mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Eskola (Kannus) Eskola on säilynyt elinvoimaisena vielä näihinkin päiviin saakka. Kylällä järjestetään kotikoulua ja -päiväkotia, jonka läheisyydessä toimii lounasravintola. Eskolassa oli myös kyläkauppa, joka tarjosi myös myymäläautopalveluja, jotka lopetettiin vähäisen käytön myötä. Kylältä löytyy myös kahvila ja muita palveluja. Entisellä koululla järjestetään satunnaisia tapahtumia. Suurimmat työllistäjät kylällä ovat Eskolan monipuolinen teollisuus (mm. ovi- ja ikkunatehdas Eskopuu Oy) ja maatalous.
Euran kunnankirjasto Pentti Eskola syntyi Honkilahdella ja teki elämäntyönsä Helsingin yliopistossa. Siellä hän toimi geologian ja mineralogian professorina 1924 ja 1953 välisinä vuosina. Joka viides vuosi jaetaan myös Suomen Geologinen Seuran 1963 perustama Eskola-mitali. Eskolan kirjalliseen tuotantoon kuuluu sekä yleistajuisia että tieteellisiä kirjoituksia. Tehtyään väitöskirjansa Eskola nousi maailman geologien eturiviin ja vaikutti suuresti geologian sanastoon.
Pikaraitiotie Pikaraitiovaunujen raideleveys vaihtelee välillä 900 mm (Linz) – 1 524 mm (Riika, Venäjän ja Ukrainan pikaraitiotiet). Yleisin raideleveys on 1 435 mm. Pikaraitiovaunujen korileveys vaihtelee välillä 230–265 senttimetriä. 265 senttimetriä on maksimileveys, joka soveltuu liikenteeseen katuympäristössä.
Turun raitioliikenne Ensimmäisten hevosraitiovaunujen raideleveys oli 1 436 mm, mikä oli käytännössä normaali raideleveys. Vaunut toimitti ruotsalainen Atlas, mutta niiden alkuperäisenä mallina oli yhdysvaltalaisen John Stephensonin valmistama vaunu. Ensimmäisistä vaunuista on jäänyt verrattain vähän kuva-aineistoa, mutta niiden tiedetään olleen eri värisiksi maalattuja.
Helena Syrjälä-Eskola Syrjälä-Eskolan vanhemmat olivat maanviljelijä Kaarle Johan Syrjälä ja Vilhelmiina Tornio. Hänen kaksi veljeään kuolivat sisällissodassa valkoisten puolella. Hänen puolisonsa oli professori Pentti Eskola vuodesta 1962.
Eskolan rautatieasema Eskolan rautatieasema () on rautatieasema Eskolan kylässä Kannuksessa Keski-Pohjanmaalla, Pohjanmaan radalla rataosuudella Kokkola–Ylivieska. Seinäjoen rautatien asemalle matkaa on 185,8 ratakilometriä ja Kokkolan rautatieasemalle 52 ratakilometriä.
Ilmari Eskola Aikalaiskritiikki otti Eskolan romaanit vastaan kansankuvauksen uudistajana. "Lukittu ovi" -romaania pidettiin myös ensi sijassa ihmiskuvauksena, kolmea muuta teosta satiirina. Niissä Eskola tuo esiin ihmisten pikkusieluisuuden.
Trans-Australian rata Rautatien rakennustyö aloitettiin Port Augustasta syyskuussa 1912. Rautatien raideleveydeksi oli valittu niin kutsuttu normaali raideleveys, siitäkin huolimatta että linjauksen molemmissa päissä olevat osavaltioiden omistamat rautatiet olivat kapearaiteisia. Koko reitin raideleveys yhtenäistettiin 1 435 millimetriin vasta 1970.
Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata Radan rakennutti Mäntän tehtaan omistanut Gösta Serlachius joka oli ostanut 6000 hehtaarin kokoisen Syskylahden hovin vuonna 1915. Huonojen kulkuyhteyksien takia tilan metsät olivat jääneet lähes täysin hakkaamatta ja Serlachius suunnitteli aluksi radan rakentamista Laatokan rannalla sijainneeseen Koirinojan satamaan. Hän muutti kuitenkin suunnitelmiaan kun valtion rautatiet alkoi rakentaa rataa Suojärvelle. Kapearaiteisen metsäradan uudeksi päätepisteeksi tuli Suojärven radan varrella sijainnut Vaaherjoki jonne Serlachius rakennutti 50 000 m sahalaitoksen. Saha valmistui 1920 pari kuukautta metsäradan jälkeen ja neljän toimintavuotensa aikana saha sai tukkinsa Syskyjärven hovin metsistä.
Teemu Eskola Eskola on Suomen Palloliiton pelaajakehitysvaliokunnan jäsen. Vuosina 2010–2012 hän toimi Palloliiton huippujalkapallovaliokunnan jäsenenä, ja vuosina 2008–2012 Palloliiton futsal-valiokunnan jäsenenä. Eskola on suorittanut UEFA A-valmentajatutkinnon.
Jussi Eskola (Ylen urheilutoimittaja) Keväällä 2016 Yleisradion johto hyllytti Eskolan kesän urheilutapahtumista tämän kritisoitua Ylen urheilupolitiikkaa Iltalehdessä. Eskolan piti selostaa kesällä 2016 yleisurheilua EM-kisoissa ja Rion kesäolympialaisissa.
Raideleveys Maailman yleisintä raideleveyttä, 1 435 millimetriä, kutsutaan normaaliraideleveydeksi (, ) tai joskus kansainväliseksi raideleveydeksi (). Normaalileveyttä kapeampia raideleveyksiä sanotaan kapeiksi raideleveyksiksi (, ) ja sitä leveämpiä raideleveyksiä leveiksi raideleveyksiksi (, ). Rautateitä, joiden raideleveys on pienempi kuin 381 mm, kutsutaan pienoisrautateiksi, vaikka niillä voitaisiin kuljettaa matkustajia: kyseessä ovat tällöin "puutarharautatiet" tai pienoisrautatiet.
Fleischmann 1952 alkoi yritys valmistaa myös H0-mittakaavan (1:87, raideleveys 16,5 mm) pienoisrautateitä. O-mittakaava jäi pois ohjelmasta 1950-luvulla. 1960-luvun lopulla mukaan tulivat autoradat ja vuonna 1969 N-mittakaavan (1:160, raideleveys 9 mm) pienoisrautatiet.
Teemu Eskola Jalkapallossa Eskola toimi Porin Palloilijoiden toisena valmentaja kausina 2004 ja 2005. Kaudella 2004 PoPa nousi Kolmosesta Kakkoseen, ja kaudella 2005 PoPa oli Kakkosessa toinen. Joukkueen päävalmentajana toimi Mikko Mannila. Kaudella 2012 Eskola toimi FC Jazzin B-nuorten päävalmentajana. Joukkue sijoittui SM-sarjassa neljänneksi. Palloliiton Satakunnan piiri palkitsi Eskolan kauden 2012 jälkeen Satakunnan parhaana nuorten valmentajana, kuten myös kauden 2011 jälkeen.
Eskola (Kannus) Valtatie 28 halkoo Eskolaa ja kantatie 86 haarautuu valtatie 28:sta Eskolassa. Eskolan lähellä kulkevat myös seututie 775 ja seututie 774. Lähimmät kaupungit Kannuksen keskustaajaman jälkeen ovat Ylivieska noin 30 kilometrin ja Nivala noin 45 kilometrin päässä Pohjois-Pohjanmaan puolella. Keski-Pohjanmaan maakuntakeskukseen Kokkolaan on matkaan noin 60 kilometriä. Lähimmät henkilöliikenteen rautatieasemat ovat Kannuksen rautatieasema ja Ylivieskan rautatieasema. Lähin lentoasema on 70 kilometrin päässä sijaitseva Kruunupyyn lentoasema.
Ilkka Juhani Takalo-Eskola Takalo-Eskola yhdistää usein taiteen eri lajeja. Hänen teoksensa ovat Elonkorjaajien tapaan usein ennakoineet ajassa liikkuvia taiteen ilmiöitä. Hän teki käsitteellisiä teoksia jo ennen kuin ilmiötä Suomessa tunnettiin. Takalo-Eskola teki myös performanssin tyyppisiä esityksiä jo 1970-luvulla. Silloin niitä nimitettiin esimerkiksi 'metsäteatteriksi'. Hän dokumentoi luontoperformanssejaan valokuvaamalla. Yksi valokuvin tallennettu performanssi oli nimeltään "Yritys ylittää suo", kuvissa mies rämpii suossa kuin uppoamaisillaan. Takalo-Eskolan tunnettuja performansseja on hänen Kuvataideakatemian rehtoriksi tulonsa yhteydessä järjestetty epävirallinen akti, jossa avusti professori Radoslaw Gryta. Juhlalliseen aktiin kuului puhe, jonka Takalo-Eskola piti alastomana vain iholle maalatussa frakissa.
Raideleveys Helsingin nykyisen raitiovaunuliikenteen raideleveys on 1 000 mm eli tasan yksi metri. Sekä Turun että Viipurin entiset raitiotiet käyttivät samaa raideleveyttä. Helsingin raitioliikenteen laajentamisen yhteydessä vuosina 1908–1909 harkittiin hevosvetoisten raitiovaunujen aikaisen 1 000 mm raideleveyden kasvattamista, mutta se jätettiin kustannussyistä toteuttamatta.
Jussi Eskola (koripalloilija) Eskola lopetti pelaajauransa kauden 2014–2015 jälkeen, kun hänen kehonsa alkoi reistailla, ja palautuminen alkoi olla turhauttavaa. Myös perhesyyt vaikuttivat lopettamispäätökseen. Eskola jatkoi kuitenkin seuraavalla kaudella lajin parissa siirryttyään ONMKY:n päävalmentajaksi.
Jussi Eskola (Ylen urheilutoimittaja) Jussi Eskola (s. 1973) on Yle Urheilun selostaja ja toimittaja. Eskola selostaa Ylellä yleisurheilua, hiihtoa ja suunnistusta. Vuosina 2014–2017 hän oli Ylen ampumahiihdon pääselostaja. Hiihtoa hän on selostanut Ylellä vuosina 2006–2014 ja 2017–.
Kare Eskola Kare Eskolan äiti on kirjailija ja lasten radio-ohjelmien tekijä Hannele Huovi, ja Eskola on esiintynyt lapsena Yleisradion tuottamissa ohjelmissa. Hän näytteli pääosaa Raili Ruston televisioelokuvassa "Leija" (1989) ja sivuosaa Rauni Mollbergin elokuvassa "Ystävät, toverit" (1990).
Ilkka Juhani Takalo-Eskola Monet Takalo-Eskolan teokset ovat omakuvia tai muuten omaelämäkerrallisia. Hän myös signeeraa teokset näkyvästi ja päivää ne tarkasti. Teosten elementtejä ovat usein ihmiskeho, alastomuus ja luonto. Alaston keho kuvaa ihmisen avuttomuutta ja vieraantumista luonnosta. Maalauksissa on kuvan, filosofisen julistuksen ja geometristen muotojen yhteiseloa. Puhtaat värit ja värikontrastit ovat ominaisia Takalo-Eskolalle. Maalauksissa on performanssien tapaan myös myyttisyyttä ja rituaalinomaisuutta. Takalo-Eskola saattoi esittää töitään purkutalossa tai pitää näyttelyn metsän puille. Hänen mukaansa niin taide kuin rakkauskin elää harrastelijoiden varassa.
Nestori L. Eskola Hänen tyttärensä oli kirjailija Lempi Ahla ja poikansa niin sanottuihin ”ryssänupseereihin” lukeutunut kapteeni Anto Eskola, joka osallistui muun muassa Viron vapaussotaan I Suomalaisen Vapaajoukon mukana. Eskolan toinen tytär Marja oli 1930-luvulla lyhyen aikaa naimisissa taidemaalari Oskari Paatelan kanssa.
Eskola (Kotka) Eskolan länsiosasta Karhulantien pysäkeiltä on päivittäiset paikallisliikenneyhteydet Kotkansaarelle ja Karhulaan, sekä arkipäivisin myös Laajakoskelle. Itäosasta Hurukselantien pysäkeiltä on arkisin paikallisliikenneyhteydet Karhulaan sekä kaukoliikenteen bussiyhteydet Hurukselan kautta Kouvolan Inkeroisiin. Suomen ainoa yksityinen rautatie, Karhulan–Sunilan rautatie, kulkee Eskolan halki.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1939 elokuva) Notre Damen kellonsoittaja () on William Dieterlen ohjaama yhdysvaltalainen elokuvaklassikko vuodelta 1939. Se perustuu Victor Hugon romaaniin "Pariisin Notre-Dame" (1831). Elokuvan pääosia näyttelevät Charles Laughton Quasimodona ja Maureen O'Hara Esmeraldana.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1939 elokuva) "Notre Damen kellonsoittajaa" pidetään yhtenä parhaista Hugon romaanin elokuvasovituksista, vaikka käsikirjoittajat ovatkin ottaneet vapauksia romaanin sovittamisessa elokuvaksi.
Notre Damen kellonsoittaja II Notre Damen kellonsoittaja II (engl. "The Hunchback of Notre Dame II") on vuonna 2002 vain VHS:nä ja DVD:nä julkaistu animaatioelokuva, joka on jatkoa vuonna 1996 julkaistulle "Notre Damen kellonsoittajalle". Hahmot perustuvat Victor Hugon romaaniin "Pariisin Notre-Dame".
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Notre Damen kellonsoittaja () on vuonna 1996 valmistunut Disneyn animaatioelokuva, joka perustuu ranskalaisen Victor Hugon vuonna 1831 julkaisemaan romaaniin "Pariisin Notre-Dame". Tapahtumat sijoittuvat 1400-luvun Pariisiin. Elokuvan suomenkielisen ääniversion on ohjannut Pekka Lehtosaari. Suomenkielisinä ääninä ovat muun muassa Velimatti Ranta, Tiina Lymi, Ossi Ahlapuro, Carl-Kristian Rundman ja Fredi. Alkuperäisversion ääninä ovat esimerkiksi Tom Hulce ja Demi Moore.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Frollon kaartin hyväntahtoinen päällikkö, kapteeni Phoebus, seuraa Esmeraldaa Notre Dameen ja onnistuu ystävystymään tämän kanssa. Kun Frollo ja hänen sotilaansa saapuvat katedraaliin vangitsemaan Esmeraldaa, Phoebus päätyy suojelemaan mustalaistyttöä vaatimalla tälle katedraalista turvapaikkaa. Frollo ja sotilaat lähtevät tiehensä, mutta sitä ennen Frollo uhkailee pidättävänsä Esmeraldan heti, jos tämä astuu jalallaankaan ulos katedraalista. Esmeralda tapaa Quasimodon ja ystävystyy tämän kanssa. Vastineeksi Esmeraldan aiemmin osoittamasta ystävällisyydestä Quasimodo auttaa tyttöä pakenemaan katedraalista vartijoiden huomaamatta. Ennen lähtöään Esmeralda jättää Quasimodolle kartan, joka avulla voi löytää mustalaisten piilopaikan nimeltä Ihmeiden aukio. Esmeralda neuvoo Quasimodoa käyttämään karttaa, mikäli tämä ikinä tahtoo jättää Notre Damen. Quasimodo alkaa vähitellen rakastua Esmeraldaan.
Notre Damen kellonsoittaja Notre Damen kellonsoittaja voi viitata ainakin seuraaviin teoksiin:
Pariisin Notre-Dame Romaanista on tehty lukuisia elokuvasovituksia, kuten William Dieterlen ohjaama "Notre Damen kellonsoittaja" (1939) ja Disneyn piirroselokuva "Notre Damen kellonsoittaja" (1996). Romaaniin perustuen on tehty vuonna 1998 myös musikaali, jonka säveltäjä on Richard Cocciante ja sanoittaja Luc Plamondon.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1939 elokuva) Oscar-ehdokkuudet:
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Elokuva kerrotaan lähinnä takaumien muodossa mustalaisen nukkemestari Clopinin toimiessa kertojana.
Fredi Hän näytellyt elokuvassa "Vääpeli Körmy – taisteluni", ja esiintynyt ääninäyttelijänä animaatioelokuvan "Notre Damen kellonsoittaja" suomenkielisessä versiossa.
Pariisin Notre-Dame Pariisin Notre-Dame () on Victor Hugon vuonna 1831 julkaistu romaani. Teos on on kuvaus keskiajan Pariisista. Se kertoo Notre-Damen katedraalin kellonsoittajan eli ulkonäöltään epämuodostuneen Quasimodon, mustalaistyttö Esmeraldan sekä arkkidiakoni Claude Frollon tarinan. Keskeisiä henkilöhahmoja ovat myös runoilija Gringoire ja kapteeni Febus, johon Esmeralda rakastuu.
Luettelo Disneyn konnista Notre Damen kellonsoittaja
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Kun Quasimodo ja Phoebus viimein löytävät Ihmeiden aukion, mustalaiset sieppaavat ja miltei hirttävät heidät Frollon vakoojina. Esmeralda saapuu kuitenkin paikalle ja kertoo Quasimodon ja Phoebuksen olevan heidän ystäviään. Mustalaiset saavat tietää Frollon tulevasta hyökkäyksestä ja alkavat kiireesti pakata tavaroitaan. Äkkiä Frollo ja hänen sotilasarmeijansa ilmestyvät Ihmeiden aukiolle kuin tyhjästä ja pidättävät kaikki mustalaiset. Frollo paljastaa Quasimodolle huiputtaneensa tämän johdattamaan hänet suoraan mustalaisten luokse. Sitten Frollo määrää sotilaat viemään mustalaiset vankilaan ja kahlitsemaan Quasimodon Notre Damen kellotorniin.
Charles Laughton Laughton aloitti elokuvauransa 1920-luvun lopussa. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "" (The Private Life of Henry VIII, 1933), "Kapina laivalla" (Mutiny on the Bounty, 1935), Alfred Hitchcockin ohjaama "Jamaica Innin rannikkorosvot" (Jamaica Inn, 1939), "Notre Damen kellonsoittaja" (The Hunchback of Notre Dame, 1939) ja Stanley Kubrickin ohjaama "Spartacus" (Spartacus, 1960). Elokuva "Myrskyä Washingtonissa" (Advise & Consent, 1962) jäi hänen viimeisekseen. Hän sai parhaan miespääosan Oscarin elokuvasta "Henrik VIII:n yksityiselämä" (The Private Life of Henry VIII, 1933). Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
David Ogden Stiers Stiers teki myös useita äänirooleja, erityisesti Disneyn elokuviin, kuten "Kaunotar ja hirviö" (1991), "Pocahontas" (1995), "Notre Damen kellonsoittaja" (1996), ja "Lilo ja Stitch" (2002). Hän esiintyi myös anime-elokuvan "Henkien kätkemä" englanninkielisessä versiossa (2001) sekä lukuisissa piirrossarjoissa.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Seuraavana aamuna pariisilaiset juhlivat päästyään eroon Frollon tyrannimaisesta hallinnosta. Quasimodo astuu katedraalista viimein ulos päivänvaloon, mutta tällä kertaa kiitolliset kaupunkilaiset ottavat hänet vastaan sankarina sekä kunnioitettuna kansalaisena.
Naantalin teatteri 99. 2011 Notre Damen kellonsoittaja, Victor Hugo, Emmi Hiivola
Notre Damen kellonsoittaja II Suomenkielisen version ohjasi Markus Bäckman ja käänsi Jarkko Cairenius.
Lon Chaney, Sr. Vaikka Chaneyn Quasimodon, Notre Damen kellonsoittajan, ja Erikin, "Pariisin Oopperatalon kummituksen", roolit ovat elokuvan historian kaksi kaikkein groteskeinta, nämä hahmot luotiin herättämään sympatioita ja sääliä katsojien keskuudessa, eivät pelottelemaan ja aiheuttamalla vastenmielisyyttä hahmojen hirviömäisillä piirteillä ja olivat ainoastaan kohtalonsa uhreja.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Eräänä yönä neljä mustalaista saapuu salaa Pariisiin, mutta heidän kimppuunsa hyökkää väijyksistä joukko sotilaita johtajanaan tuomari Claude Frollo, Pariisin oikeusministeri. Eräs kääröä sylissään pitelevä mustalainen vastustelee pidätystä ja karkaa, jolloin Frollo lähtee ajamaan häntä takaa pitkin Pariisin öisiä katuja. Lopulta Frollo saa naisen kiinni Notre Damen katedraalin portailla, tarttuu tämän sylissä olevaan nyyttiin ja potkaisee tätä, niin että tämä lyö päänsä kohtalokkaasti katedraalin portaisiin. Käärön sisältä Frollo ei kuitenkaan löydä varastettua tavaraa vaan kauhistuttavasti epämuodostuneen vauvan. Frollo uskoo lapsen olevan epäpyhä demoni, joten hän päättää hukuttaa sen. Arkkidiakoni saapuu juuri ajoissa paikalle estämään sen, ja kertoo Frollolle, että koska tämä tappoi viattoman naisen Notre Damen edessä, tämä voi pelastaa sielunsa ikuiselta kadotukselta vain ottamalla vauvan omaksi kasvattipojakseen. Frollo suostuu siihen mutta vastahakoisesti.
Jamaica Innin rannikkorosvot Elokuvan naispääosaan Pommer ja Laughton olivat löytäneet nuoren ja tuntemattoman Maureen O'Haran. O'Hara oli tehnyt omasta mielestään epäonnistuneen koekuvauksen, jonka Pommer ja Laughton olivat nähneet ja palkanneet hänet elokuvaan "My Irish Molly" (1938). "Jamaica Inn" oli seuraava elokuva ja se oli O'Haran ensimmäinen päärooli. Laughton palkkasi O'Haran myös seuraavaan elokuvaansa "Notre Damen kellonsoittaja", joka kuvattiin vielä samana vuonna Hollywoodissa.
Kasia Kowalska Kowalska edusti vuonna 1996 Puolaa Eurovision laulukilpailussa sijoittuen 15:nneksi 31 pisteellä. Edustuskappaleena oli ”Chcę znać swój grzech”, jota ei ole julkaistu kuin singlenä. Myöhemmin samana vuonna Kowalska esitti elokuvassa "Nocne graffiti" nuorta huumeriippuvaista. Hän myös levytti Disney-elokuvan "Notre Damen kellonsoittaja" soundtrackille kappaleen ”Auta, oi Luoja”.
Tiina Lymi Lymi on esiintynyt myös ääninäyttelijänä. Hänen tunnetuin äänihahmonsa on Esmeralda Walt Disneyn piirroselokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja".
Maureen O’Hara O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elokuvansa oli "Jamaica Innin rannikkorosvot" ("Jamaica Inn", 1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja". Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elokuvassa "Vihreä oli laaksoni" ("How Green Was My Valley", 1941), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1941.
Quasimodo (sarjakuvahahmo) Quasimodo (Quasi-Motivational Destruct Organism) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui "Fantastic Four Annual"-lehden numerossa 4 (1967). Ihmismuotoon hänet muokattiin "Fantastic Four Annual" -lehden numerossa 5. Quasimodon loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Hahmon nimi ja osin ulkomuotokin on lainattu Victor Hugon "Notre Damen kellonsoittaja" -romaanin rujolta päähenkilöltä.
Edmond O’Brien O’Brien aloitti näyttelijänuransa Orson Wellesin Mercury Players -näyttelijäryhmässä. Hän siirtyi pian Hollywoodiin, jossa hänen ensimmäinen merkittävä roolinsa oli runoilija Gringorena vuoden 1939 elokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja". Hänen muita elokuviaan olivat muun muassa "Kuollut saapuessaan" (1950) ja "Paljasjalkakreivitär" (1954), josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi hän oli myös elokuvasta "Toukokuun 7 päivää" (1964). O’Brien päätti uransa valkokankaalla vuonna 1974 elokuvassa "Melkein kuollut".
Jamaica Innin rannikkorosvot "Jamaica Innin rannikkorosvot" tuotti varsin hyvin, sillä Hitchcockilla oli jo mainetta hyvien ja viihdyttävien elokuvien tekijänä. Lisäksi elokuvassa oli tunnettuja näyttelijöitä ja se perustui suosittuun romaaniin. Kriitikot olivat kuitenkin varsin tylyjä. Elokuvaa moitittiin tylsäksi ja pitkävetiseksi. Näyttelijöistä myönteisimmän arvostelun sai Charles Laughton, joka oli tuolloin kansainvälinen elokuvatähti. Myös O'Haran luonnollisuutta kehuttiin. "Jamaica Innin" ja "Notre Damen kellonsoittajan" menestys 1939 loivat vahvan pohjan O'Haran nousulle tähdeksi.
Tully Marshall Vuonna 1914 Marshall teki Hollywoodissa ensiesiintymisensä elokuvissa. Hän teki sekä pää- että sivuosia moniin elokuviin. Vuonna 1916 hän sai suuren roolin D. W. Griffithin ohjaamaan spektaakkelielokuvaan "Suvaitsemattomuus". 1910-luvulla hän näytteli sen ajan suosituimpien tähtien, Norma Talmadgen, Douglas Fairbanksin, Wallace Beeryn ja Mary Pickfordin, elokuvissa. 1920-luvulla hän näytteli muun muassa elokuvissa "Notre Damen kellonsoittaja" (1923), "Hän joka saa korvapuustit" (1924), "Iloinen leski" (1925), "Pyörremyrsky" (1926) ja "Keskiyöllä" (1927).
Patsy Ruth Miller Vuonna 1923 hän teki ensimmäisen ja nykyään parhaiten muistetun tähtiroolinsa mustalaistyttö Esmeraldana Wallace Worsleyn "Notre Damen kellonsoittajassa" (1923) vastanäyttelijänään Lon Chaney Sr., jonka hän päihitti suosiossa.
Notre Damen kellonsoittaja II Quasimodo rakastuu ilkeän taikuri Sarouschin apulaiseen, Madellaineen. Madellaine on kuitenkin Sarouschin vallan alla, ja hän joutuu käyttämään Quasimodoa hyväkseen jotta rosvosirkuslaiset voivat varastaa arvokkaan kellon, Lafibellen.
Quasimodo Quasimodo on kyttyräselkäinen ja muutenkin ruumiiltaan epämuodostunut. Quasimodo on ilmeisesti hylätty lapsena ulkomuotonsa vuoksi. Arkkidiakoni Claude Frollo on ottanut hänet Notre-Damen kellonsoittajaksi. Quasimodon ainoa huvitus on paukuttaa kirkonkelloja. Tämän vuoksi hän kuitenkin kuuroutuu.
Haysin ohjeisto Elokuvayhtiöt alkoivat noudattaa Haysin ohjeistoa vapaaehtoisesti, minkä ansiosta niiden ei enää tarvinnut pelätä viranomaisten sensuuria. Romaanien ja näytelmien rankkoja ja väkivaltaisia kohtauksia siistittiin elokuvaversioihin. "Tuulen viemää" -elokuvan (1939) synnytyskohtaus näytettiin varjokuvina seinällä. Jotkin kielteiset pappihahmot siirrettiin muihin ammatteihin, kuten kyttyräselkäinen nimihahmo elokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja" (1939). Koviksetkin joutuivat kiroilun sijaan sanomaan "Voi pojat!", sillä jopa sana "hitto" (engl. "damn") oli kielletty; tunnettu esimerkki sen käytöstä on Rhett Butlerin loppurepliikki elokuvassa "Tuulen viemää", mikä toi elokuvan tuottajalle 5 000 dollarin sakon.
Parvis Notre-Dame - place Jean-Paul-II Notre Damen edessä ollut aukio oli alun perin paljon nykyistä pienempi. Nykyinen aukio luotiin 1860-luvulla purkamalla useita historiallisia kortteleita osana paroni Haussmannin kaupunkisuunnitelmaa. Crypte archéologiquen avaamisen yhteydessä vuonna 1980 aukion kiveykseen merkittiin valkoisilla kivillä historialliset katulinjat. Myös Notre Damen paikalta keskiajalla puretun pyhän Tapanin katedraalin sijainti on merkitty kiveykseen. Aukion nimi oli aiemmin Place du Parvis-Notre-Dame, mutta vuonna 2006 se sai nykyisen nimensä edellisenä vuonna kuolleen paavi Johannes Paavali II:n mukaan. Notre Damen katedraalin takana sijaitseva aukio on vastaavasti nimeltään Square Jean XXIII paavi Johannes XXIII:n mukaan.
William Dieterle William Dieterle (15. heinäkuuta 1893 Ludwigshafen am Rhein, Saksa – 9. joulukuuta 1972 Ottobrunn) oli saksalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja. Hän aloitti teatterinäyttelijänä Saksassa ja Sveitsissä ja suoritti elokuvadebyyttinsä vuonna 1913. Dieterle näytteli muun muassa Paul Lenin ohjaamassa elokuvassa "Das Wachfigurenkabinett" (1924) ja F. W. Murnaun Faustissa (1926). Dieterle aloitti elokuvien ohjaamisen Saksassa ollessaan ja siirtyi Hollywoodiin, Yhdysvaltoihin vuonna 1930. Hänen Yhdysvalloissa ohjaamiaan elokuvia ovat muun muassa "Kesäyön unelma" (1935), "Emile Zolan elämä" (1937) ja "Notre Damen kellonsoittaja" (1939). Dieterle palasi Eurooppaan 1950-luvun lopulla ja ohjasi elokuvia Saksassa ja Italiassa.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Kuluu kaksikymmentä vuotta. Frollon holhokikseen ottamasta pojasta, Quasimodosta, kasvaa ystävällinen ja hellä nuori mies, joka asuu Notre Damen kellotornissa. Frollo valvoo kasvattipoikaansa ja muistuttaa tätä herkeämättä siitä, että tämä on hirviö ja että muut ihmiset ilkkuisivat tälle, jos tämä ikinä astuisi ulkomaailmaan. Tästä huolimatta Quasimodo kapinoi salaa Frollon opetuksia vastaan ja päättää osallistua seuraavaan Houkkien juhlaan. Juhlissa sekä Quasimodo että Frollo kohtaavat nuoren mustalaistanssijan nimeltä Esmeralda, joka tekee lähtemättömän vaikutuksen kumpaankin mieheen. Juhlayleisö kuitenkin huomaa Quasimodon ja kruunauttaa tämän Houkkien kuninkaaksi Frollon suureksi ärtymykseksi. Kesken ”kruunajaisten” Frollon sotilaat alkavat heitellä Quasimodoa hedelmillä ja vihanneksilla, minkä seurauksena yleisö villiintyy ja ryhtyy seuraamaan sotilaiden esimerkkiä ja he sitovat Quasimodon teilipyörään. Vaikka Quasimodo anoo kasvatti-isäänsä tulemaan hänen avukseen, tämä päättää olla tekemättä mitään. Lopulta Esmeralda puuttuu asioiden kulkuun ja syyttää Frolloa avoimesti julmuudesta. Frollo määrää sotilaansa pidättämään Esmeraldan, mutta mustalaistyttö onnistuu pakenemaan ja tekemään sotilaista naurunalaisia.
Napoleonin kruunaus Napoleonin kruunaus () on ranskalaisen Jacques-Louis Davidin vuonna 1807 valmistunut suurikokoinen maalaus, joka esittää Ranskan keisari Napoleonin kruunajaisseremoniaa 2. joulukuuta 1804 Pariisin Notre Damen katedraalissa. Teoksen koko nimi on "Sacre de l’empereur Napoléon Ier et couronnement de l’impératrice Joséphine dans la cathédrale Notre-Dame de Paris, le 2 décembre 1804" (”Keisari Napoleon I:n hallitsijaksi vihkiminen ja keisarinna Josephinen kruunaus Pariisin Notre Damen katedraalissa 2. joulukuuta 1804”).
Pariisin Notre-Dame Tarina alkaa narrienjuhlasta Pariisissa, Ranskassa, kun kellonsoittaja Quasimodo tuodaan yleisön eteen kruunattavaksi. Samaan aikaan Esmeralda, kaunis mustalaistyttö, vetää katseita puoleensa. Häneen ihastuu muun muassa arkkidiakoni Claude Frollo. Frollo on ristiriidassa tunteidensa ja kirkon sääntöjen kanssa, mutta pian hän määrää Quasimodon kaappaamaan Esmeraldan luokseen. Febus ja hänen sotilaansa pelastavat kuitenkin Esmeraldan.
Lon Chaney, Sr. Chaney muistetaan pääasiassa mykkien kauhuelokuvien, kuten "Notre Damen kellonsoittajan" (1923) ja varsinkin "Suuren oopperan kummituksen" (1925), uranuurtajana. Hän sai kykynsä muuntaa itsensä itsekehiteltyjen maskeeraustekniikoiden käyttönsä ansiosta lempinimen "Tuhansien kasvojen mies". Vuonna 1925 "Movie"-lehdessä julkaistussa omaelämäkerrallisessa artikkelissa hän loi harvinaislaatuisen vilkaisun elämäänsä sanoessaan "äärimmilleen karakterisoinnin" olevan hänen erikoiskykynsä.
Parvis Notre-Dame - place Jean-Paul-II Parvis Notre-Dame - place Jean-Paul-II (vuoteen 2006 Place du Parvis-Notre-Dame) on aukio Pariisin historiallisessa keskustassa Île de la Citén saarella, Notre Damen katedraalin edessä.
Notre Dame Notre Dame tai Notre-Dame (suom. "meidän rouvamme") on ranskankielinen termi, jolla katolisen kirkon yhteydessä viitataan Neitsyt Mariaan. Yleensä termillä tarkoitetaan kuitenkin Neitsyt Marian kunniaksi nimettyä rakennusta, esimerkiksi jotakin seuraavista:
Notre Dameen liittyvät läheisesti myös seuraavat:
Notre Damen koulukunta Notre Damen koulukunta oli ranskalaisten säveltäjien ryhmä, joka vaikutti noin vuosina 1170–1250 Pariisin Notre Damen katedraalissa. Säveltäjistä ainoat nimeltä tunnetut ovat Leoninus ja Perotinus. He sävelsivät niin sanottua organumia, eräänlaista varhaista polyfonista kirkkomusiikkia. Notre Damen koulukunnan jäsenten teoksia sisältyy muun muassa "Magnus Liber" -kirjaan, jonka Leoninus julkaisi 1100-luvulla.
Île Saint-Louis Kun Filip II August 1200-luvulla rakennutti Pariisia ympäröineen linnoitusten ketjun, Île Notre-Dame jaettiin kanavalla kahtia muurin kohdalta. Kanavan länsipuolisella saarella säilyi nimi Île Notre-Dame, kun taas tällöin muodostunut pienempi itäinen saari sai nimen sai nimen "Île aux vaches" ("Lehmien saari").
Notre-Dame de Montréal Notre-Dame de Montréal tai Montrealin Notre-Damen basilika on suuri roomalais-katolinen basilika Montréalin vanhassakaupungissa, Kanadan Québecissä.
Corey Burton 1990-luvulla Burtonin työmäärä vain lisääntyi, kun hän oli muun muassa vuonna 1991 James Bond Juniorin nimikkoroolissa, dubbasi sivuääniä anime-elokuvaan Punainen sika ja oli mukana Aladdinin elokuvassa vuonna 1992. Burtonilla oli myös pieniä rooleja Hopon poppoossa, Animaanisissa ja Bittipäässä. Nokkapokan ja Notre Damen kellonsoittajan jälkeen Burton oli vuosien 1996–1998 aikana Teräsmies-animaatiosarjassa Brainiacin äänenä vain kahdeksan jakson ajan, mutta se riitti olemaan hänen yksi tunnetuimmista rooleista. Sarjan jälkeen Burton oli muun muassa Zeuksen äänenä Herkulesin-animaatiosarjassa ja teki joitain pieniä rooleja muun muassa Älyyn ja Väläykseen, sekä Mike, Lu & Ogiin. Vuonna 1999 hän oli jälleen Taavi Ankan äänenä Akun tehdas-animaatiosarjassa, jossa Burton oli myös kertojan äänenä. Ennen vuosituhannen vaihdetta hän ehti olla vielä mukana elokuvassa Toy Story 2.
Notre Damen yliopisto Notre Damen yliopisto (), on yksityinen roomalaiskatolinen tutkimusyliopisto Notre Damessa, Indianassa, Yhdysvalloissa. Yliopisto on jaettu viiteen tiedekuntaan, jotka ovat humanistinen, luonnontieteellinen, teknillinen, arkkitehtuuri ja kauppatieteellinen.
Norman Kerry Kerryn ura kukoisti mykän elokuvan aikakaudella 1910-luvun jälkipuoliskon ajan ja 1920-luvun aikana hänestä tuli nopeasti naispuolisen ihailijakunnan keskuudessa suosittu matineaidoli. Musta tukka sileänä ja kiiltävänä ja siistittyine viiksineen hänet valittiin usein näyttelemään sankarillisia rivakoita hurjapäitä tai eksoottisia naistenviettelijöitä. Vuonna 1923 Kerry oli hyvin arvossa pidetty elokuvien pääroolien esittäjä sekä elokuvateattereiden lippuluukkujen vetonaula. Tänä vuonna hän esiintyi päätähtenä kahdessa suurta suosiota herättäneessä elokuvassa: valtaisassa myyntimenestyksessä nimeltä "Notre Damen kellonsoittaja" vastanäyttelijöinään Lon Chaney, Sr. ja Patsy Ruth Miller sekä kiistellyssä elokuvassa nimeltä "Elämän valhe" vastanäyttelijänään aloitteleva Mary Philbin. "Elämän valheeseen" Kerryn valitsi itävaltalainen elokuvaohjaaja Erich von Stroheim näyttelemään Stroheimin alter egoa "kreivi Franz Maximilian von Hoheneggia", mutta studiovastaava Irving Thalberg erotti von Stroheimin kuvauksen aikana ja korvasi hänet ohjaaja Rupert Julianilla. Vaikka elokuva oli aikoinaan kiistanalainen, sitä pidetään nykyään klassikkona.
Notre Damen kellonsoittaja (vuoden 1996 elokuva) Tällä välin Frollo yrittää saada kuriin omaa Esmeraldaa kohtaan tuntemaansa pakkomielteistä ihastusta. Lopulta hän vannoo etsivänsä mustalaistytön kynsiinsä ja tappavansa tämän, jollei tämä suostu tulemaan hänen omakseen. Frollo kääntää koko Pariisin ylösalaisin polttaen kaupunkilaisten taloja ja tappaen viattomia ihmisiä etsiessään Esmeraldaa kuumeisesti. Lopulta Phoebus syyttää Frolloa epäoikeudenmukaisuudesta, minkä seurauksena hänet määrätään teloitettavaksi. Ennen kuin teloitusta ehditään panna toimeen, Esmeralda puuttuu peliin ja antaa Phoebukselle tilaisuuden paeta. Yksi sotilaiden nuolista ehtii kuitenkin osua ratsain pakenevaan Phoebukseen, joka putoaa jokeen. Esmeralda pelastaa kapteenin joesta, vie tämän Quasimodon luokse ja ryhtyy hoitamaan tämän haavaa. Quasimodon seuratessa sivusta Esmeralda ja Phoebus päätyvät lopulta suutelemaan toisiaan särkien Quasimodon sydämen. Kesken kaiken Frollo kuitenkin saapuu Notre Dameen, jolloin Quasimodo usuttaa Esmeraldan lähtemään pikaisesti pois. Sitten Quasimodo piilottaa Phoebuksen pöytänsä alle. Frollo saa selville, että Quasimodo oli se, joka auttoi Esmeraldan pakoon. Hän lupaa vapauttaa Quasimodon mustalaistytön "katalasta noituudesta” julistaen hyökkäävänsä Ihmeiden aukioon aamunkoitteessa tuhannen miehen kanssa. Frollon mentyä Phoebus yrittää taivutella Quasimodon auttamaan häntä Ihmeiden aukion löytämisessä ja mustalaisten varoittamisessa. Lopulta Quasimodo suostuu vastahakoisesti ja näyttää Phoebukselle Esmeraldan hänelle antaman kartan.
Pariisin Notre-Dame Kuten kirjan nimi "Pariisin Notre-Dame" osoittaa, sekä katedraali että Pariisin kaupunki ovat hyvin tärkeässä asemassa koko teoksen ajan. Katedraali oli 1820-luvulla pahoin rappeutunut ja monet halusivat purkaa sen. Romaanin ansiosta ­siitä tuli yksi Pariisin tunnusmerkeistä. Tärkeänä teemana on myös kohtalo. Kirjan johdannossa Victor Hugo kirjoittaa löytäneensä sanan "ANArKH" ’kohtalo’ kaiverrettuna katedraalin seinään. Hänen mukaansa tuo sana, etenkin sen kuolettava ja melankolinen merkitys, tekivät häneen syvän vaikutuksen.
Notre Damen katedraali (Luxemburg) Notre Damen katedraali on Luxemburgin kaupungin katolinen kirkko. Se oli alun perin jesuiittakirkko, ja sen peruskivi valettiin vuonna 1613. Kirkko on hyvä esimerkki myöhäisgoottilaisesta arkkitehtuurista, vaikkakin sillä on myös renessanssin piirteitä ja sen tyylistä koristelua. Paavi Pius IX antoi kirkolle Notre Damen katedraalin arvon vuonna 1870.
Notre Damen katedraali (Pariisi) Notre-Damen katedraali (; suom. "Meidän Rouvamme" tai "Valtiattaremme", tarkoittaa Neitsyt Mariaa) sijaitsee Pariisin keskustassa, Seine-joen Citén saarella ("Île de la Cité"). Katedraalin rakentaminen aloitettiin 1163, ja se valmistui 1345. Useat muutkin Ranskan katedraaleista ja kirkoista on nimetty samalla Notre Dame -nimellä.
Notre Damen katedraali (Pariisi) Kirkko on tullut tunnetuksi myös Victor Hugon kirjasta "Pariisin Notre-Dame", jonka pohjalta on tehty myös elokuvia.
Toisen maailmansodan aikana Hitler määräsi kirkon räjäytettäväksi kuten koko Pariisin - mutta Pariisin komendantti jalkaväenkenraali Dietrich von Choltitz kieltäytyi ehdottomasti ja luovutti koko kaupungin koskemattomana kenraali LeClercille jonka johtama Vapaan Ranskan II panssaridivisioona IIDB marssi ensimmäisenä kaupunkiin.
Bois de Boulogne Boulognen kaupunki ja myös sen vierellä sijaitseva Bois de Boulogne ovat saaneet nimensä Kanaalin rannalla sijaitsevasta Boulogne-sur-Meristä. Pariisin seudulla nimi annettiin alun perin Notre-Dame-de-Boulogne-la-Petite-nimiselle kirkolle (nykyisin Église Notre-Dame de Boulogne), joka rakennettiin Filip IV Kauniin käskystä sen jälkeen, kun hän vuonna 1308 oli tehnyt tyttärensä Isabella de Francen kanssa pyhiinvaellusmatkan Boulogne-sur-Meriin ennen kuin tämä avoitui Englannin kuningas Edvard II:n kanssa.
Saintes-Maries-de-la-Mer 1100-luvulla paikkakunnan nimi muutettiin muotoon "Notre-Dame-de-la-Mer".
Notre Damen katedraali (Pariisi) Pariisin Notre-Dame rakennettiin kahden vanhan kirkon raunioille. Varhaisgoottilaista tyyliä edustavan katedraalin rakennutti Pariisin silloinen piispa Maurice de Sully. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1163 ja saatiin valmiiksi varhaisella 1300-luvulla. Alun perin samalla paikalla oli ollut Rooman valtakunnan aikainen temppeli. Notre-Dame on vaurioitunut useita kertoja. Ranskalainen arkkitehti Viollet-le-Duc entisti katedraalin vuosina 1845-1864.
Circuit Gilles Villeneuve Circuit Gilles Villeneuve (, aiemmin Circuit Île Notre-Dame) on moottorirata Île Notre-Dame -saaressa Montrealissa Kanadassa.
Jumiègesin luostari Luostari on alun perin Saint Philibertin vuonna 654 perustama benediktiiniluostari. Viikingit polttivat luostarin ja paikalle rakennettiin Saint-Pierren kirkko ("L’église Saint-Pierre") 900-luvun puolivälissä. 1000-luvulla Saint-Pierren kirkon viereen rakennettiin Notre-Damen kirkko ("L’église abbatiale Notre-Dame"), joka vihittiin käytöön vuonna 1067 Vilhelm Valloittajan läsnä ollessa. Notre-Damen kirkko on alkuperäiseltä tyyliltään romaaninen, ja siihen on tehty 1200-luvulla goottilaisia lisäyksiä.
Toulouse Toulousessa on vuonna 1229 perustettu yliopisto, arvostettu taidemuseo ja huomattava määrä kirkkoja, esimerkiksi 1000-luvulla rakennettu basilika Saint Sernin, Notre-Dame de la Daurade, Notre-Dame du Taur, Notre-Dame de la Dalbade ja Saint-Étiennen katedraali. Kaupungintalo on 1700-luvulta peräisin olevassa Le Capitolen palatsissa, jossa myös harjoitetaan teatteritoimintaa.
Toulousesta ovat kotoisin myös moni suosittu musiikkiyhtye, kuten nuorison keskuudessa varsin suosittu Zebda.
Notre-Dame-de-Bellecombe Notre-Dame-de-Bellecombe on kunta itäisessä Ranskassa Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Arlyjoen laaksossa.
Notre-Dame de Montréal Montrealin Notre-Damen basilikaa pidetään yhtenä Montrealin merkittävimmistä nähtävyyksistä. Montrealin 375 juhlavuonna (2017) kirkkoon lahjoitettiin ja asennettiin näyttävä valoshow.
Leoninus Leoninus tai LéoninUs (noin 1150 – noin 1219) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vaikutti 1100-luvun loppupuolella Pariisissa, jossa hän toimi Notre Damen katedraalin musiikkimestarina ja oli niin sanotun Notre Damen koulukunnan perustajajäsen.
Quasimodo Quasimodon nimi juontaa pääsiäisen jälkeisestä Quasimodo-sunnuntaista, joka on katoliseen kirkkovuoteen kuuluva juhla. Juuri tuona sunnuntaina Quasimodo löydettiin lapsena jätettynä erään Notre Damen sisäänkäynnin eteen.
Manti Te’o Neljä vuotta Notre Damen perinteikkään yliopiston joukkueessa "Fighting Irishissa" pelannut Te’o johdatti viimeisellä yliopistokaudellaan Notre Damen tappiottomaan kauteen, ja joukkue eteni NCAA:n mestaruusotteluun, BCS National Championship Gameen. Loppuottelussa Notre Dame kuitenkin jäi täysin vastustaja Alabaman jalkoihin, aiheuttaen Fighting Irishille kauden ainoan tappion. Te’o oli vahva ehdokas vuoden 2012 Heisman Trophyn voittajaksi, jolloin hän olisi ollut kautta aikojen toinen palkinnon voittanut puolustaja. Hän sijoittui lopullisessa äänestyksessä toiseksi, Texas A&M:n pelinrakentaja Johnny Manzielin jälkeen.
Haydn Fleury Fleury aloitti jääkiekkoilun Leducin kaupungissa. Hän pelasi juniorina sittemmin Camrose Kodiaksissa, josta Fleury siirtyi Notre Dameen kaudeksi 2010–2011, jolloin Fleury pelasi paikallisten Notre Dame Houndsin joukkueessa SSMHL-sarjaa jaa Notre Dame Argosin joukkueessa SMHL-sarjaa. Red Deer Rebels varasi hänet 43. pelaajana WHL:n varaustilaisuussa 2011. Fleury teki kesäkuussa 2011 sopimuksen joukkueen kanssa, mutta hän ei kuitenkaan ollut 15-vuotiaana vielä edustuskelpoinen pelaamaan siellä koko kautta 2011–2012, vaan Fleuryn kausi eteni vielä suurimmaksi osaksi Argosissa.
Notre Dame du Haut Ronchampin kappelia, viralliselta nimeltään Chapelle Notre Dame du Haut, pidetään yhtenä ranskalais-sveitsiläisen arkkitehti Le Corbusier'n parhaista töistä ja yhtenä 1900-luvun kirkkoarkkitehtuurin merkittävimmistä teoksista.
Theodore Hesburgh Theodore Martin Hesburgh (25. toukokuuta 1917 Syracuse, New York – 26. helmikuuta 2015 Notre Dame, Indiana) oli yhdysvaltalainen katolinen pappi, joka toimi Notre Damen yliopiston johtajana vuosina 1952–1987.
Notre-Dame de Montréal Vuosina 1889–1891 uusi kappeli, Notre-Dame du Sacré-Cœur, rakennettiin pääkirkon kylkeen pienempiä tilaisuuksia kuten vihkimisiä ja hautajaisia varten. Kappeli vaurioitui palossa 1978, mutta kunnostettiin 1980.
Notre Damen katedraali (Pariisi) Notre-Dame on suuri, viisilaivainen katedraali. Sen sisätiloilla on pituutta 130 metriä, leveyttä 48 metriä ja korkeus lattiasta kattoon on 35 metriä. Kaksi suurta länsitornia, joissa sijaitsevat kookkaat kellot, rakennettiin 1210–1250. Tornien korkeus on 68 metriä. Katedraaliin lisättiin 1200-luvulla kolme suurta pyöreää ruusuikkunaa. Ikkunat ovat halkaisijaltaan 13 metriä. Yksi niistä sijaitsee länsipäässä tornien välissä ja loput kaksi eteläisen ja pohjoisen poikkilaivan julkisivussa. Notre Damen sisä- ja ulkopuolisten patsaiden ja symboliaiheiden lisäksi kirkkoa koristavat monet kohokuvat ja gotiikalle tyypilliset lasimaalaukset ja oviin taotut kuvat.
Jaden Schwartz Schwartzin kasvattajaseura on Melfort MHA. Hän pelasi Athol Murrayn yliopistossa Notre Damessa, joka sijaitsi Wilcoxissa Saskatchewanissa. Schwartz auttoi Notre Damen Kamloops International Bantam Ice Hockey Tournamentin voittoon vuosina 2006 ja 2007. Vuonna 2007 hän pelasi Notre Dame Houndsissa, jonka hän auttoi vuoden 2007 Mac's AAA Midgetin voittoon. Schwartz pelasi samassa turnauksessa vuonna 2008, ja nimettiin Saskatchewan Midget AAA Hockey Leaguen parhaaksi hyökkääjäksi kaudella 2007–2008. Hän voitti SMHL:n pistepörssin tehoilla 39+72=111 ja rikkoi Vincent Lecavalierin ja Brad Richardsin aikaisemmat ennätykset.
Saintes-Maries-de-la-Mer Kylän nimeksi tuli nyt "Saintes Maries de la Barque" (tai "Saintes Maries de Ratis". Joskus käytettiin myös nimiä "Notre-Dame de la Barque" tai "Notre-Dame de Ratis".
Notre Damen katedraali (Bangui) Notre Damen katedraali () on Banguissa, Keski-Afrikan tasavallassa sijaitseva punatiilinen kirkkorakennus, joka vihittiin käyttöön vuonna 1937. Se on Banguin katolisen arkkihiippakunnan pääkirkko. Kirkko on kaupungin keskustassa. Ennen sitä väliaikaisia kappeleita oli rakennettu jo 1920-luvulla.
Calle Ridderwall Vuodet 2007–2011 Ridderwall kävi Notre Damen yliopistoa. Hän oli toisella yliopistokaudellaan tehoilla 17+15=32 joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Erik Condran jälkeen. Ridderwall jakoi CCHA:n maalipörssin viidennen sijan Bowling Greenin Dan Sextonin kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi CCHA:n mestaruuden. Kaudella 2009–2010 Ridderwall oli Notre Damen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 19+8=27. Hän jakoi CCHA:n maalipörssin neljännen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Viimeisellä yliopistokaudellaan 2010–2011 Ridderwall nousi joukkueensa varakapteeniksi ja oli Notre Damen kolmanneksi paras maalintekijä 16 osumallaan.
Basilica Notre Dame de Fourvière Basilica Notre Dame de Fourvière on Lyonissa, Ranskassa sijaitseva 1872–1896 rakennettu basilika. Se sijaitsee Fourvièren kukkulalla kaupungin keskustan länsipuolella. Basilikan vieressä sijaitsevalta näköalatasanteelta avautuu näkymä yli Lyonin vanhan kaupungin ja keskustan.
Notre Damen katedraali (Pariisi) Notre Dame on nykyään suosittu matkailukohde. Sisäänpääsy katedraaliin on maksuton, mutta näköalakierros, jolloin pääsee ihailemaan Pariisia kellotornista, on maksullinen. Kierrokselle voi joutua jonottamaan useita tunteja. Kierroksella ei ole opastusta. Katedraalissa vierailee vuosittain 14 miljoonaa matkailijaa.
L’Épine (Marne) L'Épine on kunta Pohjois-Ranskassa Marnen departementissa Champagne-Ardennen alueella. Kunnassa oleva 1400- ja 1500-luvuilla rakennettu goottilainen Notre Damen basilika ("La basilique Notre-Dame de l'Épine") on osa Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreittiä ja kuuluu UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Notre-Damen katedraali (Reims) Reimsin Notre-Damen katedraalissa on läntisen julkisivun yläosassa olevan ruusuikkunan lisäksi suuri ruusuikkuna myös pääportaalissa ovien yläpuolella (tympanon-osassa). Se on harvinaista, ehkä ainutlaatuista. Yleensä ovien yläpuolinen tila on veistoksin koristeltu umpiseinä tai muunlaista ikkunaa.
Île Saint-Louis Pariisi sijaitsi alun perin Citén saarella. Kuningas Kaarle Kaljupää lahjoitti sen itäpuolella sijainneen silloin vielä asumattoman saaren, nykyisen Île Saint-Louis'n, Pariisin piispalle vuonna 867. Myöhemmin saari joutui Notre-Damen tuomiokapitulin hallintaan, minkä vuoksi se sai nimen "Île Notre-Dame", vaikka itse Notre-Damen katedraali sijaitseekin viereisellä Citén saarella. Tällä nimellä saari tunnettiin vuoteen 1726 saakka. Saari yhdistettiin 1300-luvulla joen etelärantaan puusillalla, joka sijaitsi nykyisen Pont de la Tournellen paikalla. Saarta käytettiin varsinkin laidunmaana ja varastoalueena, mutta Ranskan kuninkaat järjestivät siellä toisinaan myös suuria julkisia seremonioita.
Crypte archéologique Crypte archéologique du parvis Notre-Dame on maanalainen arkeologinen museo Pariisin keskustassa Île de la Citén saarella, Notre Damen aukion alla. Museo esittelee roomalaisajalta ja keskiajalta peräisin olevien pariisilaistalojen raunioita, jotka sijaitsevat monta metriä nykyisen katutason alapuolella.
Kauhuelokuva Monet ensimmäisistä kauhuelokuvista olivat tummia ja surrealistisia. Niiden visuaaliseen asuun olivat vaikuttaneet ekspressionistiset taidemaalarit ja kerrontaan Grand Guignol -teatterien tarinat. 1900-luvun alussa kauhuelokuvia tehtiin monien klassisten teosten pohjalta. Victor Hugon "Pariisin Notre-Damen" päähenkilöstä Quasimodosta tuli myös ensimmäisen pitkän kauhuelokuvan hirviö ranskalaisessa elokuvassa "Notre-Dame de Paris" vuodelta 1911. Mary Shelleyn "Frankensteinista" sovitettiin ensimmäinen elokuvaversio vuonna 1910. Muita kirjallisia teoksia, joita hyödynnettiin varhaisissa kauhuelokuvissa, olivat Arthur Conan Doylen "Baskervillen koira", Robert Louis Stevensonin "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde", Edgar Allan Poen novellit, Oscar Wilden "Dorian Grayn muotokuva" ja H. G. Wellsin "Tohtori Moreaun saari".
Orval Orval (koko nimi ) on trappistipanimo, joka toimii Abbaye Notre-Dame d'Orval -luostarissa Belgian eteläisimmässä osassa aivan Ranskan rajalla. Nykyinen panimo on perustettu vuonna 1931, mutta panimotoimintaa siellä arvellaan harjoitetun jo vuonna 1132 perustetun luostarin alkuajoista asti.
Notre Damen moskeija Metšet Parižskoi Bogomateri () on venäläisen kirjailijan Elena Tšudanovan () romaani-dystopia. Tapahtumat ovat sijoitettu vuoteen 2048 Ranskaan, jossa islamistit ovat nouseet valtaan. Kirja saavutti suuren suosion Venäjällä, mutta Ranskassa paikallinen media sivuutti kustantajan Jean Robinin mukaan käännetyn teoksen ("La Mosquée Notre-Dame de Paris: Annéе 2048") poliittisesti epäkorrektina.
Notre Damen katedraali (Pariisi) Notre Damen ensimmäiset urut vuodelta 1330 sijoitettiin "linnunpesään" päälaivan korkean ikkunan alle. Vuonna 1403 tulivat uudet urut, ja ne sijoitettiin kapeaan holviin länsipäätyyn, mutta vanhat urut jäivät myös käyttöön. Suuri entistämistyö alkoi vuonna 1473 ja kesti noin 50 vuotta. Vuonna 1609 poistettiin pedaalikoskettimisto, jotta saatiin tilaa toiselle sormiolle. Soittimessa oli noin 2000 pilliä, ja niistä muodostuivat pleno, huilukuoro ja kielipleno. Kolmas sormio lisättiin 1620 ja neljäs 1672. Vuonna 1730 tilattiin jälleen urut. Työn sai François Thierry. Näiden urkujen Ludvig XV:n aikainen fasadi on edelleen näkyvillä, ja se peittää osittain länsipäädyn ruusuikkunan. Vuonna 1783 François-Henri Clicquot teki laajennuksia. Katedraalin restauroinnin yhteydessä Aristide Cavaillé-Collin uudistamat sinfoniset urut valmistuivat 1868. Äänikertojen määrässä ne hävisivät Saint-Sulpicen uruille. Arkkitehti Viollet-le-Duc määräsi positiivin poistettavaksi, mutta muilta osin fasadi säilytettiin. Vuonna 1904 tehtiin jälleen restaurointi. Vuonna 1924 ilmanpuhallin sähköistettiin ja urut saivat tietokoneohjauksen vuonna 1990. Suomalaisista Notre-Damessa ovat konsertoineet ainakin Erkki Forss 1975, Matti Pesonen 2003 ja Harri Viitanen 2003. Kalevi Kiviniemi on konsertoinut Notre-Damessa useaan otteeseen.
Notre Dame d’Afrique Notre Dame d’Afrique on katolinen basilika Algerin kaupungissa Algeriassa. Sitä alettiin rakentaa vuonna 1859, ja se valmistui vuonna 1872. Kirkon suunnitteli ranskalainen arkkitehti Jean Eugène Fromageau. Katedraali on 124 metriä korkea. Sen edessä on piispa Dupuchin pronssinen patsas. Hän oli Algerian ensimmäinen piispa. Kirkkoa alettiin entistää vuonna 2001, ja entisöiminen päättyi vuonna 2010.
May Robson 1940-luvulla kaksi vuotta ennen kuolemaansa Robson kerkesi näytellä yhteensä seitsemässä elokuvassa. Vuonna 1940 Robson näytteli 82-vuotiaana viimeisen pääosansa Minerva Hildegarde Hattonina westernkomediassa "Granny Get Your Gun". Muita hänen merkittäviä esiintymisiä oli elokuvissa "Rakastaa – ei rakasta" (1940), "Sulhasia jonossa" (1941) ja hänen viimeisessä elokuvassaan "Notre Damen varjossa" vuodelta 1942.
Anders Bjork Boston Bruins varasi Bjorkin viidennellä kierroksella 146. pelaajana . Vuosina 2014–2017 hän kävi Notre Damen yliopistoa. "Sophomore -vuotenaan" 2014–2015 Bjork oli joukkueensa paras pistemies tehoilla 12+23=35 ja hän voitti Notre Damen sisäisen tehotilaston lukemalla +28. Bjork valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin toiseen tähdistökentälliseen. "Junior -vuotenaan" 2016–2017 hän nousi joukkueensa varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 21+31=52 Notre Damen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Andrew Oglevien kanssa. Bjork jakoi koko Hockey Eastin pistepörssin neljännen sijan Northeasternin Adam Gaudetten ja Lowellin Joseph Gamdardellan kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi Hockey Eastin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Bjork oli myös ehdolla koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni lopulta kuitenkin Denverin Will Butcherille.
Parvis Notre-Dame - place Jean-Paul-II Aukio rajoittuu etelässä Seinejokeen. Aukiota ympäröivät rakennukset ovat Notre Damen katedraali itäisellä sivulla, Hôtel-Dieu de Paris -sairaala pohjoisella sivulla ja Pariisin pääpoliisiasema läntisellä sivulla. Aukion alla on historiallisten rakennusten raunioita esittelevä arkeologinen museo Crypte archéologique. Aukiolla on myös kivilaatalla merkitty "point zéro" -nollapiste, josta mitataan kaikki viralliset etäisyydet Ranskassa.
The Darling of Paris "The Darling of Paris" perustuu löyhästi Victor Hugon vuonna 1831 ilmestyneeseen romaaniin "Pariisin Notre-Dame". Elokuvan käsikirjoituksen laati Adrian Johnson, ja elokuvan tuotti William Fox. "The Darling of Paris" kuvattiin sen tuotanto- ja jakeluyhtiön Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä.