mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Shūko Aoyama Shūko Aoyama (s. 19. joulukuuta 1987 Kanagawa) on japanilainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalla 258 elokuussa 2013 ja nelinpelissä sijalla 32 kesäkuussa 2013. Hän on voittanut urallaan kolme WTA-turnausta nelinpelissä.
Yushin Okami Yushin Okami (, s. 21. heinäkuuta 1981 Kanagawan prefektuuri) on japanilainen vapaaottelija. Hän on otellut urallaan enimmäkseen UFCssä, sen lisäksi Okami otteli Pridessa ja Pancrasessa. Hän otteli kerran UFC:n keskisarjan mestaruudesta, mutta hävisi Anderson Silvalle teknisellä tyrmäyksellä.
Yutaka Niida Yutaka Niida (新井田豊; s. 2. lokakuuta 1978 Yokohama, Kanagawa, Japani) on entinen korsisarjan (46,7 kg eli 105 lb) nyrkkeilijä. Hän oli WBA-liiton korsisarjan mestari vuodesta 2004 vuoteen 2008.
Mihail Ovrutski Ovrutskin kanssa musisoineista orkestereista mainittakoon Philadelphian orkesteri, Belgian kansallinen orkesteri, Pablo Sarasate -orkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Mariinski-teatterin orkesteri ja Kanagawan filharmoninen orkesteri Jokohamassa. Helsingin kaupunginorkesterin solistina Ovrutski debytoi lokakuussa 2008.
Sotatalous Suomessa välirauhan aikana Suomen siirtyminen Saksan etupiiriin tarkoitti suomalaisten kannalta sitä, että mm. Saksasta saadut elintarvike-erät poistivat pahimmat ongelmat kansanhuollon suhteen. Samalla Suomi joutui kuitenkin tilanteeseen, jossa Saksalla oli jatkossa mahdollisuudet painostaa Suomea poliittisesti. Tätä mahdollisuutta Saksa sittemmin käyttikin jatkosodan aikana. Suomen ulkomaankauppa Saksan kanssa jatkui kuitenkin keskeytymättä koko välirauhan ajan. Lähes samanaikaisesti Saksan kanssa tehdyn kauppasopimuksen kanssa Suomi solmi 28. kesäkuuta 1940 vastaavan kauppasopimuksen myös Neuvostoliiton kanssa. Tämän sopimuksen merkitys jäi kuitenkin huomattavasti vähäisemmäksi. Suomi ei pystynyt hankkimaan terästä sopimukseen kuuluvien laivojen toimittamista varten, eikä Neuvostoliitto toimittanut Suomeen sovittuja määriä öljytuotteita tai viljaa.
Hálfdan Eysteinninpojan saaga Täpärästi pelastunut Úlfkell lähtee tapaamaan toista veljeään Úlfria Bjarmiaan. Úlfr on kosinut Bjarmien kuningas Hárekrin tytärtä Eðnýä, mutta kuningas on kieltäytynyt. Veljekset yhdistävät voimansa ja lopulta kuningas Hárekr ja prinsessa Eðný suostuvat avioliittoon. Úlfkell saa tietää, että Hálfdania auttanut mies on Grímr, joka hallitsee paikkaa nimeltä Kirjálabotn. Kuningas Hárekr tahtoisi naida Grímrin kasvattityttären ja Úlfkell taas tahtoo kostaa Grímrille kokemansa tappion. Keväällä miehet valmistelevat armeijansa. Mukaan tulee kaksi Finnien kuningasta (isl. "konungar finnskir"), Fiðr ja Flóki nimeltään, jotka kumpikin ovat velhoja (isl. "galdramenn"). He hyökkäävät Grímriä vastaan.
Grímr Kamban Grím Kamban oli saagojen mukaan ensimmäinen Färsaarille asumaan asettunut ihminen. Hän oli norjalaista alkuperää, mutta saapui Färsaarille joko Hebridien tai Irlannin kautta.
Glöð Glöðin isä on Jotunheimin Grímr Grímsgarðrilainen ja äiti tämän vaimo Alvör, Alfheimin kuninkaan Álf Vanhan sisko. Glöð on Login vaimo ja heillä on kaksi tytärtä, Eisa ja Eimyrja.
Patrice Lumumba Vuodesta 1992 alkaen Lumumban perustaman liikkeen perintöön tukeutuvaa puoluetta MNC-L () on johtanut edesmenneen pääministerin poika François Lumumba. Heinäkuussa 2006 maassa pidettiin ensimmäiset vapaat vaalit sitten vuoden 1960. Patrice Lumumban nuorin poika, Patrice-Guy, joka syntyi puoli vuotta isänsä kuoleman jälkeen, oli sitoutumaton ehdokas vuoden 2006 presidentinvaaleissa, mutta hänen kannatuksensa oli 0,42 prosenttia kokonaisäänimäärästä .
Patrice Lumumba Patrice Émery Lumumba (2. heinäkuuta 1925 – 17. tammikuuta 1961) oli afrikkalainen itsenäisyysjohtaja ja Kongon demokraattisen tasavallan ensimmäinen laillisilla vaaleilla valittu pääministeri heti sen jälkeen, kun maa oli hänen johdollaan saavuttanut itsenäisyyden Belgiasta kesäkuussa 1960. Vain kymmenen viikkoa myöhemmin Lumumban hallinto kaadettiin Kongon kriisissä. Hänet vangittiin ja murhattiin epäselvissä olosuhteissa tammikuussa 1961. Patrice Lumumbaa pidetään edelleen Kongossa ja muualla Afrikassa esikuvallisena hahmona ja kolonialismin vastaisen taistelun marttyyrinä.
Patrice Lumumba Moskovassa 1960 perustettu "Kansojen ystävyyden yliopisto" (RUDN) nimettiin Patrice Lumumban yliopistoksi pian Lumumban kuoleman jälkeen 1961 , mutta vuoden 1991 jälkeen yliopisto on jälleen kantanut alkuperäistä nimeään .
Kongon kriisi Kriisissä kuoli satatuhatta ihmistä. Sen yhteydessä pääministeri Patrice Lumumba murhattiin ja Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri Dag Hammarskjöld kuoli lentokoneen maahansyöksyssä.
Lumumba (drinkki) Lumumba on juomasekoitus, jonka pääainekset ovat konjakki tai brandy ja maitokaakao. Drinkki on nimetty kongolaisen poliitikon Patrice Lumumban mukaan.
Patrice Lumumba Patrice Lumumban pääministerikausi alkoi huonoissa merkeissä. Jotkut armeijan osastot kapinoivat, Katanga irtautui keskushallinnon otteesta, mitä Belgia käytti heinäkuun alussa tekosyynä lähettää maahan (lähinnä Katangaan) sotilaitaan "länsimaisen väestön suojelemiseksi". Lumumba puhui YK:ssa Kongoa repivästä kriisistä ja vetosi järjestöön, jotta se ajaisi belgialaiset joukot maasta. YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöld lähetti rauhanturvaajia maahan 5. elokuuta 1960, mutta nämä olivat kykenemättömiä toimimaan suurvaltojen vastakkainasettelun halvaannutettua YK:n yleiskokouksen. Lumumba pyysi epätoivoisena Neuvostoliitolta teknistä apua, jotta hän voisi lähettää armeijansa kukistamaan Katangan kapinaliikkeen. Katangan maakunta oli elintärkeä Kongon – ja Lumumban hallinnon – talouden kannalta. Tämä kasvatti lännen epäluottamusta Kongon tulevaan linjaan kylmän sodan rintamien välissä. Yhdysvallat käynnisti Belgian rinnalla oman salaisen operaationsa Lumumban eliminoimiseksi, johon Kasavubu ja Mobutu sitoutuivat.
Moise Tšombe Vuonna 1961 Tšomben päävastustaja Patrice Lumumba vangittiin ja teloitettiin. Kristitty Tšombe oli kommunistivastainen, päinvastoin kuin Lumumba. Lumumban seuraaja Cyrille Adoula vetosi YK:ssa ja saikin YK:n joukot tuekseen.
Patrice Lumumba Kun sotilaat Thysvillessä kapinoivat, Lumumballe täytyi löytää tiukemmin vartioitu paikka. Belgialaiset ehdottivat hänen siirtoaan Katangaan, jossa hänen vanha vihollisensa Moise Tshombe johti Kongosta Belgian tuella irrottautunutta maakuntaa. Myöhemmin asiaa tutkinut belgialainen työryhmä tuli seuraaviin johtopäätöksiin: Belgia halusi Lumumban vangittavaksi; heitä ei huolettanut Lumumban koskemattomuus tai hyvinvointi; belgialaisille oli kerrottu yksiselitteisesti, että Lumumba oli hengenvaarassa, jos hänet siirrettäisiin Katangaan, mutta he eivät tehneet asian hyväksi mitään.
Patrice Lumumba Lumumba otti osaa joulukuussa pidettyyn yleisafrikkalaisen kansankongressin kokoukseen Ghanan pääkaupungissa Accrassa. Kokouksen isäntänä toimi Kwame Nkrumah. Lumumba alkoi erottautua näkemyksineen pan-afrikkalaisena ja militanttina poliitikkona. Tämän pistivät merkille myös Kongon siirtomaaisäntä Belgia ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA. Lumumbaa alettiin karsastaa liian vasemmistolaisena ja mahdollisena uhkana lännen eduille luonnonrikkauksistaan kuulussa Kongossa.
Patrice Lumumba 17. tammikuuta 1961 tapahtuneella lennolla Elizabethvilleen Lumumbaa pahoinpideltiin edelleen. Hänet luovutettiin katangalaisille sotilaille, joita johti belgialainen komentaja, ja suljettiin Villa Brouween. Häntä hakattiin jatkuvasti, mihin ottivat osaa sekä belgialaiset että katangalaiset sotilaat. Samaan aikaan Moise Tshombe ja hänen hallintonsa miettivät, mitä tehdä Lumumballe.
Patrice Lumumba Kolmeen viikkoon asiasta ei puhuttu mitään – vaikkakin huhut kiersivät nopeasti kaikkialle. Kun Lumumban kuolemasta sitten kerrottiin virallisesti Katangan radiossa, totuutta oli vääristelty siten, että Lumumban olivat muka murhanneet raivostuneet talonpojat hänen paettuaan virka-asunnostaan. Teloituksen jälkeen belgialaiset kaivoivat Lumumban ruumiin ylös haudastaan ja liuottivat hänen jäännöksensä rikkihapossa. Vain muutama hammas ja kallonpalanen, jotka otettiin talteen muistoksi tapahtumasta, jäivät jäljelle Kongon pääministeristä.
Patrice Lumumba Lumumba vetosi YK:n joukkoihin, jotta nämä pelastaisivat hänet, mutta apu evättiin New Yorkista, koska hän oli vapaaehtoisesti jättänyt turvapaikkansa YK:n suojeluksessa. Lumumba siirrettiin ensin lentokoneella Leopoldvilleen, jossa hänet nähtiin vangittuna ja pahoinpideltynä lehtimiesten ja diplomaattien ollessa paikalla. Häntä nöyryytettiin lisää Mobutun huvilalla, jossa televisiokamerat ikuistivat, kuinka sotilaat hakkasivat laillista pääministeriä ja syöttivät hänelle hänen vanhan puheensa paperilla. Leopoldvillestä Lumumba lähetettiin Thysvillen kasarmeille 150 km:n päähän pääkaupungista.
Patrice Lumumba Lumumban oltua pääministerin virassaan 67 päivää presidentti Joseph Kasavubu erotti hänet 5. syyskuuta 1960. Lumumba puolestaan yritti vastavetona siirtää Kasavubun syrjään, mutta turhaan. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun CIA:n tukemat ja rahoittamat Mobutun joukot ottivat vallan käsiinsä 14. syyskuuta yhteisymmärryksessä presidentti Kasavubun kanssa, joka jäi hallituksen keulakuvaksi. Ilman armeijan tukea Lumumba joutui epäviralliseen kotiarestiin pääministerin virka-asuntoon. YK:n rauhanturvaajat huolehtivat virka-asunnon vartioinnista ja Lumumban turvallisuudesta. Seuraavaksi Lumumba teki kohtalokkaan virheen: hän päätti lähteä turvapaikastaan. Hänet salakuljetettiin ulos virka-asunnostaan erään diplomaatin autossa 27. marraskuuta. Lumumba aloitti pitkän ja vaikean matkan kohti Stanleyvilleä, joka oli hänen vankka tukialueensa. Mobutun joukot lähtivät perään. Päivien takaa-ajon jälkeen Lumumba saatiin kiinni ylittämiskelvottoman Sankuru-joen rannalla.
Patrice Lumumba Myöhemmin vuonna 1966 Mobutu, joka oli suoranaisesti vastuussa Lumumban surmaamisesta, palautti kilpailijansa maineen Kongon itsenäisyystaistelun sankarina ja marttyyrinä. Lumumban hahmo valjastettiin mobutulaisen propagandakoneiston käyttöön luomaan Kongoon illuusio afrikkalaisesta itsehallinnosta, vaikka tosiasiallisesti Mobutu pysyi vallassa etupäässä lännen tuella. Myös Mobutun seuraajat ovat jatkaneet myytin rakentamista: Joseph Kabila pystytti murhatulle pääministerille patsaan Kinshasan lentokentälle johtavan tien varrelle, joka sekin on nimetty Boulevard Lumumbaksi.
Patrice Lumumba Patrice Lumumba syntyi 2. heinäkuuta 1925 Onaluan kylässä Kasain maakunnassa silloisessa Belgian Kongossa vuonna 1925. Hän kuului pieneen Batetela-heimoon. Lumumba kävi protestanttisen lähetyssaarnaajien pitämän koulun. Hän muutti pääkaupunkiin Leopoldvilleen, jossa aloitti työt postitoimiston virkailijana. Hän kirjoitti runoja ja avusti kongolaisia lehtiä. Hän siirtyi seuraavaksi Stanleyvilleen edelleen postiin, mutta jatkoi kirjoittelua sanomalehtiin. Vuonna 1955 hänestä tuli vapaan valtion virkailijoiden ammattiliiton paikallinen puheenjohtaja. Tämä liitto ei ollut sidottu kumpaankaan kahdesta belgialaisten kontrolloimasta virallisesta keskusliitosta (jotka olivat sosialistinen ja katolinen). Hän liittyi myös Belgian Kongon liberaalipuolueeseen. 1956 hän otti osaa Belgian opintomatkaan siirtomaaministeriön kutsumana, jolta palattuaan hän joutui syytteeseen virassa tehdystä varojen kavalluksesta – ja tuomittiin vuoden vankeusrangaistukseen. Vankeusrangaistus radikalisoi Lumumban ja lokakuussa 1958 hän perusti oman puolueen – Kongon kansallisen liikkeen MNC:n () – jonka tarkoituksena oli ajaa Kongon itsenäisyyden ja yhtenäisyyden asiaa heimoristiriitojen vaivaamassa maassa. Puolueesta tuli Kongon ensimmäinen maanlaajuinen poliittinen liike.
Cyrille Adoula Adoula aloitti uransa ammattiyhdistysliikkeessä. Yhdessä Patrice Lumumban kanssa Adoula perusti 1958 Belgian Kongon ensimmäisen poliittisen puolueen "Mouvement National de Congo". Hänen ja Lumumban välille tuli kuitenkin pian välirikko. Syksyllä 1960 Adoulasta tuli sisä- ja puolustusministeri, sitten Lumumban murhan jälkeen pääministeri vuosiksi 1961–1964. Adoula toimi sen jälkeen suurlähettiläänä Brysselissä ja Washingtonissa ja lyhyesti ulkoministerinä 1969–1970.
Patrice Lumumba Jo samana iltana Lumumba kuljetettiin eräiden muiden vankien saattueessa viidakkoon. Saattue pysähtyi suuren puun juurelle, jossa oli kolme teloitusryhmää valmiina. Belgialainen työryhmä tuli johtopäätökseen, että teloituksen suorittivat katangalaiset, mutta belgialaiset olivat läsnä. Lumumba ja kaksi muuta kohtalotoveria Kongon hallituksesta, Mpolo ja Okito, asetettiin suuren puun eteen. Nämä kaksi kumppania surmattiin, koska heistä olisi ollut Lumumban mahdollisiksi seuraajiksi kiistämään Mobutun, Kasavubun ja Belgian tekemä vallanjakosopimus. Katangan presidentti Tshombe, kaksi hänen ministeriään ja neljä belgialaista upseeria olivat paikalla teloituksessa, jossa uhrit surmattiin yksitellen. Lumumban ruumis haudattiin teloituspaikan lähettyville. Belgialaisen tutkimuskomission raportin mukaan teloitus tapahtui suurella varmuudella 17. tammikuuta 1961 kello 19:40-19:43 välisenä aikana.
Patrice Lumumba Kongo sai lopultakin itsenäisyytensä Belgian alaisuudesta 30. kesäkuuta 1960. Itsenäisyyspäivän juhlaseremoniaan otti osaa maan eliitti, ulkomainen lehdistö ja Belgian yläluokka kuningas Baudouinin johdolla, mutta Lumumba, maan vaaleilla valittu pääministeri, oli jätetty kutsuvieraiden ulkopuolelle. Siitä huolimatta Lumumba saapui paikalle pitämään kuuluisan itsenäisyyspuheensa, joka erosi radikaalisti muiden arvovieraiden sanahelinästä. Kuningas Baudoinin holhoava puhe ylisti Kongon ja Belgian kohtalonyhteyttä ja siirtomaaherruutta, kun taas Kasavubun puhe ohitettiin harmittomana, mutta Lumumban kiihkomielinen kolonialismin vastainen puhe kaikessa suoruudessaan kosiskeli kongolaisten suosiota nöyryyttäen entisiä siirtomaaisäntiä, jotka päättivät hankkiutua eroon taipumattomasta pääministeristä.
Joseph Iléo Filosofian ja sosiologian opettajana ja journalistina toiminut Iléo liittyi 1958 Patrice Lumumban johtamaan Kongon kansallisliikkeeseen (MNC). Seuraavana vuonna hän oli mukana epäonnistuneessa vallankaappauksessa Lumumban syrjäyttämiseksi. Sen jälkeen Iléo liittoutui Joseph Kasa-Vubun johtaman ABAKO-järjestön kanssa. Kongon itsenäistyessä 1960 Iléo nousi senaatin puheenjohtajaksi. Lumumban tultua murhatuksi presidentti Kasa-Vubu olisi halunnut Iléosta pääministeriä, mutta sekavassa tilanteessa valta keskittyi pääesikuntapäällikkö Mobutu Sese Sekolle. Helmikuussa 1961 Iléo nimitettiin uudelleen pääministeriksi, mutta siirtyi elokuussa kulttuuri- ja tiedotusministeriksi.
Albert Kalonji Albert Kalonji (6. kesäkuuta 1929 – 20. huhtikuuta 2015) oli kongolainen poliitikko, joka johti Etelä-Kasain lyhytikäistä kaivosvaltiota Kongon kriisin aikana 1960–1961. Hän oli etniseltä taustaltaan luba. Kalonji kuului Patrice Lumumban johtaman MNC-puolueen maltilliseen siipeen, mutta hän ajautui Lumumban kanssa riitoihin, koska piti tätä vastuullisena Kongon keskushallinnon tekemiin väkivallantekoihin.
Patrice Lumumba Lokakuussa 1959 MNC:n johtohahmo Lumumba pidätettiin jälleen syynä siirtomaaherruuden vastaisten mielenosoitusten lietsominen Stanleyvillessä, missä kolmisenkymmentä ihmistä oli saanut surmansa. Mielenosoitukset oli järjestetty vastustamaan Belgian suunnitelmaa siirtää Kongon itsenäisyyttä viiden vuoden siirtymäkauden yli, koska kongolaiset pelkäsivät, että tätä käytettäisiin hyväksi muodostamaan maahan belgialaismyönteinen nukkehallitus. Hänet tuomittiin puolen vuoden vankeusrangaistukseen. Tarkoitushakuisesti oikeudenkäynnin alku 18. tammikuuta osui samalle päivälle, jolloin Brysselissä alkoivat pyöreän pöydän neuvottelut Kongon tulevaisuuden ratkaisemiseksi. Vaikka Lumumba olikin vankeudessa, hänen puolueensa MNC oli saanut vakuuttavan voiton joulukuun 1959 paikallisvaaleissa Kongossa. Lumumban vangitsemisesta raivostuneiden edustajien painostuksesta Lumumba vapautettiin, ja hänen sallittiin osallistua Brysselin kokoukseen. Konferenssi huipentui 27. tammikuuta Kongon itsenäisyysjulistukseen. Itsenäisyyspäiväksi päätettiin 30. kesäkuuta 1960, ja valtakunnalliset vaalit sovittiin pidettäviksi 11-25. toukokuuta. 31. toukokuuta 1960 oli selvää, että Lumumban MNC oli saanut vaalivoiton, ja hänelle myönnettiin lupa hallituksen muodostamiseen. 23. kesäkuuta Lumumba kokosi maan ensimmäisen hallituksen, jossa hänestä itsestään tuli maan ensimmäinen pääministeri 35-vuotiaana ja Joseph Kasavubusta sen presidentti. Kongon armeijan johtoon Lumumba nimitti puolueensa kuuluneen Joseph-Desiré Mobutun. Perustuslain mukaisesti 24. kesäkuuta 1960 hallitus läpäisi luottamuslauseäänestyksen, jonka Kongon ylähuone ja senaatti vahvistivat.
Angela Davis Davis liittyi kommunistiseen puolueeseen huhtikuussa 1968. Mustien opiskelijain neuvostossa hän ajoi San Diegon kolmannen collegen antamista alempien sosiaaliryhmien opiskelijoiden - mustien, latinojen ja työväenluokasta lähtöisin olevien valkoisten - käyttöön ja collegen nimeämistä Lumumba-Zapatan collegeksi kongolaisen vallankumousjohtajan Patrice Lumumban ja meksikolaisen vallankumouksellisen Emiliano Zapatan mukaan. Collegen oli tarkoitus antaa opiskelijoille ne tiedot ja taidot, joita tarvitaan vapaustaisteluun.
Dieudonné Gnammankou Gnammankou syntyi vuonna 1963 Beninissä. Hän opiskeli entisessä Neuvostoliitossa, ja hänelle myönnettiin loppututkinto Patrice Lumumban yliopistosta Moskovassa.
Laurent-Désiré Kabila Kun Kongo itsenäistyi Belgian siirtomaavallasta vuonna 1960 ja Kongon kriisi alkoi, Kabila oli varakomentajana Patrice Lumumballe uskollisen Balubakat-puolueen nuorisosiivessä, joka osallistui taisteluun Moise Tshomben ajamaa Katangan itsenäisyysliikettä vastaan. Joseph-Désiré Mobutu syrjätti Lumumban pian sotilasvallankaappauksessa. Lumumbalaiset muodostivat Conseil National de Libérationin, ja Kabila lähetettiin Itä-Kongoon auttamaan vallankumouksen valmistelussa. Vuonna 1965 Kabila johti kapinaliikettä, joka toimi Tanganjika-järven yli Kigomasta Tansanian puolelta.
Fulbert Youlou Youlou pyrki saamaan aikaan Keski-Afrikan ranskankielisten maiden liiton, mutta hanke kariutui Gabonin vastustukseen. Kongon kriisissä 1960 Youlou tuki Joseph Kasa-Vubua ja vastusti Patrice Lumumbaa.
Dag Hammarskjöld Belgian Kongo (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta) itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960, ja maahan valittiin sosialistinen pääministeri Patrice Lumumba. 11. heinäkuuta maan itäinen osa Katanga, jossa on paljon luonnonrikkauksia, julistautui itsenäiseksi pääministeri Moise Tšomben johtamana. Eri puolilla maata syntyi kapinoita ja alueellisia itsenäistymisliikkeitä (Kongon kriisi). Hammarskjöld teki neljä matkaa Kongoon johtamaan Lumuban ja Tšomben välisiä neuvotteluja. Hänen ehdotuksensa rauhanturvajoukkojen lähettämisestä maahan kaatui Neuvostoliiton vastustukseen. Neuvostoliitto vaati Hammarskjöldin eroa ja halusi, että YK:n pääsihteereiksi valittaisiin kolmen miehen troikka, yksi sosialistisista maista, yksi kapitalistisista maista ja yksi juuri itsenäistyneistä kolmannen maailman maista, ja näillä olisi veto-oikeus. Hammarskjöld ei kuitenkaan eronnut. Hammarskjöld ei suostunut Lumumban ehdotukseen Katangan liittämisestä Kongoon, ja Lumumba pyysi apua Neuvostoliitosta.
Kongon demokraattinen tasavalta Kongo itsenäistyi Belgiasta rauhanomaisesti vuonna 1960, joskin Belgia puuttui pitkään sen sisä- ja talouspolitiikkaan. Välittömästi maan itsenäistymisen jälkeen alkoi viisivuotinen "Kongon kriisi", josta tuli yhdistelmä itsenäisyystaistelua, rikkaimpien alueiden separatismia, kylmän sodan Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton proxy-sotaa, vallankaappauksia ja YK:n rauhanturvaoperaatioita. Maa ajautui poliittisesti epävakaaseen tilaan, joka jatkui viisi vuotta. Eri puolilla maata virisi kapinoita ja alueellisia itsenäistymisliikkeitä, jotka kaikki kukistettiin ulkovaltojen ja YK:n tuella.
Maassa pidettiin vuonna 1960 parlamenttivaalit, jotka voitti MNC-L (Kongon kansallisliike). Sen johtajasta Patrice Lumumbasta tuli Kongon ensimmäinen pääministeri. Presidentiksi valittiin Joseph Kasa-Vubu ABAKO:sta. Etelä-Kasain maakunta julistautui itsenäiseksi 14. kesäkuuta. Sen presidentiksi nousi Albert Kalonji. Heinäkuussa 1960 armeija kapinoi ja Katangan maakunta julistautui itsenäiseksi Moise Tšomben johdolla. Tšombe pyysi Belgian asevoimien tukea, mihin Belgia suostui muodollisesti kansalaistensa suojelemiseksi. YK:n turvallisuusneuvosto päätti lähettää maahan joukkoja palauttamaan järjestystä, mutta niiden ei sallittu puuttua maan sisäisiin asioihin. Lumumba pyysi Neuvostoliiton joukkoja Kasaihin, mikä suututti Yhdysvallat, joka alkoi tukea Kasa-Vubua ja armeijan komentajaa Joseph-Désiré Mobutua. 5. syyskuuta Kasa-Vubu ilmoitti radiossa Lumumban erosta, johon Lumumba vastasi ilmoittamalla presidentin pidätyksestä. Viikon kuluttua Lumumban aiemmin johtajaksi nimittämä Mobutu asetti hänet kotiarestiin ja kaappasi vallan CIA:n tuella. Lumumba teloitettiin myöhemmin.
Kansojen ystävyyden yliopisto Kansojen ystävyyden yliopisto () on Moskovassa toimiva vuonna 1960 perustettu yliopisto. Vuonna 1961 se nimettiin uudelleen Patrice Lumumban mukaan hänen kuolemansa johdosta, mutta alkuperäinen nimi otettiin käyttöön jälleen 1992 Neuvostoliiton hajoamisen myötä.
Kongon kriisi Belgian Kongo itsenäistyi rauhanomaisesti 1. heinäkuuta 1960. Pääministeriksi tuli itsenäisyysaktivisti ja MNC-L:n johtaja Patrice Lumumba, jonka puolue voitti vapaat vaalit. Presidentiksi valittiin kilpailevan ABAKO-puolueen Joseph Kasa-Vubu.
Mobutu Sese Seko Hän tutustui moniin siirtomaavaltaa vastustaviin kongolaisiin, ystävystyi Patrice Lumumban kanssa ja liittyi tämän johtamaan "Mouvement National Congolais" -järjestöön, joka ajoi Belgian Kongon itsenäisyyttä. Mobutun uskotaan välittäneen tietoa kongolaisten keskusteluista Belgian tiedustelupalvelulle.
Joseph Kasa-Vubu Vuodesta 1955 Kasa-Vubu johti Kongon itsenäistymistä ajavaa Abakoa, joka oli kongojen muodostama poliittinen liike. Maan itsenäistyttyä 30. kesäkuuta 1960 Kongon parlamentti valitsi hänet maan ensimmäiseksi presidentiksi. Kongossa puhkesi heti kriisi timantti- ja metallikaivoksistaan rikkaiden Katangan ja Etelä-Kasain maakuntien julistauduttua itsenäisiksi. Kasa-Vubu oli poliittisesti vanhoillinen, kun taas pääministeri Patrice Lumumba oli kansallismielinen ja radikaali, joten he joutuivat vastakkain ja määräsivät armeijan pidättämään toisensa. Tilanne ratkesi Kasa-Vubun hyväksi, kun armeijan komentaja Joseph-Désiré Mobutu antoi hänelle tukensa syyskuussa. Lumumba luovutettiin vihollisilleen Katangaan, jossa hänet surmattiin.
Baudouin I Vuonna 1955 kuningas teki voitokkaan kiertomatkan Kongoon, jossa hänet otettiin vastaan sellaisella innolla, että se oudoksutti ujoa kuningasta. Vain neljä vuotta matkan jälkeen kuningas ilmoitti Belgian hallituksen aikeesta myöntää itsenäisyys Kongon alueelle. Näin tapahtuikin ja 30. kesäkuuta 1960 kuningas Baudouin osallistui vallanvaihtojuhlallisuuksiin Kongon pääkaupungissa Léopoldvillessä. Kongon vaaleilla valittu pääministeri Patrice Lumumba oli kutsuttu ja hän piti kuuluisan Kongon itsenäisyyspuheensa. Puhe poikkesi suuresti muiden arvohenkilöiden puheista, jotka ohitettiin harmittomina, mutta Lumumban puhe arvosteli jyrkin sanankääntein entisiä siirtomaaisäntiä. Kuningas Baudouin loukkaantui puheesta verisesti.
Irina Hakamada Irina Hakamada opiskeli kansainvälistä taloutta Moskovan Patrice Lumumban kansojen ystävyyden yliopistolla ja valmistui 1981. Hän työskenteli RSFSR:n Gosplanille ja ZILin teknillisessä korkeakoulussa (VTUZ) opettajana. Vuonna 1989 oli perustamassa Konstantin Borovoyn kanssa tavara- ja raaka-ainepörssiä, liikepankkia ja talousuutistoimistoa sekä oli investointiyhtiö RINAKO:n tieteellinen pääasiantuntija 1991–1993.
Ryszard Kapuściński Ryszard Kapuściński (4. maaliskuuta 1932 Pinsk – 23. tammikuuta 2007 Varsova) oli Puolan kuuluisimpia toimittajia ja käännetyimpiä kirjailijoita. Hänet mainittiin monesti kirjallisuuden Nobel-arvailujen yhteydessä. Reportterina Kapuściński todisti 27:ää vallankumousta tai -kaappausta itse paikalla. Hän tapasi muun muassa Patrice Lumumban, Che Guevaran ja Idi Aminin.
Wendo Kolosoy Musiikki oli Kolosoyn lapsuuden tärkein sisältö. Hän aloitti uransa alalla jo vuonna 1936; vanhemmat olivat menehtyneet hieman aiemmin. Äiti oli ollut esiintyvä laulaja. Kosoloystä huolehtivat vanhempien kuoleman jälkeen valkoiset papit, ja varhaisina nuoruusvuosinaan hän ryhtyi mekaanikontöihin Kongojoen laivoilla. Kolosoy oli nuorena miehenä Patrice Lumumban ystävä. Kaksikko ei kuitenkaan keskustellut yhdessä politiikasta, johon Kolosoy vältteli ottamasta kantaa.
Ilich Ramírez Sánchez Sánchez jatkoi opintojaan Moskovassa Patrice Lumumban Kansojen ystävyyden yliopistossa (RUDN), josta hänet erotettiin vuonna 1970. Moskovasta hän ilmeisesti matkusti Jordaniaan saamaan sissikoulutusta. Sánchez liittyi palestiinalaiseen PFLP-ryhmään ja hän sai taistelunimen Carlos. Vuonna 1973 hän yritti ensimmäisenä terroritekonaan Brittiläisen sionistiliiton johtajan, liikemies Joseph Sieffin, salamurhaa. Murhayritys kuitenkin epäonnistui. Tämän takia Mossad murhasi PFLP:n edustajan Mohamed Boudian, joka toimi teatteriohjaajana Pariisissa. Ramírez Sánchez myös epäonnistui israelilaisen Bank Hapoalimin ryöstössä Lontoossa. Niin ikään kahden ranskalaisen sanomalehtimiehen surmaaminen epäonnistui. Carlos oli myös syyllinen erään pariisilaisen ravintolan pommi-iskuun, jossa kuoli yksi ja loukkaantui 30. Carlos toteutti rakettihyökkäyksen El Alin lentokonetta vastaan (13.–17. joulukuuta 1975) Orlyn lentoasemalla Pariisissa.
Patricia Collinge Collinge oli naimisissa James Smithin kanssa. He avioituivat vuonna 1921. Collinge kuoli huhtikuussa 1974, ja hänen miehensä kuoli kymmenen kuukautta myöhemmin. Patricia Collinge on haudattu Nantucketiin samalla hautausmaalle kuin hänen vanhempansa ja äidinäitinsä.
Patrice de Mac-Mahon Patrice de Mac-Mahon kuoli Montcressonissa Loiretissa 1893. Hänet haudattiin täysin kunnianosoituksin Invalidikirkkoon.
Kongon kriisi Kun sotilaat Thysvillessä kapinoivat, Lumumballe täytyi löytää tarkemmin vartioitu paikka. Belgialaiset ehdottivat hänen siirtoaan Katangaan, jossa hänen vanha vihollisensa Moise Tšombe johti Kongosta Belgian tuella irrottautunutta maakuntaa. Myöhemmin asiaa tutkinut belgialainen työryhmä tuli seuraaviin johtopäätöksiin: Belgia halusi Lumumban vangittavaksi; Belgiaa ei huolettanut Lumumban koskemattomuus tai hyvinvointi; belgialaisille oli kerrottu yksiselitteisesti, että Lumumba olisi hengenvaarassa, jos hänet siirrettäisiin Katangaan, mutta he eivät tehneet asian hyväksi mitään.
Kolonialismi Portlandin yliopiston politiikan tutkimuksen professori Bruce Gilleyn todistelun mukaan kolonialismi oli useimmille alueille hyödyllistä ja pitkälti alkuperäisväestön hyväksymää. Se tarjosi hyvinvointia ja paremman hallinnon. Esimerkkejä tästä ovat Kongon itsenäisyysjohtaja Patrice Lumumban ja nigerialaiskirjailija Chinua Acheben puheenvuorot siirtomaahallinnosta. Sen sijaan kolonialismin vastainen aate ja taistelu ovat aiheuttaneet kurjuutta ja estävät vieläkin kehitystä. Singapore, Belize ja Botswana ovat rakentaneet maansa siirtomaavallan pohjalta ja menestyneet. Siksi Gilleyn mielestä hauraiden maiden pitäisi ottaa oppia siirtomaahallinnosta. Kohun jälkeen Third World Quarterly ilmoitti poistavansa artikkelin verkkoversion, koska päätoimittajaa oli uhkailtu väkivallalla.
Mobutu Sese Seko Belgian Kongo itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960, ja heti maan itsenäistymisen jälkeen pääministeriksi valittu Lumumba nimitti Mobutun Kongon demokraattisen tasavallan armeijan pääesikuntapäälliköksi. Lumumba ja presidentti Joseph Kasa-Vubu joutuivat pian valtataisteluun, jonka päätteeksi Mobutu syöksi Lumumban vallasta sotilasvallankaappauksessa 14. syyskuuta 1960. Mobutun tukijoina toimivat Belgia ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA, jotka pitivät Lumumbaa liian vasemmistolaisena, ja Mobutua lännen kannalta parempana liittolaisena.
Lumumba (täsmennyssivu) Lumumba voi olla
Kongon kriisi Yhdysvallat puuttui tilanteeseen ja sanoi tukevansa presidentti Joseph Kasa-Vubua ja armeijan komentajaa Joseph-Désiré Mobutua. 5. syyskuuta Kasa-Vubu ilmoitti radiossa Lumumban erosta. Lumumba vastasi tähän ilmoittamalla presidentin pidätyksestä. 
Lumumba vietiin Elisabethvillestä, jonne hän oli paennut.
Kongon kriisi Kolmeen viikkoon asiasta ei puhuttu mitään, vaikkakin huhut kierivät nopeasti kaikkialle. Kun Lumumban kuolemasta lopulta kerrottiin virallisesti Katangan radiossa, totuutta oli vääristelty siten, että Lumumban väitettiin joutuneen raivostuneiden talonpoikien murhaamaksi hänen paettuaan virka-asunnostaan. Teloituksen jälkeen belgialaiset kaivoivat Lumumban ruumiin ylös haudastaan ja liuottivat hänen jäännöksensä rikkihapossa. Vain muutama hammas ja pääkallon palanen, jotka otettiin talteen muistoksi tapahtuneesta, jäivät jäljelle Kongon pääministeristä.
Vuonna 1961 Kongon armeija pidätti Tšomben. Tšombe kuitenkin vapautettiin kolmen kuukauden kuluttua, koska todisteet siitä, että hän oli Lumumban surman takana, olivat hatarat.
Kongon kriisi Jo samana iltana Lumumba kuljetettiin eräiden muiden vankien kanssa viidakkoon. Saattue pysähtyi suuren puun juurelle, jossa oli kolme teloitusryhmää valmiina. Belgialainen työryhmä tuli siihen johtopäätökseen, että teloituksen suorittaisivat katangalaiset, mutta belgialaiset olivat läsnä. Lumumba ja kaksi muuta kohtalotoveria Kongon hallituksesta, Mpolo ja Okito, asetettiin suuren puun eteen. Nämä kaksi kumppania surmattiin, koska heistä olisi ollut Lumumban mahdollisiksi seuraajiksi. Nämä olisivat voineet kiistää Mobutun, Kasa-Vubun ja Belgian tekemän vallanjakosopimuksen. Katangan presidentti Tšombe, kaksi hänen ministeriään ja neljä belgialaista upseeria olivat paikalla teloituksessa, jossa uhrit surmattiin yksitellen. Lumumban ruumis haudattiin teloituspaikan lähettyville. Belgialaisen tutkimuskomission raportin mukaan teloitus tapahtui hyvin todennäköisesti 17. tammikuuta 1961 kello 19.40–19.43 välisenä aikana.
Kongon kriisi Lumumba vetosi YK:n joukkoihin, jotta nämä pelastaisivat hänet, mutta apu evättiin, koska hän oli vapaaehtoisesti jättänyt turvapaikkansa YK:n suojeluksessa. Lumumba siirrettiin ensin lentokoneella Leopoldvilleen, jossa hänet nähtiin vangittuna ja pahoinpideltynä lehtimiesten ja diplomaattien ollessa paikalla. Häntä nöyryytettiin lisää Mobutun huvilalla, jossa televisiokamerat ikuistivat, kuinka sotilaat hakkasivat laillista pääministeriä ja syöttivät hänelle paperin joka sisälsi hänen vanhan puheensa. Leopoldvillestä Lumumba lähetettiin Thysvillen kasarmeille 150  kilometrin päähän pääkaupungista.
Roald Dahl Dahl oli 1953–1983 naimisissa yhdysvaltalaisen näyttelijän Patricia Nealin kanssa, ja he saivat viisi lasta. Roaldin vanhin tytär Olivia kuoli tuhkarokon aiheuttamaan aivotulehdukseen. Poika Theo sai aivovamman, kun taksi törmäsi lastenvaunuihin. Patricia sairastui vakavasti ja kertoi myöhemmin muistelmissaan, miten uhrautuvasti Roald hoiti häntä. Avioliitto kuitenkin päättyi, kun Patricia sai selville, että Roaldilla oli suhde Patrician 22 vuotta nuoremman ystävättären kanssa. Roald meni tämän kanssa naimisiin samana vuonna 1983.
Kongon kriisi Lumumba kutsui 13. heinäkuuta Afrikan maita huippukokoukseen Leopoldvilleen saadakseen toiminnalleen tukea. 31. heinäkuuta kokous kuitenkin ilmoitti tukevansa YK:ta ja sen pääsihteeriä Dag Hammarskjöldiä. Tämä merkitsi Lumumballe takaiskua.
Kongon kriisi 17. tammikuuta 1961 lennolla Elizabethvilleen Lumumbaa pahoinpideltiin edelleen. Hänet luovutettiin katangalaisille sotilaille, joita johti belgialainen komentaja. Hänet suljettiin Villa Brouween. Häntä hakattiin jatkuvasti. Pahoinpitelyyn osallistuivat sekä belgialaiset että katangalaiset sotilaat. Samaan aikaan Moise Tšombe ja hänen hallintonsa miettivät, mitä tehdä Lumumballe.
Patricia Breslin Breslinin kuoli 12. lokakuuta 2011, mutta kuolinsyytä ei ole kerrottu. Hän oli kuitenkin ollut pitkään sairaalahoidossa.
Joseph Lamb Lamb avioitui vuonna 1911 Henrietta Schulzin kanssa. Parille syntyi yksi poika, Joseph jr. vuonna 1915. Henrietta kuoli influenssaan helmikuussa 1920. Lamb avioitui toisen kerran Amelia Collinsin kanssa marraskuussa 1922. Tästä liitosta syntyi neljä lasta: Patricia (s. 1924), Richard (s. 1926), Robert (s. 1927) ja Donald (s. 1930). Patricia on isänsä tavoin lahjakas pianisti.
Louis Rwagasore Belgialainen journalisti Guy Poppe julkaisi vuonna 2011 teoksen "Rwagasoren, Burundin Lumumban, kuolema" (De moord op Rwagasore de Burundese Lumumba) jossa hän esittää että murha tutkittiin huolimattomasti. Poliisi ei kuulustellut todistajia. Lisäksi tutkimuksia koskevat dokumentit ovat kadonneet Belgian ulkoministeriöstä ja kahta upseeria, jotka olivat matkustamassa todistamaan Burundiin uhkailtiin erottamisella.
Patricia Roberts Harris Vuonna 1982 Harris pyrki liittovaltion pääkaupungin Washingtonin pormestariksi, mutta hävisi Marion Barrylle. Harris kuoli Washingtonissa 1985.
Arnold Machin Machin kuoli 8. maalikuuta 1999 kotonaan Staffordshiressä. Hänen vaimonsa Patricia Newton oli tunnettu kukka-aiheiden maalari ja heidän poikansa Francis arkkitehti.
Emily Perry Emily Perry johti 25 vuotta lasten tanssikoulua The Patricia Perry Academy of Dancing. Perry kuoli 100 vuoden ikäisenä helmikuussa 2008.
Charles A. Halleck Hän oli naimisissa. Halleckin puoliso oli Blanche White Halleck, joka menehtyi vuonna 1973. Heillä oli kaksi lasta, kaksoset Charles W. ja Patricia. Halleck kuoli maaliskuussa 1986, 85-vuotiaana.
Patricia Kaas Vuonna 1989 Kaas koki traumaattisen henkilökohtaisen kokemuksen, kun hänen äitinsä sairastui syöpään ja kuoli. Nallekarhu, jonka Kaas lähetti tukeakseen äidin kipuja, seuraa nykyään laulajaa ympäri maailmaa maskottina.
Melinda Clarke Melinda Clarken äiti on entinen balettitanssija Patricia Lewis ja isä näyttelijä John Clarke. Melinda, jota kutsutaan lempinimellä Mindy, on yksi kolmesta sisaruksesta. Hänen sisarensa Heidi kuoli vuonna 1994 harvinaiseen mutta pahanlaatuiseen sydänkasvaimeen. Clarkella on veli nimeltä Joshua.
Kongon demokraattinen tasavalta Ruandasta Ruandan isänmaallisen rintaman voittoa paenneet pakolaiset, lähinnä Ruandan kansanmurhan jälkeisiä tutsien kostotoimia pelänneet hutut, saattoivat Kongon itäosan sekasorron valtaan. Siellä jo 1960-luvulla ilman menestystä kapinoinut Laurent Kabila, jota Che Guevara oli käynyt tukemassa 1960-luvulla, käytti tilaisuuden hyväkseen ja johti ”Demokraattisten voimien liiton Kongon vapauttamiseksi” (AFDL) ensimmäisessä Kongon sodassa (1996–1997) Mobutua vastaan ja onnistui syöksemään hänet vallasta vuonna 1997. AFDL:n joukkojen pääosa oli tutseja. Sitä tukivat Suurten järvien alueen valtioiden johtajat, lähinnä Ruandan Paul Kagame ja Ugandan Yoweri Museveni. AFDL eteni Kongojokea alas kohdaten vain vähäistä vastarintaa Kinhasan armeijan joukkojen vaihtaessa puolta. Kabila sai uskottavuutta ollessaan Mobutun pitkäaikainen vastustaja ja Patrice Lumumban kannattaja. 16. toukokuuta 1997 monikansalliset joukot etenivät Lubumbashin lentokentälle neuvottelujen keskeytyessä ja Mobutu pakeni maasta. Samana päivänä Kabila julistautui presidentiksi. Vuonna 1997 valtion nimi muutettiin Zairesta takaisin Kongon demokraattiseksi tasavallaksi.
Joseph Cotten Joseph Cotten oli Orson Wellesin hyvä ystävä aina Wellesin kuolemaan asti. Hän toimi Wellesin bestmanina Orsonin ja Rita Hayworthin häissä vuonna 1943. Joseph Cotten oli elämänsä aikana kaksi kertaa naimisissa. Ensin Lenore Kippin kanssa vuodesta 1931 vuoteen 1960, jolloin Lenore kuoli. Vuonna 1960 hän meni naimisiin Patricia Medinan kanssa ja tämä avioliitto kesti aina Cottenin kuolemaan asti. Cottenilla ei tiettävästi ollut omia lapsia. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 88-vuotiaana, mutta sairasti samaan aikaan myös kurkkusyöpää.
Patricia Moyes Patricia Pakenham-Walsh, tunnettu paremmin nimellä Patricia Moyes (19. tammikuuta 1923 – 2. elokuuta 2000) oli englantilainen salapoliisikirjailija.
Jason Patric Jason Patric, syntymänimeltään Jason Patric Miller, (s. 17. kesäkuuta 1966 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Jason Patric Patric on Oscar- ja Pulitzer-palkitun näytelmäkirjailija Jason Millerin ja Linda Gleasonin (näyttelijä Jackie Gleasonin tytär) poika. Koulussa näyttelemistä harrastanut Patric pääsi 19-vuotiaana mukaan televisiosarjaan "Huumevartijat" (1985). Televisiota seurasivat roolit vampyyrielokuvassa "The Lost Boys" (1987) ja Afganistanin sotaan sijoittuvassa sotaelokuvassa "Sodan peto" (1988). Patric on näytellyt pääosaa myös elokuvissa "Rush" (1991), "Geronimo" (1993), "Speed 2 – vaara iskee vesillä" (1997) ja "Narc" (2002). Elokuvassa "Alamo" (2004) hän esitti Jim Bowieta. Patric näyttelee televisiosarja Wayward Pinesin (2016) toisella kaudella.
Patricia of Finland Patricia of Finland, usein vain Patricia, on naisten alusvaatemerkki, joka juontaa juurensa suomalaiseen Oy Sjöblom Ab -perheyritykseen. Sjöblom perusti tuotemerkin 1958.
Patricia Hitchcock Patricia Hitchcock (s. 7. heinäkuuta 1928) on Alma Revillen ja Alfred Hitchcockin tytär. Patricia oli Alfredin ja Alman ainoa lapsi. Isänsä lailla hänestä tuli ohjaaja, ja hän oli myös näyttelijä.
Kongon kriisi Kun Belgia oli lähettänyt Tšomben avuksi joukkoja, Lumumban hallitus katkaisi diplomaattisuhteet Belgiaan ja vetosi Neuvostoliittoon kriisin välittäjänä.
Michel Berger Berger sai levytyssopimuksen 15-vuotiaana ja julkaisi useita albumeja. Oman musiikin lisäksi hän teki musiikkia muun muassa artisteille Patricia, Véronique Sanson, Johnny Hallyday ja Françoise Hardy, sekä France Gallille, jonka kanssa hän meni naimisiin vuoden 1976 kesäkuussa. He saivat kaksi lasta. Berger kuoli sydänkohtaukseen 44-vuotiaana 2. elokuuta 1992.
Patricia of Finland Patricia of Finland -tuotemerkki jatkaa yhä Patricia Group Oy:n omistuksessa. Yrityksen liikevaihto on noin miljoona euroa. Vuodesta 2004 merkille on avattu muutamia omia myymälöitä Suomeen.
Patricia Highsmith Patricia Highsmith (alk. Mary Patricia Plangman; 19. tammikuuta 1921 Fort Worth, Texas, Yhdysvallat – 4. helmikuuta 1995 Locarno, Sveitsi) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan parhaiten psykologisista trillereistään.
Raoul Peck Raoul Peck (s. 1953) on haitilainen elokuvaohjaaja ja poliitikko. Hänen töidensä joukossa ovat "Lumumba" (2000) ja "Sometimes in April" (2005).
Ran Laurie Laurie oli naimisissa Patricia Laidlaw'n kanssa vuodesta 1944 lähtien, kunnes Laidlaw kuoli 1989. Heidän avioliitostaan syntyi neljä lasta, joista nuorin on näyttelijä Hugh Laurie. Laurien molemmat pojat Charles ja Hugh harrastivat, kuten isänsä, soutamista Selwyn Collegessa ja Cambridgen yliopistossa. Ran Laurie avioitui Mary Arbuthnottin kanssa 1990 ja liitto kesti Laurien kuolemaan asti.
Patricia Arquette Patricia Arquetten sisarukset Rosanna, Alexis, Richmond ja David Arquette ovat näyttelijöitä. Heidän isänsä Lewis Arquette oli myös näyttelijä, samoin isoisä Cliff Arquette. Courteney Cox (David Arquetten ex-vaimo) oli Patricia Arquetten käly.
Maka Kotto Kotto opiskeli Ranskassa. Hän on näyttelijän urallaan esiintynyt muun muassa Raoul Peckin elokuvassa "Lumumba" (2000) Joseph Kasa-Vubun roolissa.
Patricia Partin Patricia Partin, tunnettu myös nimellä Nury Alexander, syntyi nimellä Patricia Lee Partin 4. syyskuuta 1957. Partin oli osa Carlos Castanedan kultin sisempää ryhmää. Hänen väitettiin olevan Carlos Castanedan kirjoissa esiintyvä Sininen Tiedustelija.
Gene Kelly Kelly oli naimisissa kolme kertaa. Hänen ensimmäinen avioliitto Betsy Blairin kanssa kesti vuodet 1940–1957 ja avioliitosta syntyi yksi lapsi, Kerry. Hänen toinen avioliittonsa Jeanne Coynen kanssa oli 1960–1973 ja tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta, Bridget ja Tim. Kolmas avioliitto Patricia Wardin kanssa kesti vuodesta 1990 Kellyn kuolemaan asti. Kelly kuoli kahden halvauksen jälkeen 83-vuotiaana.
Kongon kriisi Heinäkuun lopulla Hammarskjöld neuvotteli New Yorkissa Lumumban kanssa, ja 28. heinäkuuta hän lensi Leopoldvilleen vakuuttamaan, että kaikki Kongon strategiset alueet paitsi Katanga olivat YK:n valvonnassa.
Patricia Petibon Patricia Petibon on työskennellyt seuraavien orkesterien ja johtajien kanssa:
Patricia Quinn Patricia Quinn syntyi Belfastissa Pohjois-Irlannissa.
Kongon kriisi Vaikka Neuvostoliittokin vetosi Dag Hammarskjöldiin puolesta, Lumumba jatkoi hyökkäyksiä YK:n sotilaita vastaan ja armeija miehitti Etelä-Kasain kaivosmaakunnan, joka Katagan tavoin halusi irtautua keskushallituksesta.
Patrice Chéreau Patrice Chéreau (2. marraskuuta 1944 – 7. lokakuuta 2013 Pariisi) oli ranskalainen elokuvan, teatterin ja oopperan parissa uraa luonut ohjaaja. Taidemaalariperheen kuopuksena pientä Patricea vietiin jo varhain näyttelyihin. Hän tutustui teatterin tekemiseen jo kouluaikanaan, mutta ennen lopullista alalle siirtymistään hän opiskeli klassista kirjallisuutta ja saksaa.
Patricia Day Patricia Day on tanskalaisen HorrorPops-yhtyeen kontrabasisti ja laulaja.
Patric Sarin Patric Sarin (s. 1973 Helsinki) on suomalainen säveltäjä.
Patricia Tallman Patricia Tallman (s. 4. syyskuuta 1957) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja stunttinainen.
Kongon kriisi Lumumba julisti Kongoon hätätilan ja määräsi armeijan etsimään belgialaisia laskuvarjojääkäreitä. 18. elokuuta kongolaiset joukot surmasivat kanadalaisia ja marokkolaisia YK:n sotilaita, minkä jälkeen YK:n rauhanturvaajat saivat ampumisoikeuden.
Intia Intian valtauskonto on hindulaisuus. Toiseksi suurin uskontokunta Intiassa on islaminuskoiset, joita on maassa vuonna 2011 arviolta 172 200 000. Intiassa on näin ollen maailman toiseksi suurin muslimiväestö Indonesian jälkeen.
Indonesian historia Vaikka muslimikauppiaat matkustivat Kaakkois-Aasiassa jo varhain islamilaisella kaudella, vanhimmat todisteet islamiin kääntyneistä ovat 1200-luvulta Pohjois-Sumatralta. Muut Indonesian alueet omaksuivat islamin asteittain. Ensimmäiset sumatralaiset heimot kääntyivät islamiin 1400-luvulla, ja 1500-luvun lopulla siitä tuli Jaavan ja Sumatran valtauskonto. Islam levisi arabikauppiaiden mukana ensin maan länsiosiin ja hiljalleen myös itäosiin. Ensin sen omaksui maan eliitti. Islam sekoittui suureksi osaksi jo olemassa oleviin kulttuurin ja uskonnon piirteisiin, ja niin syntyi Indonesiassa, erityisesti Jaavalla, nykyisin pääosin harjoitettava islamin muoto.
Länsi-Uusi-Guinea Vuonna 2005 Länsi-Uuden-Guinean asukasluku oli 2 647 000. Kuten joissakin muissakin Indonesian itäisissä osissa ja Papua-Uudessa-Guineassa, väestön valtauskonto on kristinusko. Vuonna 2000 54 prosenttia länsipapualaisista piti itseään protestantteina ja 24 prosenttia katolilaisina. Muslimeja oli 21 prosenttia ja alle yksi prosentti ilmoitti olevansa buddhalaisia tai hinduja. Suurten maailmanuskontojen rinnalla harjoitetaan kuitenkin yleisesti myös animismia.
Indonesia Vaikka Indonesian perustuslain mukaan maassa on taattava uskonnonvapaus, virallisesti tunnustettuja uskontoja on vain kuusi: islam, protestanttisuus, katolisuus, hindulaisuus, buddhalaisuus ja kungfutselaisuus. Vaikka Indonesia ei ole islamilainen valtio, se on väkiluvultaan maailman suurin muslimienemmistöinen maa. Lähes 80 prosenttia indonesialaisista on vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan muslimeita. Väestöstä on kristittyjä 11 prosenttia, josta noin kaksi kolmasosaa protestantteja. Kaksi prosenttia on hindulaisia ja yksi prosentti buddhalaisia. Suurin osa indonesialaisista hinduista on balilaisia, ja suurin osa buddhalaisista kuuluu maan kiinalaisväestöön. Vaikka hindulaisuus ja buddhalaisuus ovat nykyisin vähemmistöuskontoja, niillä on ollut huomattava vaikutus maan kulttuuriin. Islam saapui Indonesiaan aluksi Pohjois-Sumatralle 1200-luvulla kauppiaiden välityksellä. Siitä tuli maan valtauskonto 1500-luvulla. Katolilaisuuden toivat maahan ensimmäiset portugalilaiset siirtomaavalloittajat ja lähetyssaarnaajat, ja protestanttisuus levisi pääosin alankomaalaisten kalvinistien ja luterilaisten lähetyssaarnaajien vaikutuksesta siirtomaakaudella. Suuri osa indonesialaisista, kuten jaavalaiset "abanganit", Balin hindut ja kristityt dajakit, harjoittavat uskontoaan vähemmän puhdasoppisessa, synkretistisessä muodossa, johon on sekoittunut paikallisia tapoja ja uskomuksia.
Hyborialainen aika Hyboriassa ei ole yhtä valtauskontoa, vaan useimmat kansat palvovat omia jumaliaan.
Kristinuskon historia Vuoteen 600 mennessä kristinusko oli jo tullut valtauskonnoksi kaikkialla Välimeren alueella. Ensimmäisen vuosituhannen loppupuolella arabien valtakunnan levittämä islam syrjäytti kristinuskon valtauskontona lähes kaikkialta Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikasta, joskin muun muassa Egyptissä ja Syyriassa vanhat kristilliset yhteisöt ovat säilyneet vähemmistöinä nykyaikaan saakka ja Etiopiassa pitkään valtaväestönäkin. Muslimit hallitsivat vuosisatojen ajan myös Espanjaa, mutta kristityt valloittivat sen takaisin vuoteen 1492 mennessä. Tällöin kristinusko oli valtauskontona koko Euroopassa, jonka keski- ja pohjoisosiinkin se oli jo levinnyt, mutta vähäisiä alueita lukuun ottamatta ei muissa maanosissa. Mutta pian sen jälkeen sitä alettiin nopeasti levittää varsinkin Amerikan manterelle.
Palawan Palawanin valtauskonto on kristinusko ja merkittävin kirkkokunta katolinen kirkko. Varsinkin eteläosissa on myös muslimeja.
Badahšan (maakunta) Alueella asuu muun muassa tadžikkeja, uzbekkeja, kirgiisejä ja pataaneja. Valtauskonto on islam.
Havaijilainen uskonto Havaijilainen uskonto on Havaijin alkuperäisasukkaiden uskonto, joka oli saarten valtauskonto 1800-luvun alkuvuosikymmenille saakka.
Laos Valtauskonto on theravada-buddhalaisuus, jota harjoitetaan usein henkien palvonnan ja animismin ohessa. Maassa elää vähemmistöinä myös kristittyjä ja muslimeja.
Turun uskonnolliset yhteisöt Turun uskonnolliset yhteisöt edustavat muun Suomen tapaan sekä maan valtauskontoa kristinuskoa ja sen eri kirkkokuntia, että muita uskontokuntia.
Thaimaa Nykyaikaisen mediakulttuurin läpitunkema maa kunnioittaa edelleen vanhoja perinteitä, kuningasta, munkkeja ja valtauskontoa theravada-buddhalaisuutta, joita pidetään yhteiskunnan tukipilareina.
Obwalden Obwalden on enimmäkseen saksankielistä aluetta: vuonna 2014 noin 93 prosenttia kantonin asukkaista oli saksankielisiä. Valtauskonto on katolisuus, jota tunnustaa 72 prosenttia asukkaista.
Ruanda Kristinusko on Ruandan valtauskonto. Vuonna 2001 roomalaiskatolisia oli 56,5 prosenttia, protestantteja 26 prosenttia, adventisteja 11,1 prosenttia ja muslimeja 4,6 prosenttia.
Pitcairn Vuonna 1886 saarella vieraili adventisti John Tay, ja suurin osa saarelaisista kääntyi seitsemännen päivän adventismiin, joka on siitä lähtien ollut saaren valtauskonto.
Indonesian historia Itä-Timor liitettiin Indonesiaan vuonna 1976, mutta sissivastarinta Indonesian miehitystä vastaan jatkui. Monet YK:n maat tuomitsivat Indonesian toimet Itä-Timorissa, mutta kylmän sodan hengessä Yhdysvallat ei puuttunut Indonesian suorittamiin julmuuksiin eikä näin vaarantanut kommunisminvastaisen Suharton kanssa luotuja suhteita. Indonesian eteläinen naapurimaa Australia ei puolestaan halunnut vaarantaa suhteita Indonesiaan Timorinmeren öljyvarojen hyödyntämisen takia.
Sankt Gallen (kantoni) Kantoni on saksankielinen: 89 prosenttia asukkaista käyttää saksaa pääkielenään (vuonna 2014). Kantonin valtauskonto on katolisuus, jota tunnustaa 46 asukkaista (vuonna 2014).
Indonesian rupia Indonesian rupia on Indonesian virallinen rahayksikkö. Sen laittoi liikkeelle ja sitä kontrolloi Indonesian pankki. Indonesian rupian virallinen ISO 4217 -koodi on IDR. Kirjainyhdistelmä Rp toimii symbolina kaikissa maan seteleissä ja kolikoissa.
Indonesian historia YK:n ja Yhdysvaltain painostamana Alankomaat suostui tunnustamaan Indonesian itsenäiseksi vuonna 1949. Hollantilaisten hallintaan jäi edelleen Uuden-Guinean länsiosa Irian Jaya. Siitä uhkasi kuitenkin 1950-luvun lopulla syttyä uusi sota Indonesian ja Alankomaiden välillä. Yhdysvallat asettui taas Indonesian puolelle, ja alue liitettiin Indonesiaan. Suomi tunnusti Indonesian itsenäisyyden 10. helmikuuta 1950.
Indonesian vallankumous Hollantilaiset – ymmärrettyään etteivät kykene ottamaan Indonesiaa haltuunsa entisin ehdoin – suostuivat neuvottelemaan brittien välityksellä indonesialaisten kanssa ja solmivat 12. marraskuuta 1946 Linggajatin sopimuksen Indonesian kanssa. Sopimuksessa Hollanti tunnustaa Indonesian tasavaltalaishallinnon Jaavalla ja Sumatralla, ja Hollanti, Indonesian tasavalta (Jaava ja Sumatra) ja itäiset saaret muodostavat hollantilais-indonesialaisen unionin. Itäisellä saaristolla olisi löyhä liittovaltiosuhde Indonesian yhdysvaltojen tasavaltaan. Indonesian yhdysvaltojen tasavalta käsittäisi Jaavan ja Sumatran saaret, eteläisen Kalimantan ja suuren idän: Sulawesin, Malukun, pienet Sunda-saaret ja läntisen Uuden-Guinean. Indonesian keskuskansalliskomitea hyväksyi sopimuksen vasta maaliskuussa 1947, ja se allekirjoitettiin hollantilaisten kanssa vasta 25. toukokuuta 1947.