mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Öljyväri Öljyväri saa värinsä väriaineesta eli pigmentistä, joka on kiinteää, yksittäisistä hiukkasista muodostuvaa ainetta. Väriaine on dispergoitava sideaineeseen, kuten öljyyn, ennen kuin sitä voidaan käyttää. Kun öljy on kuivunut, se toimii värihiukkasten sideaineena ja suojaa niitä, liimaa väriaineen maalauspohjaan sekä korostaa värien syvyyttä ja sävykkyyttä. Maaliaineen on oltava koostumukseltaan tasaista niin että jokainen värihiukkanen on erillään ja kokonaan sideainekalvon ympäröimä. Taiteilijat yhdistivät pigmentin öljyyn ennen vanhaan itse hiertämällä esimerkiksi hiertolevyn ja hiertimen avulla. Nykyisin dispergoinnin tekevät erityiset värialan ammattilaiset.
Jan van Eyck Ensimmäisen Jan van Eyckin elämäkerran laati Bartolomeo Fazzio jo 1455–1456. Siinä van Eyckia ylistettiin hänen maalaustekniikkansa ansiosta. Tämän jälkeen hänen maalauksensa kuitenkin lähes unohtuivat, kunnes ne löydettiin uudelleen 1800-luvun lopulla. Tällöin van Eyckia ja hänen aikalaisiaan kutsuttiin "flaamilaisiksi primitivisteiksi", joiden maine liittyi osittain keskiaikainnostukseen. Flanderin maalarit nähtiin keskiajan ja uuden ajan rajalla eläneiksi uudistajiksi.
Jan van Eyck Jan van Eyck (n. 1390 Maaseik – 1441 Brugge) oli flaamilainen taidemaalari Flanderissa, nykyisen Belgian alueella.
Jan van Eyck "Gentin alttari" (1432) puolestaan edustaa Jan van Eyckin uskonnollista symbolismia. Hän teki alttarikaapin veljensä Hubert van Eyckin (k. 1426) aloittaman työn pohjalta. Alttarin keskellä on Jumalan karitsa, jonka rinta vuotaa verta. Sen ympärille rakentuu Jeesuksen, Neitsyt Marian ja Johannes Kastajan ympärille Raamatun ja kirkon historian keskeisiä tapahtumia.
Jan van Eyck Jan van Eyckin säilyneet maalaukset ovat runsassymbolisia uskonnollisia kuvia tai sitten yksinkertaisilta vaikuutavia arkipäivän kuvauksia. Kummassakin luokassa keskustelut kuvien tulkinnasta ovat olleet poikkeuksellisen kiihkeitä.
Cennino Cennini "Kirja maalaustaiteesta" on kirjoitettu 1400-luvun alkupuolella. Kirjassa kerrotaan pigmenteistä, siveltimistä, munatemperasta sekä seinä- ja taulumaalauksesta. Siinä annetaan myös maalausteknisiä vinkkejä, neuvotaan alus- ja päällemaalauksen tekemistä kerrosmaalauksessa. Cennini käsittelee lyhyesti myös öljymaalausta. Myöhemmin Giorgio Vasari väitti, että Jan van Eyck olisi keksinyt öljymaalauksen, vaikka jo Theophilus käsitteli aihetta oppaassaan vuonna 1125.
Jan van Eyck Jan van Eyckin elämän varhaisvaiheista ei ole luotettavaa tietoa. Hänet nimitettiin Hollannin kreivi Johan Baijerilaisen hovimaalariksi Haagiin vuonna 1422. Kreivin kuoleman jälkeen vuonna 1425 hän muutti Bruggeen. Siellä van Eyck pääsi vauraan ja taiteistaan kuuluisan Burgundin herttuakunnan keskukseen. Hän toimi Burgundin herttua Filip Hyvän hovimaalarina ja diplomaattina. Hän kuoli 1441, jolloin hänet haudattiin Bruggen Pyhän Donatiuksen kirkkoon. Hauta tuhoutui kirkon hävityksen yhteydessä 1799.
Jan van Eyck Van Eyckin maalauksissa nämä uudet piirteet yhdistyivät poikkeuksellisella tavalla. Hänen kuvansa ovat täynnä pieniä yksityiskohtia ja niissä näkyy erityinen kiinnostus valon ja varjon kuvaamiseen. Toisaalta van Eyckin teokset jatkavat myöhäiskeskiajan maalaustaiteen voimakkaan symbolista perintöä. Jokaisella yksityiskohdalla on tehtävänsä, joskin ne sulautuvat arkipäivän kuvastoon tavalla, joka tekee niiden tulkinnasta vaikeaa.
Pastellimaalaus Pastellivärejä on neljänlaisia: pehmeitä pastellivärejä, kovia pastellivärejä, pastellikyniä sekä öljypastellivärejä. Pehmeät pastellivärit koostuvat lähes kokonaan pigmentistä. Niiden väri on hohtava, mutta ne ovat hauraita. Pehmeissä pastelliväreissä on pastelliväreistä kaikkein laajin värivalikoima. Kovissa pastelliväreissä on enemmän sideaineita kuin pehmeissä, eivätkä ne siksi murene yhtä helposti. Liidun kova pää voidaan myös teroittaa. Kovat pastellivärit soveltuvat yleensä paremmin pastellipiirustukseen kuin maalaamiseen. Pastellikynät ovat kovuudeltaan kovien ja pehmeiden pastellivärien väliltä. Öljypastellivärien sideaineena on kumin sijaan öljy, joten niitä ei voi käyttää tavallisten pastellivärien kanssa, vaan ne ovat pehmeiden pastellivärien vaihtoehto. Niiden väri voidaan "sulattaa" tärpätillä tai alkoholilla ja levittää paperille siveltimellä.
Pigmentti Pigmentti (lat. pigmentum) on värillinen hienojakoinen jauhe, joka ei liukene sideaineeseen. Pigmentti antaa maalauksessa käytettäville väreille värin tai muun optisen ominaisuuden. Pigmentti voi olla läpikuultava tai peittävä. Pigmenttejä on käytännössä saatavilla jauhemaisina, ja ne yleensä sekoitetaan tai hierretään sideaineeseen, jolloin saadaan maalia.
Vahamaalaus Pigmentit sekoitetaan sulaan vahaan, joka levitetään pinnalle, yleensä käsitellylle puulle. Muitakin materiaaleja, kuten kangasta, käytetään. Sideaineina voidaan mehiläisvahan lisäksi käyttää muitakin vahoja, tai dammarhartsia ja pellavaöljyä. Pigmentteinä voidaan käyttää puhdasta jauhetta tai muita väriaineita.
Jan van Eyck Van Eyckin ja muiden Flanderin maalarien merkitys kasvoi entisestään Johan Huizingan klassikkoteoksessa "Keskiajan syksy" (1919), jossa maalaustaide alkoi symboloida koko Burgundin herttuakunnan asemaa kahden aikakauden välissä.
Öljyväri Öljyvärit valmistetaan hiertämällä pigmenttijauhetta sideaineena toimivaan kuivuvaan öljyyn. Hiertämisen jälkeen pigmentin jokainen värihiukkanen on öljyn ympäröimä, jolloin maalisekoite on samalla sekä riittävän taipuisaa että riittävän tahmeaa maalaamiseen.
Alankomaiden taide Alankomaalaisen maalaustaiteen aloittivat kirjaminiatyyrit 1000- ja 1100-luvulla. Erityisesti Stavelot'n Raamattu-kuvitukset 1094–1097 ja Job-Moralia noin 1150. Maastrichtissa toimi tärkein kirjankuvituksen koulukunta. Edellytykset van Eyckin veljesten työlle loivat noin 1400 Burgundin hoville lähinnä miniatyyrejä maalanneet Melchior Broederlam ja Limburgin veljekset maalaustensa luonnonmukaisuudella. Hubert van Eyckin ja Jan van Eyckin maalauksia pidetään varsinaisen vanhan alankomaalaisen maalaustaiteen alkuna ja heidän maalauksensa olivatkin vertaansa vailla Alppien pohjoispuolella. He kehittivät taulumaalaukselle tärkeän öljyhartsitekniikan.
Jan van Eyck Van Eyck on kaikkein kuuluisin niistä flaamilaisista maalareista, jotka mullistivat Italialaisen varhaisrenessanssin taiteilijoiden ohella eurooppalaisen maalaustaiteen 1400-luvulla. Flaamilaisen taiteen merkittävin ansio oli taulumaalauksen kehittäminen. Sen lähtökohdat olivat kirjankuvituksessa, josta oli tullut merkittävä varhaisen käsiteollisuuden ala 1300–1400-luvuilla.
Aragoniitti Aragoniittia käytetään myös öljyvärimaalauksessa vaalentamassa muita väriaineita ja antamassa niille kiiltoa. Valkoisena väriaineena aragoniittia ei voi käyttää. Roomalaisessa maalaustaiteessa kalkkia (sekä aragoniittia että dolomiittikalkkia) käytettiin yleisesti muun muassa taustamaalauksessa sekä muihin väriaineisiin sekoitettuna. Jan van Eyck käytti aragoniittia voimistamaan matarapunaisen värin hehkua.
Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa Maalauksessa on tarkasti kuvattuja yksityiskohtia, kuten kuusihaarainen kynttiläkruunu ja koristeltu peili. Peilin yläpuolella on kirjoitus ”Johannes de Eyck fuit hic” (Jan van Eyck oli täällä) ja vuosiluku 1434.
Jan van Eyck Myös "Kansleri Rolinin madonna" -teoksen (n.1433-1434) symboliikka on poikkeuksellisen monitulkintaista. Siinä van Eyck leikittelee perspektiivillä. Etualalla ovat Filip Hyvän kansleri, Neitsyt Maria ja Jeesus-lapsi tämän sylissä. Heidän takanaan avautuu maisema, jonka voi tulkita maallisen valtion Augustinuksen Jumalan valtion rinnakkain esittämiseksi mutta yhtä hyvin tarkaksi kuvaukseksi 1400-luvun kaupungista.
Pigmentti Pigmentteihin lisätään sideaineita. Sideaine sitoo maalin ja pitää sen kiinni maalattavassa pinnassa. Maalien sideaineina on käytetty muun muassa rasvoja, munanvalkuaisia, maitoa, verta, mehiläisvahaa, liimaa, arabikumia ja kalkkimaaleja, keskiajalta lähtien pähkinä-, pellava- ja unikonsiemenöljyä, sekä 1500-luvulta lähtien kuivuvia öljyjä.
Maalaustaide Modernismi pyrki taiteen vallankumoukseen. Vaikutusvaltainen amerikkalainen taidekriitikko Clement Greenberg tähdensi maalauksen kaksiulotteisuutta, jota varsinkin abstrakti ekspressionismi ja informalismi korostivat.
Maalauksessa tarvitaan maalauspohja ja värejä, joiden sideaine vaihtelee. Värin levittämiseen käytetään erilaisia siveltimiä tai maalausveitsia.
Öljymaalaus on öljyvärein tehty maalaus. Öljymaalauksessa käytetään pigmenttien sideaineena kuivuvaa öljyä. Öljymaalaus yleistyi 1400-luvulta alkaen.
Kansleri Rolinin madonna Kansleri Rolinin madonna on Jan van Eyckin maalaus noin vuosilta 1433–1434.
Temperamaalaus Lisäksi tempera voi olla laihaa tai rasvaista. Laihassa temperassa on sideaineen ohella vain liima-ainetta (esimerkiksi munaa), rasvaisessa on mukana kuivuvaa öljyä. Rasvainen emulsio on liuos, johon tarvitaan vettä, öljyä ja liima-ainetta emulgaattoriksi. Emulsio voi sisältää myös öljyä, hartsiliuosta tai vahaa. Joskus siihen lisätään ranskalaista tärpättiä säilyvyyden vuoksi, tai hunajaa värin koostumuksen parantamiseksi. Kananmunan albumiini emulgoi öljyn samaan tapaan kuin majoneesia tehtäessä. Munatemperan sideaineeseen käytetään tavallisesti 1 osa munaa (keltuainen+valkuainen), 1 osa keitettyä pellavaöljyä (vernissa), 1 osa vettä. Osien lämpötilan on oltava sama. Ensin sekoitetaan muna ja vernissa, sitten lisätään vesi. Väriaineet (pigmentit) lisätään viimeiseksi.
National Gallery (Lontoo) National Galleryn kokoelma sisältää yli 2 300 teosta. Niistä kuuluisimpia ovat Jan van Eyckin "Arnolfinin muotokuva", Velázquezin "Rokeby Venus", Turnerin "Taisteleva Temeraire" ja van Goghin "Auringonkukat".
Albert van Ouwater Albert van Ouwater oli alankomaalainen taidemaalari, joka työskenteli noin vuosina 1430–1460. Hän oli Jan van Eyckin seuraaja ja mahdollisesti hänen oppipoikansa. Tiettävästi van Ouwater maalasi maisemia, mutta ne ovat kaikki kadonneet. Van Ouwaterin ainoa tunnettu työ on esillä ollut "Lasaruksen kuolleista herättäminen." Se on valo-, väri- ja perspektiivivaikutukseltaan erityisen huomattava ja ilmehikäs.
Öljyväri Öljyväreillä maalatessa voidaan käyttää sideaineiden lisäksi maalausnesteitä ja ohenteita, kuten pellavaöljyä, dammarhartsivernissaa ja ranskalaista tärpättiä. Öljyväreihin lisätään usein kuivumista nopeuttavia aineita sekä läpinäkyviä pigmenttejä, jotka parantavat niiden ominaisuuksia kuten sekoitettavuutta. Yleisiä täyteaineita ja sakeuttajia ovat alumiinihydraatti, blanc fixe ja kaoliini.
Jan van Eyck Toinen merkittävä uudistus oli öljyvärimaalauksen kehittäminen varhaisemman temperavärien käytön sijasta. Hitaasti kuivuvat öljyvärit mahdollistivat vaiheittaisen työskentelyn, jolloin korjauksiin ja lisäyksiin oli enemmän mahdollisuuksia.
Kollaasi Kollaasiin voi käyttää lähes millaisia liimattavia materiaaleja tahansa, kuten sanomalehteä, pahvia, kankaita, hiekkaa, jouhia, puuta, esineitä, pigmenttejä ja niin edelleen. Yleisin käytetty materiaali on kuitenkin paperi. Liimojen lisäksi kollaasin sideaineena käytetään nykyisin yleisesti akryylimediumeja. Raja kollaasin ja sekatekniikan välillä on usein epäselvä.
Salvator mundi Kuva-aiheen tekivät suosituiksi 1400-luvulla renessanssimaalarit Jan van Eyck, Hans Memling sekä Albrecht Dürer. Samasta kuva-aiheesta on lukuisia Tizianin nimissä tehtyjä versioita, kuten Eremitaašissa sijaitseva "Salvator Mundi".
Pastellimaalaus Pastelliliidut sisältävät pigmenttiä sekä kipsiä tai valkoista liitua, joissa käytetään sideaineena arabikumia.
Jauhemaalit Jauhemaali koostuu sideaineesta, kovetteesta, pigmenteistä, täyteaineista ja lisäaineista, jotka on jauhettu tasalaatuiseksi jauheeksi. Jauheen keskimääräinen partikkelikoko on tavallisesti 40-50 µm. Sideaine ja kovete reagoivat keskenään vasta, kun jauhemaalia kuumennetaan uunissa. Jauhemaaleissa käytetään osittain samoja pigmenttejä kuin märkämaaleissa, mutta lämpöä kestämättömät pigmentit joudutaan hylkäämään uunituksen takia. Täyteaineina käytetään yleensä kalsiumkarbonaattia ja raskassälpää. Lisäaineilla pyritään parantamaan mm. korroosionestokykyä, tasoittuvuutta, kulutuksenkestävyyttä ja ruiskutettavuutta. Lisäaineiden määrä jauhemaalissa on yleensä alle 5%.
Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa on varhaisen hollantilaisen maalarin Jan van Eyckin öljyvärimaalaus puulle vuodelta 1434. Muotokuva tunnetaan useilla nimillä, kuten "Arnolfinin häät". Maalaus on nykyisin National Galleryssa Lontoossa, jonne se ostettiin vuonna 1842. Teos on länsimaisen taidehistorian tunnetuimpia maalauksia.
Pintakäsittely Maalauksessa kappaleen pinnalle sidotaan sideaineella pigmenttejä. Maalauksella saavutetaan siisti ulkonäkö ja maali suojaa alustaansa korroosiolta.
Antonello da Messina Hän opiskeli Napolissa, ilmeisesti Colantonion oppilaana. Siellä hän näki Jan Van Eyckin maalauksen, ihaili sen uutta maalaustapaa ja elämäkertakirjuri Vasarin mukaan lähti Alankomaihin opiskelemaan lisää. Omassa työssään hän yhdisti italialaisen yksinkertaisuuden alankomaalaiseen yksityiskohtien runsauteen, ja vaikutti tuleviin maalareihin muun muassa Giovanni Bellinin tyyliin.
Belgia Belgialaisen maalaustaiteen kulta-aika kesti 1300-luvulta 1600-luvulle. Flaamilaiset mestarit muodostivat Euroopan toisen taidekeskuksen Italian ohella. Jan van Eyck ja Rogier van der Weyden hakivat realistisia materiaaleja ja värejä. Pieter Brueghel vanhempi maalasi värikästä maalaiselämää. Peter Paul Rubens oli aikansa kuuluisin maalari, joka keskittyi ihmisten kuvaamiseen. 1800-luvulla taide oli alamaissa, mutta 1900-luvulla James Ensor ja René Magritte johtivat avant-gardea.
Pigmentti Muinaiset egyptiläiset sekoittivat maavärien sideaineiksi kumia ja eläimistä saatua liimaa, ja maalasivat hautakammioidensa sisäseiniin levittämän ohuen laastikerroksen päälle. Egyptiläiset käyttivät etupäässä kuutta väriä: punaista, vihreää, sinistä, keltaista, valkoista ja mustaa. He pesivät pigmenttinsä niiden pysyvyyden parantamiseksi. Egyptiläisten tuntemia pigmenttejä olivat muun muassa orpimentti, malakiitti, amatsoniitti, hematiitti, egyptinsininen, indigonsininen, atsuriitti, sinooperi, alitsariini, mönjä ja liuskevalkoinen. Egyptiläiset myös sekoittivat metallisuoloja kiinnittääkseen väriaineet. Foinikialaiset tekivät purppurakotiloista arvokkasta purppuraa, josta tuli pitkäksi aikaa rikkaiden statussymboli ja kuninkaallisten vaatteiden väri.
Belgian historia Burgundin herttuakunta hallitsi Belgian aluetta vajaan vuosisadan, mutta heidän valtakautensa oli alueen kultakautta. Filip Hyvä piti Brysseliä pääkaupunkinaan ja siksi häntä kunnioitetaan nimellä "Conditor Belgii", Belgian perustaja. Tuohon aikaan perustettiin Leuvenin yliopisto, Brysseliin rakennettiin mahtava aukio Grand Place, ja taiteet kukoistivat. Bruggelainen Jan van Eyck oli yksi pohjoiseurooppalaisen varhaisrenessanssin suurista nimistä.
Guassi Guassi eli peiteväri on läpikuultamaton vesiväri, jonka peittävä ominaisuus syntyy läpikuultavaa vesiväriä karkeammasta värijauheesta ja väriin lisätystä valkoisesta pigmentistä, esimerkiksi liidusta: sideaineena guassissa käytetään arabikumia.
Lämpöherkkyys Lämpöherkät väriaineet perustuvat leukoväriaineiden kemiallisiin seoksiin. Värinmuutos tapahtuu yleensä värittömän leukomuodon ja värillisen muodon välillä. Väriaine siirretään materiaalille yleensä mikrokapseloituna pigmenttinä sideaineeseen sekoitettuna.
Pellavaöljy Pellavaöljy on kuivuva öljy, ja sitä käytetään öljyvärien sideaineena ja maalausnesteenä sekä puun pintakäsittelyssä maalin sideaineena (ns. pellavaöljymaali). Perinteisesti pellavaöljymaaleissa on käytetty "raakaa pellavaöljyä" tai "vernissaa" eli keitettyä pellavaöljyä. Vernissa voidaan myös polymerisoida, jolloin puhutaan "modifioidusta vernissasta" tai "stand-öljystä". Nykyisten teollisten pellavaöljymaalien sideaine on kokonaan modifioitua vernissaa, perinnemaaleihin sitä lisättiin ainoastaan kymmenesosa. Polymerisoinnissa öljymolekyylit liittyvät yhteen pitkiksi ketjuiksi, mikä vaikuttaa maalin ominaisuuksiin: maali ei kuivuessaan rypisty ja kestää paremmin säätä, mutta pinta on hankalampi uusintamaalata.
Jan van Eyck Giovanni Arnolfinin ja hänen vaimonsa muotokuva, "Arnolfinin perhe" (1434), on miniatyyrimäisen tarkka esitys hyvin toimeentulevasta porvarillisesta avioparista. Se on kuitenkin 1900-luvulla tullut tunnetuksi taidehistorioitsija Erwin Panofskyn luoman ikonologisen analyysin mallikappaleena. Panofskyn mukaan kyseessä oli salainen avioliitto, jonka todistajana oli taustan peilistä heijastuva taiteilija. Joka tapauksessa teoksessa yhdistyvät uskonnolliset symbolit, kuten Kristuksen kärsimysnäytelmä peilin kehyksessä, maallisiin ja arkipäiväiseen kuvastoon.
Aldo van Eyck Aldo van Eyck [eik] (1918–1999) oli Alankomaiden 1900-luvun huomattavimpia arkkitehteja. Vuosina 1966–1984 hän oli Delftin teknillisen yliopiston professori. Yhdessä Herman Hertzbergerin kanssa hän 1960-luvulla kehitti rakennuksen käyttäjän yksilöllisiä tarpeita painottavan alankomaalaisen arkkitehtuurin struktualismisuuntauksen. Hän suunnitteli mm. Pentagonin asuinalueen Amsterdamissa ja Eurooppalaisen avaruuslentokeskuksen ESTECin, joka on Noordwijkissä Haagin lähellä.
Keittomaali Keittomaali on ulkomaalauksessa käytettävä puun pintakäsittelyaine, joka perustuu kasvistärkkelykseen. Valmistuksen aikana pitkä, useiden tuntien keittoaika muodostaa tärkkelyksestä sideaineena toimivaa liisteriä, joka sitoo väriä antavan pigmentin puun pintaan. Väripigmenttinä käytetään maavärejä, yleisimmin punamultaa.
Grant Wood Grant Wood, syntymänimeltään Grant DeVolson Wood (13. helmikuuta 1891, Anamosa, Iowa – 12. helmikuuta 1942, Iowa City, Iowa) oli yhdysvaltalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan parhaiten maalauksista, jotka kuvaavat Yhdysvaltain Keskilännen maaseutua. Hän matkusti neljästi Eurooppaan opiskelemaan maalaustekniikoita, erityisesti impressionismia vuosina 1920–1928. Suurin vaikuttaja oli kuitenkin Jan van Eyck. Wood opetti maalausta Iowan yliopistossa vuonna 1934. Yksi hänen tunnetuimpia teoksiaan on "Amerikkalaista gotiikkaa".
Pigmentti Esihistoriallisella ajalla luolamaalauksia tehtiin väreillä, jotka koostuivat maasta, hiilestä ja eläinrasvasta. Värit levitettiin kallioon siveltimin, sormin ja puhaltamalla. Värit luultavasti jauhettiin ja niistä tehtiin sideaineiden avulla tahnaa. Kalliomaalarien suosimia väriaineita olivat punainen ja keltainen okra, umbra, hiilimusta, luumusta ja kalkkivalkoinen.
Öljyväri Jotkut taiteilijat valmistavat käyttämänsä öljyvärit itse, sillä joitain värejä, kuten hartsiöljystä tehtyjä, ei saa kaupasta. Karmiini, alitsariininpunainen ja lapislatsuli soveltuvat hauraina pigmentteinä käsinvalmistukseen. Koneellisessa valmistuksessa öljyvärin pigmentti voidaan levittää ja päällystää öljyllä käsityötä tasaisemmin. Tällöin öljyä ei jouduta käyttämään liikaa, mikä voisi aiheuttaa kellastumista ja muita haitallisia vaikutuksia. Koneellisesti valmistetut öljyvärit myös säilyvät käsityönä tehtyjä paremmin, ja niiden valikoima on laajempi.
Robert Campin Robert Campin (1375 Valenciennes – 26. huhtikuuta 1444 Tournai) oli varhainen, merkittävä flaamilainen taidemaalari 1400-luvun alkupuolella. Hänen uskotaan olleen "Flémallen mestarina" tunnettu taiteilija, mutta varmuudella Campinin töitä ei ole dokumentoitu. Campin oli toisen flaamilaisen mestarin Jan van Eyckin aikalainen, ja hänellä oli suuri merkitys siitrymäkaudella gotiikasta renessanssiin. Campinilla oli ennennäkemättömän konkreettinen näkemys kolmiulotteisesta kuvauksesta, ja joissain hänen töissään 1420- ja 30-luvuilta yhdistyvät monumentaalinen arkaismi ja nykyaikainen runous. Campinin taide pohjautui käsikirjoitusten kuvituksiin.
Pigmentti 1700-luvulta alkaen vesivärien laatu ja suosio kasvoivat. Taiteilijat eivät enää valmistaneet omia värejään, vaan syntyi erityinen värinvalmistajien ammattikunta. Uusia pigmenttejä olivat synteettinen preussinsininen ja koboltinvihreä. 1800-luvulla kehitettiin ensimmäiset tinaputkilot värien säilyttämiseen, ja pellavaöljy otettiin käyttöön sideaineena, mikä antoi taiteilijoille uusia vapauksia ja johti muun muassa impressionismin syntyyn. Uusia väriaineita olivat muun muassa kromikeltainen ja -oranssi, marsinpunainen, koboltinsininen, viridian, kadmiumkeltainen, seruliinisininen, synteettinen ultramariini, sinkkivalkoinen, kobolttivioletti ja smaragdinvihreä. Uudet väriaineet kehitettiin yleensä aluksi värjäysteollisuuden tarpeisiin, ja ne levisivät sieltä hitaasti taiteilijoidenkin käyttöön. Etenkin impressionistit hyödynsivät uutta kirkasta väripalettiaan innokkaasti. Intiassa valmistettua Intiankeltaista käytettiin Euroopassa 1800-luvun ajan, kunnes siitä luovuttiin 1900-luvun alussa eettisistä syistä, kun saatiin selville, että pigmenttiä tuotettiin pelkillä mangonlehdillä ruokitun karjan virtsasta.
Värikynä Värikynien täytteen raaka-aineena käytetään täyteaineita, joita ovat kaoliini, kalkki ja liitu, sekä väriaineita, jotka ovat pigmenttiä tai värjäävää ainetta. Kolmas ainesosa on sideaine, jona käytetään sekä öljyjä että vahoja kuten parafiini, mehiläisvaha ja carnauba-vaha; vesiliukoisissa kynissä on sideaineena kasviskumeja (kuten arabikumi). Liuottimena käytetään valmistuksessa aromaattisia hiilivetyjä, ja muut kuin vesiliukoiset värikynät liukenevatkin tärpättiin.
Taulumaalaus Länsi-Euroopassa taulumaalaus nousi alttarilaitteiden ohella suosioon 1100-luvun lopun jälkeen uusien liturgisten käytäntöjen ansiosta. Pappi toimi seurakunnan tavoin alttarin etupuolella, joten alttarille jäi tilaa. Italiassa 1200- ja 1300-luku olivat taulumaalauksen, etenkin alttaritaulujen aikaa, joskin yli 90 prosenttia tauluista oletetaan kadonneen. Myös Alankomaissa taulumaalaus nousi suosioon. Jan van Eyckiltä tunnetaan monia puulle maalattuja teoksia. Yksi vanhimpia säilyneitä kankaalle maalattuja öljymaalauksia on Berliinin Gemäldegaleriessä oleva ranskalainen maalaus "Madonna ja enkeleitä" noin vuodelta 1410.
Pellavaöljy Pellavaöljy eli liinaöljy on pellavan siemenistä mekaanisesti puristamalla tai kemiallisesti uuttamalla saatava kuivuva öljy. Sitä käytetään sekä ravinnoksi että pintakäsittelyaineena ja värien sideaineena.
Maali Nykyaikaiselle maalituotannolle alku oli Roy Kienlen keksimät alkydihartsit, joilla voitiin korvata kuivuvat öljyt sideaineena. Alkydimaalien tuotanto alkoi vuonna 1933.
Öljyväri Öljymaalauksessa sideaineena käytettävät luonnonöljyt saadaan kasvien siemenistä ja hedelmistä. Öljyt jaotellaan kuivuviin, osittain kuivuviin ja kuivumattomiin. Maalaustaiteessa käytetään vain kuivuvia ja osittain kuivuvia öljyjä. Lisäksi käytetään tuoksuvia eteerisiä öljyjä, jotka haihtuvat nopeasti jälkiä jättämättä. Öljy ei kuivuessaan haihdu, vaan se muodostaa kuivan ja kiinteän kalvon absorboimalla ilmasta happea.
National Gallery (Lontoo) Duccio, Uccello, van Eyck, Lippi, Mantegna, Botticelli, Dürer, Memling ja Bellini.
V niin kuin verikosto (elokuva) Elokuvalle suunniteltiin moderni ja vanhanaikainen ulkonäkö, jossa käytettiin paljon harmaita sävyjä jotta totalitarinen Lontoo saataisiin näyttämään ankealta ja lamaantuneelta. Suurin lavastus oli Varjogalleria (engl. "The Shadow Gallery"), jolle tehtiin kryptantuntuinen olemus. Galleria on V:n koti ja samalla paikka jossa hän säilyttää hallituksen kieltämiä esineitä. Näihin esineisiin kuuluu monia taiteellisia töitä, mm. Jan van Eyckin "Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa", Tizianin "Bacchus ja Ariadne", "Mildred Pierce" -elokuvan juliste, Andrea Mantegnan "St. Sebastian", John William Waterhousen "The Lady of Shalott", Edvard Munchin "Puberty", William Blaken "Elohim luo Aatamin" ja Alberto Giacomettin patsaita.
Keittomaali Pigmentin valmistuksessa maa lietetään, sekoitetaan ja poltetaan. Pigmentin sävy määräytyy polton lämpötilasta: mitä kovempi lämpö, sen tummempi pigmentti. Maalia saadaan sävytettyä tummemmaksi myös sekoittamalla siihen mustaa pigmenttiä, "kimröökiä". Maalissa voidaan käyttää myös muita maapigmenttejä, esimerkiksi vihreää ja ruskeaa umbraa.
Shalako Elokuvan pääosia esittävät Sean Connery, Brigitte Bardot, Stephen Boyd, Jack Hawkins, Peter van Eyck.
Jan Baptist van Helmont Van Helmontin ensimmäinen julkaisu vuodelta 1621, "De magnetica vulnerum curatione", käsitteli haavojen magneettista parantamista. Kirja herätti laajaa vastustusta niin kirkon kuin akateemikkojenkin parissa Euroopassa. Jesuiitat katsoivat teoksen sisällön olevan uhka itselleen. Muita Van Helmontin julkaisuja olivat "Supplementum de spadanis fontibus" (1624) ja "Opuscula medica inaudita" (1644). Vuonna 1648 julkaistiin postuumisti hänen kirjoittamansa kirja "Ortus medicinae". Sen toimitti hänen poikansa Franciscus Mercurius van Helmont ja se kertoi Jan Baptist van Helmontin tutkimuksista.
Kadmiumsulfidi Kadmiumkeltaista käytetään taiteilijamaaleissa kadmiumkeltaisen nimellä ja lisäksi sitä käytetään värjäämään muun muassa laseja, lasitteita, keramiikkaa ja muoveja. Väriaineena yhdistettä on käytetty 1800-luvulta alkaen. Sitä voidaan sekoittaa muun muassa sinkkisulfidiin, kadmiumselenidiin ja bariumsulfaattiin tai muihin pigmentteihin tai sideaineisiin. Kadmiumsulfidimaalit säilyttävät kirkkautensa pitkään ja niillä on hyvä säänkesto. Sinkkisulfidin ja kadmiumsulfidin seos on loisteaine, jota on käytetty muun muassa kuvaputkitelevisioissa. Kadmiumsulfidi on puolijohde ja sitä käytetään muun muassa aurinkokennoissa, transistoreissa, diodeissa ja lasereissa.
Täydelliset naiset Intro koostuu seitsemästä maalauksesta, joita on elävöitetty animaation avulla. Niiden tarkoitus on esittää erilaisten naisten kokemaa ahdistusta ajanlaskun alusta. Ensimmäinen on Lucas Cranachin näkemys Aatamista ja Eevasta, jonka voi nähdä Uffizissa. Toinen maalaus on kolmen egyptiläisen naisia ja lapsia kuvaavan seinäkohokuvan yhdistelmä. Jan van Eyckin "Makarna Arnolfinin kihlaus" on muutettu siten, että mies heittää banaaninkuoren lattialle ja nainen ilmestyy kuvaan lakaisemaan sen nurkkaan. Hän koskettaa vatsaansa vihjaten olevansa raskaana. Neljäntenä on Grant Woodin "American Gothic", jossa on vanha pariskunta. Kuvaan ilmestyy nuori nainen, joka nostattaa pienen hymyn miehen huulille. Silloin vaimo joutuu säilykepurkin sisään, jonka päällä lukee "aged" (). Sen jälkeen näytetään tuntemattoman maalaajan teosta "I am Proud", jossa nainen yrittää pidellä useita elintarvikkeita käsissään. Yksi näistä on Campbellin keittopurkki, jota Andy Warhol on kuvannut yhdessä maalauksessaan. Lopussa nähdään Robert Dalen maalaukset onnellisesta ja riitelevästä parista, jossa nainen lopulta lyö miestä. Siitä päästään takaisin alkuun, kun sarjan päähenkilöt näytetään pitelemässä omenia eli kiellettyjä hedelmiä.
Janne Räisänen Töissään Räisänen suosii useitakin eri materiaaleja – ja niitä hän käyttää runsaasti, kerros kerrokselta teoksen pintaa tiivistäen. Hän muun muassa maalaa öljyllä kankaalle ja käyttää mustetta, lyijykynää, akryyliä, vesivärejä ja kollaasitekniikkaa. Hänen taiteellinen tyylinsä synnyttää katsojassa spontaanisuuden vaikutelman: ikään kuin työt olisivat syntyneet sattumalta, kenties intuitiivisesti.
Öljyväri Väriaineen öljynimukyky ilmoitetaan lukuna, joka on pienin määrä pellavaöljyä, jonka avulla 100 grammasta väriainetta saadaan koossapysyvä tahna. Jokainen väriaine tarvitsee eri määrän öljyä, sillä pigmenttien öljynimukyky vaihtelee suuresti. Öljyn imeytymiseen vaikuttavat esimerkiksi värihiukkasten muoto, väriaineen ominaispaino sekä väriaineen volyymi. Yli 70-prosenttisen öljysekoitteen tarvitsevat yleensä esimerkiksi poltettu umbra, polttamaton ja poltettu siena, ftalosyaanit, alitsariini, kobolttivärit, kinakridonit ja lamppumusta. Alle 55 prosenttia öljyä tarvitsevat esimerkiksi ultramariini, mangaanisininen ja lyijyvalkoinen. Maalatessa on suositeltavaa välttää vähän öljyä sisältävillä maaleilla maalaamista paljon öljyä sisältävien maalien päälle, sillä se voi johtaa maalin halkeiluun.
Kirjamaalaus Myöhäisgotiikan aikana maisemataustat ja syvyysvaikutelman käyttö lisääntyivät kirjamaalauksessa. Uutta realistisempaa suuntaa edustivat Alankomaissa Limbourgin veljekset ja van Eyckit sekä Ranskassa Jean Pucelle ja Jean Fouquet.
Piirustushiili Luonnonhiilen ohella myynnissä on puristehiiliä, joissa hiilijauheen sideaineena on yleensä luonnonkumia (esim. arabikumi). Puristehiili on sitä kovempaa, mitä enemmän siinä on sideainetta. Samoin kuin luonnonhiilissä, pehmeä hiili jättää mustemman piirrosjäljen kuin kova. Puristehiili ei irtoa paperista säämiskällä yhtä helposti kuin luonnonhiili. Puristehiiltä on myös hiilikynien täytteenä. Toisinaan saatetaan käyttää myös hiilijauhoa valooripintojen maalaamiseen.
Öljyväri Öljyvärien kuivumisaika vaihtelee noin kahdesta päivästä kahteen viikkoon. Kuivumisaika riippuu sekä pigmentistä että öljystä. Hitaimmin kuivuvia öljyvärejä ovat esimerkiksi atsovärit, kinakridonit ja alitsariini.
Jacob van Ruisdael Ei tiedetä oliko Ruisdaelin äiti Isaack van Ruisdaelin ensimmäinen vaimo, jonka nimeä ei tunneta, vai hänen toinen vaimonsa, Maycken Cornelisdochter. Isaack ja Maycken menivät naimisiin 12. marraskuuta 1628.
Jan van Everdingen Jan van Everdingen (n. 1618/1619–1656) oli taiteilija Caesar van Everdingenin nuorempi veli. Hän toimi notaarina Alkmaarissa isänsä Pieter Cornelisz van Everdingenin (1575–1662) tavoin. Jan van Everdingen oli harrastelijamaalari ja keskittyi ennen kaikkea asetelmamaalaukseen. Hänen teoksiaan ei tiedetä säilyneen. Jan hyväksyttiin Pyhän Luukkaan kiltaan vuonna 1644.
Natriummolybdaatti Natriummolybdaatti (NaMoO) on natrium- ja molybdaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa pigmenttinä ja pigmenttien valmistukseen, katalyyttinä, lannoitteena ja lisäravinteena.
Ikonografia Tavallisesti ikonografia vaatii myös aiheeseen liittyvän kulttuurin ja älyllisen ilmapiirin laajaa tietämystä. Esimerkki tästä on Panofskyn tutkimus van Eyckin maalauksesta "Giovanni Arnolfini ja hänen vaimonsa" (1434) hänen kirjassaan "Early Netherlandish Painting" (1953).
Öljyväri Öljyvärit ovat öljymaalauksessa käytettäviä maaleja, joita tehdään hiertämällä pigmenttijauhetta kuivuvaan öljyyn. Sideaineena toimivan öljyn lisäksi öljyväreihin voidaan maalatessa lisätä maalausnesteitä ja ohenteita. Maalaamisen jälkeen öljyväri kuivuu yleensä alle kahdessa viikossa. Ajan myötä värissä voi tapahtua valon vaikutuksesta joitain muutoksia kuten kellastumista.
Carolina Eyck Eyck aloitti pianonsoiton viisivuotiaana ja viulunsoiton ollessaan kuusi. Hänen opettajansa berliiniläisessä musiikkiin erikoistuneessa koulussa oli professori Ulla Scholz. Siirryttyän alttoviuluun Eyck sai opettajaksi professori Ditte Leserin.
Jan van Goyen Van Goyenilta tunnetaan noin 1200 maalausta sekä etsauksia ja piirroksia. Hänen tyylilleen oli ominaista yksinkertainen sommittelu, matala horisontti, kevyt ote sekä ilmavuus ja valoisuus. Hänen maalauksiensa monokromaattiseen väriskaalaan kuului etenkin vaaleanvihreää ja kellanruskeaa. Myöhemmällä urallaan hän alkoi käyttää myös hiukan kirkkaampia värejä.
Hr. Ms. Jan van Amstel (1936) Hr. Ms. Jan van Amstel oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Hr. Ms. Jan van Gelder (1937) Hr. Ms. Jan van Gelder oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Maan ulkopuolinen elämä Useita alustavia ajatuksia maapallon ulkopuolisen elämän piirteistä on kyseenalaistettu. Esimerkiksi NASA:n asiantuntijat uskovat, että eksoplaneetoilla yhteyttävä pigmentti ei välttämättä olisikaan vihreä.
Jan Baptist van Helmont Van Helmont oli ensimmäisiä, jotka käyttivät kemiallisissa tutkimuksissa kvantitatiivisia menetelmiä. Hän käytti tutkimuksissaan apunaan heiluria ajan mittaamiseen, vaakaa punnitsemiseen ja lämpömittaria. Van Helmont kirjasi tutkimustuloksensa järjestelmällisesti ylös ja oli erityisen tarkka kokeiden toistettavuuden suhteen. Tutkimuksillaan hän muun muassa osoitti aineen häviämättömyyden kemiallisissa reaktioissa. Kaasujen lisäksi van Helmont tutki happojen ja metallien reaktioita ja huomasi, että happoon liuenneen metallin voi saada myös takaisin.
Dries van der Lof André ”Dries” van der Lof (23. elokuuta 1919, Emmen – 24. toukokuuta 1990, Enschede) oli alankomaalainen autourheilija. Hän oli yhdessä Jan Flintermanin kanssa ensimmäinen alankomaalainen Formula 1 -kuljettaja. Van der Lof osallistui vain yhteen kilpailuun, joka oli Hollannin Grand Prix 1952. Hän ei saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Kalkkimaali Kultaokra on eniten käytetyin, sitä voidaan käyttää niin yksinään kuin yhdessä muiden pigmenttien kanssa. Kirkkaat sävyt eivät sovellu kalkkimaalin sävytykseen. Vihreistä kromioksidivihreä on ainoa sävytykseen käyvä pigmentti, sinisistä taas koboltin sininen on käytössä todettu kestävimmäksi. Valitettavasti on myös sekoituksia, jotka eivät sovellu maalin sävytykseen. Oksidimusta ja kimrööki on sekoitettava todella huolellisesti sillä näillä on taipumus erottua maalista. Maalarin valkoinen saadaan luonnon umbralla. Muitakin vaihtoehtoja on toki, mutta niissä joudutaan käyttämään kahta tai kolmeakin pigmenttiä.
Gotiikan taide Alankomaissa maalaustaide yleensä syntyi kirjamaalauksen pohjalta. Alankomaalaiset ja flaamilaiset taiteilijat maalasivat eloisia ja realistisia maisemia henkilöineen. Ajan kirjamaalareista merkittävimpiä olivat Limbourgin veljekset. Gotiikan piirteitä oli vielä van Eyckin veljesten ja Rogier van der Weydenin taiteessa. 1300-luvun taiteilijoista Giotton katsotaan jo ennakoivan renessanssia. Hänen teoksissaan on silti yhä gotiikan maalauksen tunnusmerkkejä, kuten hienostunut viivan käyttö, sirosti taipuvat ihmishahmot ja tyylittely.
Mustan kullan maa Tintti tapaa vanhan vihollisensa tohtori Müllerin, mutta onnistuu pakenemaan tältä. Hän kohtaa Dupondtit ja pääsee kaupunkiin tapaamaan Khemedin emiiriä Ben Kalish Ezabia, joka kertoo tohtori Müllerin (joka käyttää salanimeä professori Smith) edustavan Skoil Petroleum -nimistä öljy-yhtiötä, joka yrittää saada haltuunsa Khemedin öljyvarat toiselta öljy-yhtiöltä Arabexiltä. Kun emiirin poika, prinssi Abdullah, kaapataan, Tintti epäilee tohtori Mülleriä ja lähtee Wadesdahin kaupunkiin, jossa tämä asuu.
Jan Baptist van Helmont Jan Baptist van Helmont syntyi 12. tammikuuta 1579 Brysselissä. Hänen vanhempansa olivat Christiaen van Helmont ja Maria Stassaert. Perheeseen kuului Jan Baptist van Helmontin lisäksi kolme vanhempaa siskoa ja kaksi vanhempaa veljeä. Hänen isänsä oli virkamies ja äitinsä kuului maineikkaaseen belgialaiseen sukuun.
Jan Verheyen Koulut suoritettuaan katolisessa "Sint-Jozef-Klein-Seminariessa" hän ryhtyi toteuttamaan luovuuttaan ja vaikuttamaan yhteiskunnassa. Jo nuoruudessaan Jan Verheyen oli kiinnostunut elokuvista ja vuonna 1991 valmistui hänen ensimmäinen ohjaustyönsä "Boys". Hän myös organisoi "De Nacht van de Wansmaak" tapahtuman, joka oli omistettu trask- ja kulttielokuville.
The Devil’s Agent The Devil’s Agent () on John Paddy Carstairsin ohjaama saksalais-brittiläis-irlantilainen draamaelokuva vuodelta 1962. Sen pääosissa ovat Peter van Eyck, Marianne Koch, Christopher Lee ja Macdonald Carey. "The Devil’s Agent" sijoittuu kylmän sodan aikaiseen Itä-Saksaan.
Jan Nyberg Nybergin ensimmäinen live-esiintyminen MC Musaope -nimen alla tapahtui 19.5 Vantaan Kivistössä järjestetyssä Kytke-festivaalissa.
Jan Gerritsz van Bronckhorst Hänen vanhempansa olivat Gerrit Jacobsz. van Bronchorst ja Feysgen Claesdr. van Doorn. Jan Gerritsz. van Bronckhorst opiskeli lasimaalari Jan Verburghin johdolla. Cornelis de Bien mukaan hän aloitti opintonsa yksitoistavuotiaana. Hän matkusti 1620 Ranskaan, jossa opiskeli Peeter Matthijsin ja Chamun johdolla. Hän palasi Alankomaihin, Utrechtiin vuonna 1622. Hän meni naimisiin Eleonora van Nortin kanssa, joka tunnettiin myös nimellä Catalijntje. Heidän poikansa Johannes ja Gerard ryhtyivät myös taiteilijoiksi.
Maalaustaide Akvarelli- eli vesivärimaalaus käyttää vesiohenteisia läpikuultavia värejä. Väripigmenttien sideaineena käytetään arabikumia, ja maalauspohjana on yleensä valkoinen tai vaaleasävyinen paperi.
Carolina Eyck Eyckille myönnettiin vuonna 2007 Tukholman kuninkaallisen musiikkikorkeakoulun stipendi viulua varten.
Taiteen väärentäminen Väärentäjä käyttää vain sellaisia värejä sekä pohjustus- ja sideaineita, joita taiteilijakin käytti, sekä samoja sekoituksia ja maalinpaksuuksia. Saadakseen maalauksen näyttämään vanhalta väärentäjä voi käyttää monenlaisia menetelmiä, kuten teepusseja, kuumentamista tai likaamista. Hänen täytyy hallita etenkin patinan lisääminen teokseen ja kehyksiin. Hän saattaa myös vaurioittaa teosta saadakseen sen näyttämään todellista vanhemmalta.
Jan van Riebeeck Johan Anthoniszoon van Riebeeck, yleisemmin Jan van Riebeeck, (21. huhtikuuta 1619 − 18. tammikuuta 1677) oli hollantilainen siirtomaaupseeri ja Kapkaupungin perustaja.
Carolina Eyck Carolina Eyck (s. 26. joulukuuta 1987 Berliini) on saksalainen muusikko, jonka soitin on theremin.
Puukomposiitti Yhä vähenevä määrä valmistajia käyttää sideaineena PVC:tä. PVC pohjaisten huonopuoli on erittäin myrkyllisten kaasujen (mm. PCB-yhdisteitä) muodostuminen tulipalon sattuessa
Magnesiumkarbonaatti Suurin osa magnesiumkarbonaatista käytetään magnesiumoksidin ja muiden magnesiumsuolojen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös täyte- ja sideaineena lääketableteissa, paperissa, kumin ja muovin palamista estävänä lisäaineena, hammastahnoissa ja kosmetiikkavalmisteissa. Magnesiumkarbonaattia voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja estämään paakkuuntumista. Magnesiumkarbonaatin E-koodi on E 504.
Jan Gerritsz van Bronckhorst Uskonpuhdistuksen vuoksi lasimaalareilla ei ollut paljon työtilaisuuksia ja siksi Jan Gerritsz. van Bronckhorst opiskeli kaivertajaksi. 1639 hän ryhtyi maalaamaan ja liittyi maalarien kiltaan. Lasimaalauksesta hän ei kuitenkaan luopunut. Jan Gerritsz. van Bronckhorst teki 1645 neljä ikkunaa Amsterdamin uuteen kirkkoon (Nieuwe Kerk) ja myöhemmin myös vanhaan kirkkoon (Oude Kerk), sekä Amsterdamin kaupungintaloon.
Pigmentti Renessanssimaalarit alkoivat käyttää kasviöljyjä munatemperan sijaan, mikä antoi taiteilijoille suurempia teknisiä vapauksia. Uusia pigmenttejä olivat napolinkeltainen, sininen smaltti ja karmiinilakka. Ajan tunnetuimpien taiteilijoiden kuten Hieronymus Boschin, Caravaggion ja Rembrandtin paletista löytyi myös okraa, umbraa, atsuriittia, vermilionia, lyijynkeltaista, malakiittia, kupariresinaattia, lyijynvalkoista, luumustaa, hiilimustaa, vandykeruskeaa ja ultramariinia.
Mabusen 1000 silmää Mabusen 1000 silmää ("Die tausend Augen des Dr. Mabuse") on saksalainen rikoselokuva vuodelta 1960. Se on Fritz Langin viimeinen ohjaustyö, ja sen pääosissa ovat Dawn Addams, Peter van Eyck ja Gert Fröbe. Elokuva on jatkoa Langin 1920- ja 1930-luvuilla ohjaamille Mabuse-elokuville "Tri Mabuse – ihmispeto" ja "Tri Mabusen testamentti".
Jan van Riebeeck Jan van Riebeek kuoli Bataviassa, nykyisessä Jakartassa, Jaavan saarella 1677.
Pelon palkka Pelon palkka ("Le Salaire de la peur") on Henri-Georges Clouzot’n ohjaama jännityselokuva vuodelta 1953. Ohjaaja käsikirjoitti elokuvan yhdessä Jérome Geronimin kanssa, ja sen pohjana on Georges Arnaud’n romaani "Le salaire de la peur" (1950). Elokuvan pääosia näyttelevät Charles Vanel, Folco Lulli, Peter van Eyck ja Yves Montand.
Rafael Nadal Nadal teki varsinaisen läpimurtonsa kaudella 2005. Hän voitti kauden alkupuolella 24 peräkkäistä ottelua, mikä on pisin alle 20-vuotiaan pelaajan voittoputki tenniksen avoimella aikakaudella. Ennätystä piti aiemmin hallussaan Andre Agassi, jolla oli 23 ottelun voittoputki vuonna 1988.
Rafael Nadal Vuoden 2009 Ranskan avoimessa tennisturnauksessa Nadal putosi neljännellä kierroksella hävittyään sensaatiomaisesti ruotsalaiselle Robin Söderlingille erin 3–1 (6–2, 6–7, 6–4, 7–6). Tämä katkaisi Nadalin 31 ottelun voittoputken Ranskan avoimissa ja oli hänen ensimmäinen tappionsa tässä turnauksessa.
Rafael Nadal Vuoden 2006 alussa Nadal joutui jättämään kauden ensimmäisen Grand Slam -kisan, Australian avoimet väliin loukkaantumisen vuoksi. Kuntoon päästyään Nadal jatkoi siitä, mihin edelliskaudella jäi. Hän otti helmikuussa kauden ensimmäisen turnausvoittonsa lyömällä Dubaissa kovalla alustalla pelatun turnaksen finaalissa Roger Federerin erin 2–1. Huhtikuussa hän pelasi kauden ensimmäisen turnauksensa massakentillä, Monte Carlon Masters-turnauksen, ja kohtasi loppuottelussa jälleen Federerin. Ottelu päättyi Nadalin eduksi erin 3–1. Monte Carlon jälkeen hän voitti seuraavaksi Barcelonan turnauksen ja Rooman Masters-turnauksen. Nadalin voittoputki massalla oli lähellä katketa Roomassa. Hänen loppuotteluvastustajallaan Roger Federerillä oli jo kaksi ottelupalloa. Kamppailu kesti 5 tuntia ja 14 minuuttia ja Nadal voitti lopulta erin 3–2. Tie break -eriä oli peräti kolme, joista Federer voitti ensimmäisen 7–0 ja kaksi muuta Nadal lukemin 7–5. Vielä ratkaisevassa viidennessä erässäkin jouduttiin katkaisupeliin. Ottelu päättyi numeroin 6–7 (0/7), 7–6 (7/5), 6–4, 2–6, 7–6 (7/5).
Novak Đoković Đokovićin 43 ottelun voittoputki, ja vuoden alusta lähtien 41 ottelun voittoputki, katkesi vasta Ranskan avoimissa, joissa hän hävisi Roger Federerille luvuin 7–6(5), 6–3, 3–6, 7–6(5). Hän jäi vain yhden voitetun ottelun päähän kaikkien aikojen pisimmästä voittoputkesta vuoden alusta lähtien – se on John McEnroen hallussa. Đoković sanoi, että hänen alkukautensa oli ollut viisi parasta kuukautta hänen elämässään, ja sen oli ollut loputtava joskus, vaikkakin tällä kertaa huonoon aikaan. Đoković joutui vetäytymään seuraavalla viikolla pelattavasta Queensin turnauksesta polvivamman takia. Wimbledonin loppuotteluun Đoković pääsi ensimmäistä kertaa urallaan voitettuaan välierissä Jo-Wilfried Tsongan luvuin 7–6(4), 6–2, 6–7(9), 6–3. Samalla hän varmisti nousunsa maailmanlistan ykköseksi ohi Rafael Nadalin. Nadal ja Roger Federer olivat pitäneet ykköspaikkaa hallussaan helmikuusta 2004 lähtien. Turnauksen loppuottelussa Đoković voitti Nadalin luvuin 6–4, 6–1, 1–6, 6–3.
Novak Đoković Huhtikuussa Đoković joutui jättämään väliin kauden ensimmäisen massakenttäturnauksen, Monte Carlo Mastersin, polvivamman takia. Kauden viidennen turnausvoittonsa Đoković saavutti Serbia Openissa, jonka loppuottelussa hän voitti Feliciano Lópezin luvuin 7–6, 6–2. Seuraavalla viikolla Đoković juhli voittoa Madridin Masters-turnauksessa, jonka finaalissa hän päihitti Rafael Nadalin. Samalla hän katkaisi Nadalin 37 ottelun pituisen voittoputken massankentillä. Voitto oli Đokovićille myös kaikkien aikojen ensimmäinen Nadalista massakentällä. Seuraavalla viikolla pelatussa Rooman Masters-turnauksessa Đoković jatkoi pitkää voittoputkeaan päihittämällä finaalissa jälleen Nadalin, tällä kertaa luvuin 6–4, 6–4. Voiton myötä hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on pystynyt voittamaan Nadalin massakentällä kaksi kertaa saman vuoden aikana.
Novak Đoković Ranskan avoimissa Đoković eteni välieriin, jossa hän hävisi seitsenkertaiselle turnauksen voittajalle, Rafael Nadalille, viisieräisen ottelun päätteeksi. Wimbledonissa Đoković voitti kaikkien aikojen pisimmässä Wimbledonin välieräottelussa Juan Martín del Potron. Viisieräinen ottelu kesti neljä tuntia ja 43 minuuttia. Ennen välierää kumpikaan heistä ei ollut hävinnyt turnauksessa erääkään. Loppuottelussa Đoković hävisi uransa ensimmäisen Wimbledonin voittaneelle Andy Murraylle suoraan kolmessa erässä. Montrealin Masters-turnauksessa Đoković hävisi välierissä Rafael Nadalille. Cincinnatin Masters-turnauksessa Đoković hävisi puolivälierissä yllättäen John Isnerille. Hän kertoikin pelanneensa omasta mielestään surkeasti. Cincinnatin turnaus on ainut Masters-tason turnaus, jota hän ei ole pystynyt voittamaan. Yhdysvaltain avoimissa Đoković eteni loppuotteluun, jossa hän hävisi Rafael Nadalille neljässä erässä. Syys-lokakuussa hän voitti Pekingin turnauksen päihitettyään loppuottelussa Nadalin. Tästä huolimatta Nadal nousi maailmanlistan ykköseksi ohi Đokovićin. Kauden lopussa Đoković voitti vielä Shanghain ja Pariisin Masters-turnaukset sekä ATP-finaaliturnauksen – kolmannen kerran urallaan. Hänet valittiin myös ITF:n maailmanmestariksi kolmannen kerran urallaan.
Rafael Nadal Nadal on Andre Agassin lisäksi ainoa miespelaaja, joka on urallaan voittanut kaksinpelissä kaikki Grand Slam -turnaukset ja olympiakultaa, eli niin sanotun "Golden Grand Slamin". Hän on voittanut Ranskan avoimet 11 kertaa (2005–2008, 2010–2014, 2017–2018), Australian avoimet (2009) kerran ja Wimbledonin tennisturnauksen (2008, 2010) kaksi kertaa sekä Yhdysvaltain avoimet (2010, 2013, 2017) kolme kertaa. Olympiakultaa hän voitti kaksinpelissä Pekingissä 2008 sekä nelinpelissä Rio de Janeirossa 2016. Toukokuun lopulla 2006 hän rikkoi Guillermo Vilasin perättäisten massakentillä otettujen voittojen ennätyksen ottamalla alustalla 54. perättäisen voittonsa (Vilasilla niitä oli 53, jotka hän otti kevään ja syksyn 1977 välisenä aikana). Nadalin voittoputki massalla alkoi huhtikuussa 2005. Tappioton putki katkesi 20. toukokuuta 2007 Hampurin turnauksessa, jonka loppuottelussa Nadal hävisi Roger Federerille. Sitä ennen katkeamaton voittojen sarja oli kestänyt yhteensä 81 ottelua.
Rafael Nadal Ranskan avoimissa Nadal saavutti uransa kahdeksannen mestaruutensa. Kukaan muu miestennispelaaja ei ole pystynyt voittamaan samaa Grand Slam -turnausta yhtä monta kertaa. Wimbledonissa Nadal hävisi jo ensimmäisellä kierroksella maailmanlistan sijalla 135 olleelle Steve Darcisille. Darcis voitti ottelun suoraan kolmessa erässä; kaksi ensimmäistä tie breakissa. Nadal ei ollut koskaan aiemmin pudonnut jatkosta Grand Slam -turnausten ensimmäisellä kierroksella. Elokuussa Nadal voitti sekä Montrealin että Cincinnatin kovien kenttien turnaukset. Yhdysvaltain avoimissa Nadal voitti loppuottelussa Novak Đokovićin neljässä erässä. Grand Slam -turnausvoitto oli hänelle 13. urallaan.
Roger Federer Vuonna 2008 Federer raivasi niin ikään tiensä Roland Garrosin finaaliin Ranskan avoimissa. Tällä kertaa kyyti oli kylmempää, kuin koskaan aiemmin, sillä Rafael Nadal murskasi hänet erin 3–0 (6–1, 6–3, 6–0).
Kesä-heinäkuussa 2008 Federer puolusti Wimbledonin 5 vuoden voittoputkeaan. Hän etenikin vakuuttavasti finaaliin menettämättä erääkään. Vastaan hänelle finaalissa tuli kukas muukaan kuin Rafael Nadal ja kauan hehkutettu unelmafinaali kohosikin yhdeksi suurimmista tennisklassikoista. Nadal vei kaksi ensimmäistä erää lukemin 6–4, 6–4, mutta Federer ei tästä lannistunut, vaan nousi kahdella tie breakkiin menneellä erällä tasoihin (6–7, 6–7). Nadalilla oli neljännen erän tie breakissa jo 2 ottelupalloa, mutta Federer vei erän tie breakin lopulta 10–8. Viidennessä erässä molemmilla oli murtopalloja, mutta tiukan paikan tullen molemmat selvisivät pinteestä. Lopuksi tilanteessa 7–7 Nadal onnistui murtamaan Federerin syötön ja piti tämän jälkeen oman syöttönsä ja näin huikea viides erä päättyi Nadalille 9–7. Ottelu kesti ennätykselliset 4 tuntia 48 minuuttia. Federerin yli viiden vuoden pituinen 65 voitetun ruohokenttäottelun huima putki oli näin katkennut ja kuudes perättäinen Wimbledonin voitto jäänyt haaveeksi. Federer kertoi ottelun jälkeen, ettei Ranskan avointen 3–0-tappio ollut läheskään niin kova paikka kuin Wimbledonin häviäminen.
Rafael Nadal Tammikuussa 2009 Rafael Nadal voitti ensimmäisen kerran Australian avoimet lyömällä Roger Federerin finaalissa tiukassa viiden erän kamppailussa. Voiton arvoa korostaa erityisesti se, että hän pelasi välierissä 5 tuntia ja 14 minuuttia kestäneen maraton-ottelun Fernando Verdascoa vastaan. Se on Australian avointen historian toiseksi pisin ottelu.
Rafael Nadal Nadal on kärsinyt urallaan pahoista polvivaivoista, jotka ovat häirinneet häntä erityisesti Grand Slam -turnausten aikaan 2009 ja 2010. Nadal tunnetaan monista rituaaleistaan, kuten juomapullojen asettelu ja alushousuista nykiminen.
Jürgen Melzer Välieriin asti Melzer pääsi ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2010. Kolmannella kierroksella hän voitti David Ferrerin, neljännellä kierroksella Teimuraz Gabašvilin ja puolivälierässä hän yllätti maailmanlistan kolmosen, Novak Đokovićin viiden erän ottelussa, joka kesti yli neljä tuntia. Välierässä hän hävisi Rafael Nadalille.
Rafael Nadal Elokuussa pelatussa Montrealin Masters-turnauksessa Nadal hävisi yllättäen heti ensimmäisessä ottelussaan maailmanlistan sijalla 41 olleelle Ivan Dodigille. Seuraavassa turnauksessaan, Cincinnati Mastersissa, Nadal eteni puolivälieriin, jossa hän hävisi Mardy Fishille. Nadalia vaivasi turnauksen ajan palaneet sormet. Yhdysvaltain avoimissa Nadal selviytyi loppuotteluun, jossa hän kohtasi viime vuoden tapaan Novak Đokovićin. Tällä kertaa Nadal hävisi yli neljä tuntia kestäneen ottelun luvuin 2–6, 4–6, 7–6(3), 1–6.