mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Marcus Antonius Antonius johti noin 2000 sotilasta ja jonkin verran gallialaista ratsuväkeä Apenniinien yli ja otti haltuunsa Via Cassian. Antonius valtasi joukkoineen helposti Arretiumin 15. tammikuuta. Suojattuaan näin Caesarin selustan Antonius liittyi jälleen Caesarin seuraan. Useat kaupungit antautuivat heti Caesarille, mutta Gallian prokonsuliksi nimitetty Ahenobarbus linnoittautui Corfiniumiin, jota Caesar alkoi piirittää. Pian saapui tieto, että läheinen Sulmo halusi antautua Caesarille, mutta eräs senaattori piti kaupunkia seitsemän kohortin voimin. Caesar lähetti Antoniuksen viiden kohortin kanssa valtaamaan kaupunkia. Sulmon asukkaat avasivat kaupungin portit Antoniukselle, jonka jälkeen vihollisten komentaja teki itsemurhan. Kaupungissa olleet seitsemän kohorttia liittyivät Caesarin armeijaan. Corfiniumista Caesar jatkoi matkaansa Brundisiumiin, jossa Pompeius ja suurin osa senaatista oli. Pompeius pääsi kuitenkin pakenemaan meren yli Epeirokseen. Antonius ja Cassius palasivat Roomaan, jossa he käyttivät tribuuninoikeuksiaan kutsuakseen koolle senaatin kokouksen 1. huhtikuuta. Caesar ei kuitenkaan saanut senaatin tukea ja Antoniuksen ja Cassiuksen oli kutsuttava koolle Rooman kansankokouksen, "comitia tributan", jossa he ajoivat läpi Caesarille tärkeitä päätöksiä. Antonius ehdotti esimerkiksi Sullan säätämän lain kumoamista, jonka mukaan proskriptoitujen miesten jälkeläiset eivät saaneet palvella julkisissa viroissa.
Marcus Antonius Kun Caesarista tuli diktaattori, Antoniuksesta tehtiin magister equitum ja hän toimi diktaattorin oikeana kätenä. Caesar jatkoi taisteluja Pompeiuksen joukkojen rippeitä vastaan Afrikassa, mutta Antonius jäi nyt uuden virkansa myötä Italiaan hoitamaan sen asioita. Valitettavasti Antoniuksen hallinnointikyvyt eivät olleet kaksiset ja hän syyllistyi Ciceron mukaan tänä aikana moniin ylilyönteihin. Vuonna 46 eaa. Antoniuksen maakaupoista ilmenneet epäselvyydet päätyivät verilöylyyn Roomassa, kun satoja kansalaisia tapettiin. Tapaus ei ollut Caesarin mieleen ja Antoniukselta riistettiin kaikki poliittinen valta. Caesarin ja Antoniuksen välit rikkoontuivat. Miehet kuitenkin sopivat pari vuotta myöhemmin ja 44 eaa. Antonius oli toinen vuoden konsuleista. Toinen oli luonnollisesti Caesar, jolle tuo konsulikausi oli viides.
Polemon I Polemon oli kotoisin Laodikeiasta. Hänen isänsä oli reetori Zenon. Polemon ja hänen isänsä puolustivat Laodikeiaa parthialaisten hyökkäystä vastaan vuonna 40 eaa. Tästä hyvästä Polemon sai Rooman kansalaisuuden ja Marcus Antoniuksen tuen. Antonius teki Polemonista Kilikian ja Lykaonian prefektin vuonna 39 eaa. Antonius luovutti kuitenkin alueet Kleopatralle vuonna 37 eaa. ja teki Polemonista Pontokosen kuninkaan.
Polemon seurasi Antoniuksen mukana tämän sotaretkellä Parthiaa vastaan vuonna 36 eaa. Hän jäi parthialaisten vangiksi, mutta hänet vapautettiin vuonna 35 eaa. Polemon neuvotteli tämän jälkeen Antoniuksen ja Media Atropanen hallitsijan Artavasdeen kanssa. Vuonna 34 eaa. Antonius lisäsi Armenia Minorin Polemonin valtakuntaan.
Rooman–Parthian sota (40 eaa.–33 eaa.) Rooman–Parthian sota käytiin vuosina 40–33 eaa. Sotaa edelsi roomalaisten tappio parthialaisia vastaan Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. Julius Caesar oli suunnitellut sotaretkeä Parthiaa vastaan, mutta hänet murhattiin ennen sen alkamista. Triumviri Marcus Antonius alkoi valmistella hyökkäystä Parthiaa vastaan vuonna 41 eaa., mutta parthialaiset hyökkäsivät ennen kuin Antonius oli valmis. Lyötyään parthialaiset takaisin Antonius hyökkäsi syvälle Parthian alueelle, mutta kärsi raskaan tappion. Antoniuksen oli luovuttava Parthian sotaretkestä koska hänen ja Octavianuksen välinen sota syttyi jälleen. Rauha Rooman ja Parthian välillä solmittiin vasta Augustuksen noustua keisariksi.
Marcus Antonius Julius Caesar oli lähtenyt vuonna 59 eaa. sotaretkelle Galliaan. Marcus Antoniuksen palveluksesta Caesarin alaisena vuosien 54 eaa. ja vuoden 53 eaa. alkun välillä ei tiedetä mitään. Tuona aikana Caesar teki muun muassa sotaretken Britanniaan. Caesarin poissaolon aikana Galliassa syttyi useita kapinoita, jotka Caesar kukisti veristen taistelujen jälkeen. Antonius oli luultavasti Caesarin mukana näiden taisteluiden aikana. Antoniuksen saapuessa Galliaan hän ja Caesar eivät tunteneet toisiaan kovin hyvin, mutta vuoden 53 eaa. keväällä Caesar oli selvästi havainnut Antoniuksen oleva kyvykäs sotilas ja poliitikko. Caesar lähetti Antoniuksen Roomaan asettumaan ehdolle kvestorin virkaan. Roomalaiset valitsivat vuosittain 20 kvestoria, jotka toimivat erilaisissa tehtävissä, muun muassa provinssien maaherrojen apulaisina. Caesar lähetti Cicerolle kirjeen, jossa hän pyysi tätä kannattamaan Antoniusta. Myös Antonius itse haki Cicerolta tukea vaalikampanjassaan. Luultavasti Ciceron tuki koostui etupäässä siitä, ettei hän julkisesti vastustanut Antoniusta. Caesarin ja hänen triumvirikumppaninsa Pompeiuksen välit olivat kylmenneet vuoden 54 eaa. aikana ja triumviraatin kolmas jäsen Crassus oli kuollut vuonna 53 eaa. Caesarin Antoniukselle antamiin tehtäviin kuului luultavasti kvestorin viran saamisen lisäksi sekasorron aiheuttaminen Roomassa. Caesarin ja Pompeiuksen kannattajat ottivat verisesti yhteen Rooman kaduilla. Antoniuksen vanha ystävä Publius Clodius Pulcher oli tuona vuonna ehdokkaana preetoriksi ja aiemmin yksi Caesarin kannattajista. Caesar piti kuitenkin Clodiusta liian vaarallisena. Erään mellakan aikana Foorumilla Antonius hyökkäsi Clodiuksen kimppuun miekka kädessä. Tällä välikohtauksella ei kuitenkaan ollut suurempaa merkitystä, koska Clodiuksen vastustajat murhasivat hänet pian tämän jälkeen. Seuranneen sekasorron takia senaatti nimitti Pompeiuksen laittomasti ainoaksi konsuliksi. Pompeiuksen sotilaat palauttivat järjestyksen ja pitkään viivästyneet vaalit saatettiin pitää. Antonius sai haluamansa kvestorin viran. Laillisesti kvestorien tehtävät jaettiin arvalla, mutta Antonius ei välittänyt tästä vaan matkusti Galliaan ennen virkojen jakoa.
Marcus Antonius Antonius matkusti nyt Kreikkaan uuden vaimonsa kanssa. Kreikassa Antonius alkoi käyttäytyä melkoisen mahtipontisesti, hän muun muassa pyrki samaistamaan itsensä Dionysokseen. Ongelmat Sisiliassa kuitenkin viivyttivät Antoniukselle luvatun armeijan saapumista ja Antoniuksen välit Octavianukseen olivat jälleen kovilla. Miehet onnistuivat tälläkin kertaa sopimaan riitansa. Antoniuksen epäilykset Octavianusta kohtaan kuitenkin kasvoivat. Hän jätti raskaana olevan vaimonsa Roomaan ja purjehti Aleksandriaan hakemaan tukea Kleopatralta. Kleopatra lainasi hänelle rahaa Parthian retkeä varten, mutta sotilasoperaatio sujui katastrofaalisesti. Talvi kulutti Antoniuksen armeijan vähiin. Samanaikaisesti Roomassa triumviraatti hajosi lopullisesti, kun Lepidus oli pakotettu eroamaan virastaan. Octavianus oli käynnistänyt propagandakampanjan Antoniusta vastaan. Octavianuksen mukaan Antoniuksen moraalinen selkäranka oli olematon ja käytös muutenkin epäilyttävää. Antoniushan oli jättänyt vaimonsa, roomalaisen hyveen perikuvan, yksin Roomaan ja itse matkustanut itämaille viettämään turmeltunutta elämää hyvinkin epäilyttävän egyptiläisen kuningattaren kanssa. Ja mikä pahinta, Antonius oli unohtanut roomalaisuutensa.
Octavia minor Caesarin murhan jälkeen Octavian veli Octavius muodosti Marcus Antoniuksen ja Lepideksen kanssa ns. toisen triumviraatin. Octavia sai Marcelluksen kanssa kolme lasta ennen kuin mies kuoli vuonna 40 eaa. Octavius määräsi siskonsa menemään naimisiin Marcus Antoniuksen kanssa, vaikka Octavia vielä roomalaisen tavan mukaan suri miestään. Marcus Antoniukselle avioliitto oli neljäs. Octavia sai Antoniuksen kanssa kaksi tytärtä, ensimmäisen vuonna 39 eaa. ja toisen vuonna 36 eaa. Antoniuksella oli kuitenkin suhde Egyptin kuningatar Kleopatra VII:n kanssa ja vuonna 32 eaa. Antonius erosi Octaviasta.
Filippoi Filippoi joutui merkittävän historiallisen tapahtuman näyttämöksi vuonna 42 eaa., kun sen edustalla käytiin niin kutsuttu Filippoin taistelu. Julius Caesarin perilliset Octavianus eli myöhempi keisari Augustus sekä Marcus Antonius voittivat suuressa ja verisessä taistelussa Caesarin murhaajat Brutuksen ja Cassiuksen. Antonius oli tehnyt kaupungista roomalaisen kolonian ja antanut sille nimen "Colonia victrix Philippensium". Octavianus valtasi kaupungin ja sen uudeksi nimensi tuli "Colonia Augusta Julia Philippensis". Rooman keisariajalla kaupunki kehittyi merkittäväksi talous- ja hallintokeskukseksi.
Octavianuksen ja Antoniuksen sota Oli selvää, että Octavianus ja Antonius kävisivät vielä kamppailun Rooman korkeimman vallan hallinnasta. Antonius koitti käydä sotaansa Parthiaa vastaan, mutta sotamenestys oli heikonlaista. Kun Octavianus kieltäytyi lähettämästä apua itään, Antonius kääntyi Egyptin kuningatar Kleopatra VII:n puoleen. Kleopatra halusi elvyttää Egyptin valtakunnan ja uskoi saavansa apua Antoniukselta. Antoniuksen Parthian sotaretki vuonna 36 eaa. oli katastrofi ja hän palasi Egyptiin. Kleopatrasta ja Antoniuksesta tuli lopulta rakastavaisia.
Antonius yritti valmistautua uuteen sotaan Armeniaa vastaan, mutta hänen aikeitaan häiritsivät itään paennut Sextus, joka yritti epätoivoisesti liittoutua hänen kanssaan. Antoniuksen riesaksi myös Octavia saapui hänen luokseen, ehkä Octavianuksen määräyksestä. Vaikka Antoniuksen ja Kleopatran suhde oli yleinen puheenaihe, ei Octavia kuitenkaan ottanut miehestään avioeroa. Octavianus lähetti Octavian mukana myös osan niistä joukoista, jotka hän oli aikaisemmin luvannut Antoniukselle. Sextus jäi lopulta kiinni Miletoksessa 35 eaa. Hänet teloitettiin välittömästi Antoniuksen alaisen, Marcus Tituksen käskystä.
Mutinan sota Mutinan taistelun jälkeen Antonius pakeni Galliaan Marcus Lepiduksen luokse. Matkalla Antoniuksen joukot kokivat suunnattomia rasituksia, mutta hän osoitti suuria johtajan kykyjä ollessaan mukana sotilaidensa kärsimyksissä.
Gordianus II Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus (noin 192 – 12. huhtikuuta 238), yleensä Gordianus II, oli Rooman keisari vuonna 238. Hän oli keisari Gordianus I:n poika ja Gordianus III:n eno.
Octavianuksen Illyrian sota Octavianuksen Illyrian sota käytiin vuosina 35 eaa. – 33 eaa. Rooman valtakunnan ja Illyrian eri heimojen välillä. Roomassa vallassa olivat Marcus Antonius ja Octavianus, jotka olivat jakaneet valtakunnan keskenään. Pitkien ja veristen sisällissotien jälkeen sota ulkoista vihollista vastaan oli Roomassa tervetullut. Sodan tärkein syy oli kuitenkin se, että Octavianus halusi pitää joukkonsa vireessä tulevaa sotaa Marcus Antoniusta vastaan. Octavianus halusi myös parantaa omaa mainettaan sotapäällikkönä.
Marcus Antonius Vuonna 57 eaa. Aulus Gabiniuksesta tuli Syyrian maakunnan prokonsuli. Matkallaan provinssiinsa Gabinius matkusti Kreikkaan, jossa hän värväsi 26-vuotiaan Antoniuksen mukaansa. Tämä oli ilmeisesti ensimmäinen julkinen tehtävä, jonka Antonius sai. Antonius kieltäytyi aluksi Gabiniuksen ehdottamasta alemmasta virasta. Hän vaati ja saikin johdettavakseen ratsuväkeä, ehkä kaiken ratsuväen mitä Gabiniuksella oli. Vaikka Antoniuksella ei ollut minkäänlaista sotilaallista kokemusta, odotettiin hänen kykenevän tällaiseen tehtävään. Antoniuksen titteli oli luultavasti "praefectus equitum" eli ratsuväen prefekti. Hän komensi luultavasti yhtä tai useampaa "alaa" (noin 400–500 ratsumiestä). Juudean entisen kuninkaan Aristobulos II:n poika Aleksanteri nousi kapinaan Roomalaisia vastaan vuoden 57 eaa. lopulla. Gabinius lähetti Antoniuksen ja muita upseereja Juudeaan etujoukkona. Lähteiden mukaan Antonius komensi tätä osastoa, mutta tämä saattaa olla Antoniuksen myöhemmän maineen värittämä keksintö. Aleksanterin joukot kukistettiin ensin Jerusalemin edustalla, mistä ne pakenivat Aleksandrionin linnakkeeseen kaupungin pohjoispuolella. Gabinius saavuttua paikalle kapinalliset kärsivät toisen tappion. Antoniuksen kerrotaan tappaneen useita vihollisia ja käyttäytyneen erittäin urhollisesi koko sotaretken aikana.
Arsinoe IV Caesar piti Arsinoeta vankina aluksi Roomassa ja siirrätti hänet sitten Artemiin temppeliin Efesokseen. Lopulta kun Kleopatran rakastaja, roomalainen triumviri Marcus Antonius koki Arsinoen uhaksi Kleopatralle, hän teloitutti Arsinoen vuonna 41 eaa.
Marcus Junius Brutus Joukko murhasi Caesarin senaatissa maaliskuun iduksena (15. maaliskuuta) 44 eaa. Viralliseksi syyksi salamurhaan annettiin valtion olojen kohentaminen. Salaliittolaiset saivat armahduksen Marcus Antoniukselta, josta tuli valtionpäämies. Kuitenkin kaupunki oli heitä vastaan, sillä suurin osa väestöstä oli rakastanut Caesaria. Antonius päättikin käyttää tilannetta hyväkseen ja jo 20. maaliskuuta hän puhui Caesarin hautajaispuheessa ankarasti salamurhaajia vastaan. Roomalaiset eivät enää nähneet salaliittolaisia tasavallan pelastajina. Heitä syytettiin valtiopetoksesta, ja Brutus salaliittolaisineen pakeni itään.
Legio IV Scythica Legio IV (tai IIII) Scythica ("skyyttiläinen neljäs legioona") oli roomalainen legioona. Sen perusti Marcus Antonius noin vuonna 42 eaa. Sen lisänimi ”Scythia” (’skyyttiläinen’) viittaisi siihen, että legioona olisi taistellut skyyttejä vastaan, mutta ajankohtaa ei tiedetä varmuudella. Legioonan tunnus oli kauris.
Cicero Maaliskuussa 44 eaa. tapahtuneen Caesarin salamurhan jälkeen Cicero joutui huonoihin väleihin Marcus Antoniuksen kanssa. Murhaa seuranneina epävakauden aikoina monet hakivat turvaa Cicerosta. Hän toimi taustalla, kun poliittista valtatasapainoa etsittiin uudelleen. Antonius ja Cicero olivat nyt Rooman johtavat miehet. Cicero edusti senaattia, Antonius edesmennyttä Caesaria. Miesten välinen suhde oli kuitenkin vaikea ja Cicero teki selväksi, ettei hän arvostanut Antoniuksen tapaa tulkita Caesarin tahtoa. Kun Caesarin perilliseksi testamentissa julistettu Octavianus palasi Italiaan huhtikuussa, Cicero pyrki lähentymään tätä. Cicero suunnitteli voivansa pelata nuoren Octavianuksen avulla Antoniusta vastaan.
Rooman keisarikunta Rooman tasavallan viimeisiä vuosikymmeniä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. häiritsivät sisällissodat. Tasavallan kaatumiseen johtivat useat tapahtumat: Julius Caesar nousi Rooman diktaattoriksi, vuonna 44 eaa. hänet salamurhattiin ja valtion johtoon nousi toinen triumviraatti, johon kuuluivat Marcus Antonius, Gaius Octavianus ja Marcus Aemilius Lepidus, ja lopulta Aktionin taistelun jälkeen Octavianus kruunattiin Rooman ensimmäiseksi keisariksi nimellä Augustus. Augustus loi hallintomuodon, jossa yhdistyivät perinteinen monarkia ja jotkin tasavallan ajan käytännöt. Hänen valtakautensa oli rauhanomainen, ja Rooman valtio alkoi kukoistaa jälleen.
Marcus Antonius Antoniuksen kuoleman myötä Octavianuksesta tuli Rooman kiistaton johtaja ja sen ensimmäinen keisari, Augustus. Prinsipaatti alkoi. Antoniuksen ja Octavianuksen välienselvittely oli viimeinen niistä monista sekavista taisteluista, joiden myötä Rooman tasavaltainen hallitusmuoto (joka todellisuudessa oli hyvin harvainvaltainen) jäi historiaan ja siirryttiin yksinvaltaan.
Marcus Antonius Antoniuksen tiedetään menneen naimisiin erään Fadian kanssa, joka oli erään vapautetun Quintus Fadius Galluksen tytär. Tästä avioliitosta ei varmastikaan ollut poliittista hyötyä Antoniukselle. On oletettavaa, että Fadius oli rikas ja avioliitto Antoniuksen ja Fadian välillä auttoi Fadiusta saamaan kunnioitusta samalla kun hän auttoi Antoniusta rahallisesti.
Gaius Asinius Pollio Caesarin murhan jälkeen senaatti pyysi Pollioa avustamaan heitä joukkoineen Mutinan sodassa Marcus Antoniusta vastaan. Pollio ei kuitenkaan halunnut auttaa senaattia, mutta ei myöskään halunnut tukea Antoniustakaan. Vasta kun Antonius ja Octavianus solmivat Lepiduksen kanssa toisen triumviraatin liittyi Polloi puolelleen. Triumvirit nimittivät Pollion vuoden 40 eaa. konsuliksi, vastalahjaksi Pollio joutui uhraamaan appensa Lucius Quintiuksen, joka oli triumviirien proskriptiolistoilla. Seuranneessa provinssien jaossa Antonius sai hallittavakseen Gallian ja hän nimitti Pollion legaatikseen Gallia Transpadanassa. Pollio sai myös tehtäväkseen maan jakamisen veteraaneille. Tässä tehtävässä Pollio sai pelastettua runoilija Vergiliuksen maatilan Mantuassa joka oli pakkolunastettu.
Scribonia Vuonna 40 eaa. Octavius pelkäsi että Sextus Pompeius ja Marcus Antonius liittoutuisivat häntä vastaan. Maecenas suositteli häntä menemään naimisiin Pompeiuksen sukulaisen Scribonian kanssa. Octavius oli Scriboniaan paljon nuorempi. Octavius erosi Scriboniasta vuonna 39 eaa. heti sen jälkeen kun Scribonia oli synnyttänyt hänelle tyttären Julian.
Legio XIV Gemina Vuonna 89 legioona tuki Lucius Antonius Saturninuksen kapinaa, joka epäonnistui. Vuonna 92 se siirrettiin Pannoniaan. Legioona osallistui Trajanuksen Daakian sotiin. Tämän jälkeen legioona sijoitettiin Carnuntumiin. Osia legioonasta osallistui Lucius Veruksen Parthian sotaan ja Marcus Aureliuksen markomannisotaan.
Antonia Minor Antonia Minor tai Antonia Nuorempi (36 eaa. – 37 jaa.) oli antiikin roomalainen nainen. Hänen isänsä oli Marcus Antonius ja äitinsä Augustuksen sisko Octavia. Hän oli naimisissa Nero Claudius Drusuksen kanssa, ja heidän lapsiaan olivat Germanicus, Livilla ja tuleva keisari Claudius. Antonia Minor oli myös keisari Caligulan isoäiti.
Marcus Antonius Senaatin ja Octavianuksen välit kiristyivät. Senaatti epäsi Octavianukselta triumfin. Kimpaantunut Octavianus marssi joukkoineen Roomaan ja otti itselleen konsulin viran. Antonius ehti tällä välin paeta. Tämän jälkeen tapahtui kuitenkin jotain yllättävää. Octavianus, Antonius ja Lepidus pääsivät sopimukseen vallanjaosta. Miehet muodostivat toisen triumviraatin ("triumviri reipublicae constituendae"), jonka asema virallistettiin lailla ("lex Titia"). Liiton vahvistamiseksi Octavianus meni naimisiin Antoniuksen ottotyttären kanssa. Tämän jälkeen triumvirit ottivat asiakseen jahdata Caesarin salaliittolaisia ja muita vastustajiaan. Seuranneissa proskriptioissa moni korkea-arvoinen roomalainen murhattiin, näiden joukossa myös Cicero. Cicero murhattiin Antoniuksen vaatimuksesta, joka tunsi syvää vihaa tätä kohtaa puhujan aiemmin pitämien filippiläispuheiden takia, joissa oli suorasukaisesti arvioitu Antoniuksen toimintaa. Tarinan mukaan Ciceron pää ja kädet laitettiin näytille forumin rostralle ja Antoniuksen vaimo Fulvia löi toistuvasti neulalla Ciceron turhan terävän kielen läpi. Filippoin taisteluiden ja muutamien salaliittolaisten murhien jälkeen triumvirien tiellä ei enää ollut esteitä.
Marcus Antonius Pallas Pallasta syytettiin maanpetoksesta pian vallanvaihdoksen jälkeen, mutta Neron toinen neuvonantaja Seneca puolusti häntä ja hän vältti tuomion. Seurauksena Pallas vetäytyi julkisuudesta kuolemaansa asti vuonna 63. Yleisesti uskottiin keisari Neron myrkyttäneen hänet, sillä Pallaan "patronuksena" hänellä oli oikeus periä osa Pallaan suunnattomasta omaisuudesta.
Gordianus I Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus (n. 159 – 12. huhtikuuta 238), usein Gordianus I, oli Rooman keisari vuonna 238. Hän oli keisari Gordianus II:n isä ja keisari Gordianus III:n äidinisä. Hän toimi keisarina noin kolme viikkoa. Hän teki itsemurhan kuultuaan, että oli häviämässä Karthagossa ja että hänen poikansa Gordianus II oli kuollut.
Gaius Asinius Pollio Pollio neuvotteli Octavianuksen ja Antoniuksen välisen sopimuksen Brundisiumissa vuonna 40 eaa. Vuonna 39 eaa. Antonius lähetti Pollion taistelemaan illyrialaista parthini-heimoa vastaan koska se oli liittoutunut Marcus Brutuksen kanssa. Voitostaan parthineja vastaan Polliolle myönnettiin triumfi. Tämän jälkeen Pollio vetäytyi poliittisesta elämästä lähes täysin.
Farsaloksen taistelu Caesar asetti joukkonsa kolmeen linjaan, joista viimeisestä hän muodosti vielä neljännen linjan reserviksi ottamalla yhden kohortin jokaisen legioonan kolmannesta rivistä. Caesarin vasemmalla puolella oli Enipeus-joki ja sillä siivellä joukkoja johti Marcus Antonius. Keskellä joukkoja johti Domitius Calvinus ja oikeaa siipeä taas Publius Sulla.
Augustus Philippin taistelujen jälkeen Octavianus palasi Roomaan ja Antonius lähti itään. Triumvirit järjestivät hallintoalueensa uudelleen, ja Antonius otti tehtäväkseen idän olojen järjestämisen. Hän sai myös mukaansa suuren osan legioonista ja sai jatkossakin hallita Galliaa. Octavianuksen tehtäväksi tuli asuttaa palveluksensa lopettaneet veteraanit Italiaan ja samalla jatkaa sotaa Sextus Pompeiusta vastaan. Octavianus sai myös Hispanian Lepidukselta, jolle jätettiin vain Africa. Lepidus oli selvästi jäämässä kahden kumppaninsa varjoon. Antonius liittoutui Egyptin kuningattaren Kleopatran kanssa. Hänellä oli myös suhde Kleopatraan, ja heille syntyi kolme lasta.
Dyrrhakhionin taistelu Pompeius päätti murtautua ulos kun Caesarin muurin eteläpää ei ollut vielä valmis. Tilanne muuttui entistä huonommaksi Pompeiuksen kannalta, kun Marcus Antonius pääsi paikalle lisälegioonien kanssa. Päivän taistelun jälkeen Caesarin oli tunnustettava tappionsa ja hän lähti heti marssimaan Thessaliaa kohti. Joukot kohtasivat uudelleen Farsaloksen taistelussa, jossa Caesar kukisti Pompeiuksen perusteellisesti.
Octavianuksen ja Antoniuksen sota Octavianuksen ja Antoniuksen sota oli sarja aseellisia yhteenottoja Rooman tasavallassa vuosina 43–30 eaa. Julius Caesarin murhan jälkeen vuonna 44 eaa. Octavianus, Marcus Antonius ja Lepidus muodostivat toisen triumviraatin ja jakoivat valtakunnan keskenään. Vuoteen 36 eaa. mennessä Lepidus oli menettänyt valta-asemansa. Octavianus ja Antonius kävivät pitkään propagandasotaa ja vuonna 32 eaa. tilanne kärjistyi sodaksi. Octavianuksen laivasto kukisti Antoniuksen ja Kleopatran laivaston Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Tämän jälkeen Octavianus nousi Rooman valtakunnan kiistattomaksi johtajaksi. Sodan suora seuraus oli Octavianuksen nousu vuonna 27 eaa. Rooman ensimmäiseksi keisariksi nimellä Augustus. Koko ajanjaksoa leimasivat vallantavoittelijoiden välinen juonittelu ja propaganda.
Marcus Antonius Pallas Pallas aloitti uransa Antonia nuoremman orjana. Antonia nuorempi oli keisariperheen vaikutusvaltainen jäsen. Antonia vapautti Pallaan joskus 30-luvulla, jolloin Antoniasta tuli Pallaan suojelija, "patrona". Kun Antonia kuoli, suojelussuhde siirtyi keisari Claudiukselle, joka oli Antonian poika. Pallaan ja Antonian välit olivat olleet hyvät, sillä Antonia ilmeisesti jätti Pallaalle perinnöksi maata Egyptistä.
Elmer Green Greenin näyttelijänura alkoi rintamateatterissa, ja hänen naapurinsa Pehr-Olof Sirén innosti häntä teatterialalle. Green valmistui Svenska Teaternin oppilaskoulusta vuonna 1946, ja hänet kiinnitettiin seuraavana vuonna teatterin näyttelijäkuntaan. Hänen varhaisiin suuriin rooleihinsa kuului Marcus Antonius draamassa "Julius Caesar". Vuosina 1952–1953 hän johti Vaasan teatteria ja palasi Svenska Teaterniin vuosiksi 1953–1956.
Toinen triumviraatti Julius Caesarin murhan jälkeen 15. maaliskuuta 44 eaa. Caesarin konsulikumppani Marcus Antoniuksen oli neuvoteltava Caesarin murhaajien Brutuksen ja Cassiuksen kanssa. Caesarin kannattajat ja hänen perillisensä ja postuumisti adoptoitu poika Octavianus eivät kuitenkaan halunneet tehdä yhteistyötä Caesarin murhaajien kanssa ja saivat helposti Caesarin veteraanit puolelleen. Lopulta osapuolet ajautuivat sotaan. Antonius joutui pakenemaan Galliaan Mutinan taistelun jälkeen, kun taas Octavianuksella oli hallussaan suuri Caesarin veteraaneista koostuva armeija. Octavianus palasi Roomaan ja vaati itselleen konsulin virkaa, koska kummatkin konsulit olivat kuolleet Mutinassa. Yllättäen Octavianus solmi kuitenkin liiton Antoniuksen kanssa. Liiton alullepanijana oli Marcus Aemilius Lepidus, joka myös oli entinen Julius Caesarin upseeri.
Herodes Petrassa nabatelaisten hallitsija Malkhos otti Herodeksen tylysti vastaan ja lähetti hänet pois maasta. Herodes matkusti ensin Aleksandriaan, missä Kleopatra otti hänet vastaan ja yritti houkutella Herodesta alaisekseen. Herodes torjui Kleopatran tarjouksen ja jatkoi matkaansa Roomaan, missä hänen vanha ystävänsä Marcus Antonius otti hänet hyvin vastaan. Antoniuksen ja Octavianuksen ansiosta Rooman senaatti julisti Herodeksen Juudean kuninkaaksi.
Kleopatra VII Caesarin salamurhan jälkeen Roomaa hallitsi toinen triumviraatti, jossa valtakunnan itäiset osat jäivät Marcus Antoniuksen haltuun. Vuonna 41 eaa. Antonius matkusti Vähä-Aasiaan ja kutsui Kleopatran luokseen Tarsokseen, Kilikiaan ottaakseen selvää tämän politiikasta. Kleopatra tarttui tilaisuuteen tehdäkseen vaikutuksen Antoniukseen, ja kreikkalainen historioitsija Plutarkhos ikuisti jälkikäteen Kleopatran saapumisen kuuluisasti näin:
Pupienus Pupienuksen ja Balbinuksen poistuessa Juppiter Optimus Maximuksen temppelistä, missä uudet keisarit oli valittu, heitä vastassa oli vihainen väkijoukko, joka ajoi uudet keisarit henkivartioineen takaisin temppeliin. Kansalaiset eivät pitäneet Pupienuksesta, joka oli osoittautunut ankaraksi toimiessaan kaupunginprefektinä ennen Gordianusten kapinaa. He myös vaativat, että edesmenneen Gordianus I:n 13-vuotias tyttärenpoika Marcus Antonius Gordianus nimitettäisiin caesariksi. Tähän suostuttiin, jolloin väkijoukko rauhoittui.
Mao Zedongin mausoleumi Mao Zedongin mausoleumi () on Mao Zedongin kunniaksi rakennettu mausoleumi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao oli Kiinan kommunistisen puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Mausoleumi on avoinna kaikille halukkaille vieraille päivittäin kello 9.00–15.00. Maon palsamoitu ruumis on näytteillä lasiarkussa.
Mao Zedongin patsas Mao Zedongin patsas on patsas Mao Zedongin kunniaksi. Patsas sijaitsee Tianfun aukiolla Chengdun kaupungissa Sichuanin maakunnassa Kiinan kansantasavallassa. Patsas on 30 metriä korkea. Tyyliltään patsas edustaa sosialistista realismia.
Jymäyttämisen taito Pitkä marssi on esimerkki Kiinan kommunistisen puolueen ja Mao Zedongin tavasta tuottaa disinformaatiota. Sotilaallinen romahdus on muutettu vaikuttavaksi tarinaksi Zedongin johtamistaidoista. Zedongin ja hänen armeijansa pakomatka oli matkalle lähteneiden noin 100 000 miehen, naisen ja lapsen päivittäinen selviytymiskamppailu, jossa suurin osa marssijoista karkasi riveistä marssin aikana. Lopullinen Mao Zedongin joukkojen vahvuus oli noin 6 000 miestä ja pieni joukko naisia. Moraalittomuus ja petollisuus ovat Mao Zedongin mukaan strategiatyön ydin. Mao Zedongin sodankäynnin strategiatyö perustui pitkälti perinteiseen harhaanjohtamisen strategiaan ja hän yhdisti sen marxilaisen ideologian propagandatyön (Carl von Clausewitz "Sodankäynnistä": massojen tunnetilan hallinta) ja leninistisen puoluekurin (Carl von Clausewitz "Sodankäynnistä": poliitikkojen ja päättäjien välinen suhde) kanssa symbioottiseksi kokonaisuudeksi.
Mao Zedong Tammikuussa 1920 kun Mao oli Pekingissä, Yangin isä kuoli. Myöhemmin samana vuonna Maon palattua Changshaan hän asui yhdessä Yangin kanssa koulussa, jonka rehtori hän oli. He eivät kuitenkaan olleet naimisissa ja Mao petti Yangia usein muiden naisten kanssa. Mao ja Yang menivät naimisiin vuoden 1920 lopulla ja muuttivat lopullisesti asumaan yhteen. Koska Mao ja Yang eivät menneet perinteisten rituaalien mukaan naimisiin eikä avioliittoja tuolloin Kiinassa yleensä rekisteröity, ei liitosta ole virallista todistusta.
Mao Zedong Vuonna 1964 julkaistiin kuuluisa teos "Otteita puhemies Mao Zedongin teoksista" eli "Pieni punainen kirja", jossa esiteltiin Mao Zedongin ajatuksia. Teoksesta tuli maailman toiseksi yleisin kirja heti Raamatun jälkeen. Seuraavana vuotena Zedong julkaisi 23 kohtaa, joissa hän kehotti kansalaisia arvostelemaan vapaasti kaikkia Kiinan johtajia, lukuun ottamatta häntä itseään. Tästä liikkeelle lähtenyt kulttuurivallankumous synnytti punakaarteja, innostuneesta nuorisosta koostuvia laumoja, jotka perustivat omia tuomioistuimia ja hävittivät vapaasti vanhoja kulttuurimerkkejä Kiinasta.
Mao Zedong Mao Zedong syntyi suhteellisen vauraan maanviljelijäperheen kolmanneksi lapseksi Shaoshanin kylässä. Hänellä oli kaksi veljeä, Zemin ja Zetan sekä yksi sisko.
Mao Zedong Changshassa perustettiin aseellinen opiskelijaliitto, johon kuuluivat myös opettajat. Maokin liittyi opiskelijaliittoon ja oli sen lehden, "Xiangjoenin", päätoimittaja. Lehti ei ollut kovin merkittävä Maon vastatessa yksin suurimmasta osasta sen sisältöä ja sitä ilmestyi vain neljän numeron verran. Jatkossa Mao kirjoitti artikkeleja muihin lehtiin. Maon äiti kuoli 5. lokakuuta 1919 ja ehkä sen innoittamana osa artikkeleista käsitteli miesten ja naisten tasa-arvoa, jota Mao kannatti.
Mao Zedong Mao Zedong menehtyi 9. syyskuuta 1976 sairauskohtaukseen 82-vuotiaana Pekingissä. Hänen ruumiinsa palsamoitiin ja vietiin Pekingissä sijaitsevaan mausoleumiin, joka nykyisin toimii suosittuna matkailukohteena.
Mao Zedong Mao Zedong ( , kohteliaisuusnimi: Rùnzhī 润芝, 26. joulukuuta 1893 – 9. syyskuuta 1976) oli kiinalainen kommunisti, sotilas ja poliitikko, joka kehitti maolaisuutena tunnetun opin ja kommunistisen suuntauksen.
Mao Zedong Koska feodaaliajan Kiinassa – 1900-luvun alun Kiina oli yhä feodalistinen – ainoa keino päästä yhteiskunnan paremmille paikoille ja aina mandariiniksi asti, oli opiskelu, ja varsinkin kungfutselaisten klassikkojen opiskelu, Yichang toivoi kuitenkin poikansa jatkavan opiskelua. Niinpä Yichang ja Mao tekivät sopimuksen, että isä rahoittaisi Maon opinnot, jos Mao menisi naimisiin serkkunsa kanssa. Avioliitto Maoa neljä vuotta vanhemman Luó Yīxiùn (罗一秀) kanssa solmittiin 1907, jolloin Mao oli 14. Järjestetty avioliitto ei kuitenkaan ollut varsinaisesti Maon mieleen ja hän alkoi vihata järjestettyjä avioliittoja. Mao ja Luo ehtivät olla naimisissa alle kolme vuotta. Luo kuoli punatautiin 1910 ja Mao jäi 16-vuotiaana leskeksi.
Kiinalainen nimi Kiinalaisessa kulttuurissa nimet kirjoitetaan aina järjestyksessä "sukunimi−etunimi" (esim. Mao Zedong, ei "Zedong Mao"). Henkilöitä puhutellaankin joko koko nimellä tai pelkällä sukunimellä. Etunimeä käytetään lähinnä perhepiirissä.
Mao Zedong Maon valtakauden aikana pakkotyössä, nälänhädissä (esimerkkinä suuri Kiinan nälänhätä) ja ”puhdistuksissa” kuoli arviolta yhteensä noin 40–70 miljoonaa kiinalaista, mikä tekee Maosta suuremman murhaajan kuin esimerkiksi Adolf Hitler ja Josif Stalin. Tästä huolimatta Kiinan väkiluku myös kasvoi hänen valtakaudellaan 26 vuodessa noin 500 miljoonasta lähes miljardiin. Hänestä käytetään usein nimitystä ”puhemies Mao”.
Mao Zedong Kaikissa Maon sisarusten nimissä esiintyy sama "ze" (泽) kuin Maon Zedong-nimessäkin. Tämä on tyypillinen kiinalainen nimeämistapa. Zedong-nimi tarkoittaa "idän valaisijaa" ("ze", valaista; "dong", itä). Veljien nimet olivat Zemin ja Zetan, jossa Zemin tarkoitti kansan valaisijaa ja Zetan "tanin" valaisijaa (jossa "tan" mahdollisesti tarkoittaa Xiangtanin maakuntaa). Sukunimi Mao (毛) merkitsee karvaa.
Kiinan sisällissota Pääosin sisällissota päättyi, kun Mao Zedongin johtamat kommunistit voittivat sodan ja aktiiviset taistelut loppuivat vuonna 1950. Virallisesti rauhaa ei ole koskaan solmittu. Sisällissodassa kuoli noin 12 miljoonaa ihmistä.
Mao Zedong Sodan päätyttyä Kiina vajosi uudelleen sisällissotaan, jonka kommunistit lopulta voittivat. Valtavia tappioita ja menetyksiä kokenut Puna-armeija valloitti entisen Qing-dynastian aikaisen pääkaupungin, Pekingin. Tšiang Kai-šek ja hänelle uskolliset sotilaat pakenivat Taiwanin saarelle. 1. lokakuuta 1949 Mao Zedong julisti Kiinan kansantasavallan syntyneeksi, minkä jälkeen Kiinan pääkaupunki siirtyi Nanjingista uudestaan Pekingiin. Mao kävi valtiovierailulla Moskovassa 4. tammikuuta 1950.
1970-luku Kiinan johtaja Mao Zedong kuoli vuonna 1976 ja niin sanottu neljän kopla kukistui Hua Guofengin ottaessa maan johdon. Kiinan vallanvaihdoksen seurauksena maan suhteet sen eurooppalaiseen liittolaiseen Albaniaan kylmenivät.
Mao Zedong Kiinasta alettiin tehdä kommunistista valtiota, ja Mao halusi kollektivisoida maan mahdollisimman nopeasti. Maassa laitettiin toimeen myös joukko uudistuksia, kuten vuonna 1956 käynnistetty sadan kukan kampanja ja sitä seurannut oikeistonvastainen kampanja. Mallia hallintoon katsottiin kuitenkin edelleen Neuvostoliitosta, ja Neuvostoliiton mallin mukaan pyrittiin nostamaan esiin raskasta teollisuutta. Niinpä vuonna 1958 Mao Zedong käynnisti taloudellisen ja sosiaalisen suunnitelman nimeltä ”Suuri harppaus” (kiin. 大跃进, Dàyuèjìn).
Pieni punainen kirja Otteita puheenjohtaja Mao Zedongin teoksista, joka tunnetaan länsimaissa parhaiten nimellä Pieni punainen kirja, on kokoelma sitaatteja Kiinan kommunistisen puolueen puhemies Mao Zedongin puheista ja kirjoituksista. Vuonna 1964 ensimmäisen kerran julkaistu teos koostuu 427 sitaatista, jotka on jaettu teemoittain 33 lukuun.
Mao Zedong Mao meni kouluun Wenin piirikunnassa. Koulumaksut olivat melko korkeita, mutta Mao ja hänen äidinpuoleinen sukunsa painostivat Yichangia, joka lopulta suostui maksamaan Maon koulu- ja majoitusmaksut. Mao oli tässä koulussa vain muutamia kuukausia, minkä jälkeen hän aloitti opiskelun Changshassa 1911.
Mao Zedong Lääkäreitä Mao inhosi näiden pessimistisyyden vuoksi. Mao ei myöskään peseytynyt päiväkausiin. Myös säännöllinen päivärytmi oli Maolle kauhistus. Maoa hoitanut lääkäri Li Zihui kertoi Maon kammonneen asioiden jämähtämistä paikoilleen ja Zihuin mukaan Mao rakasti mullistuksia. Päämääräänsä pyrkiessään Mao ei välittänyt kuolevien ihmisten määrästä.
Mao Zedong Maon mentyä toisen kerran naimisiin Komintern alkoi nähdä enemmän vaivaa saadakseen aikaan punaisen vallankumouksen Kiinassa. Kiinaan lähetettiin neuvostoliittolaisia agitaattoreita ja Komintern ryhtyi aktiivisesti rahoittamaan kiinalaisten kommunistien toimintaa. Päätettiin järjestää Kiinan kommunistisen puolueen ensimmäinen puoluekokous, ja muutamille kiinalaisille kommunisteille, joukossa Mao Zedong, lähetettiin kutsukirjeet.
Mao Zedongin mausoleumi Joidenkin väitteiden mukaan mausoleumissa oleva ruumis ei ole oikea Mao, vaan häntä esittävä vahanukke.
Chen Boda Chen Boda toimi Mao Zedongin poliittisena sihteerinä 1937–1941, ja hänellä oli merkittävä rooli vuonna 1942 käynnistetyssä puolueen ”oikaisukampanjassa”. Myöhemmin hän alkoi julkaista Maon ajattelua käsitteleviä kirjoitelmia ja saavutti aseman Maon ajatusten johtavana tulkitsijana. Hänen läpimurtoaan tällä saralla edustivat 1951 julkaistu essee ”Mao Zedongin teoria Kiinan vallankumouksesta on yhdistelmä marxismi-leninismiä ja Kiinan vallankumousta” ja kirja ”Mao Zedong Kiinan vallankumouksesta”. Chenillä oli merkittävä rooli Maon henkilökultin luomisessa. "Pienen punaisen kirjan" sisältämät otteet Maon kirjoituksista ovat pääosin hänen valikoimiaan. Kiinan kansantasavallassa Chen luonnosteli monet "Kansan päivälehden" tärkeistä artikkeleista. Vuonna 1958 hänestä tuli puolueen julkaiseman teoreettisen "Hongqi" (”punalippu”) -lehden päätoimittaja. Chen valittiin puolueen keskuskomiteaan 1946, politbyroon varajäseneksi 1956 ja täysjäseneksi 1966.
Mao Zedong Lin mukaan Maon emotionaaliset kyvyt olivat todella vajavaiset. Mao ei tuntenut rakkautta eikä lämpöä. Mao oli Li Zhisuin mukaan tunteeton, persoonallisuushäiriöstä kärsinyt vainoharhainen narsisti: Mao närkästyi todella herkästi kritiikistä, syytti puoluetovereitaan salaliitoista ja laittoi palvelijat maistamaan ruokiaan pelätessään tulevansa myrkytetyksi.
Mao Zedong Tuohon aikaan Mao teki kahta työtä; rehtorin ja toimittajan. Kahden ammatin harjoittajana Mao joutui tekemään paljon. Puolueelta saatavat tukirahat merkitsivät huomattavaa helpotusta tähän ja on luultavaa, että Mao käytti osan saamistaan rahoista omaksi edukseen. Joka tapauksessa Mao ansaitsi töistään ja puolueen rahoista sen verran, että pystyi lokakuussa 1921 perustamaan vaimonsa Yang Kaihuin kanssa yhteisen kodin.
Mao Zedong Samoihin aikoihin suhteet Neuvostoliittoon kylmenivät suorastaan vihamielisiksi. Mao piti valtaannoussutta Nikita Hruštšovia liian oikeistolaisena ja kuvaili Neuvostoliittoa ”revisionistiseksi luopioklikiksi”.
Mao Zedong Maon henkilökulttia alettiin rakentaa hänen valtaannousunsa jälkeen 1949. Henkilökultti kohosi mahtavaksi työkaluksi, jota Mao myös käytti vihollistensa lyömiseen ja oman valtansa pönkittämiseen. Mao alkoi esiintyä enenevässä määrin Kiinan kommunistisen puolueen propagandajulisteissa varhaiselta 50-luvulta eteenpäin.
Mao Zedong Vuoden loppuun mennessä kymmeniä tuhansia kommunisteja oli surmattu. Niinpä Mao lähti nyt vainoja pakoon, mutta se ei ollut helppoa, sillä kiinalaisten yleinen mielipide Kuomintangin hallitsemilla alueilla oli kommunisminvastainen.
Mao Zedong Kun Mao syntyi 1893, hän oli perheen kolmas poika, mutta kaksi hänen vanhempaa veljeään kuolivat lapsuusvuosinaan. Maon veljet Zemin ja Zetan syntyivät vuosina 1896 ja 1905. Varhaislapsuutensa Mao vietti varsin helppoa elämää äitinsä perheen Wenien luona näiden kotikylässä. Wenien perhe kohteli Maoa oikein hyvin ja Mao rakasti äitiään suuresti. Tänä aikana hän teki kevyitä töitä ja opetteli lukemaan.
Mao Zedong Puolueen perustamisen aikaan Chen antoi Maolle tehtäväksi avata Changshaan kommunistista kirjallisuutta myyvän kirjakaupan. Kirjakaupan omistajana 27-vuotias Mao oli siis mukana levittämässä kommunistisia aatteita. Myöhemmin Mao oli mukana perustamassa Changshaan kommunistisen puolueen haaraosaston ja oli värväämässä ihmisiä kommunistisiin ammattiliittoihin. Samaan aikaan Mao aloitti suhteen kahdeksan vuotta itseään nuoremman Yang Kaihuin kanssa.
Mao Zedong Kiinan kommunistisen puolueen ensimmäisenä puheenjohtajana Mao johti kommunistit voittoon Kiinan sisällissodassa, ja 1. lokakuuta 1949 hän perusti Kiinan kansantasavallan, jota johti suvereenisti kuolemaansa saakka.
Mao Zedong Liu Shaoqi ja Deng Xiaoping olivat luoneet käytännönläheistä hallintomallia Kiinassa, mutta Mao ei katsonut sen vastaavan kommunismin ihanteita. Toisaalta taiteessa arvosteltiin Kiinan johtajia, epäsuorasti myös Maoa.
Maolaisuus Maolaisuus eli Mao Zedongin ajattelu (kiinaksi: 毛泽东思想, pinyin: "Máo Zédōng sīxiǎng") eli marxismi-leninismi-maoismi on kiinalaisen Mao Zedongin (1893–1976) ajatuksiin pohjautuva marxismi-leninismin suuntaus. Kansainvälinen maolainen liike syntyi 1960-luvulla sen jälkeen, kun Kiinan kansantasavalta Maon johdolla toi julki erimielisyytensä Neuvostoliiton johdon kanssa. Mao arvosteli neuvostoliittolaista sosialismia jo Josif Stalinin eläessä, mutta kiistat kärjistyivät Nikita Hruštšovin noustua johtoon. Mao piti esimerkiksi Hruštšovin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) 20. edustajakokouksessa 1956 esittämää Stalin-kritiikkiä ”yksipuolisena ja parjaavana” ja syytti puoluetta revisionismista. Maolaiset ovatkin kutsuneet itseään anti-revisionisteiksi korostaen aatteensa oikeaoppisuutta. Sanaa maolaisuus käyttivät varsinkin aiemmin lähinnä näiden vastustajat, mutta suhtautuminen siihen on nykyään lieventynyt ja monet anti-revisionistit kutsuvat itseään avoimesti maolaisiksi.
Mao Zedong Sen sijaan useimmat hänen kampanjoistaan, joista tunnetuimmat olivat suuri harppaus ja kulttuurivallankumous viisi vuotta myöhemmin, johtivat kymmenien miljoonien kiinalaisten menehtymiseen ja Kiinan kehityksen häiriintymiseen. Nyky-Kiinan mukaan ”Mao oli 70 prosenttisesti oikeassa”.
Mao Zedong Mao alkoi johtaa kommunistien taistelua hallitusta vastaan Shaanxista käsin, kunnes japanilaiset hyökkäsivät Kiinaan. Hän liittoutui väliaikaisesti Kuomintangin kanssa ja taisteli japanilaisia vastaan Kiinan–Japanin sodassa vuosina 1937–1945.
Mao Zedong Siinä missä hänen äitinsä hemmotteli häntä, oli Yichang tyytymätön Maon heikkoon koulumenestykseen, laiskuuteen ja saamattomuuteen työssä. Mao inhosi koko elämänsä ruumiillista työtä, ja ”sitä hän karttoi heti, kun hänen talonpojan päivänsä olivat ohitse.” Koska Maon isä oli itse työteliäs, hän inhosi Maon toimetonna oloa. Jos Maoa ei huvittanut työskennellä, Yichang hakkasi lastaan. Mao riiteli isänsä kanssa usein, mutta välillä myös ”voitti” tappelut. Yleensä isä auktoriteetillaan ja Maon elättäjänä kuitenkin voitti ja kun Mao 1907 erotettiin jälleen koulusta, isä päätti lopettaa poikansa koulutuksen maksamisen. Niinpä Mao ryhtyi nyt kokopäiväiseksi maanviljelijäksi.
Mao Zedong Vuonna 1927 Mao osallistui kuuluisaan syksyn sadonkorjuun kapinaan Changshassa, Hunanissa, jossa hän johti yhtä kommunistien armeijoista. Toinen merkittävä kapinan johtaja oli Zhou Enlai, josta myöhemmin tuli Maon ulkoministeri. Täällä Mao komensi ”Työläisten ja talonpoikien vallankumousarmeijaksi” kutsuttua osastoa, mutta armeija lyötiin lukuisissa taisteluissa. Lyödyt joukot vetäytyivät Jiangxiin, missä joukot uudelleenorganisoitiin.
Mao Zedong Tehottomuutensa vuoksi Mao ei enää osallistunut Kiinan kommunistisen puolueen 2. puoluekokoukseen vuoden 1922 heinäkuussa. Tässä kokouksessa muun muassa päätettiin Kiinan kommunistisen puolueen virallisesta liittymisestä Kominterniin. Puoluekokouksen jälkeen Mao tehostikin toimintaansa Hu'nanissa ja järjesti useita mielenosoituksia ja lakkoja. Hän oli myös usein neuvottelemassa ammattiyhdistysten puolesta. Neuvottelussa hän sattui olemaan myös silloin kun Yang Kaihui ja Mao saivat ensimmäisen lapsensa "Anyingin" ("Merkittävä Henkilö") 24. lokakuuta 1922.
Kiinan kansantasavallan historia Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin (Mao Tse-tung) julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950, Yhdysvallat vasta 1971.
Mao Zedong Punakaartilaiset kävivät intellektuellien ja maan johtajien kimppuun ja tilanne erityisesti kaupungeissa muuttui täydeksi sekasortoiseksi kaaokseksi, jota ei enää johtanut kukaan, ei edes itse Mao. Kiina vajosi anarkiaan ja kaaokseen, jonka tutkijat uskoivat pysäyttäneen maan kehityksen seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi. Mao lopetti arviolta miljoona kuolonuhria vaatineen kulttuurivallankumouksen vuonna 1969, mutta virallisesti sen katsotaan päättyneen vasta hänen kuolemaansa.
Xiang-kiina Yksi tunnetuimpia xiang-kiinan puhujia oli Mao Zedong.
Mao Zedong Jinggang-vuorilta käsin Mao laajensi tukialueensa lopulta hyvin suureksi. Kun Zhu Den armeija joka oli kärsinyt pahoja tappioita kansallismielisiä vastaan vetäytyi alueelle, se ja Maon omat joukot liittyivät yhteen ja muodostivat "Kiinan työläisten ja talonpoikien puna-armeijan". Jinggang-vuorilta käsin punaiset kävivät hyvinkin menestyksekästä sissisotaa keskushallitusta vastaan. Vuorilla Mao myös meni naimisiin paikallisen naisen, He Zizhenin kanssa.
Kiinan historia Kulttuurivallankumouksen aikana Kiina sulkeutui entistä enemmän itseensä. Kiina joutui sodan partaalle Neuvostoliiton kanssa maiden kiistellessä rajalinjasta Siperiassa. Suhde Yhdysvaltoihin oli myös vihamielinen Kiinan tukiessa Pohjois-Vietnamia Vietnamin sodassa. Lisäksi Kiina oli joutunut rajakonfliktiin Intian kanssa 1962. Suurvaltasuhteet kuitenkin paranivat 1970-luvun alussa, mistä suuri ansio kuuluu pääministeri Zhou Enlaille. Hän tapasi Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin ja ulkoministeri Henry Kissingerin ja onnistui taitavana diplomaatikkona luomaan suurvaltasuhteet Yhdysvaltoihin. On pitkälti Zhoun ansiota että Kiinan kansantasavalta sai aiemmin Taiwanille kuuluneen paikan YK:ssa vuonna 1971. Mao ei kuitenkaan ollut halukas nimeämään Zhouta omaksi seuraajakseen, sillä Zhou joutui Maon epäsuosioon tämän viimeisinä vuosina. Tämä ei olisi ollut edes mahdollista, sillä sekä Mao että Zhou alkoivat olla sairaalloisia. Zhou Enlai kuoli tammikuussa 1976. Suosittua pääministeriä surtiin aidosti ja miljoonat pekingiläiset seurasivat hänen hautajaisiaan. Virallisesti Zhoun suremista rajoitettiin ja puolueen vasemmistolaiset syyttivät häntä kapitalistiksi. Zhoun kuoleman jälkeen syntyi levottomuuksia ensin hänen kotikaupungissaan Nanjingissa, josta ne levisivät myös Pekingiin. Pekingissä tilanne kärjistyi huhtikuussa 1976 Tiananmenin aukion välikohtaukseksi, missä Zhoun surijoiden joukkio hajotettiin väkivalloin. Kommunistinen puolue syytti välikohtauksen alullepanijaksi Deng Xiaopingiä, jonka katsottiin olevan saman tien kulkija kuin edesmennyt Zhou Enlai. Mao ei enää Tiananmenin välikohtauksen jälkeisinä kuukausina ollut maan johdossa terveytensä vuoksi. Mao Zedong kuoli syyskuussa 1976.
Kiina Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao tunnettiin kirjallisuutta opiskelleena intellektuellina, joka oli noussut puolueen huipulle sisällissodan myötä. Hänen valtansa kasvoi nopeasti. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950 vaikka diplomaatit karkotettiinkin.
Mao Zedong Changshassa opiskellessaan Mao joutui kosketuksiin radikaalien liikkeiden kanssa. Tasavaltalainen kuohunta 1911 Kiinassa oli hyvin voimakasta ja Mao otti siihen osaa innokkaasti. 10. lokakuuta 1911 tapahtunut Wuchangin kansannousu kaatoi 4 000 vuotta Kiinaa hallinneen keisarinvallan ja Kiinaan perustettiin Kiinan tasavalta. Uuden tasavallan hallitsijaksi tuli Yuan Shikai, mutta tämän kuoltua 1916 Kiinan valtio käytännössä hajosi paikallisten sotapäälliköiden hallitsemiin pikkuvaltioihin.
Mao Zedong Mao pyrki samalla värväämään ihmisiä osaksi kommunistisia järjestöjä. Hän ei kuitenkaan menestynyt tässä tehtävässään kovin hyvin. Hänen värväämänsä ihmiset olivat hänen ystäviään tai jo ennestään poliittisesti aktiivisia. Jung Chan kirjoittaa: ”Toisin kuin muut perustajadiktaattorit […] Mao ei kerännyt puhetaidoillaan tai ideologisella vetovoimallaan ympärilleen intohimoista kannattajajoukkoa. Sen sijaan hän etsi lähipiiristään halukkaita rekryyttejä [tekemään haluamansa työt].” Toisaalta useimmat lausunnot ovat vastakkaisia, ja Maoa on pidetty karismaattisena johtajana.
Mao Zedong Myöhemmin Mao alkoi kuitenkin vieraantua sekä KKP:stä että Kuomintangista. Vuoden 1924 aikana hänen toimintansa alkoi passivoitua ja saman vuoden lopulla hänet hiljalleen syrjäytettiin erilaisista viroista KKP:ssä. Niinpä hän muutti takaisin vanhaan kotikaupunkiinsa Shaoshaniin. Näihin aikoihin kommunistit lujittivat edelleen valtaansa Kuomintangissa ja kansallinen puolue alkoi monilta osin muistuttaa kommunistista puoluetta. Tämän ajan Mao vietti Shaoshanissa toimien enemmän tai vähemmän aktiivisesti kansallisessa puolueessa.
Mao Zedong Vuoden 1919 lopulla opiskelijat ja opettajat Hunanin maakunnassa yrittivät syrjäyttää sotapäällikkö Zhang Jingyaonn. Mao oli osa valtuuskuntaa, jonka tarkoituksena oli mennä Pekingiin esittämään keskushallitukselle anomuksensa Zhangin syrjäyttämiseksi. Valtuuskunta kuitenkin epäonnistui tavoitteessaan. Kyseisellä matkalla Mao kuitenkin tapasi erilaisia kiinalaisia radikaaleja, muun muassa entisen opettajansa Li Dazhaon ja tuonaikaisen Kiinan merkittävimmän marxilaisen, Chen Duxiun. Tämä suunnitteli tuolloin perustavansa Kiinan kommunistisen puolueen.
Kuvamanipulaatio Kiinan kansantasavallassa Mao Zedongin vieressä seisoneet neljän koplan jäsenet poistettiin valokuvista.
Mao Zedong Mao palasi Shaoshaniin kahdeksanvuotiaana vuonna 1902. Isänsä kotikylään tultuaan nuori Mao alkoi opiskella yksityisopettajan johdolla. Tuohon aikaan kiinalainen opiskelu käsitti suurelta osin kungfutselaisten teosten ulkoa opiskelua. Samaan koulutukseen kuului kiinan kielen ja historian opiskelua sekä runoutta. Maon opiskelusta ei kuitenkaan tullut mitään. 10-vuotiaana hän karkasi koulusta ensimmäisen kerran. Kaikkiaan hänet erotettiin kolmesta koulusta. Yichang ei Maon koulutuksen maksajana pitänyt tästä, ja heillä oli jatkuvasti ristiriitoja.
Uskonto Kiinassa Mao Zedongin ohjaamat nuorisojoukot palvoivat Maoa ja hänen Punaisesta kirjastaan tuli heidän pyhä kirjansa.
Deng Xiaoping Deng on ainoa henkilö Mao Zedongin ja Xi Jinpingin lisäksi, jonka nimi mainitaan kansantasavallan peruskirjassa.
Itä on punainen Itä on punainen, aurinko nousee,
Kiinasta nousee Mao Zedong.
hurraa, hän on kansan suuri vapauttaja! :|
Lin Biao Lin Biao (林彪; Pinyin Lín Biāo; Wade-Giles: Lin Piao) (5. joulukuuta 1907 – 13. syyskuuta 1971) oli kiinalainen poliittinen johtaja ja Kiinan kansanarmeijan marsalkka, joka kuului puhemies Mao Zedongin lähimpiin miehiin. Kulttuurivallankumouksen tärkeimpiin johtajiin lukeutunutta Liniä pidettiin jonkin aikaa Maon todennäköisenä seuraajana, mutta myöhemmin hänet tuomittiin petturiksi. Vuonna 1971 Lin yritti huonolla menestyksellä kaappausta Maon syrjäyttämiseksi ja kuoli lento-onnettomuudessa ollessaan pakomatkalla.