mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Kouran Louhi Louhen julistauduttua täysin itsenäiseksi muisteltiin kymmenen vuoden takaisia hyviä aikoja, jolloin koko kyläkunta oli ollut seuraamassa yleisurheilu- ja painikilpailuja. Itsenäistynyt seura piti heti vuonna 1959 viidet hiihtokilpailut. Muuten uusi alku lähti kuitenkin heikosti liikkeelle. Kymmenessä vuodessa aika oli muuttunut, eivätkä vaikeudet välttämättä olleet yhteistyösopimuksen syytä. 1960-luvulla Kourassa ja muuallakin maassa tapahtui nimittäin paljon maaltamuuttoa ja aktiivisuuden laskua. Tästä syystä myös uusi urheilullinen alku oli vaikea, eikä asioita helpottanut oman urheilukentän huono kunto, jolla voitiin pitää seuran mestaruuskilpailut yleisurheilussa vasta vuonna 1963. Mainittavaa menestystä yleisurheilussa ei Louhelaisille tullut vaan parhaat saavuttivat ainoastaan Nurmon mestaruuksia lupaavan Mauri Kaukosen johdolla. Itsenäisen toiminnan aikana Louhen sijoitus Ilkan Malja-kilpailussa eli Etelä-Pohjanmaan piirin kokonaiskilpailussa oli kymmenen vuoden ajan 30. ja 40. sijan tienoilla. Hyvin kaikkien lajien yhteistä menestystä kuvannut kilpailu meni Louhelta parhaiten vuonna 1964 sijoituksen oltua 33 ja huonoiten vuonna 1969, jolloin sijoitus oli 58.
Keski-Koura Vuoden 1959 painetussa peruskartassa Keski-Kouraa kutsuttiin ”Pikkukouraksi” ja vuoden 1984 kartassa ”Keski-Kouraksi”. Pikku-Kouraa kutsuttiin vuoden 1959 kartassa ”Kouranlammeksi” ja vuoden 1984 kartassa ”Pikku-Kouraksi”.
Iso-Koura Karttojen paikannimissä on ollut vaihtelevuutta. Pikku-Kouraa kutsuttiin vuoden 1959 kartassa nimellä "Kouranlampi" ja vuoden 1984 kartassa "Pikku-Koura". Keski-Kouraa kutsuttiin vuoden 1959 kartassa "Pikkukouraksi" ja vuoden 1984 kartassa "Keski-Kouraksi".
Iso-Koura Järven itäpuolella sijaitsevat pienet lammet Keski-Koura ja Pikku-Koura. Niillä ei ole laskuojaa. Iso-Kouran eteläpuolella sijaitsee nimetön pitkänmuotoinen lampi.
Uuno Koura Uuno Eetu Koura () oli suomalainen jääkärikapteeni. 
Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Koura ja Greeta Pelttari.
Koura (Seinäjoki) Koura on kylä Seinäjoen itäosassa, Etelä-Pohjanmaalla. Ennen Nurmon ja Seinäjoen kuntaliitosta Koura kuului vuoteen 2009 asti Nurmon kuntaan. Kylä sijaitsee valtatie 18:n varrella. Kourassa on muun muassa E. S. Lahtinen Oy:n (Esla) potkukelkkatehdas. Kylän palveluja ovat ryhmäperhepäivähoitopaikka ja alakoulu.
Nurmon Jymy (pesäpallo) Sodan jälkeen jo vuonna 1945 Jymyn joukkue pelasi hyvin ja sama meno jatkui seuraavallakin kaudella. Vuonna 1945 Jymy nimittäin voitti maakuntasarjan ja nousi näin Suomen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle. Saavutettu asema toiseksi korkeimmalla tasolla Suomensarjassa pidettiin ja päästiin jopa karsimaan mestaruussarjaan, kun pohjoislohkossa Jymy nousi heti sarjan toiseksi. Mestaruussarjan karsintalohkossa Jymy jäi kuitenkin kolmanneksi eikä päässyt jatkokarsintaan. Itse joukkue pelasi vaihtelevalla menestyksellä Suomi-sarjaa vuoteen 1954 asti. Viitteitä Jymyn tulevasta menestyksestä saatiin jo vuonna 1947, kun joukkue kaatoi maakunnan ykkösjoukkueen SMJ:n. Itse sijoitus lohkossa oli neljäs ja vuonna 1948 seitsemäs. Vuonna 1949 Jymy osoitti taas pientä nousua sijoittumalla länsilohkon kolmanneksi vain kahden pisteen päähän lohkovoiton ottaneesta Kauhajoen Karhusta. Noihin aikoihin Jymyn kotikenttänä toiminutta Haalin kenttää kunnostettiin lähes vuosittain 1950-luvun vaihteessa, koska se oli mennyt sota-aikana huonoon kuntoon.. Innostus oli kova ja vuonna 1949 Jymyllä oli seitsemän joukkuetta, joista Jymyn kakkosjoukkue voitti maakuntasarjan. Samalla Jymy palkittiin alueen parhaana pesäpalloseurana. Vuosina 1949 ja 1950 Jymy voitti piirinmestaruuden. Vuonna 1949 voimaan tullut sopimus Kouran Louhen kanssa toi Jymyyn pelaajia Kourasta ja Louhi toimi välillä jopa Jymyn kolmosjoukkueena.
UFO-sieppari UFO-sieppari tai kourapeli () on elektroninen peli, jossa pelaaja ohjaa elektronisesti mekaanista kouraa tavoitteena napata jokin palkinnoista. Kouran on myös vietävä palkinto luukulle onnistuneesti jotta pelaaja saa sen. Kouran ohjaus on rajattua ja tartunta on tyypillisesti heikko, jolloin palkinnon saaminen on epävarmaa vaikka koura osuisi palkinnon kohdalle.
Keski-Koura Lammen pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Se sijaitsee laajan suoalueen keskellä Alkkianvuoren ja Iso-Kouran välissä, missä länsipuolella oleva harju erottaa sen Iso-Kourasta. Lampea ympäröivä suo on ojittamaton eikä lampeen laske ojia. Sillä ei myöskään ole omaa laskuojaa. Rantaviivan pituus on 450 metriä ja ranta on metsäistä suota lukuun ottamatta pohjoisrannalla olevaa pientä kangasmetsäistä rantaa. Lampi on autio eikä sille johda teitä. Noin 30 metriä itään sijaitsee Pikku-Koura, jonka vedenpinta on samalla korkeudella Keski-Kouran kanssa. Karvian ja Parkanon välinen raja kulkee 200 metrin päästä ohi.
Keski-Koura Keski-Koura on Pirkanmaalla Parkanossa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Keski-Koura on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Matti Louhi Matti Louhi (s. 22. marraskuuta 1936 Toivakka) on jyväskyläläinen graafinen muotoilija ja kuvittaja.
Louhi syntyi Toivakassa ja opiskeli Jyväskylässä sekä Birminghamissa, Englannissa. Hän on tehnyt joitakin omia lastenkirjoja ja muutamia käsikirjoituksia "Pikku Kakkonen" -lastenohjelmaan, mutta ennen kaikkea kuvituksia. Louhi on toiminut Jyväskylän kulttuurilautakunnan jäsenenä 1990-luvulla.
Jyrki Louhi Louhi aloitti jääkiekkouransa SM-liigassa HPK:ssa, siirtyi kaudeksi 2001–2002 Ruotsiin Elitserieniin AIK:n riveihin, josta kuitenkin palasi vuoden visiitin jälkeen takaisin HPK:hon. HPK:ssa Louhi nousi seuraikoniksi. Mestaruusjuhliin päättyneen kauden 2005–2006 jälkeen hänelle oli tullut täyteen yhdeksän kautta hämeenlinnalaisten riveissä. Louhi on kaikkien aikojen toiseksi eniten otteluita HPK:n paidassa pelannut pelaaja. Keväällä 2006 Louhi päätti siirtyä Helsinkiin ja Jokereihin kaksivuotisella sopimuksella. Hän voitti siellä keväällä 2007 SM-hopeaa.
Iso-Koura Iso-Koura on Satakunnan Karvian ja Pirkanmaan Parkanon välisellä rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kuivasjärven valuma-alueeseen. Iso-Koura on osa Vatajanjoen valuma-aluetta.
Jyrki Louhi Jyrki Louhi (s. 28. maaliskuuta 1978 Nurmo) on uransa päättänyt suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi laitahyökkääjä, ja tunnettiin muun muassa energisyydestään sekä kovista taklauksistaan. Louhi pelasi urallaan yhteensä 606 SM-liigan runkosarjaottelua tehden niissä tehot 91+133=224. Jäähyminuutteja hän keräsi 579. Louhi pelasi myös kauden 2001–2002 Elitserien-joukkue AIK IF:ssä.
Koura Koura voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Louhi ja Murska "Louhi" oli CSC:n supertietokone, jonka laskennallinen huipputeho oli 86,7 teraflopsia (eli 86,7 biljoonaa laskutoimitusta sekunnissa). 27. kesäkuuta 2007 järjestetyssä Linpack-testissä Louhi saavutti 8,9 teraflopsin vauhdin saaden näin sijan 109 TOP500-listalta.Louhen käyttötarkoitus oli toimia niin kutsuttuna "capability"-koneena, eli laskea rinnakkain toisistaan riippuvaisia laskutoimituksia. Lopullisessa kokoonpanossa vuonna 2008 Louhi saavutti teoreettisen 100 teraflopsin laskentatehon ollen näin yksi Euroopan tehokkaimmista supertietokoneista.
Kristiina Louhi Vuodesta 1984 Louhi on julkaissut Aino-lastenkirjasarjaa, jota on julkaistu yli kymmenelle kielelle. Kirjat kertovat tavallisen suomalaisen pikkutytön elämästä. Vuonna 1993 Louhi aloitti Tomppa-kirjasarjan, jonka ensimmäinen osa "Meidän Tomppa" palkittiin ilmestymisvuonnaan Vuoden kauneimpana kirjana.
Koulutusrahasto Koura Koulutusrahasto Koura on suomalainen vuonna 1984 perustettu televisio- ja radioalan koulutusrahasto.
Siiri Louhi Siiri Louhi (o.s. Lemberg, 1886 – 1963) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja ja sosialidemokraatti. Konttoristina työskennellyt Louhi tuli mukaan Tampereen Työväenyhdistyksen naisosaston toimintaan jo 15-vuotiaana vuonna 1901 ja vaikutti myöhemmin muun muassa SDP:ssä sekä puolueen naisjärjestössä Suomen sosialidemokraattisessa naisliitossa.
Louhi Louhi tarkoittaa seuraavia asioita:
Koulutusrahasto Koura Pääpalkintojen lisäksi jaetaan vuosittain 3 000–5 000 euron suuruisia kunniapalkintoja. Kaikissa palkinnoissa korostetaan ohjelmien tai verkkosisältöjen sivistyksellisiä lähtökohtia sekä genreä, kerrontaa tai ilmaisua uudistavia piirteitä.
Koura myöntää vuosittain myös televisio- ja radioalaan liittyviä apurahoja ja järjestää erilaisia koulutustilaisuuksia ja seminaareja. Kouran apurahoja voivat hakea kaikki Yleisradion ja MTV Oy:n vakituiset tai määräaikaiset työntekijät.
Koulutusrahasto Koura Vuosittain maaliskuussa jaettavat Koura-palkinnot ovat televisio- ja radioalan suurimpia rahapalkintoja Suomessa. Ne on jaettu säännöllisesti vuodesta 1986 alkaen.
Puhallinorkesteri Louhi Puhallinorkesteri Louhi on vantaalainen puhallinorkesteri. Sen voidaan katsoa aloittaneen toimintansa paikallisen seurakunnan piirissä vuonna 1969. Alkutaipaleella orkesteri toimi nimillä Kaivokselan seurakunnan puhallinorkesteri ja Kaivokselan soittokunta. Yhdistys rekisteröitiin vuonna 1976 nimellä Vantaankosken puhallinorkesteri. Vuodesta 1990 orkesterin nimi on ollut Puhallinorkesteri Louhi. Nimi liittyy nimistöön orkesterin kotipaikan Kaivokselan ja Louhelan alueella.
Miinalaiva Louhi Suomen laivaston miinoituskyky oli talvisodan syttyessä vuonna 1939 heikko. "Louhi" oli laivaston tehokkain miinoittaja sodan syttyessä. Muuta miinojen laskemiseen soveltuvaa kalustoa olivat Venäjän keisarikunnan laivastolta perityt viisi T-luokan miinavenettä, laivaston muut pinta-alukset ja sukellusveneet sekä laivaston käyttöön otetut siviilialukset. "Louhi" oli aluksista ainoa, joka pystyi laskemaan suuria miinoitteita.
Louhi (purjevenetyyppi) Louhi on norjalaisen Johan Ankerin vuonna 1929 suunnittelema yksityyppinen, kilpailukäyttöön tarkoitettu, klassinen purjevene. Vene on suunniteltu kolmen hengen miehistöllä purjehdittavaksi. Venetyyppi saavutti suosiota ensimmäisinä vuosikymmeninään lähinnä Skandinaviassa, mutta nousi laajempaan kansainväliseen tietoisuuteen tultuaan valituksi olympiaveneeksi 1948-1972. Runkomuodoltaan sulavan klassinen ja hieman vajaarikattu louhi viihtyy erinomaisesti kovemmassakin tuulessa ja merenkäynnissä.
Louhi ja Murska Louhi ja Murska olivat Espoon Keilaniemessä sijaitsevan Tieteen tietotekniikan keskuksen CSC:n kaksi supertietokonetta.
Matti Louhi Louhi on myös kuvittanut kirjojen kansia, yhteensä noin 850 kappaletta alkaen 1970-luvulta. Näistä tunnetuimpia ovat olleet:
Miinalaiva Louhi 1920- ja 1930-luvuilla "M-1" (vuodesta 1936 "Louhi") toimi laivaston koulutusaluksena ja sukellusveneiden emälaivana.
Kristiina Louhi Ulla Kristiina Louhi (o.s. "Wiberg", s. 1. toukokuuta 1950 Helsinki) on suomalainen graafikko, kuvittaja ja kirjailija.
Ikaalisten reitin valuma-alue Vatajanjoki on suurin Kuivajärveen laskeva joki, joka saa alkuunsa Vatajanjärvestä. Siihen laskevat suoraan Ahvenlampi, Ylinenjärvi ja Pitkäjärvi, johon laskevat pienemmät lammet Tervajärvi, Lehtolampi ja Löyttylampi. Ylinenjärveen laskee Kärppäluoma, johon yhtyy myös Venesjoen uoma. Kärppäluoma virtaa lännestä tuoden mukanaan turvetuotantoalueiden kuivatusvesiä. Esimerkiksi Lamminpohjalampi ja Sompalampi laskevat tällaista ojaa myöten. Kärppäluoman pääjärvi on Kärppäjärvi. Kärppäluomaan laskevat lännestä pieniä ojiaan myöten pienet lammet kuten Kangas-Lyly, Neva-Lyly, Alkkianlampi, Iso-Koura, Keski-Koura ja Pikku-Koura.
Kristiina Louhi Louhi valmistui ylioppilaaksi vuonna 1970 ja opiskeli vuosina 1970–1975 Taideteollisessa korkeakoulussa graafiseksi suunnittelijaksi. Pääaineenaan hänellä oli kirjagrafiikka.
Kristiina Louhi Louhi oli vuosina 1998–2003 naimisissa kirjailija Hannu Mäkelän kanssa. Hänellä on kolme lasta ensimmäisestä avioliitostaan elokuvaaja Seppo Louhen kanssa.
Louhi (romaani) Louhi on Timo Parvelan 2009 kirjoittama romaani. Teoksen on julkaissut Tammi. Kirja on kolmas ja viimeinen Sammon vartijat- kirja.
Uuno Koura Koura kirjoitti ylioppilaaksi Oulun klassillisesta lyseosta vuonna 1909 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisentiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1909–1915.
Juha Louhi Kesäkuussa 2012 uutisoitiin, että Louhi on siirretty suljetusta vankilasta Satakunnan avovankilan Huittisten osastolle. Hän vapautui valvottuun koevapauteen syyskuussa 2013.
Anna Louhi Anni (Anna) Agnes Louhi, kirjailijanimi Jyrki Vaassila (15. tammikuuta 1897 Teuva – 6. helmikuuta 1977 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija.
Kuivasjärven valuma-alue Kärppäluomaa on oikaistu ja perattu monessa vaiheessa. Yksi sen osuuksista on nimeltään Mukankanava, koska sillä oikaistiin Kärppäluomaa yli 1,5 kilometriä Mukanmaan kohdalla. Ohitettuun kiertouomaan laskee Mustakeitaan turvetuotantoalueen vedet sekä Lamminpohjalampi ja Sompalampi. Mukankanavalta kolme kilometriä ylöspäin sijaitsee Kärppäjärven luusua. Noin 1,5 kilometriä alempana Kärppäluomaan yhtyy lännestä eli oikealta Lylynluoma. Siihen laskevat Alkkianlampi ja Iso-Koura sekä Keski-Kouran ja Pikku-Kouran lampien vesialue, jotka laskevat Lylynluomaan sen eteläisestä haarasta, ja vielä Kangas-Lyly sen toista haaraa myöten. Neva-Lylyllä ei ole laskuojaa, mutta se kuuluu samaan valuma-alueeseen edellisten kanssa.
Kalevala Koru Heporaudan aloitteesta perustettiin Muistomerkkitoimikunta, jonka tavoitteena oli pystyttää patsas Kalevalan aineiston runonlaulajanaisten muistoksi. Muistomerkin aiheeksi valittiin Louhi. Kansalaiskeräys ei tuottanut toivottua tulosta, joten patsashanketta vetävä naistoimikunta päätti perustaa varojen keruuta varten yrityksen, joka myi arkeologisten löytöjen pohjalta tehtyjä muinaiskoruja. Sodan syttymisen vuoksi keräysvarat päätettiin sijoittaa hädänalaisten auttamiseen, ja patsas toteutettiin paljon alkuperäistä ajatusta pienempänä. Vuonna 1941 Muistomerkkiyhdistyksen nimi vaihdettiin Kalevalaiset Naiset ry:ksi ja Kalevala Korusta perustettiin osakeyhtiö. Kuvanveistäjä Eemil Halosen vuonna 1940 tekemä pronssinen patsas nuoresta Louhesta on Kalevala Koru Oy:n myymälässä Helsingissä.
Miinalaiva Louhi Uusien miinalaivojen "Riilahden" ja "Ruotsinsalmen" kantaessa päävastuun laivaston miinoitustoiminnasta jäi vanhentunut "Louhi" taka-alalle, toimien sukellusveneiden emälaivana ja kauppa-alusten saattotehtävissä.
Kristiina Louhi Louhi voitti Finlandia Junior -palkinnon vuonna 2004 yhdessä Riitta Jalosen kanssa teoksella "Tyttö ja naakkapuu". Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali.
Shendu Agenttien viimeinkin saadessa lohikäärmetalismaanin Pimeän Kouran johtaja Valmont väliaikaisesti petti Shendua ja käytti talismaanin voimia ryöstelläkseen ympäri maailmaa. Pimeä Koura onnistui monessa ryöstökeikassa, mutta Fort Knoxin ryöstämisessä Valmont menetti lohikäärmetalismaanin ja Shendu oli raivoissaan.
Sammon ryöstö Pohjolaan saavuttua Väinämöinen vaatii Louhelta Sammon jakoa. Louhi ei tähän suostu. Väinämöinen soittaa kanteleellaan Pohjolan väen uneen. Pohjolan uinuessa Ilmarinen voitelee yhdeksän lukkoa, joiden takana Sampo on ja Lemminkäinen nappaa Sammon veneeseen. Kun Louhi herää, hän lähettää Iku-Turson Väinämöisen perään. Väinämöinen tarttuu Iku-Tursoa korvasta ja käskee sen painumaan mereen, ettei enää tule koskaan takaisin ja Iku-Turso uskoo Väinämöistä. Sitten Louhi menee kotkan muodossa miehineen heitä vastaan taistelemaan sammosta. Lopussa Sampo kuitenkin hajoaa.
Jyrki Louhi Kesällä 2009 hyökkääjä Louhi palasi kolmen vuoden tauon jälkeen Hämeenlinnaan ja HPK:hon kaksivuotisella sopimuksella. Hän voitti keväällä 2010 SM-hopeaa ja lopetti pelaajauransa seuraavaan kevääseen 2011.
Jyrki Louhi Louhi valmistui Aalto-yliopistosta kauppatieteiden maisteriksi vuonna 2015. Hänen pääaineensa oli yritysjuridiikka ja pro gradu -tutkielmansa nimi "Urheilijan verosuunnittelun mahdollisuudet niin kotimaisessa kuin ulkomaisessa kontekstissa". Hän toimii nyt talousalalla asiantuntijatehtävissä.
Louhi (Karjalan tasavalta) Louhi () on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Louhen piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Muurmannin radan varrella 480 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2011).
S/S Louhi S/S Louhi oli suomalainen sisävesimatkustajalaiva, joka kaatui ja upposi Suvasveden Enonlahdessa 15. toukokuuta 1934, jolloin 34 (eräiden lähteiden mukaan 33) laivan matkustajaa menehtyi. Tämä on pahin Saimaan alueella tapahtunut laivaonnettomuus.
Kalevalaisten naisten liitto Heporaudan aloitteesta perustettiin Muistomerkkitoimikunta, jonka tavoitteena oli pystyttää patsas Kalevalan aineiston runonlaulajanaisten muistoksi. Muistomerkin aiheeksi valittiin Louhi. Patsaan rahoittamiseksi alettiin valmistaa suomalaisten muinaiskorujen jäljennöksiin perustuvia koruja. Patsashankkeesta sai alkunsa Kalevala Koru -yritys. Kuvanveistäjä Eemil Halosen vuonna 1940 tekemä pronssinen patsas nuoresta Louhesta on Kalevala Koru Oy:n myymälässä Helsingissä. Sodan syttyminen muutti suunnitelmat ja järjestö siirtyi hyväntekeväisyystoiminnan pariin. Vuonna 1941 Muistomerkkiyhdistyksen nimi vaihdettiin Kalevalaiset Naiset ry:ksi ja Kalevala Korusta perustettiin osakeyhtiö. Kalevalaiset Naiset ry lahjoitti korun Saksan naisten valtakunnanjohtajalle, rouva Gertrud Scholtz-Klinkille vuonna 1942 tämän Suomen-vierailun yhteydessä.
Jyrki Louhi Louhi oli alun perin Etelä-Pohjanmaalta kotoisin, mutta lähti jo teini-iässä Hämeenlinnaan. Hän pääsi ensi kertaa liigajoukkueen rinkiin 18 vuoden iässä, kun silloinen HPK:n päävalmentaja Hannu Kapanen havaitsi Louhen potentiaalin.
Louhi (vakuutusyhtiö) Louhi oli vuonna 1917 perustettu suomalainen vakuutusyhtiö. Se oli joutumassa konkurssiin vuonna 1971, mutta konkurssi vältettiin, ja se siirtyi Pohjolan omistukseen. Yhtiö oli alkujaan rakennusmestarien perustama ja omistama. Se kuului muun muassa 1953 perustetun Rakentajain konevuokraamon omistajiin.
Yhdeksän sairautta Kalevalassa Louhi toimii lasten kätilönä. Hän lähettää sairaudet Kalevalan maille, kalevalaisten tuhoksi. Väinämöinen kuitenkin parantaa ja voittaa sairaudet käyttäen apunaan saunaa. Kansanrunouden Louhi on luultavasti pohjimmiltaan sama henkilö kuin lasten äiti Loviatar.
Miinalaiva Louhi "Louhen" uppoamispaikka on ollut pitkään merkittynä karttoihin, mutta ilmoitetusta kohdasta sitä ei ole löydetty. Sittemmin suomalaiset sukeltajat löysivät hylyn, jonka he uskovan olevan "Louhi". Toukokuussa 2015 Laivaston Sukeltajakillan sukeltajat kävivät hylyllä. Heidän mukaansa sen tunnistaa helposti kahdesta Vickers-tykistä.
Louhi (lehti) Louhi oli Oulussa vuosina 1890–1906 ilmestynyt sanomalehti, jonka perusti kirjailija Teuvo Pakkala. Lehti oli poliittiselta linjaltaan nuorsuomalainen. Sen perustamisen taustalla oli oululaisen Kaiun kääntyminen myöntyväisyyslinjalle venäläistämistoimiin nähden sekä Oulun Lehden ilmestymisen lakkaaminen vuonna 1887.
Uuno Koura Koura liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon.. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Uuno Koura Koura saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi Kenttälennätinpataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin huhtikuun alussa vuonna 1918 joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa.
Kirovin rata Rataosa Louhi–Kemi (165 km), siirtyi sähkökäyttöön vuonna 1988. Sähköistysjärjestelmien erilaisuus edellytti veturin vaihtoa Louhella. Louhi–Muurmanni oli alun perin sähköistetty 3 000  tasavirtajärjestelmällä, kun taas Louhen eteläpuolella käytettiin 25 000  vaihtovirtajärjestelmää.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952 – Louhi Louhi-luokan purjehdus olympiakisoissa 1952 suoritettiin Harmajalla. Kilpailu käsitti seitsemän osakilpailua, joista kukin venekunta sai laskea hyväkseen kuusi parasta sijoitusta. 50 miestä ja yksi nainen 17 kansakunnasta otti osaa kilpailuun.
S/S Louhi Alus nostettiin ylös ja vietiin korjattavaksi Savonlinnan Lypsyniemen konepajalle. Se aloitti liikennöinnin uudestaan saman vuoden syksyllä mutta ajoi tällöin vielä karille Vehmersalmen edustalla. Omistajayhtiö jatkoi kuitenkin vielä liikennöintiä entisellä reitillä kolmen vuoden ajan. Liikennöinti oli kaikesta huolimatta tappiollista, ja lopulta syksyllä 1937 päätettiin laivayhtiö lopettaa ja asettaa "Louhi" myyntiin. Keväällä 1938 "Louhi" myytiin Kuopiossa pidetyssä huutokaupassa Ferdi Tuomaiselle ja Otto Tiihoselle. Laiva nimeksi tuli "Suvasvesi," ja se jatkoi liikennöintiä Kuopio-Näädänmaa reitillä vielä kesäkaudella 1938 ja 1939. Syksyllä laiva siirrettiin Saimaan kanavan kautta Suomenlahden rannikolle.
Borgo Santa Lucia Molosiglion laitureita Borgo Santa Lucian satamassa käytettiin Rooman olympialaisissa 1960 Louhi-, Star- ja 5.5m -purjehduskilpailujen satamana. Sen sijaan finnjolla- ja Flying Dutchman -kilpailut pidettiin Mergellinassa. Kreikan silloinen kruununprinssi Konstantin voitti kultamitalin Louhi-luokassa.
Second Nature Security Toiminta alkoi vuonna 2005 osana Louhi Net Oy:tä. Itsenäisenä yhtiönä 2NS on toiminut vuodesta 2010, kun perustajat Mika Holmberg, Marcus Westren-Doll ja Juho Ranta lähtivät kehittämään Louhi Netistä irrotettua tietoturvaliiketoimintaa itsenäisenä yrityksenä.
Matti Jokinen (purjehtija) Jokinen sijoittui olympialaisten Soling-luokassa Matti Paloheimon ja Reijo Laineen kanssa 18:nneksi Montrealissa 1976. Hän sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa Louhi-luokassa seitsemänneksi vuonna 1972 ja kymmenenneksi vuonna 1970. Louhi-luokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli kuudes vuonna 1968.
Matti Paloheimo (purjehtija) Paloheimo sijoittui olympialaisten Soling-luokassa Matti Jokisen ja Reijo Laineen kanssa 18:nneksi Montrealissa 1976. Hän sijoittui maailmanmestaruuskilpailuissa Louhi-luokassa seitsemänneksi vuonna 1972 ja kymmenenneksi vuonna 1970. Louhi-luokan Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän oli kuudes vuonna 1968.
Louhi (lehti) Lehdessä julkaistiin ajan tapaan kaunokirjallista aineistoa. Louhen palstat vaativat vuosina 1893-1894 kansan oikeuksien laajentamista ja äänioikeusrajoitusten poistamista. Lisäksi lehti kiinnitti huomiota työväenkysymykseen ja raittiusasiaan. Sortovuosina Louhi oli perustuslaillisessa rintamassa ja se lakkautettiin vuonna 1904 kuukaudeksi.
Miinalaiva Louhi Räjähdyksen voimasta perän kansi on romahtanut ja painunut alas, kun taas konehuoneesta keulaan päin kansi on ehjä. "Louhi" makaa vaakasuorassa kölillään kovalla hiekkapohjalla. Varsinainen räjähdyspaikka on noin sadan metrin päässä hylystä. Alus ehti kulkea nämä sata metriä ennen uppoamistaan.
Miinalaiva Louhi Miinalaiva Louhi (aiemmin "Voin" ja "M-1") oli Suomen merivoimien miinalaiva vuosina 1918–1945. Entinen Venäjän keisarikunnan laivaston alus otettiin Suomen laivaston käyttöön keväällä 1918 venäläisten jätettyä sen jälkeensä vetäytyessään Suomesta. Aluksen alkuperäinen venäläinen nimi oli "Voin". Suomessa alus ristittiin aluksi "M-1":ksi (Miinalaiva 1) ja vuonna 1936 nimeksi vaihdettiin "Louhi". Alus upposi 12. tammikuuta 1945 ollessaan paluumatkalla miinoitusoperaatiosta. "Louhen" perässä tapahtui voimakas räjähdys kello 12.50. Alus upposi kahdessa minuutissa. Todennäköinen upottaja oli Saksan laivaston sukellusveneen "U-370" laukaisema akustinen torpedo. "Louhen" upotessa menehtyi yksitoista merisotilasta.
Theodor Thomsen Thomsen osallistui olympialaisiin kolmesti, vuosina 1936, 1952 ja 1956. Hän oli joukkueineen kuudes 6mR-luokassa Berliinissä 1936 ja voitti Louhi-sarjassa pronssia Helsingin kisoista 1952. Thomsen kisasi Louhi-luokassa vielä Melbournen olympialaisissa 1956, jolloin hän 52-vuotiaana sijoittui kymmenenneksi.
Kristiina Louhi Omien teostensa lisäksi Louhi on kuvittanut muun muassa Mysi Lahtisen, Kaarina Helakisan, Hannele Huovin, Kirsi Kunnaksen, Leena Laulajaisen, Hannu Mäkelän, Ritva Toivolan, Arvi Arjatsalon, Kaija Pakkasen, Riitta Jalosen, Maria Vuorion ja Timo Parvelan teoksia. Hän on kuvittanut myös oppikirjoja.
Sampo (Kalevala) Seppä Ilmarinen takoo Sammon Pohjolan emännälle vastineeksi Pohjolan tyttärestä. Pohjolan emäntä Louhi ottaa sammon vastaan, mutta kieltäytyy luovuttamasta tyttöä Ilmarisen vaimoksi. Louhi vie Sammon kivisen mäen sisään, juurruttaa sen maaperään, ja sulkee lukkojen taakse. Sen jälkeen sampo jauhaa rikkautta Pohjolan väelle.
Shendu Shendu sai puolelleen rikollisjärjestö Pimeän Kouran ja ensimmäinen talismaani, kukko, löytyi muinaisesta temppelistä kilvestä, jonka löysi Jackie Chan. Pimeän Kouran agenttien epäonnistuessa kilven saamisessa, sen johtaja Valmont käski sumopainija Tohrun hakemaan sen. Tohru, apunaan Shendun palvelijat Varjot, sai kilven, mutta Chanin serkuntytär Jade otti talismaanin pois kilvestä ja näin Shendu menetti ensimmäisen talismaanin.
Louhi (öljyntorjunta-alus) Monitoimialus Louhi (kylkinumero 999) on öljy- ja ympäristövahinkojen torjuntaan sekä Suomen merivoimien huoltotehtäviin käytetty alus. Sitä käytetään esimerkiksi merikaapelin laskuun ja sukellustoimintaan. Aluksen omistaa Suomen ympäristökeskus ja aluksen miehistöstä sekä käytöstä vastaa merivoimat. Alus on myös mahdollista aseistaa miinoilla, sekä 40 mm tykillä ja 2 × 12,7 mm konekivääreillä.
Cramo Yrityksen perustivat 1953 rakennusmestarien yhdistykset ja niitä lähellä oleva vakuutusyhtiö Louhi. Yrityksen alkuvaiheessa oli myrskyä, sillä petosten vuoksi sen johtajia jouduttiin erottamaan. Kun Louhi päätyi Pohjolan omistukseen, myös Rakentajain Konevuokraamo joutui sen hoiviin. 1990-luvulla alaa hallitseva RK ja sen kilpailija A-Rakennusmies (nyk. Ramirent) tekivät useita yrityksiä hintasopimuksiin, jotka eivät kuitenkaan pitäneet.
S/S Louhi "Louhi" oli kapea ja korkea laiva, ja se oli jo Kuopiosta lähdettäessä kallistunut niin, että perämies pyysi matkustajia siirtymään aluksen toiselle laidalle kallistuman oikaisemiseksi. Aluksen pohjalastia oli edellisenä vuonna vähennetty, jolloin sen vakavuus oli kärsinyt. Kaatumisen aiheutti liian suurella nopeudella tehty jyrkkä käännös, ja siihen saattoi vielä myötävaikuttaa kansilastin siirtyminen. Sää oli sen sijaan tapahtumahetkellä tyyni.
Vere Gordon Childe Vere Gordon Childe eli V. Gordon Childe (14. huhtikuuta 1892 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia – 19. lokakuuta 1957 Mount Victoria, Uusi-Etelä Wales, Australia) oli australialainen arkeologi ja kielitieteilijä, joka oli erikoistunut Euroopan esihistorian tutkimukseen. Sosialistina Childe hyväksyi marxilaisuuden sosioekonomisen teorian ja oli varhainen, joskin epäsovinnainen marxilaisen arkeologian kannattaja. Childe työskenteli suurimman osan elämästään akateemisella uralla Isossa-Britanniassa, aluksi Edinburghin yliopistossa ja myöhemmin arkeologian laitoksella University College London -yliopistossa Lontoossa. Hän kirjoitti lukuisia uraauurtavia teoksia arkeologista ja esihistoriasta, tunnetuimpina teokset "Man Makes Himself" (1936) ja "What happened in History" (1942).
Vere Gordon Childe Childe vieraili säännöllisesti Lontoossa tapaamassa vanhoja ystäviään. Tunnetuimpia hänen ystävistään oli vaikutusvaltainen brittiläinen arkeologi Stuart Piggott, josta myöhemmin tuli Childen seuraaja professorina Edinburghissa. He olivat yhdessä vaikuttamassa siihen, että Itä-Anglian esihistoriallisesta seurasta Prehistoric Society of East Angliasta tuli vuonna 1935 valtakunnallinen järjestö Prehistoric Society. Childe valittiin seuran ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Vere Gordon Childe Oxfordissa Childe oli aktiivisesti mukana sosialistisessa opiskelijaliikkeessä, joka vastusti konservatiivis-oikeistolaista yliopistohallintoa. Hänen paras ystävänsä tuona aikana oli myöhemmin aktiivisena kommunistipoliitikkona tunnetuksi tullut intialais-ruotsalaissyntyinen Rajani Palme Dutt. Ensimmäisen maailmansodan aikana Childe kampanjoi aktiivisesti vankeusrangaistukseen tuomittujen aseistakieltäytyjien puolesta. Childe itse ei kuitenkaan koskaan saanut kutsua armeijaan, todennäköisesti heikon terveytensä ja huonon näkönsä takia.
Vere Gordon Childe Kesällä 1956 Childe vetäytyi Arkeologian instituutin johtajan virasta eläkkeelle vuoden ennenaikaisesti. Eläkkeelle jäädessään hän kertoi useille ystävilleen aikovansa palata Australiaan ja tavata sukulaisia ja sen jälkeen tekevänsä itsemurhan. Childe kertoi pelkäävänsä vanhenemista ja muodostuvansa taakaksi yhteiskunnalle. Hän myös epäili sairastavansa syöpää.
Vere Gordon Childe 19. lokakuuta 1957 Childe lähti kävelylle Bridal Veil Fallsissa lähellä lapsuuden kotiaan Blue Mountainsin alueella. Hän oli jättänyt hattunsa, silmälasit ja kompassin kalliolle, josta putosi tuhat jalkaa kuolemaansa. Oikeuslääkärin kuolintodistuksen mukaan putoaminen oli onnettomuus, mutta myöhemmin ilmi tulleessa kirjeessä Childe paljasti suunnittelevansa itsemurhaa.
Vere Gordon Childe Vuonna 1946 Childe siirtyi Lontooseen, jossa hän aloitti Arkeologian instituutin (Institute of Archaeology) johtajana ja eurooppalaisten esihistorian professorina. Varmistaakseen valintansa virkaan Childe oli vältellyt arvostelemasta paheksumaansa hallituksen politiikkaa. Arkeologian instituutin oli perustanut vuonna 1937 arkeologi Mortimer Wheeler, mutta vuoteen 1946 sen toiminta perustui pääasiassa vapaaehtoisiin luennoitsijoihin.
Vere Gordon Childe Toimiessaan instituutissa Childe jatkoi arkeologiaa ja esihistoriaa koskevien julkaisujen kirjoittamista. Vuonna 1947 ilmestyneessä, marxilaista historiakäsitystä edustavassa "History"-teoksessa Childe korosti, että esihistoriallista ja historiallista aikaa on tarkasteltava yhtenä kokonaisuutena. "Prehistoric Migrations" -teoksessa (1950) hän puolestaan esitteli näkemyksiään maltillisesta diffusionismista. Vuonna 1946 Childe julkaisi artikkelin Southwestern Journal of Anthropology -julkaisuun otsikolla "Archaeology and Anthropology", jossa hän vaati kahden tieteenalan, arkeologian ja antropologian, käyttämistä yhdessä esihistorian tutkimuksessa. Tämä näkökanta omaksuttiin myöhemmin laajasti tutkimuksessa, vuosia Childen kuoleman jälkeen. Vuonna 1956 Childelle myönnettiin Society of Antiquaries'n kultainen mitali palveluksistaan arkeologian hyväksi.
Vere Gordon Childe Childen virka yliopistossa velvoitti myös arkeologisten kaivausten tekemiseen, joita hän kuitenkin inhosi ja myös uskoi tekevänsä huonosti. Hänen opiskelijansa totesivat tämän pitävän paikkaansa, mutta toisaalta Childeä pidettiin "nerona löytöjen tulkitsemisessa". Toisin kuin monet aikalaisensa, hän merkitsi tunnollisesti ylös havaintonsa ja kirjoitti niistä säännöllisesti artikkeleita Proceedings of the Society of Antiquaries of Scotland -julkaisuun.
Vere Gordon Childe Vuosina 1927–1946 Childe työskenteli arkeologian professorina Edinburghin yliopistossa. Tänä aikana hän oli vastuussa neoliittisen Skara Braen asuinpaikan ja Maeshowen hautakammion kaivauksista Orkneysaarilla Pohjois-Skotlannissa. Childe oli The Prehistoric Society -seuran perustajia ja toimi myös sen puheenjohtajana. Vuonna 1947 hänestä tuli Institute of Archaeology -instituutin johtaja, jossa virassa hän oli eläkkeelle siirtymiseensä saakka 1957. Samana vuonna Childe teki itsemurhan hyppäämällä alas kalliojyrkänteeltä lähellä syntymäpaikkaansa Australian Blue Mountains -vuorilla.
Vere Gordon Childe Vuonna 1952 ryhmä brittiläisiä marxilaisia historioitsijoita ryhtyi julkaisemaan Past & Present -aikakauslehteä. Myös Childe liittyi lehden toimituskuntaan. Hänestä tuli 1950-luvun alussa myös The Modern Quarterly (myöh. "The Marxist Quarterly") julkaisun hallituksen jäsen. Unkarin kansannousun kukistaminen vuonna 1956 oli marxilaiselle Childelle pettymys. Neuvostoliiton toimet maassa vieraannuttivat Childen Stalinin hallinnosta, mutta eivät kuitenkaan vieneet hänen uskoaan sosialismiin ja marxilaiseen teoriaan. Hän myös säilytti kulttuuriyhteytensä Neuvostoliittoon järjestötoiminnan kautta kuolemaansa saakka.
Vere Gordon Childe Vuonna 1927 Childelle tarjottiin vastaperustettua arkeologian professorin (Abercromby Professor of Archaeology) virkaa Edinburghin yliopistossa. Virka oli nimetty tunnetun Skotlannin esihistorian tutkijan Lordi John Abercrombyn mukaan. 35-vuotiaana Childestä tuli ainoa akateeminen esihistorian opettaja Skotlannissa. Monet Skotlannin arkeologit pitivät häntä ulkopuolisena ja vailla paikallista tietämystä Skotlannin esihistoriasta. Vihamielisyydestä ja kateuden ilmapiiristä huolimatta Childe löysi myös useita ystäviä Edinburghista, kuten Sir W. Lindsay Scottin, Alexander Curlen, J. G. Callenderin, Walter Grantin ja Charles G. Darwinin. Darwinista (Charles Darwinin pojanpoika) tuli Childen erityisen hyvä ystävä ja Childestä tuli hänen nuorimman poikansa kummisetä.
Vere Gordon Childe Childe oli opiskelijoiden keskuudessa pidetty, joskaan häntä ei pidetty erityisen hyvänä luennoitsijana. Opintojen ohjaajana ja seminaarien pitäjänä hän sen sijaan oli hyvä päästessään vuorovaikuttamaan opiskelijoiden kanssa yksilöllisemmin. Hänen suosiostaan kertoo opiskelijoiden instituutille lahjoittama Marjorie Maitland-Howardilla teetetty rintakuva. Instituutin johtajana Childe ei ollut velvollinen osallistumaan arkeologisiin kaivauksiin. Hän kuitenkin johti Maeshowen neoliittisen haudan tutkimuksia vuosina 1954–1955.
Vere Gordon Childe Edinburghin yliopistossa Childe keskittyi tutkimukseen. Hän kerrotaan olleen erittäin ystävällinen oppilaitaan kohtaan, mutta hänellä oli vaikeuksia esiintyä suurelle yleisölle. Childe uudisti esihistorian opetusta siten, että se alkoi rautakaudesta ja eteni kronologisesti taaksepäin aina paleoliittiselle kaudelle saakka, mitä monet opiskelijat kuitenkin pitivät hämmentävänä. Childe myös perusti Edinburghiin arkeologisen seuran (Edinburgh League of Prehistorians), jonka kautta hän otti innokkaimpia opiskelijoitaan mukaan kaivauksille ja kutsui kaupunkiin vierailevia luennoitsijoita. Childe oli varhainen kokeellisen arkeologian kannattaja, mikä näkyi myös hänen opetuksessaan. Esimerkiksi vuonna 1937 hän teki kokeita selvittääkseen paremmin lasitustekniikkaa, jota oli käytetty rautakaudella useissa Pohjois-Britannian linnoituksissa.
Vere Gordon Childe Tunnetuimmat kaivauksensa Childe suoritti vuosina 1927–1930 Skara Braessa Orkneysaarilla, jossa hän johti hyvässä kunnossa olevan neoliittisen kauden kylän tutkimusta. Kaivausten tulokset hän julkaisi vuonna 1931 teoksessa "Skara Brae". Vuonna 1932 Childe kaivoi yhteistyössä antropologi C. Daryll Forden kanssa esiin kaksi rautakautista kukkulalinnoitusta Earn's Hughissa Berwickshiren rannikolla. Kesäkuussa 1935 hän johti Larribanin niemekelinnakkeen kaivauksia lähellä Knocksogheyä Pohjois-Irlannissa. Yhdessä Wallace Thorneycroftin kanssa Childe tutki lasitettuja rautakautisia linnoituksia Finavonissa (1933–1934) ja Rahoynissa (1936–1937) Skotlannissa.
Vere Gordon Childe Childe osallistui säännöllisesti konferensseihin ympäri Eurooppaan, ja hän osasi sujuvasti useita eri kieliä. Vuonna 1935 hän vieraili ensimmäisen kerran Neuvostoliitossa, jossa hän vietti 12 päivää Leningradissa ja Moskovassa. Sosialistinen valtio teki häneen suuren vaikutuksen, ja hän oli erityisen kiinnostunut neuvostoliittolaisesta arkeologiasta.
Vere Gordon Childe Childen seuraava teos "The Bronze Age" ilmestyi vuonna 1930. Se käsitteli Euroopan pronssikautta marxilaisesta yhteiskuntateorian näkökulmasta. Seuraavina vuosina Childe jatkoi ahkeraa kirjallista tuotantoaan. Vuonna 1931 ilmestyi "The Forest Cultures of Northern Europe: A Study in Evolution and Diffusion", vuonna 1932 "The Continental Affinities of British Neolithic Pottery" ja vuonna 1934 "Neolithic Settlement in the West of Scotland".
Vere Gordon Childe Childen uran tärkeimpiä teoksia oli vuonna 1936 ilmestynyt "Man Makes Himself". Marxilaisen historianäkemyksen mukaisesti Childe esitti kirjassaan, että perinteinen jako esihistoriaan (kirjoittamattomaan historiaan) ja historiaan (kirjoitettuun historiaan) oli väärä ja että yhteiskunta oli kehittynyt useiden teknologisten, taloudellisten ja sosiaalisten vallankumousten kautta. Näihin kuuluivat neoliittinen vallankumous, jossa metsästäjä-keräilijät alkoivat asettua pysyviin, maata viljeleviin yhteisöihin; urbaani vallankumous, jossa kylistä muodostuivat ensimmäiset kaupungit; ja teollinen vallankumous, joka muutti tuotannon luonnetta ratkaisevasti.
Vere Gordon Childe Childen ensimmäisen kirjan "How Labour Governs" julkaisi vuonna 1923 London Labour Company. Teoksessa hän tarkasteli Australian työväenpuoluetta ja sen suhdetta Australian työväenliikkeeseen. Childe uskoi, että vaaleissa valituksi tulleet sosialistit hylkäsivät sosialistiset ihanteet ja tavoittelivat henkilökohtaista hyötyä. Childen elämäkerran kirjoittaja Sally Green (1981) on todennut, että teoksella oli omana aikanaan erityistä merkitystä, koska se julkaistiin samaan aikaan kun Britannian työväenpuolueesta oli tulossa merkittävä toimija maan politiikassa ja se uhkasi entisen kahden valtapuolueen, konservatiivien ja liberaalien valta-asemaa. Vuonna 1924 työväenpuolue nousikin valtaan Britanniassa ensimmäistä kertaa.
Vere Gordon Childe Yliopistotyönsä ohella Childe jatkoi tutkimuksia Euroopan esihistoriasta, jotka olivat jatkoa hänen aikaisemmille julkaisuilleen. Vuonna 1928 ilmestyi "The Most Ancient Near East", jossa selostettiin maatalouden ja muiden keksintöjen leviämistä Eurooppaan ja niiden yhteyttä Mesopotamiaan ja Intiaan. Vuonna 1929 ilmestyi Tonavan varren esihistoriaa kartoittava teos "The Danube in Prehistory", jossa Tonavan todettiin luovan luontaisen rajan Lähi-idän ja Euroopan välille. Childe uskoi, että esihistorian aikana innovaatiot levisivät länteen päin juuri Tonavan kautta. Merkittävää teoksessa oli Childen Saksasta omaksuma "arkeologisen kulttuurin" käsite, joka mullisti brittiläisen arkeologian teoreettisen ajattelun.
Vere Gordon Childe Koska Childen akateeminen ura oli näin päättynyt, hän päätyi etsimään töitä sosialistisesta liikkeestä. Elokuussa 1919 hänestä tuli Australian työväenpuolueen poliitikon John Storeyn sihteeri ja puheiden kirjoittaja. Puolueen voitettua New South Walesin osavaltiovaalit vuonna 1920 Storeysta tuli osavaltion pääministeri. Työskentely työväenpuolueessa antoi Childellä hyvän näköalapaikan puolueen rakenteeseen ja historiaan mutta tuotti pettymyksen. Childen mielestä poliittista valtaa saanut työväenpuolue petti sosialistiset ihanteet ja liukui kohti keskustaa ja kapitalismia. Childen poliittiset näkemykset siirtyivät yhä enemmän vasemmalle, ja hän liittyikin Australiassa kiellettyyn vallankumoushenkiseen ja antikapitalistiseen Industrial Workers of the World -järjestöön. Storey lähetti vuonna 1921 Childen Lontooseen toimimaan osavaltion tiedonantajana brittiläiselle lehdistölle. Saman vuoden joulukuussa Storey kuitenkin kuoli, ja muutamaa päivää myöhemmin osavaltiovaaleissa valta siirtyi takaisin oikeistolaisille. Uusi pääministeri George Fuller totesi Childen työn Britanniassa tarpeettomaksi, ja alkuvuodesta 1922 hänen työsuhteensa päättyi.
Vere Gordon Childe Palattuaan Britanniaan hänestä tuli äänekäs Neuvostoliiton puolestapuhuja, joskin hän suhtautui hyvin kriittisesti osaan Neuvostoliiton hallituksen politiikasta, erityisesti sen tekemään Molotov-Ribbentrop-sopimukseen Saksaan kanssa. Vakaumuksellisena sosialistina Childe irtisanoutui jo varhain Euroopan fasistisista liikkeistä. Erityisen raivoissaan hän oli natsien tavasta käyttää esihistoriaa arjalaisen rotutaustansa korostamiseen. Childe tuki Britannian hallituksen päätöstä taistella fasistien valtaa vastaan toisessa maailmansodassa ja oli päättänyt tehdä itsemurhan, jos natsit valloittavat Britannian. Vaikka Childe vastusti Saksan ja Italian fasisteja, hän oli myös kriittinen imperialistisille ja kapitalistisille hallituksille Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Viimeksi mainitun hän kuvasi usein olevan täynnä "iljettäviä fasistihyenoja".
Vere Gordon Childe Kolmen vuoden opiskelun jälkeen Childe palasi Australiaan vuonna 1917. Hän toimi hetken latinan kielen opettajana Maryborough'ssa Queenslandissa, mutta siirtyi pian Sydneyn yliopiston St Andrew's Collegeen saatuaan sieltä viran. Sidneyssä Childe meni jälleen mukaan Australian sosialistiseen liikkeeseen ja osallistui aktiivisesti asevelvollisuutta vastustavaan toimintaan. Vuonna 1918 hän osallistui yhtenä puhujana vahvasti sosialistishenkiseen kansainväliseen rauhankonferenssiin, jossa suoraan vastustettiin Australian hallituksen suunnitelmia saattaa voimaan miesten yleinen asevelvollisuus. Uutinen Childen osallistumisesta konferenssiin tuli kuitenkin yliopiston tietoon, ja hänet painostettiin jättämään virkansa yliopistossa, etteivät hänen sosialistiset aatteensa leviäisi opiskelijoiden keskuuteen.
Vere Gordon Childe Childe oli saanut mainetta "poikkeuksellisena esihistorian tutkijalupauksena", ja hän alkoi saada kutsuja muualle Eurooppaan tutkimaan esihistoriallisia esineitä. Hän matkusti vuonna 1922 muun muassa Wieniin Itävaltaan, jossa hän Luonnontieteellisessä museossa tutki aikaisemmin tutkimatonta Bukowinan Schipenitzistä (nyk. Ukrainassa) löydettyä maalattua neoliittista keramiikkaa. Tutkimustuloksensa hän julkaisi seuraavana vuonna Journal of the Royal Anthropological Institute -julkaisusarjassa. Childen palattua Lontooseen hänet palkattiin kolmen keskusta-vasemmistolaisen Liberal Partyn parlamenttiedustajan avustajaksi. Lisätuloja kielitaitoinen Childe sai tekemällä käännöksiä Kegan Paul, Trench, Trübner & Co -kustantamolle ja pitämällä toisinaan luentoja esihistoriasta London School of Economics -yliopistossa.
Vere Gordon Childe Todettuaan, ettei pystyisi löytämään akateemista työtä Australiassa, Childe päätti jäädä Lontooseen. Koska hänen oli aluksi vaikea saada työtä, vietti hän paljon aikaa British Museumissa ja Royal Anthropological Instituten kirjastossa opiskelemassa. Hänestä myös tuli aktiivinen jäsen Lontoon sosialistisessa liikkeessä, jossa hän tapasi muita vasemmistoaktiiveja, kuten Ramsay MacDonaldin, Aldous Huxleyn, H. G. Wellsin, H. N. Brailsfordin, Elsa Lanchesterin ja Rose Macauleyn. Childe loi yhteyksiä myös Britannian kommunistiseen puolueeseen ja kirjoitti puolueen Labour Monthly -lehteen.
Vere Gordon Childe Toisen maailmansodan sytyttyä Childe ei voinut matkustaa eri puolilla manner-Eurooppaa, joten hän keskittyi tutkimaan Britteinsaarten esihistoriaa. Vuonna 1940 ilmestyi teos "Prehistoric Communities of the British Isles". Childen pessimismi sodan lopputulokseen sai hänet uskomaan, että eurooppalainen sivilisaatio – niin kapitalismi kuin stalinismi – olivat vääjäämättömästi menossa kohti pimeää aikaa. Näissä mielialoissa hän kirjoitti vuonna 1942 "Man Makes Himself" -teoksen jatko-osan "What Happened in History", joka oli yhteenveto ihmiskunnan historiasta neoliittiselta kaudelta Rooman imperiumin romahtamiseen asti. Teoksen julkaisi Childen tahdosta Penguin Books -kustantamo, jolloin sitä voitiin myydä halvemmalla. Näin Childe uskoi, että tietoa voitiin levittää myös tavalliselle kansalle. Sodan aikana vuonna 1944 ilmestyivät vielä lyhyet teokset "Progress and Archaeology" ja täysin marxilainen, kommunistien nuorisoliitolle suunnattu "The Story of Tools".
Vere Gordon Childe Saamansa 200 punnan stipendin avulla Childe saattoi samana vuonna jatkaa opintojaan Queen's Collegessa Oxfordin yliopistossa Britanniassa. Childe opiskeli klassista arkeologiaa ja kielitiedettä muun muassa John Beazleyn ja Arthur Evansin oppilaana. Vuonna 1915 hän julkaisi ensimmäisen akateemisen artikkelinsa "On the Date and Origin of Minyan Ware", joka ilmestyi Journal of Hellenic Studies -lehdessä. Vuonna 1916 hän sai valmiiksi lopputyönsä "The Influence of Indo-Europeans in Prehistoric Greece" (Indoeurooppalaisten vaikutus esihistoriallisessa Kreikassa), jossa ilmeni hänen kiinnostuksensa yhdistää filologisia ja arkeologisia todisteita.
Vere Gordon Childe Vuonna 1923 Childe valittiin Kuninkaallisen antropologisen instituutin jäseneksi. Samana vuonna hän matkusti Lausanneen, Berniin ja Zürichiin tutkimaan esihistoriallista aineistoa. Vuonna 1925 instituutti tarjosi hänelle virkaa instituutin kirjastonhoitajana, ja sen ansiosta hän saattoi vahvistaa yhteyksiään alan tutkijoihin ympäri Eurooppaa. Samalla hän tutustui suurimpaan osaan Britannian suhteellisen pienestä arkeologikunnasta. Hän ystävystyi muun muassa toisen marxilaisen arkeologin O. G. S. Crawfordin kanssa.
Vere Gordon Childe Vuonna 1933 Childe matkusti Irakiin ja Intiaan, joissa hän vieraili useissa arkeologisissa kohteissa. Matkallaan hän totesi Lähi-itää käsittelevän aikaisemman teoksensa "The Most Ancient Near East" vanhentuneen ja julkaisi aihepiiristä vuonna 1935 teoksen "New Light on the Most Ancient Near East". Teoksessa hän teki marxilais-vaikutteisia johtopäätöksiä talouden kehittymisestä. Samana vuonna ilmestyi vielä teos "Prehistory of Scotland".
Vere Gordon Childe Lahjoitettuaan kaiken omaisuutensa ja suurimman osan kirjastostaan Arkeologian instituutille Childe palasi Australiaan huhtikuussa 1957. Sydneyn yliopisto, jossa häntä oli aikaisemmin estetty työskentelemästä, myönsi hänelle kunniatohtorin arvon. Puoli vuotta hän kiersi Australiaa tapaamassa sukulaisia ja vanhoja ystäviä. Hän piti useita esitelmiä arkeologeille ja vasemmistolaisille ja myös arvosteli Australian yhteiskunnan taantumuksellisuutta ja kouluttamattomuutta. Hän myös arvosteli Australian älymystön rasistista asennetta maan alkuperäisväestöä kohtaan.
Julia Child Julia Child syntyi Kalifornian Pasadenassa vuonna 1912.
Vere Gordon Childe Vuonna 1925 Kegan Paul, Trench, Trübner & Co -kustantamo julkaisi Childen toisen kirjan "The Dawn of European Civilisation", jossa hän kokosi yhteen vuosien tutkimustuloksensa Euroopan esihistoriasta. Julkaisu oli omana aikanaan varsin merkittävä teos, koska se loi laajempaa kuvaa Euroopan esihistoriasta, kun useimmat arkeologit keskittyivät paikallishistoriaan. Teos myös esitteli Britanniassa uuden "arkeologisen kulttuurin" -käsitteen ja ohjasi tieteenalan kehittymistä kohti kulttuurihistoriallista arkeologiaa. Childen seuraava teos "The Aryans: A Study of Indo-European Origins" ilmestyi vuonna 1926. Teoksessa hän käsittelee teoriaa sivilisaation leviämisestä Eurooppaan Lähi-idästä arjalaisina tunnetun indoeurooppalaisen kieliryhmän välityksellä. Myöhemmin Childe vältteli kirjansa mainintaa kansallissosialistien otettua termin "arjalaiset" käyttöön rotuopillisissa yhteyksissä. Edellä mainituissa teoksissa Childe hyväksyi maltillisen diffusionismin, jonka mukaan useimmat kulttuuripiirteet leviävät yhteisöstä toiseen, ja oli myös mahdollista, että samat kulttuuripiirteet saattoivat kehittyä itsenäisesti eri paikoissa. Tämä teoria oli ristiriidassa Grafton Elliot Smithin hyperdiffusionismiteorian kanssa, jonka mukaan kaikki samanlaiset kulttuuripiirteet olivat samaa alkuperää.
Vere Gordon Childe Childe oli teoreetikko, joka yhdisteli arkeologian tutkimustuloksia. Hän kirjoitti etenkin maanviljelyn ja kaupungistumisen leviämisestä Eurooppaan teoksissaan "The Dawn of European Civilization" (1925) ja "Man Makes Himself" (1936). Nykyisen tietämyksen mukaan maanviljely on kehittynyt itsenäisestä useassa paikassa maapallolla. Lähi-idästä maanviljelytaito saapui Eurooppaan noin 7000 eaa. Kreetalle – 6500 eaa. (Etelä-Kreikka) ja levisi hitaasti kohti luodetta; ensimmäiset merkit maanviljelyksestä esimerkiksi Britteinsaarilla ovat ajalta 4500–4000 eaa.
Galder Galder (oik. Thomas Rune Anderson, s. 18. lokakuuta 1976 Jessheim, Norja) on norjalainen kitaristi ja laulaja. Hän on Old Man's Childin ja Dimmu Borgirin kitaristi. Dimmu Borgirissa Galder on toiminut vuodesta 2001 lähtien. Galder käyttää ESP Custom Shopin F- ja V-mallisia kitaroita. Vuonna 1993 hänen taiteilijanimensä oli Grusom. Hän perusti Tjodalvin sekä Jardarin kanssa Old Man's Childin. Hän soitti bassoa ja koskettimet joillekin albumeille. Vuonna 2001 hän liittyi Dimmu Borgiriin, mutta piti Old Man's Childin elossa.
Gordon R. Dickson Dickson on parhaiten tunnettu "Childe sykli" -sarjastaan, joka on merkittävimpiä esimerkkejä sotaa käsittelevästä tieteiskirjallisuudesta. Useiden sarjan osien keskiössä on sotataitoinen Dorsai-heimo, joskin isoa osaa näyttelee myös planeetanlaajuinen uskovaisten heimo ja valtava ”Viimeinen Tietosanakirja”.
Keidasteoria Keidasteoriaa tuki myöhemmin 1900-luvun alkupuolella tunnettu arkeologi Gordon Childe. Vuonna 1948 eräs tutkija esitti kaivauksiinsa vedoten tulokset, jonka mukaan maanviljely ei alkanutkaan keitaissa, vaan sadeviljelynä riittävän kosteilla aroalueilla ja vuorilla. Tämä niin sanottu vuorenrinneteoria hyväksyttiin laajalti tutkijoiden parissa.
Mark Owen Owen kuului poikabändi Take Thatiin, joka perustettiin vuonna 1990 ja hajosi v. 1996, mutta teki comebackin vuonna 2005. Hän sijoittui v. 1996 brittilistojen kolmoseksi soolosinglellään "Child". "Clementinen" sijoitus oli sama, ja vuonna 1997 ilmestyi sooloalbumi "Green Man".