mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Stoalaisuus Antiikin ajalla eläneet stoalaiset on usein ymmärretty väärin, koska heidän käyttämänsä termit merkitsivät heidän aikanaan eri asiaa kuin nykyään. Nimitys "stoalainen" tarkoittaa nykyään usein "tunteetonta", koska stoalaiset opettivat vapautta intohimoista ja muista tunteista. Stoalaisten tavoitteena oli "apatheia" eli "tunteeton tila", "tunteiden puuttuminen" ("a-", "epä-" + "pathos", "tunne").
Hellenistinen filosofia Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle. Koulukunnan perustaja Zenon Kitionilainen sai paljon vaikutteita erityisesti Antistheneeltä ja Diogeneeltä. Stoalaiset opettivat mielenrauhan saavuttamista tunteiden hillitsemisellä ja elämällä sopusoinnussa sellaisen todellisuuden kanssa, jonka tapahtumia ihmiset eivät kykene suoraan hallitsemaan. He uskoivat jumalallisen kaitselmuksen kuitenkin loppujen lopuksi olevan ihmisten turvana.
Antiikin filosofia Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle. Koulukunnan perustaja Zenon Kitionilainen sai paljon vaikutteita erityisesti Antistheneeltä ja Diogeneeltä. Stoalaiset opettivat mielenrauhan saavuttamista tunteiden hillitsemisellä ja elämällä sopusoinnussa sellaisen todellisuuden kanssa, jonka tapahtumia ihmiset eivät kykene suoraan hallitsemaan. He uskoivat jumalallisen kaitselmuksen kuitenkin loppujen lopuksi olevan ihmisten turvana.
Kategoriat (stoalaisuus) Kategorioilla tarkoitettiin stoalaisuudessa olevan perusluokkia. Stoalaisten mukaan kategorioita oli olemassa neljä: substanssi, kvaliteetti, dispositio (taipumus, valmius) ja suhteellinen dispositio. Koska emme tunne Zenon Kitionilaiselta, Kleantheelta tai Khrysippokselta yhtään kokonaista säilynyttä teosta, tieto stoalaisista ajatuksista on koottava eri lähteistä: doksografioista ja muiden filosofien teoksista, joissa stoalaisia ajatuksia käsitellään.
Platonismi Uusplatonismi syntyi 200-luvulla keskiplatonismista. Aikakaudelle oli ominaista yhden Totuuden etsiminen ja hahmottaminen. Siksi eri filosofisia ajatuksia pyrittiin harmonisoimaan. Voidaan sanoa, että uusplatonismiin ovat vaikuttaneet kaikki antiikin suuret filosofiset koulukunnat, erityisesti platonismi, aristotelismi ja stoalaisuus. Uusplatonismin alkuunpanijana voidaan pitää Ammonios Sakkasta, ja sen merkittävimpänä edustajana ja varsinaisena oppi-isänä Plotinosta.
Stoalaisuus Tutkijat jakavat stoalaisuuden historian yleensä kolmeen kauteen:Stoalaisuus syntyi Ateenassa noin vuonna 301 eaa. Sen perustajana pidetään Zenon Kitionlaista. Päinvastoin kuin esimerkiksi epikurolaiset, Zenon valitsi opetuspaikakseen julkisen tilan. Hän opetti Ateenassa maineikkaassa Stoa poikilessa eli Kirjavassa pylväshallissa, joka sijaitsi Ateenan Agoran laidalla. Niin hänen filosofiansa sai nimensä pylväshallin ("stoa") mukaan.
Stoalaisuus Zenonin merkittävin seuraaja oli Khrysippos, jonka aikaansaannosta on suurin osa siitä mitä nykyään kutsutaan stoalaisuudeksi. Muita stoalaisuuden merkittäviä edustajia olivat Khrysippoksen opettaja Kleanthes, roomalaiset Seneca ja Marcus Aurelius, sekä Epiktetos, joka syntyi ja kuoli Kreikassa, mutta eli suurimman osan elämästään Roomassa. Myös roomalaisen Ciceron ajattelu sai paljon vaikutteita stoalaisilta, vaikka yleisesti häntä voidaankin pitää eklektikkona.
Hellenistinen taide Taiteen keskuksiksi nousivat muun muassa Aleksandria ja Pergamon aiempien Ateenan ja Kreikan sijaan. Valloitusretkien myötä laajalle levinneeseen kreikkalaiseen kulttuuriin sulautui niin itäisiä kuin läntisiä vaikutteita. Klassisen kauden taiteilijat toimivat usein esikuvina. Taiteeseen vaikuttivat myös Aristoteleen ajatukset, stoalaisuus ja epikurolaisuus. Hellenistisellä kaudella nousi myös taiteen keräily.
Günter Abel Abel opiskeli filosofiaa, historiaa ja politiikan tutkimusta Marburgin yliopistossa ja Lausannen yliopistossa. Väiteltyään filosofian tohtoriksi aiheenaan stoalaisuus hän teki habilitaation vuonna 1981. Vuosina 1999–2001 hän oli Technische Universität Berlinin varapresidentti, vuosina 2002–2005 Deutsche Gesellschaft für Philosophien presidentti. Vuodesta 2008 hän on ollut International Federation of Philosophical Societiesin hallituksen jäsen.
Stoalaisuus Stoalaiset ylistivät järkeä tunteiden hillitsemisen välineenä, ja lainasivat kyynikoilta etiikkansa pohjaksi sen ajatuksen, että hyvyys sisältyy sielun itsensä tilaan — viisauteen ja itsekuriin. Stoalainen etiikka painotti sääntöä: "Seuraa, minne järki sinut johtaa". Siksi ihmisen tulee pyrkiä vapautumaan intohimoista eli passioista — pitäen mielessä, että antiikin aikana passio tarkoitti paitsi ”intohimoa” myös ”kärsimystä”.
Stoalaisuus Stoalaiselle filosofia ei tarkoittanut pelkästään joukkoa uskomuksia tai eettisiä väittämiä — se oli elämäntapa, joka koostui jatkuvasta harjoituksesta tai koulutuksesta ("áskēsis"). Filosofisiin ja henkisiin harjoituksiin kuului logiikkaa, sokraattista dialektiikkaa ja mietiskelyä, kuolevaisuuden tutkiskelua, huomion keskittämistä nykyhetkeen, jokapäiväisten ongelmien ja mahdollisten ratkaisujen mietiskelyä, muistiinpanoja ("hypomnemata"), ja niin edelleen. Filosofia oli aktiivinen itsensä harjoittamisen ja asioiden itselleen muistuttelun prosessi.
Stoalaisuus Stoalaisilta filosofeilta ei valitettavasti, kuten A. A. Long on todennut, ole säilynyt yhtään kokonaista teosta koulukunnan kahden ensimmäisen kauden ajalta. Varhaisstoan ajalta on säilynyt lähes kokonaisena vain Kleantheen "Hymni Zeukselle". Muutoin teoksia on säilynyt ainoastaan roomalaiselta myöhäisstoan ajalta. Näihin lukeutuvat muun muassa Epiktetoksen teokset "Käsikirja" ja "Keskusteluja" sekä Marcus Aureliuksen teos "Itselleni".
Keskiplatonismi Koska keskiplatonismi sai paljon vaikutteita eri puolilta, siihen sisältyy paljon erilaisia näkemyksiä. Tämän vuoksi yhteisten piirteiden määrittäminen on vaikeaa. Keskiplatonismissa alkoi kuitenkin kaikenkattavan filosofisen järjestelmän rakentaminen, joka oli ollut vierasta Uudelle Akatemialle. Tässä keskiplatonismi joutui tukeutumaan osittaiseen synteesiin muiden koulukuntien ajattelusta. Stoalaisuus vaikutti keskiplatonismissa ennen kaikkea etiikkaan, aristotelismi logiikkaan ja uuspythagoralaisuus metafysiikkaan ja uskonnollisiin ajatuksiin.
Suuttumuksesta "Suuttumuksesta" jakautuu kolmeen kirjaan. Ensimmäinen kirja käsittelee ennen kaikkea aristoteelisen ja stoalaisen näkemyksen välisiä eroja. Perinteinen aristoteelinen näkemys, jonka mukaan hillityt tunteet ovat hyvästä (kultainen keskitie), on lähellä Novatuksen omia näkemyksiä. Stoalaisuus, joka näkee kaikki intohimot (haitalliset tunteet) pahana, on kuitenkin eri mieltä: sen mukaan suuttumus on pientä pahaa, eikä edes sellaiselle tule antaa sijaa.
Stoalaisuus Jotkut vaikutelmat voidaan hyväksyä välittömästi, mutta joillekin voidaan antaa vain eritasoinen empivä hyväksyntä, joka voidaan nimittää uskomukseksi tai mielipiteeksi ("doksa"). Voimme saavuttaa ainoastaan järjen avulla selvän ymmärryksen ja vakaumuksen ("katalepsis"). Varmaan ja toteen tietoon ("episteme"), jonka ainoastaan stoalainen viisas voi saavuttaa, voidaan päästä vain vahvistamalla vakaumus vertaisten kokemuksia ja ihmiskunnan kollektiivisia arvostelmia vastaan.
Stoalaisuus Kaikki on Kohtalon lain alaista, sillä kaikkeus toimii ainoastaan oman luontonsa ja sen hallitseman aineen luonnon mukaisesti. Ihmisten ja eläinten sielut ovat saaneet alkunsa alkutulesta, ja ovat samoin Kohtalon alaisia. Kun ihminen elää järjen ja hyveen mukaan, hän elää harmoniassa tämän jumalallisen maailmanjärjestyksen kanssa, pyrkii toimimaan oman sisäisen jumalhenkensä arvon mukaisesti, ja hyväksyy myös tämän jumalallisen järjen olemassaolon kaikissa muissa ihmisissä.
Stoalaisuus Ihmisen sielu oli osa jumalallista "logosta", ja täten kuolematon. Sielun yksilölliset piirteet olivat kuitenkin luonnoltaan tuhoutuvia, ja ne "säilyvät jonkin aikaa ja muuttuvat sitten ja hajaantuvat ja syttyvät tuleen, kun ne otetaan takaisin kaikkeuden siemenenä toimivaan järkeen ("logos spermatikos")". Koska järki on sekä ihmiskunnan että kaikkeuden taustalla, tästä seuraa, että inhimillisen elämän päämäärä on elää järjen johtamaa elämää, eli elää luonnon ja sen lakien mukaan.
Stoalaisuus Sokratesta seuraten stoalaiset opettivat, että onnettomuus ja paha ovat tietämättömyyden seurausta. Jos joku käyttäytyy huonosti, se johtuu siitä, että hän on tietämätön itsessään olevasta universaalista järjestä, ja jos hän on onneton, se johtuu siitä, että hän on unohtanut kuinka luonnollisesti kaikki todellisuudessa toimii. Filosofia toimii ratkaisuna onnettomuuteen ja pahaan. Siihen kuuluu ihmisen oman käytöksen ja tehtyjen arvostelmien tarkastelu, ja sen määrittely, ovatko ne seuranneet luonnon universaalista järjestä, vai sille vastakkaisista omista haluista.
Stoalaisuus Vaikka monet varhaiskristilliset kirkkoisät lukivat stoalaisen filosofian pakanallisiin paheisiin kaiken muun filosofian kanssa, monia sen piirteitä pidettiin kuitenkin suuressa arvossa. Tämä koski erityisesti luonnollista lakia, josta tuli merkittävä osa katolisen kirkon ja varhaisen Yhdysvaltojen maallisen julkisen moraalin oppia. Keskeinen stoalainen ajatus "Logoksesta" vaikutti kristilliseen ajatteluun Jeesuksesta ja esiintyy muun muassa Johanneksen evankeliumin alussa.
Stoalaisuus Roomalaiselta kaudelta tunnetaan kolmen ”stoalaisen marttyyrin” kohtalo keisari Neron käsissä. Musonius Rufuksen oppilaat Rubellius Plautus, Thrasea Paetus ja Barea Soranus olivat kaikki merkittäviä poliitikkoja ja stoalaisuuden kannattajia. He eivät syyllistyneet rikoksiin hallitsijaa vastaan, mutta loukkasivat tätä pelkästään korkealla moraalillaan. Nero surmautti ensin Plautuksen, ja alkoi tämän jälkeen vainota tämän kahta ystävää. Heidän kerrotaan kohdanneen kuolemansa tyynesti.
Potamon Aleksandrialainen Diogeneen mukaan Potamon yhdisteli eri filosofikoulukuntien (platonismi, peripateettisuus, stoalaisuus jne.) opetuksista niitä oppeja, jotka miellyttivät häntä eniten. Hän kirjoitti teoksen "Alkeisoppi", jossa hän esitti, että totuuden kriteereitä ovat toisaalta sielun hallitseva osa ("hēgemonikon") ja toisaalta havainto. Kaikkeuden perustoina hän piti ainetta, aikaansaavaa syytä, kvaliteetteja ja paikkaa, koska niiden kautta selviää, mistä ja minkä kautta jokin on tehty sekä millainen ja missä se on. Kaiken toiminnan päämäärä oli hyveellinen elämä.
Stoalaisuus Tavoitteena oli siis vapautua kärsimyksestä "apatheian" (kirjaimellisesti, ”ei-passioita”) kautta, missä ”apatia” tuli ymmärtää antiikin aikaisessa merkityksessä — olemalla objektiivinen, omaamalla ”selkeitä arvostelmia” todellisuudesta ja säilyttämällä mielentyyneys elämän hyvien ja huonojen hetkien aikana. Tässä stoalaisessa ajatusmaailmassa on yhtäläisyyksiä buddhalaisuuden neljän jalon totuuden kanssa: Koko elämä on kärsimystä, kärsimys johtuu elämänhalusta, kärsimyksestä voidaan vapautua, mietiskely ja hyve voivat vapauttaa kärsimyksestä.
Demokritoksen ja Epikuroksen luonnonfilosofian ero Väitöskirja koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa käsittelee Demokritoksen ja Epikuroksen näkemysten välisiä suhteita yleisellä tasolla. Johdannossa Marx esittää erääksi kysymykseksi sen, miksi Aristoteleen jälkeiset koulukunnat, erityisesti epikurolaisuus ja stoalaisuus, palasivat monessa suhteessa varhaisempaan filosofiaan: luonnonfilosofiassa esisokraattiselle pohjalle (epikurolaiset Demokritoksen ja stoalaiset Herakleitoksen ajatuksiin), ja etiikassa sokraattisiin kouluihin (kyreneläiseen ja kyyniseen filosofiaan, vastaavasti).
Kategoriat (stoalaisuus) Tietomme stoalaisesta kategoriaopista on peräisin Plotinokselta ja Simplikiokselta, ja jossain määrin myös Plutarkhokselta ja Sekstos Empeirikokselta. Plotinoksen ja Simplikioksen mukaan stoalaiset lukivat kategorioiksi seuraavat neljä:Jacques Brunschwigin esimerkin mukaan: Olen ihminen, tietty kappale ainetta, ja näin substanssi, olemassaoleva jokin. Olen mies, ja tämä yksittäinen mies joka olen, ja siksi minua kuvaa yksi omalaatuinen kvaliteetti. Istun tai seison, tietynlaisessa dispositiossa. Olen lasteni isä, kanssakansalaisteni kanssakansalainen, tietynlaisessa dispositiossa suhteessa muihin asioihin.
Stoalaisuus Antiikin aikana sanaan "tunne" sisällytettiin kuitenkin suuri joukko inhimillisiä tuntemuksia ja intohimoja, joista monet olivat kielteisiä, kuten viha, pelko, kipu, nautinto, tuska, halu, jne. Stoalaisten tarkoituksena ei ollut tunteiden täydellinen kuolettaminen, vaan niistä aiheutuvien ongelmien välttäminen niin, että turhista arvoasetelmista luovutaan. Sanalla apatia ei näin ollen tarkoitettu "tylsämielistä välinpitämättömyyttä", kuten nykyään, vaan ennemmin objektiivisuutta ja "selkeää arvostelmaa" todellisuudesta, sekä näistä seuraavaa järkkymätöntä mielenrauhaa.
Stoalaisuus Hyveiden ja paheiden dikotomian luonteesta seurasi, että suuri joukko tekoja jäi niiden välille. Asiat, jotka ovat moraalilain ulkopuolella, eli jotka eivät ole hyödyksi eivätkä haitaksi moraalin kannalta ja siksi eivät ole sen enempää vaadittuja kuin kiellettyjäkään, olivat stoalaisten mielestä yhdentekeviä ("adiafora"). Vähitellen yhdentekevät asiat alettiin jakaa edelleen kolmeen lajiin: asiat, joita tuli suosia, koska ne auttoivat elämistä luonnon mukaan; asiat, joita tuli välttää, koska ne vaikeuttivat elämistä luonnon mukaan; sekä todella yhdentekevät asiat.
Stoalaisuus Stoalaisuudelle oli ominaista maailmankansalaisuuden eli kosmopoliittisuuden korostaminen. Stoalaisten mukaan kaikki ihmiset ovat saman universaalin hengen ilmentymiä ja siksi heidän tulisi elää keskenään veljellisessä rakkaudessa ja valmiina auttamaan toisiaan. "Keskusteluissaan" Epiktetos sanoo ihmisen suhteesta maailmaan: ”Jokainen ihminen on ensisijaisesti yhteisönsä kansalainen, mutta hän on myös jumalien ja ihmisten suuren valtion jäsen, josta kaupunkivaltio on vain jäljitelmä”. Tässä on kaikuja Sokrateen opetuksesta. Epiktetoksen mukaan tämä sanoi: ”En ole ateenalainen tai kreikkalainen, vaan maailman kansalainen.”
Antiikin filosofia Huolimatta suhtautumisesta antiikin perintö vaikutti kuitenkin myös huomaamatta yleissivistyksen sekä käytettävissä olleen käsitteistön ja terminologian kautta. Ensimmäiset kristilliset kirkkoisät, kuten Justinus Marttyyri, Klemens Aleksandrialainen, Origenes ja Augustinus, olivatkin antiikin filosofian täysiverisiä kasvatteja, ja yhdistelivät filosofiassaan muun muassa platonismia ja uusplatonismia kristinuskon teologiaan. Platonismin ohella kristillisen teologian kehitykselle merkittävin koulukunta oli stoalaisuus. Teologiassa hyödynnettiin myös aristoteelisen logiikan käsitteitä.
Kategoriat (stoalaisuus) Kävi ilmeiseksi, että pelkkä ero konkreettisen substanssin ja konkreettisten kvaliteettien välille ei riittänyt logiikan perustaksi. Sokrates oli Platonin laajemmassa "Hippiaassa" esittänyt huomautuksia Anaksagoraan lähestymistapaa kohtaan, ja selittänyt kaikki ominaisuudet sitä kautta, että ne ovat kappaleissa siten kuin yksi kappale voi sisältyä toiseen. Dialogissa Hippias pyrki selittämään Sokrateelle, mitä kauneus on. Sokrates pitää selitystä, jonka mukaan kauneus on esimerkiksi kaunis neito, terveys, vauraus ja pitkä elämä, virheellisenä.
Stoalaisuus Tietoteoriassa stoalaiset uskoivat siihen, että varmaa tietoa voidaan saavuttaa järjen avulla. Totuus voidaan erottaa virhepäätelmistä, vaikka käytännössä onkin usein mahdollista päästä vain likiarvoihin. Stoalaisten mukaan aistit ottavat jatkuvasti vastaan aistimuksia: sykähdyksiä, jotka siirtyvät aistimisen kohteista aistien kautta mieleen, johon ne jättävät vaikutelmansa ("fantasia"). Mielellä on kyky tehdä arvostelmia ("synkatathesis"), eli hyväksyä tai hylätä vaikutelma. Näin se saattoi erottaa todellisuuden oikeellisen representaation väärästä.
Stoalaisuus Stoalainen "järki" ei tarkoittanut ainoastaan logiikan käyttöä, vaan se liittyi myös luontoon ja käsitykseen kaikkeudesta. Stoalaisten uskonnolliset käsitykset olivat panteistisia: kaikkeus käsitettiin jonkinlaisen maailmanjärjen ohjaamaksi. Stoalaisen kosmologian mukaan kaikkeus on aineellinen ja järjellinen substanssi, joka oli itse Jumala, tai luonto. Stoalaiset jakoivat sen kahteen osaan, aktiiviseen ja passiiviseen. Passiivinen substanssi oli aine. Aktiivinen substanssi, jota voidaan kutsua Kohtaloksi tai universaaliksi järjeksi ("Logos"), oli järjellinen eetteri tai alkutuli, joka toimii passiivisen aineen kautta.
Khrysippos Khrysippos teki pitkän ja menestyksellisen uran vastustaessaan Platonin Akatemian hyökkäyksiä. ja toivoi voivansa puolustaa stoalaisuutta, ei ainoastaan sitä vastaan jo tehtyjä, vaan myös kaikkia myöhemmin mahdollisesti tehtäviä hyökkäyksiä vastaan. Hän omaksui Zenonin ja Kleantheen opit ja kiteytti ne siihen muotoon, jonka stoalaisuus lopulta sai. Hän kehitti stoalaisten fysikaaliset teoriat ja tietoteorian ja suurelta osalta heidän muodollisen logiikkansa. Lyhyesti sanottuna Khrysippos teki stoalaisesta järjestelmästä sen, mikä se oli. Onkin sanottu, että "ilman Khrysipposta ei olisi ollut Stoaa."
Stoalaisuus Khrysippos kehitti useita vertauksia filosofian eri osa-alueiden välisistä suhteista. Erään vertauksen mukaan filosofia on kuin elävä organismi: logiikka vastaa luita ja hermoja, etiikka lihaa ja fysiikka sielua. Toisen vertauksen mukaan filosofia on kuin muna: logiikka vastaa kuorta, etiikka valkuaista ja fysiikka keltuaista. Kenties tunnetuimman vertauksen mukaan filosofia on kuin puutarha: puutarhan alueen rajaava aita vastaa logiikkaa, sen tuottamat kasvit etiikkaa ja sen maaperä, jonka pohjalta etiikan kasvusto nousee, fysiikkaa.
Academica (dialogi) Teoksen keskeinen kysymys oli kysymys tiedon saavuttamisen mahdollisuudesta. Samalla Cicero käsittelee filosofian koulukuntien, erityisesti Platonin Akatemiassa vaikuttaneiden niin kutsuttujen akateemisten skeptikoiden sekä stoalaisten, käsityksiä tieto-opista sekä koulukuntien historiaa. Stoalaisuus edustaa teoksessa sitä dogmatismia, jota skeptisismi vastusti. Teos on merkittävä lähde näiden koulukuntien ajatteluun. Teos tuo myös esille Ciceron oman skeptisismin. Hän antaa keskustelijoidensa esittää perusteluja sekä väitteiden puolesta että niitä vastaan ja antaa lukijansa valita, kumpi perustelu on vahvempi.
Hellenistinen filosofia Hellenistisellä kaudella filosofian pääasiallisena tutkimuskohteena oli etiikka. Filosofit pitivät tärkeimpänä esittää, kuinka ihminen voi saavuttaa onnellisuuden ja tasapainoisen elämän ja hallita ihmisen itsensä ulkopuolisten asioiden aikaansaamat tunteet, kuten halut ja pelot. Tällä ajalla syntyneisiin ja vaikuttaneisiin koulukuntiin kuuluivat kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus, skeptisyys ja kyreneläisyys. Näitä koulukuntia askarruttivat samanlaiset eettiset ongelmat, mutta niiden tarjoamat vastaukset poikkesivat toisistaan huomattavastikin. Aikakauden filosofikouluista merkittävimpinä pidetään stoalaisuutta, epikurolaisuutta ja skeptisyyttä.
Antiikin filosofia Kreikkalaisen filosofian kolmannella aikakaudella, hellenistisellä kaudella (noin vuodesta 300 eaa.) filosofian pääasiallisena tutkimuskohteena oli etiikka. Hellenistiset filosofit pitivät tärkeimpänä esittää, kuinka ihminen voi saavuttaa onnellisuuden ja tasapainoisen elämän ja hallita ihmisen itsensä ulkopuolisten asioiden aikaansaamat tunteet, kuten halut ja pelot. Tällä ajalla syntyneisiin ja vaikuttaneisiin koulukuntiin kuuluivat stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys. Näitä koulukuntia askarruttivat samanlaiset eettiset ongelmat, ja ne tarjosivat kukin oman vastauksensa tunteista irtautumiseen.
Stoalaisuus Stoalaisen etiikan mukaan hyvää olivat vain ihmisessä olevat hyveet, samoin pahaa vain hänessä olevat paheet. Ulkopuolelta tulevat asiat eivät olleet hyvää eivätkä pahaa, vaan yhdentekeviä. Siksi ihmisen ei tullut suhtautua niihin tunteilla, koska muuten hän kärsisi vain tuskaa. Tunteet olivat ikään kuin epätosia uskomuksia asioiden tiloista, joko jo koettuna tai vasta ennakoituna. Epätosina uskomuksina ihmisen tuli siis välttää niitä. Hänen ei tullut toivoa saavansa jotain mitä hänellä ei ole, koska hän pettyy, jos ei saavutakaan sitä. Hänen ei tullut pelätä menettävänsä jotain mitä hänellä on, koska hän kärsisi, jos pelko toteutuisi.
Kategoriat (stoalaisuus) Tällainen aineeton läsnäolo oli stoalaisille ongelma, sillä he yhtyivät Platonin "Timaiokseen" siinä, että heille asian "ousia" oli sen aine. Ongelma on helppo ymmärtää. Jos Sokrateessa on läsnä aineeton oleva "Ateenassa", joka saa aikaan sen, että hän on substantiaalisesti läsnä Ateenassa, vaikuttaa siltä, että tämä johtaa äärettömään regressioon, koska vaikuttaa siltä, että Sokrateessa olevassa aineettomassa Ateenassa olisi aineeton Sokrates, ja niin edelleen. Lopulta ei voida sanoa, mikä on oikea Sokrates ja mikä oikea Ateena. Sama argumentti soveltuu Aristoteleen muihin kategorioihin. Oliko esimerkiksi Arkhimedeessä aineeton "juokseminen", joka sai hänet juoksemaan alasti Syrakusan katuja huutaen "”heurekaa”"?
Kategoriat (stoalaisuus) Stoalaiset kehittivät kategoriaoppinsa kategoriat "dispositio" ja "dispositio suhteessa johonkin" vastaukseksi platonistien ja peripateetikkojen näkemysten aiheuttamille ongelmille. Stephen Mennin mukaan kaksi ensimmäistä kategoriaa, "substanssi" ja "kvaliteetti", esiintyvät jo Zenon Kitionilaisella. Neljäs kategoria, "dispositio suhteessa johonkin", vaikuttaa kehittyneen Ariston Khioslaisen aikaan mennessä. Kolmas kategoria, "dispositio", esiintyy ensimmäisen kerran Khrysippoksella. Neljännessä kategoriassa esiintyvä asioiden välinen suhteellisuus vaikuttaa ilmeisemmältä kuin kolmas kategoria "dispositio", joten se vaikuttaa kehittyneen ensimmäisenä.
Stoalaisuus Stoalaiset kannattivat tiukkaa determinismiä, jonka mukaan kaikkeus on tiukasti lakiensa mukaan määräytynyt kokonaisuus. Stoalaisen näkemyksen mukaan se ei kuitenkaan ollut ristiriidassa tahdonvapauden kanssa. Kleantheen vertauksen mukaan väärällä asenteella varustettu ihminen on kuin koira, joka on sidottu kärryihin ja raahautuu sen mukana minne se meneekin. Stoalainen sen sijaan korjaisi tahtoaan sopimaan yhteen maailman kanssa. Oikealla asenteella varustettu ihminen olisi siis kuin koira, joka juoksee omasta tahdostaan kärryjen mukana samaan suuntaan. Stoalainen olisi, Epiktetoksen sanoin, sairas, vaarassa, kuolemassa tai maanpaossa, mutta silti onnellinen — osoittaen näin täydellistä riippumattomuutta.
Hellenistinen taide Roomalaiset olivat keräilleet ihailemiaan kreikkalaisia veistoksia, kuten "Medicin Venus" ja "Belvederen Apollo". "Medicin Venus", jossa on Praksiteleen "Knidoksen Afroditen" vaikutusta, on luultavasti 200- tai 100-luvulla eaa. veistoksen yli 30 säilyneestä kopiosta paras. Venuksen päänliike ja torjuva asento on keimaileva, kädet korostavat kolmiulotteisuutta ja kiertyvää liikettä.Aleksanteri Suuren opettaja Aristoteles hallitsi tieteellistä ajattelua, ja monet antiikin ajan tieteelliset saavutukset ovat hellenistisen ajan tuotteita, kuten Eukleideen Elementa. Stoalaisuus ja epikurolaisuus olivat vallalla hellenistisessä filosofiassa.
Kategoriat (stoalaisuus) Mennin mukaan kolmas kategoria "dispositio" tunnistettiin todennäköisesti ensimmäisenä suhteessa hyveisiin. Sokrateen mukaan hyve oli eräänlaista tietoa. Viisas ihminen toimii hyveellisesti, koska hän näkee sen oikeaksi tavaksi toimia. Tietämätön sen sijaan ei voi välttää paheita. Stoalaiset katsoivat, että viisaalla on kaikki hyveet kokonaisuudessaan. Ariston oli katsonut, että on olemassa todellisuudessa vain yksi hyve, joka on "jollakin tavalla dispositiossa suhteessa johonkin". Tämä vaikutti liikaa megaralaiselta näkökannalta. Siksi Khrysippos luki hyveet erillisiksi, toisistaan erottamattomiksi "dispositioiksi" itsessään, ei suhteessa johonkin muuhun. Tämä oli syy sille, miksi kolmas kategoria tarvittiin.
Hyväntekeväisyydestä Seneca piti aihetta selvästikin merkittävänä, koska hän sanoi eräässä kirjeessään Luciliukselle filosofian opettavan meille ennen kaikkea, kuinka aiheen suhteen tulee toimia. Samasta aiheesta kirjoittivat tutkielmia myös useat muut filosofit, kuten Theofrastos, Epikuros, Khrysippos ja Cicero. Senecan tutkielma on kuitenkin ainoa kokonaisena säilynyt aihetta käsittelevä antiikin aikainen teos. Se on myös Senecan pisin yhteen aiheeseen keskittynyt tutkielma. Seneca yhdisteli teoksessaan erilaisia ajatuksia, koska hänen oma roomalainen kulttuuripiirinsä oli erilainen kuin se kreikkalainen kulttuuri, jossa hänen edustamansa stoalaisuus kehittyi. Samalla teos on roomalaisen yhteiskunnan käytäntöjen lähde.
Antiikin filosofia Mainittujen filosofien lisäksi ajan filosofiaan vaikutti merkittävästi kyynikoiden koulukunta, jonka perustaja Antisthenes oli hänkin Sokrateen oppilas. Muita merkittäviä kyynikoita olivat muun muassa tynnyrissä asujana tunnettu Diogenes sekä Krates. Koulukunnan filosofia oli pessimististä ja naturalistista. Antisthenes sai Sokrateelta sen periaatteen, että olemassaolon perimmäinen tarkoitus on hyve, ei nautinto. Tieto käsitettiin pelkästään käytännöllisenä toimintana, hyveen kehittämisenä. Siksi koulukunta luopui tieteellisestä tutkimuksesta ja lähes kaikesta mitä kreikkalaiset ymmärsivät koulutuksella. Kyynisyyden pohjalle kehittyi hieman myöhemmin stoalaisuus. Kyynisen koulukunnan lisäksi muita sokraattisia koulukuntia olivat kyreneläinen, megaralainen, dialektinen ja elisläinen koulukunta.
Antiikin filosofia Roomalaisia kiinnosti ennen kaikkea yksilökeskeinen etiikka, joka oli ollut tärkeässä roolissa jo hellenistisessä filosofiassa. Filosofisista koulukunnista roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja oli luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa.
Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius, sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius.
Stoalaisuus Stoalaiset katsoivat intohimoisten tunteiden olevan seurausta virheellisistä arvostelmista. Viisaalla ("sofos"), moraalisesti ja intellektuaalisesti täydellistyneellä ihmisellä, ei olisi tällaisia tunteita, koska hänellä olisi vain tosia arvostelmia. Metafysiikassa stoalaiset kannattivat sekä kosmista determinismiä että ihmisen tahdon vapautta, ja katsoivat, että ihmiselle on hyveellistä omata sellainen tahto ("prohairesis"), joka on luonnon mukainen. Tämän vuoksi stoalaiset esittivät filosofiansa elämäntapana, jossa oleellista ei ollut se, mitä henkilö sanoi, vaan se, miten hän eli. Myöhemmät roomalaiset stoalaiset, kuten Seneca ja Epiktetos, painottivat hyveen olevan ainoa asia, joka on tarpeen ihmisen onnellisuudelle. Näin stoalainen viisas oli immuuni ulkoa päin kohtaaville onnettomuuksille. Tästä on seurausta ajatus stoalaisesta mielentyyneydestä onnettomuuksien edessä, vaikkakaan yleensä ei oteta huomioon, että stoalaisuudessa vain viisaan saatettiin nähdä olevan todella vapaa, ja että kaikki moraalin huonous oli yhtä paheellista.
Antiikin Kreikan uskonto Kreikkalaiseen uskontoon ei kuulunut mitään dogmaattisia tai teologisia oppirakennelmia. Uskonnollisen elämän painopiste oli kultissa. Ihmiset saivat ajatella jumalista mitä halusivat, kunhan valtion suojeluksessa olevaa jumalten kulttia ei loukattu. Monet kreikkalaiset tunnustivat merkittävimmät, niin kutsutut olympolaiset jumalat: Zeus, Poseidon, Haades, Hera, Apollon, Artemis, Afrodite, Ares, Hefaistos, Athene, Hermes ja Hestia; lisäksi joukkoon voitiin lukea myös Hebe sekä Dionysos ja Demeter. Merkittävimpiä jumalia palvottiin eri kaupunkivaltioissa, mutta jumalten nimiin saatettiin lisätä epiteettejä, jotka ilmaisivat niiden erillistä ja paikallista luonnetta. Lisäksi monilla kaupungeilla oli omat suojelijajumalansa, kuten esimerkiksi Ateenalla Athene. Jotkut kreikkalaisen filosofian koulukunnat, kuten stoalaisuus ja platonismin eräät muodot, käyttivät kieltä, joka vaikuttaa viittaavan yhteen transsendenttiin jumaluuteen.
Kategoriat (stoalaisuus) Aristoteles oli käyttänyt "suhteessa olevan" kategoriaa jotakuinkin yleisellä tavalla seuraavasti: ”Suhteessa oleviksi sanotaan sellaisia, joiden sanotaan olevan sitä, mitä ne ovat jollekin muulle kuuluvina tai olemalla jollakin muulla lailla jonkun toisen suhteen”. Siksi hänen mukaansa "tieto" ja "tiedettävä" ovat suhteessa olevia. Tietoa voidaan selvästi pitää jonakin, joka on olemassa subjektissaan. Aristoteles itse tunnisti hyvin toisenlaisen suhteessa olemisen: ”suhteessa olemista ei koske mikään sille ominainen muutos, sillä toisesta jäsenestä tulee milloin suurempi, milloin taas pienempi tai yhtä suuri ilman, että se itse muuttuu, jos toisen jäsenen kvantiteetti muuttuu”. Ensin mainitussa tapauksessa suhteessa oleva voidaan sanoa jostakin joka on subjektissaan (kuten tieto), jälkimmäisessä tapauksessa ei (kahden kappaleen suhteelliset koot). Tämän vuoksi tarvittiin neljäs kategoria "dispositio suhteessa johonkin" selittämään, kuinka jokin asia voi olla suhteessa toiseen ilman, että subjektissa on läsnä mitään aineellista.
Cicero Cicero oli ajattelultaan eklektinen eli hänen ajattelunsa oli sekoitus monia koulukuntia, huomattavimpana näistä Vanhan ja Uuden Akatemian platonismi sekä stoalaisuus. Cicerolle filosofia oli alisteinen politiikalle ja sen tuli palvella ennen kaikkea poliittisia tarkoitusperiä. Tämän vuoksi hän ei hyväksynyt liiallista akatemialaista skeptisismiä, koska katsoi sen johtavan toimettomuuteen. Etiikkaa ja politiikkaa koskevissa kysymyksissä hän suosi enemmän stoalaista ja peripateettista ajattelua, joiden hän katsoi olevan suurimmaksi osaksi yhteneviä. Stoalaisuuden mukaan ihminen toimii osana yhteisöä, jota kohtaan hänellä on velvollisuuksia. Epikurolaisuus ei vedonnut Ciceroon laisinkaan. Tämä ei ole ihme, sillä epikurolaisten mukaan mielenrauhan säilyttäminen vaati valtiollisista kysymyksistä pidättäytymistä, mikä ei tietenkään sopinut Cicerolle. Hän kirjoittaa:
Cicero käsitteli paljon "humanitas"-käsitettä, inhimillisyyttä, joka oli tosin esiintynyt jo aiemmin roomalaistenkin piirissä ja joka oli hänen vastineensa kreikan sanalle "paideia". Siihen sisältyi ihmisten keskinäinen arvostus ja kunnioitus. Cicero esitti ajatuksia roomalaisesta rauhasta ("pax Romana") ja oikeudenmukaisesta sodasta ("bellum iustum"). Näitä voitiin myöhemmin käyttää Rooman imperiumin filosofisessa perustelussa. Cicero myös loi latinaan ensi kertaa sellaiset filosofiset käsitteet kuin "moralis" ja "qualitas" (moraali ja laatu).
Winona Ryder Ryder voitti Golden Globen parhaasta naissivuosasta elokuvassa "Viattomuuden aika" vuonna 1993. Hän sai tästä roolista myös ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa: toinen ehdokkuus tuli seuraavana vuonna elokuvasta "Pikku naisia", jossa Ryder näytteli Jo Marchia.
Winona Ryder Seuraavana vuonna Ryder näytteli ohjaaja Jim Jarmuschin elokuvassa "Night on Earth". Sen jälkeen hän esiintyi kahdessa tunnettuihin romaaneihin perustuvassa elokuvassa. Ensin Ryder näytteli Newland Archerin morsianta Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa "Viattomuuden aika". Hän sai roolistaan ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa ja voitti Golden Globen. Ryder on kuvaillut Scorsesea ”maailman parhaaksi ohjaajaksi”. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti, mutta sai arvostelijoilta kiitosta. "Bram Stokerin Draculassa" Ryder näytteli kaksoisroolissa Draculan rakkauden kohdetta Minaa sekä edesmennyttä rakastettua Elisabetaa. Ryder alkoi saada maineen ”Amerikan kullannuppuna”, ja hän oli hyvin suosittu.
Winona Ryder Vuonna 1994 Ryder valittiin Josephine Marchin rooliin Louisa May Alcottin samannimiseen romaaniin perustuvaan elokuvaan "Pikku naisia". Kriitikot kiittivät hänen suoritustaan kautta linjan. Ryder sai roolistaan myös toisen Oscar-ehdokkuutensa. Samana vuonna ensi-iltaan tuli X-sukupolvea kuvaava draamaelokuva "Reality Bites", jossa Ryderin esittämä nuori nainen etsii suuntaa elämälleen. Elokuva ei menestynyt odotetusti, mutta Ryderia kehuttiin.
Winona Ryder Winona Ryder (oik. Winona Laura Horowitz; s. 29. lokakuuta 1971 Winona, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-ehdokkaana ollut näyttelijä. Ryder tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Beetlejuice" (1988), "Äitini on merenneito" (1990), "Saksikäsi Edward" (1990), "Bram Stokerin Dracula" (1992), "Pikku naisia" (1994), "Vuosi nuoruudestani" (1999) ja "Black Swan" (2010). Vuodesta 2016 Ryder on näytellyt jännityssarjassa "Stranger Things".
Winona Ryder Ryderin ollessa kymmenvuotias perhe muutti Petaluman kaupunkiin, jossa Winona meni yläasteelle, mutta joutui koulukiusatuksi ja näin ollen suoritti lopun kouluvuodesta kotikoulussa. Samoihin aikoihin Winona aloitti näyttelemisen käymällä draamatunneilla American Conservatory Theaterissa San Franciscossa. 13-vuotiaana Ryder koe-esiintyi elokuvaan "Desert Bloom". Hän ei saanut osaa, mutta hänen nauhansa koe-esiintymisestä meni eteenpäin ja päätyi lopulta ohjaaja-käsikirjoittaja David Seltzerin käsiin. Näin Ryder pääsi ensimmäiseen elokuvarooliinsa Seltzerin vuoden 1986 elokuvassa "Lucas". Tällöin Winona päätti käyttää elokuvissa nimeä ”Ryder” oikean sukunimensä sijasta. Nimi on peräisin muusikko Mitch Ryderilta, jonka ihailija hänen isänsä oli. Ryderin seuraava elokuva oli "Ensimmäinen rakkaus" vuodelta 1987. Elokuvat menestyivät kohtalaisesti, mutta eivät vielä tuoneet Ryderille suosiota.
Winona Ryder Vuonna 1997 ilmestynyt Sigourney Weaverin tähdittämä tieteiselokuva "Alien – ylösnousemus" on "Alien"-elokuvasarjan neljäs osa ja se sai suuret lipputulot, vaikka olikin yksi sarjan heikoiten menestyneistä elokuvista. Ryderin veli Uri oli elokuvien suuri fani, joten Ryder suostui pyydettäessä elokuvaan androidin rooliin. Seuraavaksi Ryder näytteli Woody Allenin komediassa "Celebrity". Vuonna 1999 hän esiintyi pääosassa elokuvassa "Vuosi nuoruudestani", joka oli myös hänen ensimmäinen työnsä elokuvatuottajana. Angelina Jolie palkittiin sivuroolistaan Oscar-palkinnolla.
Winona Ryder Winona Laura Horowitz syntyi juutalaiseen perheeseen 29. lokakuuta 1971 Winonassa, Minnesotassa. Hänet nimettiin kotikaupunkinsa mukaan. Ryderin vanhemmat olivat kirjailijoita. Ryder oli perheen neljäs lapsi. Kaksi vanhinta lasta olivat Ryderin äidin ensimmäisestä avioliitosta. Hänen sukujuurensa ovat Romaniasta ja Ukrainasta. Ryderin isä on ateisti ja äiti uskonnoltaan buddhalainen.
Winona Ryder Suurin osa Ryderin näpistämistä vaatteista oli muotisuunnittelija Marc Jacobsin suunnittelemia. Jacobs palkkasikin Ryderin mainoskampanjaansa skandaalin jälkeen.
Winona Ryder Winona Ryder oli kihloissa Johnny Deppin kanssa kolme vuotta heinäkuusta 1990 alkaen. He tapasivat toisensa "Great Balls of Fire!" -elokuvan ensi-illassa ja alkoivat seurustella kaksi kuukautta myöhemmin. Suhteen ajan Deppillä oli käsivarressaan tatuointi ”Winona Forever”, jonka hän muutti muotoon ”Wino Forever” heidän eronsa jälkeen vuonna 1993. Suhteen päätyttyä Ryder seurusteli kolme vuotta Soul Asylum -yhtyeen johtohahmon Dave Pirnerin kanssa. Myöhemmin Ryder oli kahden vuoden ajan kihloissa näyttelijä Matt Damonin kanssa, mutta he erosivat vuonna 2000.
Winona Ryder Vuonna 2016 Ryder näytteli Joyce Byersia Netflixin jännitystieteissarjassa "Stranger Things". Ryder sai roolistaan sekä Golden Globe että SAG-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta draamasarjassa.
Doubt – Epäilys Kriitikot ylistivät päänäyttelijöiden roolisuorituksia, ja he kaikki saivatkin Oscar-ehdokkuudet vuoden 2009 Oscar-gaalassa. Viola Davis sai ensimmäisen ehdokkuutensa ja Amy Adams toisen ehdokkuutensa parhaasta naissivuosasta; Philip Seymour Hoffman sai toisen ehdokkuutensa parhaasta miessivuosasta, joka oli hänen kolmas Oscar-ehdokkuutensa; ja Meryl Streep sai kahdennentoista ehdokkuutensa parhaasta naispääosasta, joka oli hänen viidestoista Oscar-ehdokkuutensa.
Winona Ryder 12. joulukuuta 2001 Ryder pidätettiin vaatteiden ja asusteiden varastamisesta Saks Fifth Avenue -tavaratalosta Beverly Hillsissä. Häneltä löydettiin myös reseptittömiä lääkkeitä. Oikeudessa syytteet lääkkeiden luvattomasta hallussapidosta hylättiin Ryderin hankittua niille reseptit. Hänet kuitenkin tuomittiin myymälävarkaudesta yhdyskuntapalveluun ja sakkoihin. Skandaalin tuoma julkisuus ei ollut Ryderin uralle hyväksi. Tapauksesta noussut kohu herätti suurta mielenkiintoa mediassa, ja esimerkiksi internetissä myytiin t-paitoja sloganilla "Free Winona" ("Vapauttakaa Winona").
Winona Ryder Ryderin läpimurtorooli oli Tim Burtonin vuoden 1988 kauhukomediassa "Beetlejuice", jossa hän esitti rikkaan perheen goottitytärtä Lydiaa. Kriitikot kehuivat sekä elokuvaa että Ryderin suoritusta. "Beetlejuice" menestyi hyvin myös kaupallisesti. Läpimurron myötä Ryder sai pian osat satiirisesta nuorisoelokuvasta "Heathers" ja Jerry Lee Lewisin elämästä kertovasta elokuvasta "Great Balls Of Fire!". Ensin mainittu on independent-elokuva, jossa kuvataan satiirisesti kapinallista teinielämää. Arvostelijoiden reaktio oli laajalti positiivinen, mutta elokuva oli kaupallinen floppi. Sittemmin se on kuitenkin noussut kulttielokuvaksi.
Winona Ryder Vuonna 1993 Ryder tarjosi vihjeestä, joka johtaisi kotoaan siepatun 12-vuotiaan Polly Klaasin löytymiseen. Polly asui Petaluman kaupungissa, jossa Ryder oli varttunut. Ryder tarjosi palkkiota tytön turvalliseen kotiinpaluuseen johtavasta vihjeestä. Sieppauksen uhri löydettiin myöhemmin murhattuna ja tekijä tuomittiin. Winona Ryder omisti Jo Marchin roolinsa elokuvassa "Pikku naisia" tytön muistolle, sillä kirja oli ollut Pollyn suosikki.
Winona Ryder Vuonna 1990 Ryder näytteli elokuvissa "Saksikäsi Edward", "Äitini on merenneito" ja "Tervetuloa kotiin, Roxy!". Kaksi ensin mainittua olivat menestyksiä, ja Ryderin ura oli nousukiidossa. Hänen piti myös näytellä ohjaaja Francis Ford Coppolan "Kummisetä"-trilogian päätösosassa, mutta joutui kieltäytymään roolista uupumuksen takia. Roolin sai Coppolan tytär Sofia Coppola.
Dave Pirner Pirner sai huomattavasti julkisuutta myös yksityiselämässään seurustellessaan näyttelijätär Winona Ryderin kanssa 1990-luvun puolivälissä, ja esiintyi myös omana itsenään Ryderin tähdittämässä elokuvassa "Reality Bites" vuonna 1994. Tuolloin Pirner sävelsi myös musiikkia useampaan elokuvaan.
Kummisetä (elokuvatrilogia) Elokuvasarjan jokainen osa voitti monia palkintoja ja menestyi myös Oscar-gaalassa hyvin, kun sarjan ensimmäinen elokuva voitti kolme Oscaria ja toinen kuusi, mukaan lukien parhaan elokuvan ja ohjauksen Oscarit. Kolmas elokuva sai seitsemän ehdokkuutta, muttei voittanut palkintoa. Sarjassa esiintyneistä näyttelijöistä kaksi voitti Oscar-palkinnon rooleistaan: Marlon Brando esitti sarjan ensimmäisessä osassa Don Vito Corleonea ja voitti miespääosa-Oscarin. Robert DeNiro esitti nuorta Vito Corleonea elokuvan jatko-osassa jälleen Oscarin arvoisesti, mikä tekee Vito Corleonesta ainoan elokuvahahmon, jonka esittämisestä on myönnetty Oscar kahdesti. Al Pacino sai roolistaan Michael Corleonena Oscar-ehdokkuuden kahdesti: ensimmäisestä elokuvassa parhaasta miessivuosasta ja toisessa elokuvasta parhaasta miespääosasta, muttei voittanut kummallakaan kerralla. "Kummisetä III":sta ainoana näyttelijänä Oscar-ehdokkuuden sai Andy García roolistaan Vincent Mancinina.
Bradley Cooper Vuonna 2012 Cooper sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta miespääosasta elokuvasta "Unelmien pelikirja". Hän sai toisen Oscar-ehdokkuutensa heti seuraavana vuonna elokuvasta "American Hustle", tällä kertaa parhaasta miessivuosasta.
Winona Ryder Ryderin suhde näyttelijä Johnny Deppin kanssa sekä pidätys myymälävarkaudesta vuonna 2001 saivat paljon mediajulkisuutta. Varkausjupakan johdosta Ryder poistui osittain julkisuudesta muutamiksi vuosiksi. Hän on myös ollut avoin ongelmistaan ahdistuneisuushäiriön ja masennuksen kanssa.
Stanley Milgram Vuonna 2015 sai ensi-iltansa Milgramin elämästä kertova näytelmäelokuva "Experimenter", jossa Milgramia näyttelee Peter Sarsgaard ja hänen vaimoaan Sashaa Winona Ryder.
Winona Ryder Ryderin muita 2010-luvun elokuvia ovat muun muassa trillerit "The Iceman" ja "Homefront". Vuonna 2012 hän teki ääniroolin elokuvaan "Frankenweenie".
Mark Robson "Nyrkkeilysankari" (1949) oli Kirk Douglasin tähdittämä film noir -elokuva, joka sai peräti kuusi Oscar-ehdokkuutta, joista voitti yhden. "Hupsu sydämeni" (1949) sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Kaksi Oscar-ehdokkuutta sai myös "Kirkas voitto" (1951), "Haluan sinut!" (1951) saatua "vain" yhden.
Winona Ryder Ryder näytteli myös muun muassa elokuvissa "Syksy New Yorkissa" ja "Herra Deeds". Useimmat hänen 2000-luvun alussa tekemänsä elokuvat eivät juuri saaneet suosiota, mutta romanttinen komedia "Herra Deeds" oli suuri kaupallinen menestys ja Ryderin uran ensimmäinen yli 100 miljoonaa dollaria tuottanut elokuva. Samoihin aikoihin Ryder teki vierailevan yhden jakson roolin suosittuun komediasarjaan "Frendit".
Teresa Wright Wrightista tuli ensimmäinen näyttelijä, joka oli ehdolla Oscar-palkinnon voittajaksi kolmesta ensimmäisestä elokuvaroolistaan. Hän oli myös nuorin kolme Oscar-ehdokkuutta saanut näyttelijä, kunnes vuonna 2014 Jennifer Lawrence sai kolmannen ehdokkuutensa vuotta nuorempana eli 23-vuotiaana. Kolmesta ehdokkuudesta yksi päättyi voittoon, sillä Wright palkittiin vuonna 1943 parhaan naissivuosan Oscarilla roolistaan elokuvassa "Rouva Miniver".
Alan Arkin Vuoden 2006 Arkin sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa ja ensimmäisen palkintonsa elokuvasta "Little Miss Sunshine". Hän sai Oscarin parhaasta miessivuosasta ja Bafta-palkinnon samasta kategoriasta.
John Travolta Travolta tuli kuuluisaksi elokuvista "Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa" (1977) ja "Grease" (1978) sekä roolistaan Vinnie Barbarinona tilannekomediasarjassa "Terve taas, Kotter" (1975–1979). Tämän jälkeen hänen uransa kääntyi lievään laskuun, kunnes hän sai Vincent Vegan roolin Quentin Tarantinon ohjaamassa elokuvassa "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta" (1994). Hän sai roolistaan toisen Oscar-ehdokkuutensa. Ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa Travolta sai miespääroolista "Saturday Night Feverissä".
Simone (elokuva) Simone () on Andrew Niccolin ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama elokuva, joka sai ensi-iltansa 23. elokuuta 2002. Sen pääosissa esiintyvät Al Pacino, Catherine Keener, Evan Rachel Wood, Rachel Roberts, Winona Ryder ja Rebecca Romijn.
Winona Ryder Ryderin vanhemmat olivat hippejä, joiden ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa beat-runoilija Allen Ginsberg ja LSD-guru Timothy Leary, joka oli myös Ryderin kummisetä. Winonan ollessa aivan pieni perhe asui jonkin aikaa Kolumbiassa, mutta palasi Kaliforniaan vuonna 1974. He muuttivat Rainbow-kommuuniin lähelle Elkin maaseutukaupunkia, jossa elivät seitsemän muun perheen kanssa. Paikassa ei ollut sähköä, ja Ryderin ensimmäinen kiinnostus elokuviin syntyi, kun hänen äitinsä heijasti elokuvia ladossa.
Viola Davis Davis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa naissivuosasta elokuvassa "Doubt – Epäilys" (2008). Toisen ehdokkuutensa, tällä kertaa naispääosasta, hän sai "Piioista" (2011). Vuonna 2015 Davis voitti ensimmäisena mustana naisena draamasarjan parhaan naispääosan Emmy-palkinnon roolistaan sarjassa "How to Get Away with Murder".
Gordon Willis Willis aloitti elokuvaajana vuonna 1970. Willis teki paljon yhteistyötä ohjaaja Woody Allenin kanssa ja kuvasi muun muassa tämän elokuvat "Annie Hall" (1977) ja "Manhattan" (1979). Allenin vuonna 1983 valmistuneen elokuvan "Zelig " kuvauksesta Willis sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Hän toimi kuvaajana myös kaikissa "Kummisetä"-trilogian osissa ja oli Oscar-ehdokkaana trilogian viimeisestä osasta.
Sofien valinta Meryl Streep palkittiin roolisuorituksestaan sekä parhaan naispääosan Oscarilla että Golden Globella. Elokuva sai lisäksi neljä Oscar-ehdokkuutta, kaksi Golden Globe -ehdokkuutta ja kaksi Bafta-ehdokkuutta.
Russell Crowe Vuonna 1997 Crowe sai osan Curtis Hansonin menestyselokuvasta "L.A. Confidential". Parin vuoden päästä Crowe sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa tositapahtumiin perustuvasta elokuvasta "The Insider – sisäpiirissä", joka kertoo tupakkateollisuuden salaisuuksista. Seuraavana vuonna Crowe voitti Oscarin parhaasta miespääosasta elokuvassa "Gladiator". Kolmannen perättäisen ehdokkuuden hän sai elokuvasta "Kaunis mieli", jossa hän näyttelee matemaatikko John Nashia. Samasta elokuvasta hän sai myös Bafta-palkinnon. Sittemmin Crowe on nähty useissa Ridley Scottin ohjaamissa elokuvissa, joista muistettavin ja menestynein on edellä mainittu "Gladiator".
Bram Stokerin Dracula Bram Stokerin Dracula ("Bram Stoker's Dracula") on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut elokuva. Sen on ohjannut Francis Ford Coppola ja pääosissa esiintyvät Gary Oldman (Dracula), Winona Ryder (Mina Murray), Keanu Reeves (Jonathan Harker) ja Anthony Hopkins (Professori Abraham van Helsing.) Coppola pyrki tietoisesti tekemään elokuvastaan mahdollisimman uskollisen Bram Stokerin alkuteokselle, toisin kuin aiemmat Dracula-filmatisoinnit, joissa tarinaa on muokattu hyvinkin kauas alkuperäisestä. Elokuva voitti vuoden 1993 Oscar-gaalassa yhteensä kolme Oscar-palkintoa oltuaan ehdolla neljään. Puvustuksesta, äänitehosteista ja maskeerauksesta tuli palkinnot, lavastuksen palkinto meni "Talo jalavan varjossa" -elokuvalle.
Emily Watson Watsonin elokuvadebyytti oli pääosa Lars von Trierin vuoden 1996 melodraamassa "Breaking the Waves". Hän sai roolistaan ylistävät arvostelut ja ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Alun perin osaan kaavailtiin Helena Bonham Carteria, jolle voimakkaan eroottiset kohtaukset olivat kuitenkin liikaa.
Al Pacino Vuonna 1973 Pacino sai Gene Hackmanin kanssa pääroolin elokuvassa "Variksenpelätin" ja voitti Cannesin elokuvajuhlien kultaisen palmun. Samana vuonna hän myös ansaitsi ensimmäisen Golden Globe -palkintonsa sekä parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta "Serpico – kadun tiikeri", jossa hän esitti poliisi Frank Serpicoa. Vuonna 1974 hän toisti roolinsa Michael Corleonena "Kummisedän osassa II" ja sai jälleen uuden Oscar-ehdokkuuden. Seuraavana vuonna Pacinon suosio kasvoi entisestään "Hikinen iltapäivä" -elokuvan myötä, kun hän näytteli tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa pankkiryöstäjä John Wojtowiczia. Elokuvan ohjasi "Serpicon" ohjannut Sidney Lumet, ja Pacino sai elokuvan myötä neljännen Oscar-ehdokkuutensa.
Rakkaustarina "Rakkaustarina" sai seitsemän Oscar-ehdokkuutta vuoden 1970 gaalassa:Elokuva sai heikkona pidetyn jatko-osan "Oliverin tarina" (1979).
Brad Pitt Elokuvasta "12 apinaa" (1995) Pitt sai uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta miessivuosasta. Kyseisen rooli toi hänelle Golden Globe -palkinnon parhaasta miessivuosasta. Hän oli jo aiemmin Golden Globe -ehdokkaana elokuvasta "Intohimon tuulet" (1994). Kolmannen Golden Globe -ehdokkuutensa Pitt sai elokuvasta "Babel" (2006).
Cate Blanchett Blanchettin läpimurtoroolina suurempaan tietoisuuteen voidaan pitää vuoden 1998 elokuvaa "Elisabet", jossa hän esitti Englannin kuningatarta Elisabet I:tä. Elokuvasta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Blanchett on tullut tunnetuksi myös "Taru sormusten herrasta" -elokuvien Galadrielina. Vuonna 2005 Blanchett voitti Oscarin parhaasta naissivuosasta Martin Scorsesen ohjaamasta elokuvasta "Lentäjä", jossa hän esitti Katharine Hepburnia. Blanchett sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa 2007 elokuvasta "Paljastavat merkinnät". Elokuvassa "I’m Not There" Blanchett esittää Bob Dylania viiden muun näyttelijän kanssa. Rooli toi hänelle muun muassa Oscar-, SAG- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Hän on esiintynyt myös Steven Spielbergin elokuvassa "Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta" ja David Fincherin elokuvassa "Benjamin Buttonin uskomaton elämä".
Merenneito Cher, Bob Hoskins ja Winona Ryder tähdittivät vuoden 1990 elokuvaa "Äitini on merenneito" ("Mermaids").
Sofia Coppola Suurimman roolinsa Coppola teki Kummisetä-trilogian päätösosassa (1990), jossa hän näytteli Mary Corleonea alkuperäisen näyttelijän, Winona Ryderin, vetäydyttyä roolista äkillisen sairauden takia. Kriitikot eivät kuitenkaan pitäneet Coppolan roolisuorituksesta, ja hän saikin siitä vuoden huonoimman naissivuosan Golden Raspberry -palkinnon. Sen jälkeen hän jätti näyttelemisen suurimmaksi osaksi.
Peter Falk Falkin uran läpimurto oli konnan rooli elokuvassa "Murder, Inc.", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Samana vuonna hän sai Emmy-ehdokkuuden televisioroolista sarjassa "The Law and Mr. Jones". Seuraavana vuonna Falkin gangsterirooli elokuvassa "Taskullinen ihmeitä" toi hänelle toisen Oscar-ehdokkuutensa. Hän voitti ensimmäisen Emmy-palkintonsa "Dick Powell esittää" -antologiasarjan osasta ”The Price of Tomatoes”. Hän esiintyi tämän jälkeen useasti gangstereiden rooleissa, kuten elokuvassa "Chicagon Robin Hood". Lisäksi hän esiintyi edelleen teatterissa, kuten Josef Stalinina näytelmässä "Passion of Joseph D".