenee iän myötä..
Ihminen Aikuisen ihmisen unentarve on keskimäärin 7–8 tuntia ja 3–18-vuotiaan lapsen 9–12 tuntia vuorokaudessa, riippuen iästä. Alle kolmevuotiaiden unentarve on suurin. Vanhemmat ihmiset nukkuvat vain 6–7 tuntia päivässä. Univaje heikentää ihmisen suorituskykyä.
Atlantis Myytti onnellisesta ja vauraasta, mutta myöhemmin mereen hukkuneesta valtakunnasta tulee esiin monissa kulttuureissa (muun muassa kelttien Avalon ja Raamatun vedenpaisumuskertomus). Muun muassa baskit uskoivat olevansa Atlaintikan jälkeläisiä ja atsteekit uskoivat tulleensa idästä Aztlanin saarelta. Mahabharatassa mainitaan Atala-niminen saari, joka upposi läntiseen mereen suuren sodan seurauksena.
Atalan asukkaiden sanottiin olevan valkoisia ihmisiä, jotka eivät koskaan nuku tai syö". Herodotos kuvailee "Historiassaan" atlantteja hyvin samaan tapaan: ihmisiksi jotka "eivät koskaan uneksi tai syö mitään elävää".
Liikaunisuus Liikaunisuus eli hypersomnia (G47.1) on päiväsaikaan ilmenevää arkea haittaavaa uneliaisuutta. Liikaunisuudesta kärsivä potilas kärsii päiväaikaisesta väsymyksestä siitä huolimatta, että nukkuu yleensä keskimääräistä pidempiä yöunia. Liikaunisuus huonontaa usein ihmisen toimintakykyä.
Saaristomeri Saaristomeri on Suomen aurinkoisinta seutua. Talvet ovat varsin pilvisiä, mutta kesä on aurinkoinen. Utö on jaksolla touko-elokuu keskimäärin Suomen aurinkoisin paikka. Auringonpaistetunteja on vuodessa keskimäärin 1 990, joka on noin 200 tuntia enemmän kuin Vantaalla ja yli 600 tuntia enemmän kuin Pohjois-Lapissa. Saariston kesät ovat kuivempia kuin mantereella. Talvet ovat vähälumisia, sillä osa talven sateista tulee myös vetenä. Sadepäiviä on keskimäärin 160 kpl vuodessa.
Snapchat Snapchatissa voi lähettää kuvia, videoita ja tekstiä muille. Kuvia ja videoita voi muokata tekstillä, hymiöillä ja piirroksella. Vuonna 2015 Snapchattiin julkaistiin päivittäin vaihtuvat "filtteri"-nimellä kutsutut erilaiset kasvoja muokkaavat toiminnot. Niistä suosituimmaksi on noussut "koirafiltteri", joka ei poistu ollenkaan toisin kuin muut filtterit ennen kuin ne palaavat uudestaan. Vuonna 2016 Snapchattiin tuli mahdolliseksi soittaa internet-yhteyden avulla maksuttomia ääni- ja videopuheluita. Snapchatissa on myös Best Friend -lista, jonne kerääntyy lista ihmisistä, joiden kanssa lähetätte eniten snäppejä toisillenne. Jos snäppejä lähettää toisen kanssa kolmena vuorokautena niin, että molemmat lähettävät toisilleen ainakin yhden snäpin 24 tunnin kuluessa, henkilöille tulee "streak", joka kertoo, kuinka monta vuorokautta he ovat lähetelleet toisilleen snäppejä niin, ettei välissä ole ehtinyt olla 24 tuntia. Jos 24 tuntia ylittyy eivätkä molemmat osapuolet ole lähettäneet toisilleen snäppiä, "streak" katkeaa.
Harry Potter -sarjan käsitteet Koska ankeuttajat ovat sokeita, ne aistivat ja ruokkivat itsensä positiivisilla tunteilla, onnellisuudella ja ihmisten hyvillä muistoilla, pakottaen heidät muistamaan pahimmat muistonsa. Ankeuttajien läsnäolo tekee ympäristön ilmastosta kylmän ja pimeän. Vaikutukset riippuvat siitä kuinka monta ankeuttajaa lähettyvillä on. Vaikka ankeuttajat aistivat tunteita, niillä on vaikeuksia erottaa ihmiset toisistaan, kuten Barty Kyyry Jr. huomasi paetessaan Azkabanista. Niillä on myös vaikeuksia aistia eläinten tunteita, koska eläimen tunteet ovat alkukantaisemmat kuin ihmisen; tämän heikkouden takia Sirius Musta pystyi karkaamaan Azkabanista animaagimuodossaan. Ruokkiessaan itseään positiivisilla tunteilla, ankeuttajat voivat antaa ankeuttajan suudelman, jolloin ankeuttaja imee uhrin sielun tämän suun kautta. Uhrista jää jäljelle vain tyhjä kuori, joka ei pysty ajattelemaan eikä paranemaan. Uskotaan, että ankeuttajan suudelman saaminen on pahempaa kuin kuolema. Ankeuttajat ovat kuolemattomia ja siksi on vain muutama keino torjua ne; yksi keino on käyttää Suojeliusta, joka ajaa ne pois. Jos ankeuttajat onnistuttiin ajamaan pois, suklaa on tehokas ensiapu kohtaamisesta toipumiseen. Ankeuttajat ovat näkymättömiä jästeille, mutta vaikutus on silti sama. Vähintään yksi surkki on väittänyt nähneensä ankeuttajan, mutta Rowling on sanonut tämän valehdelleen, ja että Arabella Figg tiesi ankeuttajien olevan lähellä niiden vaikutuksen takia.
Ideaoppi "Valtio" pyrkii kuvaamaan, kuinka tämä tapahtuu. Vaikka ihmiset eivät voikaan täydellisesti tuntea sellaisia ideoita kuin Oikeudenmukaisuus, Kauneus, Rohkeus jne., niiden epätäydellisten kopioiden ja ilmentymien kautta ne voidaan tuntea eri määrissä; samoin eri ihmiset kykenevät tähän eri tavalla. Teoksessa kuvatun ihannevaltion hallitsijoina toimivat filosofikuninkaat, jotka ovat kykeneviä näkemään ”Hyvän idean” ja muut ideat.
Istuminen Istumisen terveysvaikutuksia tutkitaan yhä enemmän ympäri maailmaa. Aiemmin tätä ei ole tutkittu paljonkaan siitä huolimatta, että nykyajan ihmiset istuvat suurimman osan valveillaoloajastaan. Keskimäärin aikuinen istuu 9,3 tuntiä päivässä ja liikkuu vain 6,5 tuntia päivässä.
Nukkuminen Alle kolmekuukautinen vauva nukkuu 10,5–18 tuntia päivässä epäsäännöllisissä jaksoissa. Yksi unijakso voi kestää muutamasta minuutista useisiin tunteihin. 4–11 kuukauden ikäinen vauva nukkuu yleensä yön aikana 9–12 tuntia sekä ½–2 tunnin nokoset yhdestä neljään kertaa päivän aikana. Yhden ja kahden vuoden ikäiset lapset nukkuvat 11–14 tuntia vuorokaudessa. Puolitoistavuotiaasta asti lapset nukkuvat yhdet parin tunnin nokoset päivässä. Kolmesta viiteen vuotiaat nukkuvat yleensä 11–13 tuntia yössä. Kuuden ja 13 vuoden ikävuoden välillä lapset tarvitsevat 9–11 tuntia unta, mutta koulun, television ja vapaa-ajan vuoksi unet jäävät usein lyhyemmiksi.
Kummikarhut Kotipaikassaan Kummikarhut keskustelevat siitä, kuinka ihmisistä olisi vain harmia. Terhon alkaessa puhua he piiloutuvat, kunnes Mökö-Kummi sitoo hänet ja alkaa pitää puhuttelua. Kummikarhut ihmettelevät erityisesti mistä Terho on saanut medaljongin itselleen ja hän kertoo saaneensa sen isoisältään. Terholle tulee jano ja hän pyytää jotakin juotavaa. Kummikarhut antavat hänelle Kummikarhujen voimanlähdettä "kummimarjamehua", jota he ovat valmistaneet monien satojen vuosien ajan.
Vaikuttavuuskerroin Vaikuttavuuskerroin kertoo kuinka monta viitettä keskimäärin kyseinen julkaisu sai kahden edellisen vuoden artikkeleihinsa. Jos julkaisun vaikuttavuuskerroin on esimerkiksi 3 vuonna 2008, jokaiseen kyseisen julkaisun julkaisemaan artikkeliin vuosina 2006 ja 2007 viitattiin muista julkaisuista vuoden 2008 kuluessa keskimäärin kolme kertaa.