mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Linnut Näkö on lintujen tärkein aisti. Lintujen pitkälle erikoistuneet silmät näkevät yksityiskohdat ja värit paljon tarkemmin kuin nisäkkäiden silmät. Lintu pystyy aistimaan jopa 150 kuvaa sekunnissa kun ihminen erottaa vain alle 20 kuvaa samassa ajassa, minkä ansiosta lintu havaitsee alkavan liikkeen nopeasti. 
Lintujen näkökenttä on laaja, joillain lajeilla jopa 360 astetta. Laajan näkökentän ansiosta linnut kykenevät näkemään samanaikaisesti eteensä, sivuilleen ja yläpuolelleen, mikä on hyödyksi ruoan etsimisessä ja muiden lintujen varomisessa parvessa lennettäessä. Useimmat linnut näkevät tiettyihin osiin näkökentässään vain toisella silmällään. Kahdella silmällä ne näkevät aivan nokan ala- ja etupuolelle. Hyvä stereonäkö on haukoilla, kotkilla ja pöllöillä, sillä niiden silmät ovat suuntautuneet suoraan eteenpäin.
SpaceX Ensimmäinen kaupallinen rahtilento, SpaceX CRS-1 (CRS eli Commercial Resupply Services) laukaistiin onnistuneesti 8. lokakuuta 2012 kello 00.35 GMT (3.35 Suomen aikaa) Kansainväliselle avaruusasemalle. Helmikuuhun 2017 mennessä SpaceX oli suorittanut yhdeksän lentoa Kansainväliselle avaruusasemalle, joista yksi, CRS-7, tuhoutui lennon aikana.
Integrated Truss Structure Integrated Truss Structure muodostaa Kansainvälisen avaruusaseman rungon. Siihen kiinnitetään niin moduulit, aurinkopaneelit, radiaattorit kuin muutkin avaruusaseman osat.
Tallinnan televisiotorni Kirkkaalla ja kuivalla (usein pohjoistuulella syksyllä) säällä Tallinnan televisiotornin voi erottaa Helsingistä jopa paljain silmin pienenä siluettina hieman korkeammalla sijaitsevilta paikoilta, esimerkiksi Lauttasaaren lintutornista. Kiikarin avulla sen muodon voi jopa tunnistaa.
Sojuz (avaruusalus) Miehittämätön Progress-avaruusalus pohjautuu Sojuz-aluksiin. Sitä käytetään kansainvälisen ISS-avaruusaseman huollossa ja käytettiin pitkään Neuvostoliiton Saljut- ja Mir-avaruusasemien huollossa. Progress-aluksissa on Sojuzin automaattinen navigointi- ja telakoitumisjärjestelmä, mutta niissä ei luonnollisestikaan ole paluukapselia. Kun alus on tyhjennetty rahdista ja täytetty avaruusaseman jätteillä, se pudotetaan ilmakehään, jossa se palaa.
Vladimir Syromjatnikov 1990-luvulla hän kehitti telakointimekanismiaan siten, että sen avulla voitiin telakoida NASAn avaruussukkula Mir-avaruusasemaan. Kansainvälisen ISS-avaruusaseman telakointijärjestelmät ovat Syromjatnikovin suunnittelemia.
Kibō Kibō on suurin Kansainvälisen avaruusaseman moduuleista. Ohjelman alussa se oli pienin, mutta muut avaruusasemaan osallistujat pienensivät omia moduulejaan, kun taas Kibōn mitat säilyivät muuttumattomina.
Chris Hadfield Chris Hadfield (s. 29. elokuuta 1959 Sarnia, Ontario, Kanada) on kanadalainen astronautti. Hadfield valittiin astronauttikoulutukseen vuonna 1992 ja on osallistunut NASA:n avaruussukkulalennoille STS-74 ja STS-100. Vuonna 2012 hän oli Sojuz TMA-07M -lennon miehistön jäsen Retkikunnassa 34. Hän oli Kansainvälisen avaruusaseman komentaja vuonna 2012 ja on tehnyt myös paljon muuta työtä avaruustutkimuksen parissa.
Timothy Creamer Creamer valittiin NASAn astronauttikoulutukseen kesäkuussa 1998, minkä hän aloitti elokuussa 1998. Suoritettuaan alustavan kaksi vuotta kestäneen intensiivikoulututuksen aiheenaan avaruussukkulat ja Kansainvälinen avaruusasema (ISS), Creamer sijoitettiin avaruusasemaan liittyviin teknisiin tehtäviin, missä hän erikoistui avaruusaseman komento- ja ohjaustietokoneisiin, toimistoautomaation tukitietokoneisiin sekä aseman eri moduulit ja kansainväliset toimijat yhdistävään lähiverkkoon.
Thiomargarita namibiensis "T. namibiensis" on bakteeriksi valtava. Yksittäisen bakteerin läpimitta on 0,75 mm, ja se on mahdollista erottaa paljain silmin. Suuri koko johtuu bakteerin sisällä olevasta laajasta nesteen täyttämästä vakuolista, joka kattaa 80 % eliön tilavuudesta. Vakuoli toimii bakteerin ravintovarastona.
Sunita Williams Williamsin ensimmäinen avaruuslento alkoi 10. joulukuuta 2006 avaruussukkulalennon STS-116 myötä; hän liittyi Kansainväliselle avaruusasemalle Retkikunta 14:ään ja siirtyi automaattisesti Retkikunta 15:lle. Williams otti Kansainväliselle avaruusasemalle mukaan henkilökohtaisina tavaroinaan Bhagavad Gitan, Ganesha-jumalan figuurin ja aasialaisia samosa-välipaloja. Hän palasi Maahan sukkulalennon STS-117 myötä 22. kesäkuuta 2007.
DX Cancri DX Cancri on punainen kääpiö Kravun tähdistössä 11,82 valovuoden päässä Maasta. Se on liian himmeä, jotta sen voisi nähdä paljaalla silmällä, ja sen massa on 9 prosenttia Auringon massasta.
Messier 67 M67 näkyy Suomessa syyskuusta huhtikuuhun Kravun tähdistössä kohoten etelässä noin 40 asteen korkeudelle horisontista. Sen suhteellinen kirkkaus on +6.9, joten se on hyvissä olosuhteissa mahdollista nähdä paljaalla silmällä. Kiikareilla se näkyy paremmin, ja pienellä kaukoputkella on mahdollista erottaa yksittäisiä tähtiä.
Q1 Eridani Q Eridani (myös HD 10647) on keltainen kääpiötähti Eridanuksen tähdistössä noin 57 valovuoden päässä Maasta. Sen voi nähdä hyvissä olosuhteissa paljaalla silmällä. Siltä löydettiin eksoplaneetta vuonna 2003.
Kiilavuokkokala Kiilavuokkokala kasvaa noin 11 cm pitkäksi. Kapea musta juova erottaa toisistaan leveämmät oranssit ja valkoiset pystyjuovakuviot. Etummainen valkoinen raita on silmän takana, keskimmäinen kalan puolivälissä tekee mutkan eteenpäin, ja takimmainen, muita kapeampi raita on pyrstön tyvessä. Sukupuolet ovat keskenään saman väriset. Kiilavuokkokala muistuttaa paljon vuokkokalaa ("Amphiprion ocellaris"), varmin tapa erottaa ne on laskea selkäevän ruodot, joita on kiilavuokkokalalla aina 10, vuokkokalalla yleensä 11. Vuokkokalalla ei myöskään ole koskaan leveää mustaa reunusta evissään.
Faneriittinen Faneriittinen on magmakivien raekokoon viittaava termi. Kun kivi on faneriittista, sen perusmassan rakeet voi erottaa paljaalla silmällä, päinvastoin kuin afaniittisessa kivessä. Esimerkiksi graniitti on faneriittinen kivilaji. Rakenne muodostuu hitaasti jäähtymällä syvällä maankuoressa plutonisissa olosuhteissa. Termiä voidaan käyttää myös metamorfisista kivistä.
Blue Gender 2010–luvulla "Yuji Kaido" todetaan kuolemansairaaksi, mutta koska lääketiede ei ymmärrä kyseistä sairautta tarjotaan hänelle ratkaisuksi lyhytaikaista syväjäädytystä. Yuji herätetään 2030–luvulla, jolloin Maasta on tullut ihmisten ja "Blue "–nimisten mutanttien taistelukenttä. Bluet ovat ajaneet ihmiskunnan rippeet karkuun maankamaralta avaruusasemalle nimeltä Toinen Maa ("Second Earth"). Yujin ja Toisesta Maasta kootun ryhmän tavoite on päästä takaisin avaruusasemalle ja auttaa taistelussa Blue-mutantteja vastaan.
Avaruussukkula Vuonna 1983 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ehdotti "Space Station Freedom" -nimisen avaruusaseman rakentamista. Avaruussukkulat olivat projektissa hyvin tärkeässä osassa, sillä niiden lisäksi vain jo käytöstä poistetuilla Saturn V -raketeilla pystyttiin viemään avaruusaseman suurimmat osat paikoilleen. Myöhemmin projekti nimettiin "Space Station Alphaksi" ja hankkeeseen tuli kansainvälisiä kumppaneita. Nykyään asema tunnetaan nimellä Kansainvälinen avaruusasema (ISS). Avaruussukkulat olivat projektissa tärkeässä osassa. Ensimmäinen avaruussukkulalento ISS-avaruusasemalle oli STS-88 joulukuussa 1998.
Maalaji Hietamaat (Ht) ovat usein kellanruskeita tai kellanharmaita. Veden voimakkaan kapillaarisen nousun vuoksi (hikevä maa) hietamaat ovat parhaita viljelysmaita. Karkea hieta (KHt) on maalaji, jonka vallitseva lajite on 0,06–0,2 mm. Sen rakeet ovat vielä paljain silmin nähtävissä. Savilajitetta on yleensä alle 10 painoprosenttia ja hienoa hiekkaa usein melko paljon. Hienon hiedan (HHt) vallitseva maalajite on 0,02–0,06, ja sen rakeita on vaikea erottaa paljain silmin. Savilajitetta on yleensä alle 20 %. Hieno hieta on pehmeää ja löyhästi kokkareista.
Lössi on tuulen kerrostamaa hienoa hietaa, jonka raekoostumus Suomessa on 0,02–0,06 mm. Keski-Euroopan lössikerrostumien raekoostumus on 0,01–0,05 mm. Suomen lössikerrostumat Salpausselkien alueilla syntyivät pian jääkauden jälkeen ennen kuin kasvillisuus sitoi maa-ainekset paikalleen. Liejuinen hieta (ljHt) sisältää liejua 2–6 painoprosenttia. Pienikin eloperäisen maalajin osuus vaikuttaa paljon maan fysikaalisiin ja kemiallisiin ominaisuuksiin. Lietehieta on syntynyt tulvan aikana, kun hietaan on sekoittunut eloperäistä ainesta.
YZ Ceti YZ Ceti on punainen kääpiötähti Valaskalan tähdistössä. Se sijaitsee noin 12 valovuoden päässä Maasta, eikä näy paljaalla silmällä. Se on epätavallisen lähellä kirkkaampaa Tau Ceti -tähteä, joka on siitä vain 1,6 valovuoden päässä.
Pearl-väri Aitoa valkovoikkoa on vaikea ellei mahdoton erottaa silmämääräisesti pearl-voikko -fenotyypistä. Voikkotekijän ja pearl-tekijän erikoisesta yhteisvaikutuksesta johtuen pearl-tekijän epäillään olevan itsenäisen lokuksen sijaan voikkolokuksen mahdollinen alleeli.
Sojuz (raketti) Sojuzista tuli Columbia-avaruussukkulan tuhouduttua 1. helmikuuta 2003 myös amerikkalaisten astronauttien kulkuväline kansainväliselle avaruusasemalle. Vuodesta 2011 vuoteen 2018 Sojuz on ilmeisesti ainoa kulkuneuvo ISS-avaruusasemalle.
Euroopan astronauttijoukot Euroopan avaruusjoukkojen astronautit ovat osallistuneet lukuisisille avaruuslennoille ennen Kansainvälisen avaruusaseman aikakautta, varsinkin Spacelabin hyötykuorma-asiantuntijoina.
Euroopan avaruusjoukkojen astronautit ovat lentäneet myös Mir-avaruusasemalle Sojuz-avaruusaluksilla ja avaruussukkulalla.
Atlantis (avaruussukkula) Atlantis-avaruussukkulan ensilento tapahtui 3. lokakuuta 1985 (lento STS-51-J) eli neljäntenä Nasan sukkuloista. Vuonna 1989 sen lastiruumasta lähetettiin kaksi avaruusluotainta, Magellan ja Galileo. Atlantis kävi monta kertaa neuvostoliittolaisen avaruusasema Mirin luona, esimerkiksi 22. marraskuuta 1995 se kuljetti avaruusasemalle lisämoduulin.
Mirin käytöstä poistumisen jälkeen Atlantis aloitti käynnit kansainvälisellä avaruusasemalla (ISS).
Euroopan astronauttijoukot Euroopan avaruusjoukoissa on kahdeksan aktiivipalveluksessa olevaa astronauttia vuonna 2009 astronauttikoulutukseen päässeiden lisäksi: kaksi ranskalaista ja italialaista, yksi belgialainen, saksalainen, alankomaalainen ja ruotsalainen. Kukin heistä on käynyt avaruudessa, Frank De Winne viimeisenä. Hänet laukaistiin toukokuussa 2009 alkaneelle lennolle Sojuz TMA-15 Kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 20:n jäsenenä ja hän palasi maahan 1. joulukuuta 2009. Kaikki ryhmän jäsenet Jean-François Clervoyta luukuunottamatta ovat käyneet Kansainvälisellä avaruusasemalla.
4 Vesta Periaatteessa Vesta näkyy himmeänä paljain silmin, jos näkö on tarkka. Näennäinen kirkkaus V saattaa parhaimmillaan olla jopa 5,3. Suurin asteroidi, kääpiöplaneetta Ceres, on Vestaa himmeämpi, sillä se on kauempana Auringosta (sekä Maasta) ja heijastaa vähemmän valoa kuin Vesta.
Alportin syndrooma Sairaus voidaan havaita hiljalleen huonontuvasta kuulosta ja näöstä, mutta ensimmäinen oire on verivirtsaisuus. Sairastajan virtsassa voi olla verta huomattavasti, niin että sen erottaa paljain silmin. Joissakin tapauksissa se on hyvin vähäistä. Jos sairastajan suvussa on ennestään ollut Alportin syndroomaa, on verivirtsaisuus selvä merkki sairaudesta. Joissakin tapauksessa sairastajalta on otettava koepala munuaisista sairauden havaitsemiseksi.
Neuroanatomia Neuroanatomia on neurotieteen osa-alue, joka tutkii hermoston rakennetta. Makroneuroanatomia keskittyy yleisiin rakenteisiin, paljaalla silmällä erotettaviin yhteyksiin. Mikroneuroanatomiassa painopiste on hermosolujen eli neuronien järjestäytymisessä, yhteyksissä ja solunsisäisissä rakenteissa. Tutkimusmenetelmiä on useita, esimerkiksi Camillo Golgin kehittämä värjäysmenetelmä, Golgin menetelmä, jonka avulla neuronien eri osia voidaan erottaa toisistaan.
STS-123 Lennon tarkoituksena oli toimittaa kansainväliselle avaruusasemalle japanilaisen "Kibō"-laboratorion ensimmäinen moduuli, Experiment Logistics Module. Lisäksi avaruusasemalle asennetaan kanadalainen Special Purpose Dexterous Manipulator (SPDM) -robottikäsivarsi.Asemalle lähtevä Retkikunta 16:n jäsen:
STS-121 STS-121 oli Nasan 115. avaruussukkulalento ja Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) tarviketäydennyslento ULF 1.1. Se lennettiin Discovery-avaruussukkulalla. STS-121 oli Discoveryn 32. sukkulalento ja 18. sukkulalento ISS-avaruusasemalle. Lennon tärkeimpänä päämääränä oli testata uusia turvallisuus- ja korjaustekniikoita joita oli kehitetty helmikuussa 2003 tapahtuneen avaruussukkula Columbian onnettomuuden (STS-107) jälkeen sekä kuljettaa tarvikkeita, laitteita ja Euroopan astronauttijoukkojen astronautin Thomas Reiterin ISS-avaruusasemalle.
Sergei Krikaljov Krikaljovia kutsutaan ”viimeiseksi neuvostoliittolaiseksi”, koska hän oli avaruusasema Mirillä, kun Neuvostoliitto hajosi vuonna 1991. Viimeksi hän toimi vuonna 2005 Retkikunta 11 -lennolla kansainväliselle avaruusasemalle. Krikaljoville on myönnetty Neuvostoliiton sankarin ja Venäjän federaation sankarin arvonimet sekä Leninin kunniamerkki.
Aleksandr Kaleri Kaleri valmistui Moskovan fysiikan ja teknologian instituutista. Hän toimi vuoteen 1979 asti Mir-avaruusaseman kehitystyössä. Vuonna 1984 hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen. Hän lensi kolme pitkää lentoa Mir-avaruusasemalla vuosina 1992, 1996–1997 ja 2000. Hän työskenteli Kansainvälisellä avaruusasemalla 2003–2004 ja 2010–2011. Hän palasi Maahan lennolla Sojuz TMA-01M 16. maaliskuuta 2011. Hänellä on 769 vuorokautta kokemusta avaruuslennoista mukaan lukien lähes vuorokausi avaruuskävelyä.
Galileo Galilei Galilei havainnoi Linnunrataa, jota aiemmin pidettiin kaasusumuna, ja havaitsi sen olevan niin tiheä tähtipaljous, että Maasta katsoen se näyttää pilveltä. Hän havaitsi monia paljaalle silmälle liian himmeitä tähtiä. Tähän joukkoon kuului myös Neptunus, jonka hän havaitsi 1612 ja 1613 mutta ei tunnistanut planeetaksi.
Kefeus (tähdistö) Delta (δ) Cephei on tunnettu muuttuja, jonka 5,4 vuorokauden jaksoisen kirkkauden vaihtelun (3,3—4,4 mag) voi erottaa paljain silmin. Muuttujaksi sen havaitsi ensimmäisenä kuuromykkä John Goodricke vuonna 1784. Delta Cephei on kefeidien muuttujaluokan prototyyppi, galaktisten etäisyysmittausten "standardikynttilä", jollaisilla on määritetty muun muassa Andromedan galaksin M31 etäisyys.
Retkikunta 31 Retkikunta 31 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 31. miehistö. Retkikunta alkoi 27. huhtikuuta 2012 kello 08:15 UTC Sojuz TMA-02M:n irtautuessa asemasta. Asemalle jääneet Retkikunta 30:n jäsenet Kononenko, Kuipers ja Pettit jatkoivat asemalla Retkikunta 31:n miehistössä. Acaba, Padalka ja Revin saapuivat ISS-asemalle 17. toukokuuta 2012 kello 4:36 UTC Sojuz TMA-04M:n telakoituessa Kansainväliseen avaruusasemaan Telakointi tapahtui ennätysmäisen korkealla, 399 kilometrissä.
STS-118 STS-118 oli 119. Nasan avaruussukkulalento. Se lennettiin Endeavour-avaruussukkulalla ja oli Endeavourin ensimmäinen sukkulalento sitten 22. marraskuuta 2002. STS-118-tehtävä oli avaruushallinnon 22. ja Endeavourin ensimmäinen sukkulalento Kansainväliselle avaruusasemalle. STS-118 piti alun perin lentää Columbia-avaruussukkualla. Lennon piti olla sukkulan ensimmäinen vierailu Kansainväliselle avaruusasemalle. Endeavour laukaistiin 8. elokuuta 2007 kello 22.36 (UTC) Kennedyn avaruuskeskuksesta. Avaruussukkula laskeutui Floridaan tiistaina 21. elokuuta kello 19.32 Suomen aikaa.
Frederick Sturckow Sturckow valittiin astronautiksi vuonna 1994. Neitsytlentonsa hän suoritti Endeavourilla vuonna 1998. STS-88 -tehtävä oli ensimmäinen Kansainvälisen avaruusaseman kokoamislento. Toisen sukkulalentonsa hän suoritti Discoverylla vuonna 2001. STS-105 oli 11. vierailu Kansainvälisellä avaruusasemalla. Kolmannella sukkulalennollaan Atlantiksella kesäkuussa 2007 Sturckow toimi STS-117 -tehtävän komentajana. Neljännellä sukkulalennollaan Sturckow toimi 29. elokuuta 2009 laukaistun avaruussukkula Discoveryn lennon STS-128 komentajana. Avaruudessa Sturckow on viettänyt yli 600 tuntia.
Kansainvälinen avaruusasema Kansainvälisen avaruusaseman toiminta on suunnattu ennen kaikkea monialaiseen tieteelliseen tutkimukseen. Toistaiseksi kuitenkin lähes kaikki tutkimus on ollut biolääketieteellistä, suuntautuen ihmisen fysiologian tutkimukseen mikropainovoimassa. Tutkimusta on tehty myös perusbiologiassa mikropainovoiman vaikutuksista eläinten ja kasvien rakenteeseen, aineenvaihduntaan ja evoluutioon.
Sirius Sirius (α Canis Majoris, α CMa) Ison koiran tähdistössä on Maasta katsoen tähtitaivaan kirkkain tähti. Siriuksen näennäinen kirkkaus eli suuruusluokka on −1,42 ja valovoima hieman yli 23 aurinkoa. Sirius kuuluu Talvikolmioon.
Sirius sijaitsee 8,7 valovuoden etäisyydellä Maasta. Se on kolmanneksi lähimpänä meitä oleva paljain silmin näkyvä tähti. Sitä lähempänä ovat vain Aurinko ja Alfa Centauri (α Centauri). Sirius tunnetaan myös siitä, että sen seuralainen Sirius B on pieni ja tiheä valkoinen kääpiötähti.
Siaminkrokotiili Siaminkrokotiili kasvaa yleensä alle 3 metriä pitkäksi, mutta joskus noin 4-metriseksi. Siaminkrokotiili muistuttaa paljon suokrokotiilia, ja nuoria yksilöitä on hyvin vaikea erottaa toisistaan. Aikuiset erottaa pään rakenteen perusteella. Aikuisten siaminkrokotiilien kuono on kapeampi ja silmien välissä on harjanne. Nahan suomut ovat melko pieniä. Hampaita on 64–66. Nuoret eläimet ovat rastelikuvioisia ja väri himmenee vanhetessa. Laji voi risteytyä suistokrokotiilin kanssa, joiksi yli 4-metrisiä yksilöitä on epäilty.
Laji tuli eläintieteilijöiden tietoon 1700-luvun lopulla, kun Thaimaassa liikkuneet ranskalaiset lähetyssaarnaajat tapasivat oudon näköisen krokotiilin, jonka kallon he veivät Eurooppaan tutkittavaksi.
Proxima Centauri Proxima Centauri eli Alfa Centauri C ("α Cen C") on Kentaurin tähdistön suunnalla sijaitseva punainen kääpiötähti. Proxima Centauria ei näe Maasta paljain silmin, vaikka se on Aurinkokuntaa lähimpänä oleva vieras tähti. Etäisyyttä on noin 4,24 valovuoden (1,29 pc) verran.
Avaruuskävely Suurin osa avaruuskävelyistä suoritetaan avaruussukkulasta kansainvälisen avaruusaseman lähistöllä. Avaruuskävelyiden aikana yleensä huolletaan satelliittia tai avaruusasemaa. Jos astronautti joutuu liian kauas sukkulasta, sukkula voidaan ohjata helposti astronautin luokse, ja jopa poimia robottikäsivarrella (jos astronautti ei voi esimerkiksi tajuttomuuden takia itse telakoitua).
Luettelo televisiosarjan Myytinmurtajat erikoisjaksoista Voiko lentokoneen vessanpönttöön juuttua kiinni? Paljonko vauhtia lakimies tarvitsee läpäistäkseen pilvenpiirtäjän ikkunan?
Michael J. Bloomfield Ensimmäisellä sukkulalennollaan Bloomfield toimi ohjaajana (STS-86) vuonna 1997, jolloin hän telakoi sukkulan MIR-avaruusasemaan. Samana vuonna hän toimi pilottina myös lennolla STS-97 ja vuonna 2000 komentajana lennolla STS-110. Molemmat lennot päättyivät Kansainväliselle avaruusasemalle.
STS-135 Avaruussukkulaohjelman päätyttyä Atlantiksen lentoon kansainvälisen avaruusaseman tarviketäydennys toimii edelleen usean maan yhteistyön varassa. Avaruusaseman huollosta vastaavat jatkossa venäläinen huoltoalus Progress, Euroopan avaruusjärjestön huoltoalus Automated Transfer Vehicle, Japanin avaruusjärjestön huoltoalus H-II Transfer Vehicle ja yhdysvaltalainen kaupallinen huoltoalus SpaceX Dragon. Miehistön kuljetuksesta huolehtii venäläinen Sojuz-avaruusalus. Yhdysvaltalaiset astronautit tulevat jatkossakin vierailemaan avaruusasemalla mikäli he maksavat Venäjälle Sojuz-lennoilla mukanaolosta noin 60 miljoonaa dollaria lennolta.
STS-115 Lento jatkoi kansainvälisen avaruusaseman rakentamista. Lennon tarkoituksena oli kuljettaa avaruusasemalle kaksi runkoelementtiä (vasemmanpuoleiset truss-elementit P3 ja P4) sekä niihin liittyvät kaksi aurinkopaneelia (4A ja 2A) ja akut. Lennolla tehtiin useita avaruuskävelyjä osien asentamiseksi ja aseman valmistamiseksi seuraavaa lentoa (STS-116) varten.
Timothy Creamer Timothy "TJ" Creamer (s. 15. marraskuuta 1959) on NASAn astronautti ja Yhdysvaltain maavoimien eversti. Hänet laukaistiin 20. joulukuuta 2009 ensimmäiselle avaruuslennolleen lennolla Sojuz TMA-17. Kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 22:n ja Retkikunta 23:n jäsenenä Creamer vietti puoli vuotta avaruusasemalla.
Clayton Anderson Clayton Conrad Anderson (s. 23. helmikuuta 1959 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen insinööri ja NASAn astronautti. Lennolle STS-117 laukaistuna hän korvasi 10. kesäkuuta 2007 Sunita Williamsin kansainvälisen avaruusaseman (ISS) Retkikunta 15:n miehistön jäsenenä. Anderson vietti 152 päivää avaruusasemalla.
Gliese 581 Gliese 581:n etäisyys Maasta on 6,21 pc (20,40 valovuotta), ja se on sitä 87:ksi lähimpänä oleva tähti. Se sijaitsee Vaa'an tähdistön koillisosassa, eikä sitä voi nähdä Maasta paljain silmin. Sen absoluuttinen kirkkaus on 1,56 ± 0,03 ja pintalämpötila 3 495 ± 56 K. Tähden massa noin 0,31 Auringon massaa ja säde noin 0,3 Auringon sädettä. Säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti on noin 0,012 Aurinkoa. Gliese 851:n metallipitoisuus [Fe/H] on -0,33. Gliese 581 luokitellaan BY Draconis -muuttujaksi.
Avaruusturismi Avaruusturistit lensivät Sojuz-avaruusaluksilla kansainväliselle ISS-avaruusasemalle. Kun NASAn sukkulalennot ISS-asemalle loppuivat vuonna 2011, turistien paikat katosivat. Maaliskuussa 2010 venäläiset ilmoittivat, että miehitettyjen Sojuz-kapseleiden tuotantoa lisätään ja tämän ennustettiin luovan avaruusturisteille paremmat olosuhteet kuin koskaan ennen. Venäjän avaruusjärjestö ilmoitti syksyllä 2000, että se aikoo myydä kaksi vuonna 2013 toteuttavaa avaruusturistin lentoa. Vuoden 2007 lopussa Venäjä kuitenkin ilmoitti lopettavansa avaruusturismilennot vuoden 2009 aikana. Tämä johtui kansainvälisen avaruusaseman miehistön kasvattamisesta kuuteen henkilöön, jolloin avaruusturisteja ei enää mahtunut asemalle.
Avaruusromu Suurimmaksi uhkaksi koetaan 1–10 cm:n kokoiset kappaleet, jotka saattavat aiheuttaa merkittävää tuhoa osuessaan toimivaan satelliittiin. Näitä kappaleita on paljon, ja niiden tarkka seuraaminen on hankalaa. Noin 5–10 cm:n kokoisia kappaleita voidaan seurata Maasta käsin säännöllisesti. Muiden kappaleiden esiintymistodennäköisyyden määrittelyyn käytetään tietokoneohjelmia ja todennäköisyysmalleja, joilla törmäysriski arvioidaan. Avaruustomua törmää luotaimiin ja satelliitteihin kuitenkin melko harvoin. Törmäykset ovat aina merkittäviä riskejä, jotka tulee huomioida: avaruusromun kappaleet saattavat iskeytyä useiden miljoonien eurojen arvoisiin satelliitteihin tai miehitettyihin avaruusasemiin tehden nämä toimintakyvyttömiksi.
Paolo Nespoli 23. lokakuuta 2007 Nespoli laukaistiin avaruussukkulalennon STS-120 tehtäväspesialistina kansainväliselle ISS-avaruusasemalle. Hän vietti 15 päivää avaruudessa. 15. joulukuuta 2010 Nespoli laukaistiin toiselle avaruuslennolleen Baikonurin kosmodromilta lennolla Sojuz TMA-20. Nespoli on luultavasti pisin (188 cm) Sojuzilla lentänyt henkilö. Häntä varten jouduttiin rakentamiin istuin ja muita varusteita mittautilaustyönä. Nespoli osallistui ISS-avaruusaseman Retkikunta 26:n ja Retkikunta 27:n jäsenenä kuusi kuukautta kestävään työskentelyyn avaruusasemalla. Lento tunnetaan nimellä "MagISStra". Avaruusasemalla hän osallistui eurooppalaisen huoltoalus ATV-2 "Johannes Keplerin" telakointiin samoin kuin japanilaisen huoltoaluksen H-II:n telakointiin. Hän suorittaa myös useita tieteellisiä kokeita.
Euroopan astronauttijoukot Kansainvälisellä avaruusasemalla käyneitä ESAn astronautteja ovat:
Multi-Purpose Logistics Module Multi-Purpose Logistics Module (MPLM) on suuri paineistettu kontti, jota käytettiin avaruussukkuloiden lennoilla kuljettamaan rahtia Kansainväliselle avaruusasemalle ja takaisin. Se kuljetettiin avaruussukkulan ruumassa ja kiinnitettiin avaruussukkulan Unity-moduuliin. Kontista siirrettiin tarvikkeita avaruusasemaan ja konttiin siirrettiin valmistuneita kokeita ja jätteitä vietäväksi takaisin Maahan.
Kottarainen Höyhenet ovat väriltään sateenkaarenväriset mustat. Nuoret linnut ovat kokonaan vaaleanruskeita elo–syyskuussa tapahtuvaan sulkasatoon saakka. Myös vanhat linnut sulkivat samaan aikaan, ja sulkasadon päätyttyä ovat nuoret ja vanhat linnut samanvärisiä. Sulkasadon kesto Suomessa on vanhoilla linnuilla keskimäärin 79 päivää, nuorilla 88 päivää. Kaulan alueen höyhenpeitteen muodostavat pitkät ja terävät höyhenet, jotka ovat koiraalla pidemmät. Nokka on keväällä kirkasvärinen keltainen, mutta muuten musta. Sukupuolet voi tarkkasilmäinen erottaa huhti–kesäkuussa nokan ja silmän värityksestä: koiraan nokan tyviosa on siniharmaa ja silmän iiris kokonaan tummanruskea, kun taas naaraan alanokan tyvi on punertavan valkoinen ja tummassa iiriksessä näkyy kapea vaalea rengas. Kottarainen liikkuu maassa kävelemällä ja sen lento on voimakasta ja suoraa. Lentotapa on hyvin samanlainen kuin tilhen.
Lyyra (tähdistö) Lyyran kuvion neljäkkään alaosassa sijaitsee eräs taivaan tutkituimmista tähdistä, 882 valovuoden päässä oleva "β Lyrae" eli Sheliak, Beta Lyrae -muuttujiin kuuluva pimennysmuuttuja, jonka 12,94 vuorokauden jaksossa tapahtuvan valonvaihtelun voi erottaa paljain silminkin. Valonvaihtelu johtuu siitä, että "β Lyrae" on todellisuudessa kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähekkäin, että ne ovat venyneet soikeiksi ja kiertäessään vuorotellen peittävät toisensa näkyvistämme.
EGP-satelliitti EGP on peileineen ja heijastimineen kuin taivaallinen diskopallo. Kun satelliitti on Auringon valaisema ja sen tarkkailija Maan varjossa (aamu- tai iltahämärän aikaan), EGP näkyy taivaalla hyvin tiheästi vilkkuvana satelliittina. Sen välähdysjakso on sekunnin murto-osia. Tämän satelliitin voi erottaa yötaivaalta paljain silminkin kauempana kaupunkien valoista, mutta paremmin sitä pääsee tarkkailemaan pienen kiikarin avulla. Satelliitin ylitykseen kuluu aikaa kymmenkunta minuuttia.
Patalahden kalliomaalaus Oikeanpuoleinen vene sijaitsee jäkälättömällä kallionpinnalla ja erottuu siten haalistuneenakin paljain silmin. Se kulkee oikealle, jossa on selvä miehistöä korkeammalle ylettyvä keulakoriste. Se on maalattu tyylitellen kaarimaisesti nousevana ja pienellä poikittaisella viivalla on tavoitettu hirvenpääkuviomainen vaikutelma. Vene on 27 senttimetriä pitkä ja 12−17 korkea ja sijaitsee 86,83 metriä merenpinnan yläpuolella. Veneen perästä voi erottaa peräsimen, jolla on korvamainen uloke.
Altair Koska tähti sijaitsee Maasta vain 17 valovuoden päässä, on Altair yksi lähimmistä paljain silmin nähtävistä tähdistä. Tähden nimi tulee arabiankielisistä sanoista "al-nasr al-tair", joka tarkoittaa ”lentävää kotkaa”. Altair muodostaa lähitähtiensä β:n ja γ:n kanssa taivaalle silmiinpistävän selkeän tähtijonon Kotkan päähän.
Sojuz (avaruusalus) Sojuz seurasi Neuvostoliiton avaruusohjelmassa Voshod-avaruusaluksia ja rakennettiin alun perin osana Luna-ohjelmaa. Aluksi niitä käytettiin myös osana Zond-ohjelmaa, myöhemmin kuljettamaan avaruuslentäjiä Saljut- ja Mir-avaruusasemille sekä nykyään Kansainväliselle avaruusasemalle. Ensimmäinen miehittämätön Sojuz laukaistiin 28. marraskuuta 1966 ja ensimmäinen miehitetty 23. huhtikuuta 1967.
Jeffrey Sachs Puolan malli yritettiin toistaa Venäjällä 1991 jälkeen. Sachs oli paikalla Jeltsinin hajottaessa Neuvostoliiton ja aloitti talousuudistukset Jegor Gaidarin kanssa. Ulkomaiset säätiöt olivat saaneet jalansijan maassa jo Mihail Gorbatsovin aikana. Poliittisista syistä uudistuksia tehtiin kuitenkin paljon vähemmän ja osa niistäkin vedettiin takaisin, mutta valtion omaisuus onnistuttiin yksityistämään maassa toimiville ja kansainvälisille toimijoille Anatoli Tsubaisin ohjaamana.
Retkikunta 45 Retkikunta 45 () on Kansainvälisen avaruusaseman 45. miehistö.
Retkikunta 46 Retkikunta 46 () on Kansainvälisen avaruusaseman 46. miehistö.
Retkikunta 47 Retkikunta 47 () on Kansainvälisen avaruusaseman 47. miehistö.
Avaruusturismi Jokainen avaruusturisti on matkannut Kansainväliselle avaruusasemalle Sojuz-avaruusaluksella.
Zarya Zarya (, ) on Kansainvälisen avaruusaseman ensimmäinen kiertoradalle viety moduuli.
Zvezda Zvezda (, ) on Kansainvälisen avaruusaseman kolmas kiertoradalle viety moduuli.
Pirs Pirs on Kansainvälisen avaruusaseman kuudes kiertoradalle viety moduuli.
WSOY Mainetta yritteliäänä ja rohkeana kustantajana niittänyt Werner osti isänsä kirjapainon omiin nimiinsä vuonna 1888. Kirjapainoa laajennettiin seuraavana vuonna, ja sen yhteyteen perustettiin kirjansitomo. Kustannusliike muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1903, ja se sai nimekseen "Werner Söderström Osakeyhtiö".
Sanoma "Helsingin Sanomien" edeltäjä, "Päivälehti", perustettiin jo vuonna 1889. Vuonna 1999 sanomalehtikustantaja Sanoma, kirjankustantaja WSOY, aikakauslehtikustantaja Helsinki Media ja sijoitusyhtiö Devarda yhdistyivät SanomaWSOY:ksi. Rautakirja ja SanomaWSOY yhdistyivät vuonna 2003 SanomaWSOY:ksi. Yhtymä muutti nimensä Sanomaksi vuonna 2008.
Kirja (suomalainen kustantamo) Kustannusosakeyhtiö Kirja oli suomalainen Helsingissä toiminut kustannusliike joka perustettiin vuonna 1912 yhdistämällä Yrjö Weilin ja kumpp. Oy:n ja Oy Kansan kustannusliikkeet. Kustannusliikkeellä oli oma kirjapaino vuodesta 1920 alkaen ja sen osake-enemmistön omisti WSOY. Kustannusliikkeen toimitus- ja kirjallisena johtajana oli 1914–1931 Eino Railo.
WSOY Werner Söderström Osakeyhtiö (lyh. WSOY) on suomalainen yleisen kirjallisuuden kustantaja. WSOY on perustettu vuonna 1878. Sen omistaa Bonnier. WSOY:n vuotuinen liikevaihto on runsaat 30 miljoonaa euroa.
Ashtonin perhe Sarjan pohjalta julkaistiin suomeksikin kirjat "Ashtonin perhe" (kirj. Kathleen Baker, WSOY 1971), "Ashtonin perhe kotirintamalla" (kirj. Jonathan Powell, WSOY 1972) ja "Ashtonin perhe – rauhaa kohti" (kirj. Roy Russell, WSOY 1972).
WSOY iso tietosanakirja WSOY iso tietosanakirja on kymmenosainen WSOY:n kustantama suomalainen tietosanakirja.
Se mikä ei tapa Teos jatkaa Stieg Larssonin luomaa "Millennium-trilogiaa", jonka kirjat julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen vuosina 2005–2007. Sarjan muut osat ovat "Miehet jotka vihaavat naisia" (Män som hatar kvinnor, 2005, WSOY 2006), "Tyttö joka leikki tulella" (Flickan som lekte med elden, 2006, WSOY 2007) ja "Pilvilinna joka romahti" (Luftslottet som sprängdes, 2007, WSOY 2008).
Marjorie Kinnan Rawlings Marjorie Kinnan Rawlings (1896 Washington D.C. – 1953 Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuin teos on Pulitzer-palkittu orpopojan ja peuranvasan ystävyydestä kertova nuortenkirja "The Yearling" (1938, suom. "Elämän kevät", WSOY 1939). Muita Rawlings-suomennoksia ovat "Kultaiset hedelmät" (WSOY 1943, alkuteos "Golden Apples", 1935) ja "Matkamies" (WSOY 1954, alkuteos "The Sojourner", 1953).
WSOY Vuosina 1999–2011 WSOY kuului Sanoma-konserniin. Keväästä 2011 alkaen WSOY on ollut ruotsalaisen mediakonserni Bonnierin omistuksessa ja osa Bonnier Books Finlandia. Samalla kun Bonnier osti WSOY:n yleisen kirjallisuuden liiketoiminnan, se myi Tammen oppikirjakustantamisen osaksi Sanoma Prota. Bonnier Books Finlandiin kuuluvat WSOY:n lisäksi Kustannusosakeyhtiö Tammi, Readme sekä neljä kirjakerhoa. Nämä muodostavat yhdessä Suomen suurimman yleisen kirjallisuuden kustantamoryhmän.
Paavali (arkkipiispa) Arkkipiispa Paavali on toimittanut ja kääntänyt useita ortodoksisesta hengenelämästä kertovia julkaisuja (muun muassa "Erämaan hedelmälliset puutarhat", "Abba Doroteoksen opetuspuheet", "Valamon vanhuksen kirjeitä", "Vaeltajan kertomukset"). Hänen viimeiset itse kirjoittamansa kirjat olivat "Miten uskomme" ja "Uskon pidot" (WSOY). Elina Karjalainen on kirjoittanut hänestä kirjasarjassa "Legenda jo eläessään" (WSOY). Vuonna 1979 julkaistiin hänen 65-vuotisjuhlakirjansa nimellä "Isä Kristuksessa" (OPL) ja vuonna 1989 muistokirja "Ollos iäti muistettu arkkipiispamme Paavali" (WSOY).
Pystyssä kaiken aikaa Kirjan on suomentanut Arto Häilä, ja sen on julkaissut suomeksi vuonna 1990 WSOY. WSOY julkaisi kirjan nidottuna painoksena vuonna 1997 ja loisto-pokkarina vuonna 2008.
Else Lassila Else Lassila on suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija. Hänen kirjoihinsa kuuluvat muun muassa "Hyväntuulenlaakso" (WSOY, 1995) ja "Korpin laulu" (WSOY, 1999). Lassila on kirjoittanut myös Kolmiokirjan viihdelukemistoihin.
Ritva Haavikko Haavikon yhteistyöstä Helvi Hämäläisen kanssa syntyi kaksi teosta: hän toimitti Hämäläisen muistelmateoksen "Ketunkivellä. Helvi Hämäläisen elämä 1907–1954" (WSOY, 1993) ja päiväkirjan "Päiväkirjat 1955–1988" (WSOY, 1994).
WSOY-taskukirjasto WSOY-taskukirjasto oli suosittu ja huokea WSOY:n julkaisema pehmeäkantinen kirjasarja, jossa julkaistiin 1960–1970-luvuilla romaaneja, tietokirjoja, viihdettä ja nuortenkirjoja ja aivan loppuvaiheessa runokokoelmia. Osa sarjasta nimettiin SINISET-sarjaksi (S=).
James Oliver Curwood Osa Curwoodin kirjoista on Suomessa julkaistu suositussa Riksin sarjassa. Alkujaan niitä julkaisivat WSOY (kaksi nimikettä), Karisto (yhdeksän nimikettä) ja Minerva (kahdeksantoista nimikettä). Ostettuaan Minervan WSOY julkaisi uusintapainoksia.
Astrid Lindgrenin bibliografia Tämä on luettelo Astrid Lindgrenin kirjoista.Kirjat ovat ilmestyneet kokoelmana "Peppi Pitkätossun tarina" (WSOY 1969; "Boken om Pippi Långstrump" 1952).
Kirjat ovat ilmestyneet myös kokoelmana "Mestarietsivä Kalle Blomkvist" (WSOY 1988).
Astrid Lindgrenin bibliografia Kolme romaania ovat ilmestyneet kokoelmana "Maailman paras Katto-Kassinen" (WSOY 1986; "Allt om Karlsson på taket" 1972).Kirjat ovat ilmestyneet kokoelmana "Melukylässä on hauskaa" (WSOY 1987; "Bullerbyboken" 1961).
Ritva Haavikko Haavikon hevosharrastus kulminoituu tietokirjassa "Hevonen taiteessa, runoudessa, historiassa" (WSOY, 2003). Tästä teoksesta Haavikolle myönnettiin Lauri Jäntin säätiön palkinto 2004. Hän on uransa alkupuolella julkaissut myös lastenkirjan "Tuli kerran tyttö ja susi" (WSOY, 1966).
Sanoma Pro Sanoma Pro Oy (vuoteen 2011 WSOYpro Oy ja sitä ennen WSOY Oppimateriaalit Oy) on suomalainen, mediakonserni Sanoman omistama oppimateriaalikustantaja. Sanoma Pro Oy aloitti toimintansa itsenäisenä yhtiönä nimellä WSOY Oppimateriaalit Oy vuonna 2006. Aikaisemmin se toimi Werner Söderström Osakeyhtiön yhtenä liiketoimintayksikkönä: oppimateriaalien tuottaminen on alkanut yhtymässä jo vuonna 1882. WSOYpro Oy syntyi 1. kesäkuuta 2009, kun WSOY Oppimateriaalit Oy ja WSOYpro-liiketoiminta yhdistyivät. Lokakuussa 2011 vahvistui yrityskauppa, jossa Sanoma-konserni osti oppimisratkaisuja tarjoavan Tammi Oppimateriaalit -liiketoiminnan Suomessa. 1. joulukuuta 2011 yrityksen nimeksi tuli Sanoma Pro Oy.
Unna Lehtipuu Lehtipuu on julkaissut viisi tietokirjaa: Tukholma – veden kaupunki (WSOY 1994), mediakasvatusopas "Ruuturitari ja digidonna – lapsi matkalla mediaan" (WSOY 2006), "Kulttuuriälykäs bisnesviestijä" (Wsoy PRO 2010) ja toisenlainen sijoitusopas "Timanttipesula – sijoita elämä fiksusti" (2016, Talentum PRO). Merkitystalouteen, sijoittamiseen ja rahan psykologiaan keskittyvä blogi Timanttipesula on ilmestynyt elokuusta 2015 lähtien. Samoja teemoja käsittelevä Rikastamo-blogi ja kolumni on ilmestynyt Me Naiset-lehdessä ja verkkolehdessä marraskuusta 2017 alkaen, alkuvuonna 2018 Rikastamo aloitti myös podcastina Sanomien Supla-kanavalla. . Samanniminen käytännönläheinen oman talouden opas "Rikastamo - elämäsi fiksuimmat rahapäätökset" (Otava) ilmestyi syyskuussa 2018.
Oodi kreikkalaiselle uurnalle Runon on suomentanut nimellä "Oodi kreikkalaiselle uurnalle" Jaakko Tuomikoski vuonna 1917 julkaistuun Keatsin runojen suomennoksia sisältävään kokoelmaan "Runoelmia" (WSOY, 1917) ja Aale Tynni nimellä "Kreikkalaiselle uurnalle" kokoelmaan "Tuhat laulujen vuotta" (uusin p. WSOY, 2004).
Tamminiemen pesänjakajat Tamminiemen pesänjakajien aloittamaa teemaa jatkoivat vuoden 1982 aikana ilmestyneet Pentti Sainion "Mitä tapahtui Urho Kekkoselle" (WSOY), Markku Laukkasen "Kekkospuolueen kujanjuoksu" (WSOY) sekä Suomen Kuvalehden toimittajien Antti Blåfieldin ja Pekka Vuoriston "Kun valta vaihtui: mitä todella tapahtui presidentinvaalissa 1982" (Kirjayhtymä).
Ahvola (kirja) Ahvola on Paavo Susitaipaleen kirjoittama kirja, jonka aiheena on vapaussota. WSOY julkaisi 232-sivuisen kirjan vuonna 1937. Kirjasta otettiin uusi painos jo samana vuonna ja kolmas painos seuraavana vuonna. WSOY julkaisi teoksen neljännen painoksen 1984 (ISBN 978-951-0-12485-7).
Kultakutri (romaani) WSOY kieltäytyi aluksi julkaisemasta "Kultakutria", kirjailijan oman käsityksen mukaan sen ”täydellisen siveettömyyden takia”; Panu Rajalan mukaan tarinan ”raakuus” puistatti pääjohtaja Yrjö A. Jänttiä. Waltari julkaisi kirjan ensiksi omalla kustannuksellaan vuonna 1948. WSOY julkaisi sen kokoelmassa "Koiranheisipuu ja neljä muuta pienoisromaania" vuonna 1961..
Jørgen Brekke Brekken teosten tapahtumaympäristö on Trondheim. Päähenkilö on trondheimilainen poliisi Odd Singsaker. Kahdessa ensimmäisessä romaanissa tapahtumat liikkuvat myös historiassa, mutta kolmas "Menneskets natur" tapahtuu vain nykyajassa. "Doktor Fredrikis kabinett" on 1700-luvulle sijoittuva rikosromaani. Teoksessa "Paradisplaneten" yhdistyvät historia, filosofia ja kirjallisuus, ja "Avgrunnsblikkissä" rikostutkija Singsaker saa tutkittavakseen uusia ja vanhoja asioita.
ISBN 978-951-0-38242-4 – WSOY: 2011. ISBN 978-951-0-38935-5 – WSOY, 2013 – (Tasku-Kniga.). ISBN 978-951-0-39607-0
ISBN 978-951-0-39521-9 – WSOY: 2013. ISBN 978-951-0-39791-6 – Johnny Kniga, 2014] (Tasku-Kniga.)
Partiopojan kirja Suomenkielistä painosta on julkaissut vuosien varrella usea kustantaja, WSOY, Otava ja Partiokirja. WSOY julkaisi kaksi painosta vuosina 1933 ja 1947, ja suomentaja oli Lauri Vuolasvirta. Uuden suomennoksen tekijä on Paula Koho, ja sen julkaisi ensin Otava kahtena painoksena vuosina 1961 ja 1966. Sen jälkeen Partiokirja julkaisi Paula Kohon suomennoksen vuosina 1986, 1989, 1991, 1993, 1995 ja 2002.
Sanoma Helmikuun 2011 lopussa Sanoma ilmoitti myyvänsä yleistä kirjallisuutta kustantavan WSOY:n ruotsalaiselle mediayhtiölle, Bonnier-konsernille. Kaupan yhteydessä Sanoma puolestaan osti Bonnierin oppimisratkaisuja tuottavat yksiköt Suomesta ja Ruotsista. Kilpailuvirasto hyväksyi WSOY-kaupan 31. toukokuuta 2011. Oppimateriaalikustantaja WSOYpro (entinen WSOY Oppimateriaalit) jäi osaksi Sanomaa, ja sen nimi muuttui Sanoma Proksi 1. joulukuuta 2011.
Helena Telkänranta Telkänrannan kirjoittamia kirjoja ovat mm. "Millaista on olla eläin?" (SKS 2015), "The Baltic Sea. Discovering the Sea of Life" (Baltic Marine Environment Protection Commission 2006), "Pienlemmikkien virikeopas" (Sanasilta 2006), "Kanojen maailma" (Sanasilta 2004), "Matka kissan mieleen" (Sanasilta 2002), "Lattiakanalaopas" (Farma Maaseutukeskus 1999) ja "Ymmärrä lemikkiäsi" (WSOY 1995). Telkänranta oli päätoimittajana historiateoksessa "Laulujoutsenen perintö. Suomalaisen ympäristöliikkeen taival" (WSOY 2008).
Alpo Jaakola Huomionarvoisen saran muodostavat myös kirjojen kuvitustyöt, joita ovat muun muassa Timo K. Mukka: "Kyyhky ja unikko" (WSOY 1970), Kaarina Helakisa: "Olena ja Vassuska" (Otava 1979), Juha Mannerkorpi: "Sudenkorento" (Otava 1970), Anu Kaipainen: "Magdaleena ja maailman lapset" (WSOY 1968), Risto Ahti: "Talvi on harha" (Gummerus 1967), Juhani Peltonen: "Felix Navitan etu- ja takaraivo" (Kirjamaailma 1967) sekä Kati Kirstinä: "Me Maijan kanssa" (Tammi 1965).
Muumipapan urotyöt WSOY julkaisi kirjan suomeksi ensimmäisen kerran Porvoossa vuonna 1963, ja sen suomensi Laila Järvinen. Kirjasta tehtiin vuonna 1969 13-osainen radiokuunnelma, jonka lukijana oli Lasse Pöysti. WSOY luokittelee kirjan nykyään klassikoksi. Kokoelmakirjassa "Takaisin Muumilaaksoon" tarina julkaistiin nimellä "Muumipapan villi nuoruus". "Muumipapan urotyöt" on julkaistu vuonna 1988 suomeksi myös WSOY:n kustantamana äänikirjana, jonka lukijana toimi Ahti Jokinen. Kirja on julkaistu myös pokkarina.
Surun ja ilon kaupunki Surun ja ilon kaupunki on Mika Waltarin vuonna 1936 julkaistu romaani, jonka kustansi WSOY. Kirja on Waltarin kirjailijanuran alkuteoksia ja heijastaa aikakautensa tulenkantajien aatemaailmaa ihmisten veljeydestä sekä romanttisesta suhtautumisesta suurkaupungin sykkeeseen. WSOY julkaisi teoksen uudestaan vuonna 2008 Waltarin syntymän satavuotisjuhlan kunniaksi osana kirjailijan Helsinki-aiheisia nuoruuden teoksia (muut olivat Appelsiininsiemen ja Isästä poikaan -trilogia). Uusintapainoksiin on lisätty kirjojen kirjoitusajan Helsinki-aiheisia valokuvia.
Vaaskivi-plaketti Palkintoa rahoitti alun perin WSOY, joka kustansi sekä Vaaskiven että Kupiaisen teoksia. WSOY lahjoitti huhtikuussa 1960 miljoonaa markkaa (noin 20 000 euroa), josta ensimmäinen palkinnonsaaja sai 100 000 markkaa (noin 2 000 euroa). Palkintosummat ovat vaihdelleet resurssien mukaan eikä aina ole jaettu rahapalkintoa. Sittemmin palkintoa ovat rahoittaneet sanomalehtiyhtiöt "Aamulehti" ja "Kaleva", Tampereen kaupungin kulttuuritoimi ja Tampereen yliopiston taideaineiden laitos. Vuonna 2010 palkintosumma oli 3 000 euroa. Kaikki palkitut saavat kuitenkin Essi Renvallin suunnitteleman palkintoplaketin.
Opetustaulu Suomessa koulutaulun tapaisia havaintovälineitä, pieniä lintu- ja muita eläinkuvia, piirsivät painettaviksi jo von Wrightin taiteilijaveljekset vuosina 1828–1829. WSOY julkaisi ensimmäisen varsinaisen suomalaisen opetustaulusarjan: Nils Wiwelin piirtämä 10-osainen "Kuvia Suomen historiasta" painettiin vuonna 1900. Laajimmat opetustaulusarjat teki Kansanopettajain Osakeyhtiö Valistus. Muita kustantajia olivat Otava, WSOY, Weilin+Göös ja Akateeminen Kirjakauppa, jotka perustivat 1910 Koulutarpeiden Keskusliike Oy:n. Paljon opetustauluja kustansi myös Kouluaitta Oy (per. 1933).
Jorma Palo Palo julkaisi paitsi useita lääketieteellisiä teoksia, oppikirjoja ja tietokirjoja, myös kaunokirjallisia teoksia, joista viimeisiksi jäivät Bodominjärven murhia käsittelevät "Bodomin arvoitus" (WSOY, 2003), "Hans Assmannin arvoitus" (Tammi, 2004, yhdessä entisen rikospoliisin Matti Paloaron kanssa) sekä "Nils Gustafsson ja Bodomin varjo" (WSOY), joka julkaistiin 2006 muutama päivä Palon kuoleman jälkeen. Jorma Palo tunnetaan myös kansantajuisista lääketiedettä käsittelevistä teksteistään, joita on julkaistu kirjojen lisäksi lehdissä, muun muassa Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä vuosina 1983–2001.
Fine van Brooklyn Waltari tarjosi "Fine van Brooklynia" kustantajalle vuonna 1939 neljän pienoisromaanin kokoelmassa, jossa olivat lisäksi "Ei koskaan huomispäivää", "Jokin ihmisessä" ja "Sellaista ei tapahdu", mutta WSOY hylkäsi kokoelman, koska tekstit olivat ”epämiellyttäviä ja sairaalloisia”. "Fine van Brooklyn" ilmestyi ensin jatkokertomuksena Hopeapeilissä vuonna 1941 ja siitä julkaistuna eripainoksena 1942, ja WSOY julkaisi sen erikseen 1943. ja uudelleen kokoelmassa "Koiranheisipuu" vuonna 1961 V. A. Koskenniemi kirjoitti teoksesta kiittävän arvostelun, jossa piti sitä suorastaan ”ylimielisen taiturimaisena” ja julisti sen olevan ”uuden suomalaisen novellitaiteen parhaita näytteitä”.
Sellaista ei tapahdu Waltari tarjosi pienoisromaania kustantajalle vuonna 1939 kokoelmassa, jossa olivat lisäksi "Ei koskaan huomispäivää", "Fine van Brooklyn" ja "Jokin ihmisessä", mutta WSOY hylkäsi kokoelman, koska tekstit olivat "epämiellyttäviä ja sairaalloisia". Pienoisromaani ilmestyikin ensiksi vuonna 1944 nimellä "Unohduksen pyörre" pienen Fennia-kustantamon julkaisemana, ja WSOY julkaisi sen nimellä "Sellaista ei tapahdu" lopulta vasta kokoelmassa "Koiranheisipuu" vuonna 1961. Matti Kassila suunnitteli pienoisromaanista elokuvaa yhteistuotantona unkarilaisten kanssa, ja hankkeesta ehdittiin jo tiedottaa Waltarin 70-vuotispäivien aikaan 1978, mutta se ei kuitenkaan toteutunut.
Katri Manninen Nuortenkirjat (kustantaja WSOY)
Tuula Sandström Julkaisijana toiminut WSOY.
Leinon vangit Leino teki pian tapauksesta selkoa presidentille ja muille ministereille hallituksen iltakouluistunnossa, jossa kaikki hyväksyivät hänen menettelynsä. Kokemattomuuttaan Leino ei kuitenkaan ottanut huomioon, ettei istunto ollut virallinen eikä siinä pidetty pöytäkirjaa. Tämä seikka koitui hänelle myöhemmin kohtalokkaaksi, sillä hänen poliittiset vastustajansa saattoivat väittää hänen toimineen omavaltaisesti, eikä Leinolla ollut kirjallisia todisteita näitä väitteitä vastaan. Näin syntyi hieman harhaanjohtava mielikuva ”Leinon vangeista”.
Yrjö Leino Paasikiven kolmanteen hallitukseen Leino tuli sisäministeriksi vuonna 1945. Myös seuraavassa Pekkalan hallituksessa hän oli sisäministeri. Hänen sisäministerikauteensa liitetään usein määre ”vaaran vuodet”, koska sisäministeriön hallinnonala oli kommunistien hallussa ja heidän pelättiin suunnittelevan Suomen muuttamista kansantasavallaksi. Lisäksi usein koettiin, että sisäministeri Leino oli valvontakomission määräiltävissä. Hän muun muassa luovutti komissiolle 20 hengen ryhmän, niin sanotut Leinon vangit, joka koostui Suomen kansalaisista ja Suomessa Nansenin passilla oleskelevista pakolaisista. Vangit kuljetettiin Leinon tietämättä Neuvostoliittoon heti pidätystä seuranneena aamuna. Hän joutui selvittelemään myös keväällä 1945 paljastunutta asekätkentäjuttua ja sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä.
Leinon vangit Leino kieltäytyi epäluottamuslauseen saatuaan pyytämästä eroa, joten presidentti Paasikivi erotti hänet valtioneuvoston esittelyssä 22. toukokuuta 1948. Olle Leinon mukaan SKP:n johto oli painostanut Leinoa viivyttämään eroanomuksen jättämistä.
Leinon vangit Tuomitut suorittivat kaikki rangaistuksensa eri vankileireillä. Heitä haettiin aika ajoin leireiltä takaisin vankilaan viikkojen tai kuukausien mittaisiksi jaksoiksi uudelleenkuulusteltaviksi. Luovutetuista armahdettiin ja palasi lopulta Suomeen 11 henkilöä. Ensimmäisinä pääsivät palaamaan Dahm ja Parvilahti vuonna 1954 ja yhdeksän muuta vuosien 1955–1956 aikana. Teloitetun Dobrovolskin ohella viisi muuta ryhmään kuuluneista kuoli vankeudessa surkeiden olojen seurauksena, ja kaksi jäi vapaaehtoisesti Neuvostoliittoon vapautumisensa jälkeen. Mahdollisen kahdennenkymmenennen vangin kohtalosta ei ole tietoa. Suomen Neuvostoliittoon toisen maailmansodan jälkeen luovuttamien ihmisryhmien joukossa ”Leinon vangeista” kuoli suhteellisesti suurempi osa kuin muista, lähes kolmannes. Björkelundin mukaan viimeiset Leinon vangit vapautettiin presidentti Paasikiven pyynnöstä, kun tämä oli neuvottelumatkalla Moskovassa vuonna 1955.
Leinon vangit Useimmat ”Leinon vangeista” tuomittiin Neuvostoliiton rikoslain 58 pykälän eri kohtien perusteella. Syytteet koskivat usein kuulumista vastavallankumouksellisina pidettyihin organisaatioihin, toimintaa kansainvälisen porvariston hyväksi, terrorismia tai vakoilua. Kuuluminen mihin tahansa emigranttijärjestöön katsottiin riittäväksi perusteeksi tuomiolle.
Leinon vangit ”Leinon vangit” oli yhdeksäntoista henkilön ryhmä, jotka Suomen sisäministeri Yrjö Leino (SKDL) luovutti huhtikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomission venäläisille edustajille ja jotka vietiin vankeina Neuvostoliittoon. Luovutusta vaati valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov, joka väitti kyseisiä henkilöitä sotarikollisiksi ja neuvostovastaisiksi terroristeiksi. Väitettyjä rikoksia ei kuitenkaan yksilöity eikä niistä esitetty todisteita. Ryhmään kuului yksitoista Suomen kansalaista ja kahdeksan Suomessa Nansenin passilla oleskellutta pakolaista. Tapaus tuli julkisuuteen kolme vuotta myöhemmin ja johti toukokuussa 1948 eduskunnan Leinolle antamaan henkilökohtaiseen epäluottamuslauseeseen, mikä pakotti hänet eroamaan sisäministerin tehtävistä. Lain mukaan Leinolla ei ollut oikeutta luovuttaa Suomen kansalaisia ulkomaille pelkkien perustelemattomien epäilyjen perusteella, eikä välirauhansopimus antanut valvontakomissiolle oikeutta vaatia tällaista luovutusta.
Leinon vangit Leinon vangeista Vilho (Vasili) Maksimovin nimi esiintyi vielä syksyllä 1979 uudella nimilistalla, jonka Neuvostoliiton suurlähetystössä konsulina toiminut KGB:n edustaja Stanislav Isakov luovutti Suojelupoliisille väittäen siinä mainittujen syyllistyneen vakoiluun läntisten tiedustelupalvelujen hyväksi. Supo ei löytänyt näyttöä väitteille.
Leinon vangit Leinon vankien tapauksen on arveltu vaikuttaneen koko Valpon lakkauttamiseen vuoden 1948 lopussa.
Leinon vangit Tunnetuista yhdeksästätoista ”Leinon vangista” suurin osa oli Suomeen vallankumouksen jälkeen paenneita venäläisiä emigrantteja, ja vain kaksi oli syntyperäisiä suomalaisia. Yksitoista oli Suomen kansalaisia ja kahdeksan Nansen-passilla Suomessa oleskelleita kansalaisuudettomia henkilöitä. Vaikka luovutettuja on yleensä luonnehdittu poliittisesti vähäpätöisiksi henkilöiksi, kahdestatoista on yhtä kaikki olemassa Valpon henkilömappi.
Leinon vangit Jälkinäytös tapahtui kolme vuotta alkuperäisen luovutuksen jälkeen, jolloin valvontakomissio oli jo poistunut Suomesta. Yrjö Leinon toimien lainmukaisuutta oli alettu tutkia vuoden 1947 paikkeilla, ja tällöin nousi esille myös ”Leinon vankien” tapaus. Erityisen metelin nosti kansanedustaja von Born.