mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Eskolan metsärata Vetureiden normaaliin miehistöön kuuluivat veturinkuljettaja, lämmittäjä ja junamies. Veturin perään lähti kesäaikana myös palovahti resiinalla. Pikkuradan oma topparoikka huolehti radan kunnossapidosta. Ensimmäisinä toimintavuosina metsäradalta kuljetettiin koivuhalkoa VR:n höyryvetureiden polttoaineeksi, mutta muu kysyntä kasvoi pikkuhiljaa. Parhaimpina talvikausina hakkuut, lossaus ja lastaus työllistivät jopa 500 henkilöä, ollen aikoinaan alueen merkittävin työllistäjä. Liikennettä radalla kulki vuoteen 1960 saakka.
Eskolan metsärata Pikkuradan veturitalli, jota alettiin rakentaa vuoden 1921 keväällä, on edelleen pystyssä ja se korjattiin kylätaloksi vuonna 1987. Myös yksi radan kämpistä, joissa metsätyömiehet aikoinaan asuivat syksystä kevääseen, on kunnostettu Sievin Saarivedellä virkistys- ja matkailukäyttöön. Muutamien muiden kämppien raunioita on yhä havaittavissa. Suuri osa radan pohjaa on nykyään metsäautotietä ja ajettavissa suuremmilla ajoneuvoilla. Ratapohjalla on 1990-luvulta alkaen järjestetty myös "Pikkuratavaelluksia". Metsäautotien varrelle on tehty opastaulut radan historiasta ja myös radan tärkeimmät kohteet on merkitty maastoon. Purettujen kämppien sijaintipaikoille on pystytetty kämppätaulut, joissa on tietoa kunkin kämpän rakennuksista.
Eskolan metsärata Syyskuun puolivälissä 1921 radan ja kämppien rakennustöihin, sekä jonkun verran myös puutavaran lastaukseen saapui Kronstadtin kapinassa linnoituksesta 25 paennutta venäläissotilasta, jotka olivat ns. ""halpaa venäläistä työvoimaa"". Heitä ehti olla rakennustyössä kaiken kaikkiaan 107, ennen kuin heidät palautettiin jo vuoden päästä huonon kunnon vuoksi, viimeisten lähtiessä lokakuussa 1922. Heidän kohtalonsa oli synkkä, vaikka heidän sanotaan lähettäneen Neuvostoliitosta myöhemmin kortteja ja kirjeitä. Metsähallitus käytti myös vankityövoimaa, etenkin Ristilän ja Vanhanlammen kohdalla.
Jukka Eskola Eskolan ensimmäinen oma levytys oli vuonna 2001 julkaistu single "The Waves", jonka hän teki voitettuaan Nokia Young Talent -stipendin. Hänen ensimmäinen soololevynsä "Jukka Eskola" ilmestyi vuonna 2005. Levy julkaistiin myös Japanissa, ja sitä on myyty yli 5 000 kappaletta. Albumilla soittivat Eskolan lisäksi saksofonisti Timo Lassy, pianisti Jukkis Uotila, basisti Antti Lötjönen sekä rumpali Teppo Mäkynen, joka myös tuotti albumin. Eskolan toinen albumi "Hub Up" julkaistiin pelkästään Japanissa. Kolmannen soololevyn, "Walkover"in" "julkaisija oli helsinkiläinen Ricky-Tick Records. Tällä levyllä miehitys on sama kuin ensimmäisellä levyllä. Eskolan neljännen soololevyn "Jukka Eskola Orquesta Bossa" julkaisi maailmanlaajuisesti italialainen Schema Records. Jukka Eskola Soul Trion levyn julkaisi suomalainen Timmion Records. Eskolan levyjä on yhteensä myyty reilusti yli 10 000 kappaletta. Eskolan yhtyeet Jukka Eskola Quintet, Jukka Eskola Orquesta Bossa sekä Jukka Eskola Soul Trio ovat keikkailleet Suomessa ja ulkomailla.
Eskolan metsärata Koska metsähallitus oli romuttanut radan kaikki neljä omaa veturia, 1993 paikalle hankittiin korvaava veturi, Virosta löytynyt PT-4 -sotakorvausveturin piirustuksilla Tšekkoslovakiassa tehty Škoda Ktš-4 2350/1950, 0-8-0, joka kunnostettiin ulkoisesti ja museoitiin, mutta joka ei toistaiseksi ole ajokunnossa. 
Veturi tuotiin Virosta isolla lavetilla, jonka yksi pyörä antoi periksi kuljetuksen aikana. Veturi tendereineen makasi kyljellään lavetilla kuljetuksen ajan, jonka vuoksi veturin alustaan tuli kuljetuksen aikana vääntymä, jota ei voi korjata, vaan koko alusta on luultavasti uusittava jos veturi aiotaan saattaa ajokuntoon. Veturi kunnostettiin ulkoisesti ja sille rakennettiin katos.
Evon metsärata Tilanderin palveluksessa oli Lammilla enimmillään yli 400 henkilöä. Ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen 1914 sekoitti Tilanderin liiketoimet ja hänen sahayhtiönsä teki konkurssin. Evon metsärata purettiin samana vuonna ja sen kiskot myytiin Venäjälle jossa niitä käytettiin itärintamalla kasemattien raudoituksiin.
Uuno Eskola Uuno Eskola opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1914–1915, Helsingin yliopiston piirustussalissa. Piirustuksenopettajatutkinnon hän suoritti Eero Järnefeltille. Eero Järnefelt oli Eskolan pitkäaikainen henkinen tuki. Ulkomailla Eskola opiskeli Dresdenissä, Saksassa, vuosina 1919–1920. Hän teki opintomatkat Pariisiin vuonna 1931 ja Italiaan vuonna 1953. Maalaamisen alkeet Uuno Eskola oli oppinut turkulaisen Edvin Lydenin johdolla vuosina 1911–1913.
Katarina Eskola Eskola kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1960 ja valmistui valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1964. Hän työskenteli lehtitoimittajana vuosina 1963–1972, minkä jälkeen hän aloitti tutkijanuransa. Vuonna 1983 hän aloitti työskentelyn Jyväskylän yliopiston Nykykulttuurin tutkimuskeskuksessa. Eskola nimitettiin Helsingin yliopiston sosiologian dosentiksi vuonna 1984 ja Jyväskylän yliopiston sosiologian dosentiksi vuonna 1988. Vuonna 2001 Eskola nimitettiin nykykulttuurin professoriksi ja hän jatkoi tehtävässä eläkkeelle jäämiseensä vuonna 2005 asti.
Pentti Eskola (geologi) Suomen Geologinen Seura perusti vuonna 1963 Eskola-mitalin, joka jaetaan joka viides vuosi. Ensimmäinen mitali myönnettiin Pentti Eskolalle. Eskolaiitti on nimetty Pentti Eskolan mukaan.
Ilmari Eskola Ilmari Eskola muutti perheineen 1950 Jämsän Juokslahdelle jossa hän toimi kansakoulun talonmiehenä, kunnes jäi sairauseläkkeelle 1970. Eskola julkaisi esikoisromaaninsa "Kolme kunniaa" vuonna 1957. Hänen tuotantonsa kuuluu romaaneja ja näytelmä. Hän kirjoitti myös runoja joita julkaistiin Keski-Suomen kirjailijoiden antologioissa. Ilmari Eskolan runoja on lisäksi julkaistu postuumina teoksessa, joka sisältää myös Eija Eskolan kirjoittaman Ilmari Eskolan pienoiselämäkerran.
Eskola (Kannus) Eskolan kylän historiaan voi perehtyä perusteellisemmin vuonna 2007 ilmestyneestä Eskola – pikkuradan kylä teoksesta.
Pentti Eskola (yleisurheilija) Eskola saavutti pituushypyssä EM-pronssia Belgradissa 1962 tuloksella 785. Budapestin EM-kisoissa 1966 Eskola oli seitsemäs (tulos 751), mutta Tokion olympialaisissa 1964 hän ei selviytynyt finaaliin, koska hänellä oli jalkavaivoja. Suomen mestaruuden Eskola voitti vuonna 1963.
Nestori L. Eskola Euran Sorkkisten kylässä syntynyt Eskola valmistui Teollisuuskoulusta vuonna 1895. Hän toimi vastaavana mestarina muun muassa 1902 valmistuneen Kansallisteatterin rakennustyömaalla sekä myöhemmin rakennuttajana ja rahoittajana lukuisissa kohteissa eri puolilla Helsinkiä. Helsingin kaupunginvaltuustoon Eskola kuului vuosina 1912–1915 kokoomuksen edeltäjäpuolueiden edustajana. Hän oli myös Suomen rakennusmestariliiton hallituksen puheenjohtajana 1905–1924. Kunnallisneuvoksen arvonimen Eskola sai vuonna 1915.
Jukka Eskola Eskola syntyi Espoossa, mutta hänen perheensä muutti Kuopioon hänen ollessaan yksivuotias. Eskola aloitti soittamisen yhdeksänvuotiaana. Tuolloin hän valitsi soittimekseen trumpetin, koska hänen isoveljensä Jari soitti jo saksofonia. Eskola opiskeli ensin Kuopion konservatoriossa ja siirtyi Helsingin Pop & Jazz Konservatorioon vuonna 1998. Vuodesta 2001 hän on opiskellut Sibelius-Akatemiassa musiikin maisteriksi. Musiikilliseksi esikuvakseen Eskola mainitsee etenkin trumpetistit Clifford Brownin, Kenny Dorhamin ja Freddie Hubbardin.
Valfrid Eskola Eskolan äiti oli piika Amanda Idantytär. Hän oli huutolaisena yli 15 vuotta ja kävi kansakoulun sekä kaksivuotisen karjan­hoito­koulun. Eskola työskenteli maatilan karjanhoitajana Jämsässä 12 vuotta ja myöhemmin hän oli Jämsän kunnan ammattientarkastajana 1925–1927 ja Jämsän kunnan asutusneuvojana 1943–1945. Eskola sai kunnallis­neuvoksen arvonimen vuonna 1942.
Kalle Eskola Eskola kuului suurelta osin Otto Mäkilän ympärille syntyneeseen turkulaisten modernistien taiteilijaryhmään, joka sai nimen "Ryhmä 9". Eskola teki ryhmään myös pian liittyneen taidemaalari Kauko Lehtisen kanssa useita opintomatkoja ulkomaille, muun muassa vuonna 1949 kahden kuukauden matkan Pohjoismaihin sekä vuonna 1954 kolme kuukautta kestäneen matkan Italiaan, Sveitsiin, Ranskaan, Belgiaan ja Hollantiin. Eskola oli taiteilijana tunnettu erityisesti hyvästä värisilmästään ja muodontajustaan.
Raimo Eskola Lempäälän Kisaa ja Tampereen Pyrintöä edustanut Eskola saavutti seiväshypyssä SM-pronssia Kalevan kisoissa 1976. Vuonna 1975 hän sijoittui Kalevan kisoissa neljänneksi sekä vuosina 1972, 1973, 1977 ja 1980 kuudenneksi. Sisäradoilla hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1974 ja 1975. Ennätyksensä 525 cm Eskola hyppäsi Helsingissä elokuussa 1976. Hän sijoittui Katowicessa sisäratojen EM-kilpailuissa 1975 kahdenneksitoista tuloksella 520 cm. Eskola lopetti aktiiviuransa vuonna 1981.
Teemu Eskola Eskola on aikaisemmin toiminut Futsal-liigassa Porin Palloilijoiden, Golden Futsal Teamin sekä FC Jazzin päävalmentajana. Hän saavutti SM-hopeaa PoPan valmentajana vuonna 2008 ja pronssia 2009. GFT:n Eskola valmensi SM-hopealle 2010 sekä Futsal Cupin voittoon vuonna 2009.
Aarne Eskola Eskola valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi vuonna 1932. Hän toimi Riihimäen kansalaisopiston johtajana vuosina 1931–1938 ja Maalaiskuntien Liiton toiminnanjohtajana vuosina 1938–1969. Vuonna 1966 Eskola sai ensimmäisen Suomessa myönnetyn maaneuvoksen arvonimen. Hänen vaikutuksestaan kunnallisvaakuna otettiin käyttöön myös maalaiskunnissa.
Kosti Eskola Kosti Eskola (30. joulukuuta 1889 Nastola – 26. heinäkuuta 1955) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Henrik Gustaf Eskola ja Charlotta Varpenius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Siiri Erika Taittosen kanssa.
Kusti Eskola Eskola meni vuonna 1936 naimisiin Elsa Loviisa Kaskelan kanssa, ja hänellä oli vuonna 1948 syntynyt tytär Raija.
Eskola (Kannus) Eskola on kylä ja taajama Kannuksen kaupungissa Keski-Pohjanmaalla, noin 12 kilometriä Kannuksen keskustaajamasta valtatietä 28 pitkin itäänpäin. Eskolan kylässä on noin 500 asukasta, ja Eskolan taajamassa puolestaan 266 asukasta (31.12.2011). Eskolan keskustaajaman (asemanseudun) lisäksi Eskolan talouskylään luetaan asumakylät Antinoja, Hanhineva, Jaakkola, Leppilampi, Lummukka ja Rättyä. Eskolan postinumero on 69150.
Salli Eskola Eskolaa ehdotettiin useana vuonna Nobelin kemianpalkinnon saajaehdokkaaksi.
Kalle Eskola Eskolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1968.
Talvisodan täydennyslentotoiminta T-LentoR 4:n komentajana Eskolaa seurasi luutnantti Oiva Vasamies, joka määrättiin virkaan 16. tammikuuta 1940. T-LentoR 4:n koulutuslentolaivueesta tuli 29. maaliskuuta 1940 Täydennyslentolaivue 47 (T-LLv 47). Laivue lakkautettiin neljä kuukautta myöhemmin 20. heinäkuuta, ja sen henkilöstö ja kalusto siirrettiin lentorykmentti 4:n laivueille.
Uuno Eskola Uuno Eskola palkittiin vuonna 1949 Pro Finlandia -mitalilla.
Katarina Eskola Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Eskolan Tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2002.
Antti Eskola Eskolan pääteoksena voidaan pitää kaksiosaista teosta "Sosiologian tutkimusmenetelmät I – II" (1962, 1967), joita samoin kuin vuonna 1971 ilmestynyttä "Sosiaalipsykologia"-teosta käytettiin pitkään perusoppikirjoina. 1960-luvulla Eskola tutki erityisesti asenteita: muun muassa maalaisten ja kaupunkilaisten vastakkainasettelua ja isänmaakäsityksiä.
Vuojoen metsärata Vuojoen metsärata oli 1912 Eurajoelle Vuojoen kartanon maille rakennettu kapearaiteinen metsärautatie, joka kulki Eurajoen suulla sijainneesta Verkkokarin satamasta Tokinmaan perälle, lähelle Nakkilan ja Kiukaisten rajaa.
Mä en muista mitään Kappale äänitettiin 26. syyskuuta 1969 Helsingin Alppi-studiolla. Äänittäjänä toimi Jouko Ahera. Laulun tuottivat Vainio ja Pertti Metsärinne. Lisäksi Metsärinne myös sovitti kappaleen.
Hannes Eskola Anders Johannes (Hannes) Eskola (24. kesäkuuta 1885 Paavola – 26. huhtikuuta 1951 Raahe) oli suomalainen poliitikko. Eskola toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1933 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Eskola toimi myös Paavolan kunnanvaltuuston jäsenenä. Siviiliammatiltaan Eskola oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Paavolassa. Hän toimi myös Paavolan säästöpankin johtajana sekä Pohjolan Osake-Pankin Raahen konttorin johtajana. Eskolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Eskola ja Maria Turunen. Eskolan puoliso vuosina 1906–1941 oli Maria Laru, vuosina 1943–1948 Lyydia Lautiainen sekä vuodesta 1950 Anna Magdaleena Räinä (e. Tapanila). Eskola toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1937, 1940 ja 1943.
Antti Eskola Eskola valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1983 ja Lapin yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2004. Hänet nimettiin Vuoden professoriksi 1994 ja vuoden valtiotieteilijäksi 2003.
Ilmari Eskola Eskolalle myönnettiin valtion taitelijaeläke 1975 ja vuonna 1978 hän sai Jämsän Äijän arvonimen.
Jussi Eskola (Ylen urheilutoimittaja) Vuonna 2017 Eskola palasi Ylen yleisurheiluselostajaksi aisaparinaan Tapio Suominen. Vuonna 2017 hän palasi hiihdon pääselostajaksi Tapio Suomisen jäätyä sairauslomalle.
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi Eskolin-Nurmesniemi valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta 1952. Valmistuttuaan hän työskenteli Arabian taideosastolla ja sen jälkeen Nuutajärven lasitehtaalla. Armi Ratia palkkasi hänet Marimekkoon suunnittelijaksi vuonna 1953. Eskolin-Nurmesniemi on luonut muun muassa "Jokapoika"-paidan (1957) ja monia muita tunnettuja kuoseja. Hän perusti oman yrityksensä Vuokko Oy:n 1964.
Teppo Mäkynen Mäkynen on ollut mukana The Five Corners Quintetin jäsenten trumpetisti Jukka Eskolan ja saksofonisti Timo Lassyn soololevyillä rumpalina ja tuottajana. Eskolan vuonna 2005 julkaistulle albumille "Jukka Eskola" Mäkynen myös sävelsi. Lisäksi Mäkynen soittaa rivimuusikkona rumpuja Jukka Perkon Viisikko-yhtyeessä, Platypus Ensemblessä ja The Bronsonissa.
Uuno Eskola Uuno Eskola on tehnyt Enontekiön kirkkoon alttaritaulun: ”Taivaaseen astuva Kristus”. Alttaritaulu on marmorifresko saamelaisista ihmisistä ja tunturimaisemasta. Eskola on tehnyt myös Kiuruveden kirkkoon mosaiikkialttaritaulun. Samoin Iisalmen kirkon alttaritaulumosaiikki on Eskolan tekemä (1954). Kaikkiaan Eskola on tehnyt neljä alttaritaulumosaiikkia.
Uuno Eskola on myös suunnitellut 1970 vihityn Roihuvuoren kirkon (Helsinki) kastekappelin alttaritaulumosaiikin.
Uuno Eskola Uuno Eskolan vanhemmat olivat lakkitehtailija Karl Viktor Eskolin ja Eeva Kristiina Willstedt. Puoliso oli Aune Helmi Hermine Böök vuodesta 1925. Parhaimpina aikoina Uuno Eskolan lapsuuden koti oli pramea, mutta välillä isän liiketoimet epäonnistuivat ja perhe köyhtyi. Eskola muutti 11-vuotiaana Saloon veljensä Vihtorin luokse, mutta palasi kotiin kolme vuotta myöhemmin. Isää ja poikaa yhdisti isänmaallisuus. Kodista tuli suomalaisuusaatteen levittämiskeskuksia Perttelissä. Uuno Eskola omaksui ajatuksen terve ruumis, terve sielu ja tahraton mieli. Isän kuoleman jälkeen Eskola muutti takaisin Saloon. Hän alkoi harrastaa näyttelemistä ja lausuntaa sekä jatkoi kirjoittamista. Salosta Eskola muutti Helsinkiin ja sai myytyä tauluja sotarikkaille. Maaseudun asukkaat eivät olleet vielä tottuneet uuteen taiteeseen. Omaelämäkerrallinen romaani, "Veren viettelys", oli vuoden 1923 joulumarkkinoiden sensaatio. Naimisiin mennessä Eskola otti vastaan Rauman teatterinjohtajan viran. Pariskunnan koti paloi, ja aviopari muutti myöhemmin Tampereelle. Eskolasta tuli Tampereen Teatterin lavastaja ja näyttelijä seitsemän vuoden ajaksi. Eskola kehitti merkittävästi Suomen näyttämötaidetta ja kutsuttiin New Yorkiin 1933 osanottajaksi kansainväliseen lavastusnäyttelyyn yhdessä Matti Warenin kanssa. Aune ja Uuno Eskola muuttivat Helsinkiin ja Uuno rupesi vapaaksi taiteilijaksi.
Kuurilan metsärata Kuurilan metsärata oli Kalvolassa, Kuurilan aseman lähellä sijainneelta Kuurilan kartanon sahalta länteen Pirttikoskelle kulkenut, puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kapearaiteinen metsärautatie. Radan raideleveys oli 750 mm ja rataverkon pituus kaikkiaan 22 kilometriä.
Jukka Eskola Eskolalle myönnettiin vuoden 2006 Sony Jazzpalkinto, ja vuonna 2007 hänet palkittiin Pori Jazzin vuoden taiteilijana.
Seikko Eskola Vuonna 1999 Eskolalle myönnettiin valtion journalistipalkinto. Hänelle on myönnetty myös P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto.
Uuno Eskola Uuno Eskola (vuoteen 1906 Eskolin; 6. elokuuta 1889 Pertteli – 9. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija, lavastaja, näyttelijä ja kirjailija. Hän debytoi Helsingissä vuonna 1915. Hän ohjasi, käsikirjoitti, lavasti ja tuotti kaksi elokuvaa – "Ei auta itku markkinoilla" (1927) ja "Lumisten metsien mies" (1928) – ja näytteli elokuvassa "Koskenlaskijan morsian" (1923).
Taubilan hovin metsärata Taubilan hovin metsärata oli Viipurin läänin Pyhäjärvellä sijainnut kapearaiteinen rautatie. Rautatie oli käytössä 1924–1926 ja sitä käytettiin tukkien kuljetukseen Taubilan hovin kartanon metsistä Hiitola-Raasuli-radan varrella sijainneelle Myllypellon rautatieasemalle.
Pentti Eskola (geologi) Pentti Eelis Eskola (8. tammikuuta 1883 Honkilahti – 6. joulukuuta 1964 Helsinki) oli erityisesti metamorfoosia käsitelleestä työstään tunnettu suomalainen geologi. Väitöskirjansa jälkeen hän nousi maailman geologien eturiviin ja vaikutti merkittävällä tavalla alan sanaston luomiseen. Kemistin pohjakoulutuksen saaneen Eskolan väitöskirjassaan julkaisemasta teoriasta muodostui metamorfisen petrologian perusta, jota useat tutkijat ovat sittemmin hienosäätäneet. Eskola toimi Helsingin yliopistossa mineralogian ja geologian professorina 1924–1953. Hän sai Geological Society of Londonin myöntämän Wollaston Medal -palkinnon vuonna 1958.
Tapanilan metsärata Tapanilan metsärata oli Helsingin lähellä sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita ja se kulki Malmilta Tapanilaan ja edelleen Seutulan suuntaan Ruskeasantaan.
Uuno Eskola Uuno Eskola on osallistunut Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915, 1916 ja 1917. Ulkomailla hänen töitään on ollut esillä Kööpenhaminassa vuonna 1919.
Altai (kirja) Uusintapainos lisäsi myös kiinnostusta Granön valokuviin. Sen ansiosta valokuvaaja Taneli Eskola tutustui niihin. Hän otti vuonna 1997 yhteyttä Granön poikaan Olavi Granöön, joka kertoi, että valokuvat ovat säilytetty huolella ja ne ovat suvun hallussa. Eskolan ansiosta kuvat järjestettiin, konservointiin ja dokumentointiin. Eskola kokosi kuvien pohjalta Helsingin taidemuseoon "Sininen Altai" -näyttelyn Granön syntymän 120-vuotiasmuiston kunniaksi.
Ilkka Juhani Takalo-Eskola Takalo-Eskola tuli julkisuuteen 1960-luvun alussa runoilijana ja kirjoittajana. Hän avusti Pentti Saarikosken perustamaa "Uutta Kirjallisuuslehteä" ja julkaisi kaksi runokokoelmaa 1960-luvulla. Sana ja kirjoittaminen oli Takalo-Eskolalla mukana myöhemminkin, mutta 1970-luvulla hän alkoi suuntautua kuvataiteisiin. Hän tutustui Elonkorjaajat-ryhmään ja piti ensimmäisen näyttelynsä Elonkorjaajien "Halvat huvit" -galleriassa vuonna 1971.
Mikä henki meitä kantaa Mikä henki meitä kantaa: Katselen työni jälkiä on Antti Eskolan vuonna 2009 ilmestynyt muistelmateos. Eskolan mukaan kirja ei ole varsinainen muistelmateos, vaan elämäntyön pohdiskelua.
Nestori L. Eskola Vuonna 1919 Eskola osallistui heimosotiin kuuluneeseen Aunuksen retkeen ja kuului myös valloitettuja alueita hallinneeseen Aunuksen väliaikaiseen hoitokuntaan.
Evon metsärata Evon metsärata oli Lammilla ja Asikkalassa sijainnut puutavaran kuljetukseen käytetty kapearaiteinen metsärautatie joka oli käytössä 1908–1914. Radan pituus sivuhaaroineen oli 23 kilometriä ja se kulki 17 kilometrin matkan Evon valtionmetsistä Viitailan kylän läpi Vesijärven rannalla sijainneelle Kailaniemen laiturille.
Salli Eskola Salli Eskolan vanhemmat olivat maanviljelijä Vihtori Eskola ja Tyyne Rekola. Ylioppilaaksi Eskola tuli 1924 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1929 ja lisensiaatiksi 1941. Eskola toimi Lammin yhteiskoulun johtajana ja matematiikan ja luonnonopin opettajana, kunnes 1932 siirtyi Helsingin yliopiston kemian laitokselle assistentiksi. Hän väitteli 1944 orgaanisesta kemiasta aiheena ketohappojen esterikondensaatio ("Über die Esterkondensation bein den 8-Ketosäuresteern") ja samaa aihetta hän tutki myöhemminkin. Sota-aikana, 1939–1942, Eskola toimi lääketehdas Orionin kemistinä.
Jukka Eskola Jukka Harri Tapio Eskola (s. 10. kesäkuuta 1978 Espoo) on suomalainen muusikko. Hänen instrumenttinsa ovat trumpetti ja flyygelitorvi. Eskolalla on omat yhtyeensä Jukka Eskola Quintet, Jukka Eskola Orquesta Bossa sekä Jukka Eskola Soul Trio ja hän on soittanut myös muun muassa Sami Saari & Cosmo Sonicissa, Nuspirit Helsingissä, The Five Corners Quintetissa, Teppo Mäkysen Teddy Rok Sevenissä, Jimi Tenor Groupissa, Jo Stancessa, Ricky-Tick Big Bandissä sekä useissa muissa kokoonpanoissa.
Metsärinne Metsärinne on Kempeleen kunnassa sijaitseva asuinalue. Se sijaitsee noin viisi kilometriä kunnan keskustaajamasta kaakkoon Ketolanperälle päin. Alueen rakentaminen aloitettiin 1980- ja 1990-luvun vaihteessa, ja sen rakennukset koostuvat lähinnä omakoti- ja rivitaloista. Metsärinteen maaperä on hiekkapohjaista mäntykangasta. 2010-luvulla aluetta on alettu laajentaa.
Kosti Eskola Eskola oli kansakoulun käynyt ja sen jälkeen hän jatkoi yksityisopintoja vuosina 1910–1915 Saksassa Mitweidan ja Strelitzin polyteknillisissä opistoissa. Haminan taistelukoulun hän suoritti vuonna 1918.
Vuojoen metsärata Metsärata oli käytössä vuoteen 1918 saakka. Ratapohja on edelleen valtaosin näkyvissä ja käytössä metsäautotienä. Nykyisen Porintien (E8) vieressä sijaitseva entinen Etukämpän asema- ja metsätyökämppärakennus on ainoa säilynyt radan kolmesta metsäkämpästä. Tuvalla toiminut Kämpän kaffetupa -niminen yritys lopetti toimintansa syksyllä 2011.
Eskola (Kannus) Onneksi Eskolaan oli jo metsäradan toiminnan aikana syntynyt teollisuusyrityksiä kuten Eskolan Sementti ja Puu (Eskopuu Oy) ja Kolppasen sementtivalimo. Muutakin yritystoimintaa virisi ja näin Eskola säilytti menetyksistä huolimatta elinkelpoisuutensa.
Tapani Eskola Eskolan isä oli taidemaalari Uuno Eskola.
Viitaila Viitailan alueen metsien läpi on kulkenut ns. Evon metsärata. Evon metsärata oli Lammilla ja Asikkalassa sijainnut puutavaran kuljetukseen käytetty kapearaiteinen metsärautatie joka oli käytössä 1908–1914. Radan pituus sivuhaaroineen oli 23 kilometriä ja se kulki 17 kilometrin matkan Evon valtionmetsistä Vesijärven rannalla sijainneelle Kailaniemen laiturille.
Uuno Eskola Uuno Eskolan nuoruuden tuotanto oli melko ekspressiivistä. Hän käytti paljon sinistä ja ruskeaa. Tunnelma teoksissa oli alakuloinen ja runollisen mystinen. Eskola teki tuolloin suuren tilaustyön Venäjän armeijalle. Eskola oli Marraskuun ryhmän jäsen.
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi Vuokko Hillevi Lilian Eskolin-Nurmesniemi (o.s. Eskolin; s. 12. helmikuuta 1930 Helsinki) on suomalainen tekstiilitaiteilija, keraamikko ja ja taiteen akateemikko. Hänen vanhempansa olivat autoilija Bruno Jalmari Eskolin ja Elsa Alina o.s. Toivonen.
Arto Ali-Eskola Ali-Eskola tekee betoniveistoksia itse kehittämällään valutekniikalla. Hän kaivaa maahan suuren kuopan, jonne hän pystyttää aluksi veistoksen valussa tarvittavat tukirakenteet, ja sen jälkeen kaataa muottiin betonin. Veistoksen viimeistelyssä Ali-Eskola käyttää vielä savea. Ali-Eskola on tehnyt tällä tekniikalla luonnollista kokoa olevia hirvi- ja hevospatsaita ja suuren norsupatsaan. Ali-Eskola kaivertaa myös puisia reliefejä käyttäen valokuvia mallina.
Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata oli Impilahdella ja Suistamossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen käytetty metsärautatie. 10 kilometrin pituinen rata kulki Syskyjärven hovin mailta valtionrautateiden Suojärven radan varrella Vaaherjoella sijainneelle Serlachius Oy:n sahalle. Rata valmistui keväällä 1920 ja se oli käytössä vain vuoteen 1924.
Taubilan hovin metsärata Kauppaneuvos Karl Fazer osti Taubilan hovin kartanon 1918 ja hän käynnisti 1924 suuret hakkuut kartanon 2 770 hehtaarin laajuisissa metsissä. Näitä hakkuita varten rakennettiin myös kapearaiteinen metsärata. Hakkuut kestivät pari vuotta ja niiden päätyttyä rata purettiin ja liikkuva kalusto myytiin Kuurilan metsäradalle.
Espoon metsärata Metsärata rakennettiin nopeasti talvisaikana suoraan lumesta auratulle maanpinnalle ja niinpä roudan ja lumen sulettua radalla tapahtui useita junien raiteiltasuistumisia. Aluksi radalla käytettiin höyryvetureita mutta radan huonon kunnon takia ne jouduttiin korvaamaan hevosilla. Metsätöissä käytettiin kiinalaisia Mantšuriasta ja Amurin alueelta tuotuja vierastyöläisiä ja rataa kutsuttiinkin "kiinalaisrautatieksi".
Vuokko Eskolin-Nurmesniemi Eskolin-Nurmesniemelle myönnettiin taiteen akateemikon arvonimi lokakuussa 2007. Hän on Taideteollisen korkeakoulun kunniatohtori. Vuonna 1986 hän sai Ruotsin kuningasperheen myöntämän pohjoismaisen taiteen Prinssi Eugen -mitalin.
Kalle Eskola Kosti Kalervo (Kalle) Eskola (21. toukokuuta 1912 Turku – 1998) oli suomalainen taidemaalari. Hänen teoksiaan oli ensimmäisiä kertoja julkisesti esillä Viipurin taiteilijaseuran 6. vuosinäyttelyssä Viipurissa vuonna 1935.
Juhani Kivikoski Juhani Kivikoski syntyi johtaja Aarne Oskari Kivikosken ja Ida Sankalan perheeseen. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1960–1974 oli taiteilija Riitta Ilari Eskola, Uuno Eskolan tytär. Toisen kerran Kivikoski avioitui vuonna 1981, merkonomi Tellervo Korpiolan kanssa. Kivikoski tuli ylioppilaaksi 1951 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1959. Eskola-Kivikoski-Periäisen arkkitehtitoimistossa Kivikoski työskenteli 1960–1963, omassa arkkitehtitoimistossaan 1963–1981 ja Iittalan lasitehtaan johtajana 1981–1991.
Jussi Eskola Jussi Eskola (s. 1973) on suomalainen vapaa urheilutoimittaja, valokuvaaja ja kirjailija. Jalkapalloon sekä kirjoittamisessa että valokuvauksessa erikoistunut Eskola on kirjoittanut sekä yksin että yhdessä muiden asiantuntijoiden kanssa useita jalkapalloa käsitteleviä teoksia. Hän on toiminut myös kääntäjänä, hän on kääntänyt Alex Bellosin kirjoittaman kirjan "Futebol - Brasilialainen elämantapa" englannista suomeksi (alkuteos "Futebol - The Brasilian Way of Life"). Suomesta löytyy myös samana vuonna syntynyt toinen samanniminen urheilutoimittaja. Hän puolestaan työskentelee Yleisradiossa.
Jokioisten Museorautatie Veturin piti mennä Loviisan radan leventämisen jälkeen Eskolan metsäradalle ja se oli sitä varten vuonna 1960 täyskunnostuksessa VR Hyvinkään konepajalla. Eskolan liikenne ehti kuitenkin loppua juuri kunnostuksen valmistuessa.
Eskola (Kannus) Myös Eskolan metsäradan veturit vetivät viimeiset kuormansa Eskolaan ja päätyivät romuttamolle.
Harvialan metsärata Harvialan metsärata oli Vanajan kunnan (nykyisen Janakkalan) alueella VR:n Harvialan asemalta itään Sääjärvelle, Kesijärvelle ja Leppälammelle johtanut kapearaiteinen metsärautatie. Radan raideleveys oli 750 mm, varsinaisen pääradan pituus 16 kilometriä ja radan kokonaispituus sivuraiteet huomioon ottaen noin 30 kilometriä. W.Rosenlew & Co:n omistama rata oli käytössä vuosina 1917–1955.
Ilkka Juhani Takalo-Eskola Taiteellisen työnsä ohella Takalo-Eskola on toiminut Kuvataideakatemian yliopettajana ja rehtorina. Hän on ollut eläkkeellä syksystä 2000 alkaen. Elämäntyöstään Takalo-Eskola on saanut Ars Fennica -palkinnon. Hänen vaimonsa Kirsti Takalo-Eskola (5.4.1936 Viipuri - 11.5.2015 Forssa) dokumentoi Elonkorjaajien performansseja.
Jussi Eskola (koripalloilija) Eskola tunnettiin kiivaana pelaajana. Hän sai muun muassa useita pelikieltoja epäasiallisesta kielenkäytöstä. Eskolan luonne heijastui myös tämän pelityyliin, aktiiviseen vastustajien takamiesten prässäämiseen ja energiseen pelaamiseen. Eskola teki kentällä ollessaan paljon tilastoissa näkymättömiä asioita joukkueensa hyväksi.
Paharikielet Paharikielet ovat indoarjalaisten kielten pohjoiseen ryhmään kuuluvia kieliä, joita puhutaan Nepalissa, Pohjois-Intiassa ja Pakistanissa. Paharikielet jaetaan itä-, keski- ja länsipahariin, ja garhwalin kieli luetaan niiden rinnalla omaksi ryhmäkseen. Itäpaharikielistä puhutuin on Nepalin pääkieli nepali. Keskipahariin kuuluu kumaonin kieli, ja länsipaharikieliä ovat muun muassa dogri, mandeali ja sirmauri.
Newari Newari (newariksi नेपाल भाषा, "nepāl bhāṣā") on pääasiassa Nepalissa puhuttu tiibetiläis-burmalainen kieli. Ethnologuen mukaan newarilla oli vuoden 2001 väestönlaskennassa 839 000 puhujaa, ja määrä on laskusuunnassa. Kieltä kirjoitetaan hindin ja nepalin tavoin devanagari-merkistöllä.
Gurung Gurung on Nepalissa puhuttu tiibetiläis-burmalainen kieli, jota puhuu vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään 326 000 ihmistä. Kieli jaetaan itäiseen ja läntiseen gurungiin, joista molemmilla on lisäksi omia murteita. Itäisen ja läntisen gurungin puhujilla on vaikeuksia ymmärtää toisiaan, ja ISO 639 -standardissa gurung luetaankin kahdeksi eri kieleksi.
Nepalin kieli Nepali on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Nepalissa, Bhutanissa sekä joissakin Intian ja Myanmarin osissa. Noin puolet nepalilaisista puhuu nepalia äidinkielenään ja monet muut toisena kielenään. Kielellä on noin 16 000 000 puhujaa.
Auckland Englannin kieli on Aucklandin puhutuin kieli. Kaupungin toiseksi puhutuin kieli oli samoa, jota puhui 4,4% Aucklandin väestöstä.
Sarikolin kieli Sarikolin kieli on Sinkiangin alueella Kiinassa puhuttu iranilainen kieli. Kiinassa sitä nimitetään ”tadžikin kieleksi”, vaikka todellisuudessa se on varsin kaukana Tadžikistanissa puhutusta tadžikista.
Hollannin kieli Hollannin läheisimmät sukukielet ovat Alankomaiden pohjoisessa Friisinmaan provinssissa ja Pohjanmeren Friiseinsaarilla puhuttu friisin kieli, Etelä-Afrikassa puhuttu afrikaans ja Saksan pohjoisosissa puhuttu alasaksin murre ("Plattdüütsch").
Lyydian kieli Lyydia oli muinaisessa Lyydiassa, nykyisen Turkin alueella puhuttu indoeurooppalainen kieli. Se kuului anatolialaisten kielten ryhmään ja oli sukua idempänä aikaisemmin puhutulle heetin kielelle. Lyydian kieli kuoli ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua, kun kreikan kieli syrjäytti sen.
Alberton Alberton on kaupunki Gautengin provinssissa, Etelä-Afrikassa. Kaupungin puhutuin kieli on afrikaans, jota puhuu yli 40 prosenttia väestöstä. Toiseksi puhutuin kieli on englannin kieli, jota puhuu 34.6 prosenttia kaupungin väkiluvusta. Lähin suurkaupunki on Johannesburg.
Komorin kieli Komori on bantukieli, jota puhutaan Komoreilla ja Mayottella Intian valtameren länsiosassa. Kieli voidaan jakaa neljään läheiseen sukukieleen, joita puhutaan saariston eri osissa. Puhutuin variantti on Iso-Komorilla puhuttu ngazidjankomori, jota puhuu vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään noin 312 000 ihmistä. Anjouanin saarella puhuttua ndzwaninkomoria puhuu 275 000 ihmistä, ja Mayottella puhutulla maorenkomorilla on 97 000 puhujaa. Neljäs komorin variantti on Mohelin saarella puhuttu mwalinkomori, jonka puhujamäärä vuoden 2000 väestönlaskennassa oli 28 000.
Kuensel Kuensel on Bhutanin ainoa sanomalehti. Sitä alettiin julkaista vuonna 1967. Lehdessä on artikkeleita kolmella eri kielellä: dzongkhaksi (Bhutanin kansallinen kieli), englanniksi ja nepaliksi. Siinä on 28 sivua, joista 16 ovat dzongkhaksi ja englanniksi ja loput nepaliksi. Vuoteen 1996 asti sanomalehdessä oli 20 sivua, joista 12 olivat dzongkhaksi ja englanniksi ja loput nepaliksi.
Kirjoitettu kieli Kirjoitettu kieli ei ole vain puhuttua kieltä, joka on jäljennetty kirjoitetuksi, vaan se muodostaa kokonaan eri järjestelmän. Kirjoitetulla kielellä on esimerkiksi muoto, jollaista puhutulla kielellä ei ole: se on lineaarinen esitys, ja siinä voi olla rivejä, rivinvälejä, otsikoita, kappaleita ja jaksoja. Kirjoitettua kieltä ohjaa monesti myös oikeinkirjoitus, joka ei koske puhuttua kieltä.
Maithilin kieli Maithili on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Koillis-Intiassa Biharin osavaltiossa ja Nepalissa. Sillä on vuodesta 1992 lähtien ollut virallisen kielen asema Biharissa. Maithililla on noin 30 miljoonaa puhujaa Intiassa ja noin neljä miljoonaa Nepalissa.
Kirjoitettu kieli Kirjoitettu kieli on kirjoituksen eli erityisten symbolien avulla ilmaistu kieli. Toisin kuin puhuttu kieli, kirjoitettu kieli ei ole sidoksissa aikaan eikä paikkaan, vaan se voi säilyä periaatteessa ikuisesti. Siksi kirjoitettua kieltä on käytetty hallinnon kielenä ja se on edustanut puhuttuun kieleen nähden laaja-alaisempaa ja arvostetumpaa kielimuotoa. Monissa kielissä kirjoitettua kieltä merkitsevä sana tarkoittaa myös kieliyhteisön yhteistä, virallista yleiskieltä, kuten suomen "kirjakieli" ja saksan "Schriftsprache".
Vain kieli Vai on Liberiassa ja Sierra Leonessa puhuttu mandelainen kieli. Se on läheistä sukua Sierra Leonessa puhutulle konon kielelle. Vaita kirjoitetaan vailaisella tavukirjoitusjärjestelmällä, joka kehitettiin 1830-luvulla.
Kalifornia Vuonna 2005 kalifornialaisista yli 5-vuotiaista puhui äidinkielenään englantia 57,59 % ja espanjaa 28,21 %. Filipino oli kolmanneksi puhutuin kieli 2,04 % osuudella, seuraavana kiinan kieli 1,59 %, vietnam 1,4 % ja korean kieli 1,05 %.
Adelen kieli Adele on Togossa ja itäisessä Ghanassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Sillä on puhujia noin 27 300 henkilöä, joista Togossa asuu 16 300. Ghanassa ja Togossa puhutut murteet eroavat toisistaan.
Goguryeo Teoriat Goguryeon alueella puhutuista kielistä ovat osittain arkaluontoisia. Nykyinen korean kieli pohjautuu Sillan kuningaskunnassa puhuttuun kieleen, jota on kutsuttu sillan kieleksi. Sillan kieli levisi kuningaskunnan vallatessa muun Korean, mutta kysymys muiden kuningaskuntien alueella puhuttujen kielien suhteista ei ole selvä. Korealaiset tutkijat ovat käsitelleet myös goguryeon kieltä omana kokonaisuutenaan ja se on käsitetty usein korean muinaiseksi murteeksi tai vähintään sillan kielen sukulaiseksi. Historian ja nykyisten kielten maantieteellisen levinneisyyden kannalta yksi vaihtoehto Goguryeon kieleksi on saattanut olla esimerkiksi džurtšenin kielen varhainen muoto. Džurtšenin kieli on sittemmän mantšun kielen kantamuoto. Vahvoja perusteita kummallekaan näkökannalle ei kuitenkaan ole ja molemmat teoriat Goguryeossa puhutusta kielestä jäävät hypoteesin tasolle.
Etelä-Aasia Alueen kielistä eniten puhutuin on hindi lähes 422 miljoonalla puhujalla ja toiseksi puhutuin bengali noin 210 miljoonalla puhujalla. Urdu on puhuttu kieli erityisesti Pakistanissa ja Intiassa. Se on samankaltainen kieli kuin hindi. Hindin ja urdun yhteistä vaikutusaluetta sanotaan Hindustaniksi. Hindiä puhutaan joissakin Intian osavaltioissa. Myös dravidakielet ja indoarjalaiset kielet ovat alueen tärkeitä kieliä.
Bodon kieli Bodon kieli on sinotiibetiläisiin kieliin kuuluva kieli, jota puhutaan pääasiassa Intiassa ja Nepalissa. Bodo on virallinen kieli Assamissa.
Engganon kieli Enggano on Indonesiassa Sumatran ja Engganon saarilla puhuttu uhanalainen kieli. Sitä puhui vuonna 2000 äidinkielenään 700 ihmistä. Kieli voidaan luokitella austronesialaiseen kielikuntaan kuuluvaan luoteissumatralaisten kielten ryhmään, mutta toiset pitävät sitä austronesialaisia lainasanoja käyttävänä isolaattikielenä.
Onobasulun kieli Onobasulun kieli on Papua-Uudessa-Guineassa puhuttu kieli. Se kuuluu yleisuusiguinealaisen pääjakson ("Trans–New Guinea languages") bosavikielten haaraan, ja sillä on noin 700 puhujaa (vuonna 2000). Onobasulut asuvat Southern Highlands -maakunnan alueella Bosavivuoren ja Sisavuoren välimaastossa.
Romanian kieli Romania on romaaninen kieli, joka on kehittynyt latinasta. Arviolta yli 70 % sanastosta on yhteistä italian, ranskan, portugalin ja espanjan kanssa. Romanian kieli on saanut paljon vaikutteita etenkin slaavilaisista kielistä. Arviolta 10–20 % nykyromanian sanoista on slaavilaista alkuperää. Neuvostoliiton aikana Moldovassa puhuttuun romaniaan tuli enemmän uudissanoja venäjästä kuin Romaniassa puhuttuun romaniaan.
Aragonian kieli Aragonian lähimmät sukulaiskielet ovat espanja ja katalaani. Puhuma-alueensa itäosissa aragonian kieli muuttuu asteittain lähemmäksi katalaania, ja joissakin kylissä puhuttavista kielimuodoista kielitieteilijöittenkin on vaikea yksiselitteisesti sanoa, onko kielimuoto lähempänä aragoniaa vai katalaania. Tällainen kielimuoto on esimerkiksi Benásissa puhuttu benaskeesi. Aragonian kieli on vaikuttanut myös Aragoniassa puhuttavan espanjan kielen murteen eli aragonianespanjan kehittymiseen, kun espanjan kieli on levittäytynyt alueille, joilla aiemmin on puhuttu aragoniaa.
Silla Sillan valtion alueella puhutusta kielestä on käytetty termiä sillan kieli. Korean niemimaalla lienee alun perin puhuttu useita eri kieliä, joista sillan kieli oli vain yksi. Joskus väitetään, että Sillan naapurivaltioissa puhuttiin sillan kielen murretta tai jotain sen sukukieltä, mutta todennäköisintä on, että kielet eivät olleet edes sukua keskenään. Baekjen dynastinen kieli oli sukua japanille ja Goguryeon kieli oli sukua ehkäpä nykyiselle mantšulle. Sillan kieli oli puolestaan nykyisen korean kielen edeltäjä ja se levisi lopulta koko niemimaan alueelle Sillan valloitusten kautta.
Baktrian kieli Baktrian kieli on muinaisessa Baktriassa puhuttu iranilainen kieli.
Ketšua Ketšua () on Andeilla eli Perussa, Ecuadorissa, Boliviassa ja Argentiinassa puhuttu intiaanikieli. Aikoinaan se oli inkavaltakunnan virallinen kieli. Ketšuan kieli on omalla kielellään 'Runasimi' (tai 'runa simi'), joka sananmukaisesti tarkoittaa 'ihmisen puhetta'. Pitkään ketšua on ollut vain puhuttu kieli, mutta 1500-luvulta alkaen sillä on latinalainen espanjan ortografiaan perustuva aakkosto. Espanjalaiset valloittajat käyttivät ketšuaa myös kristinuskon levittämiseksi, sillä ketšuaksi ajatukset ja viestit olivat jo pitkään kulkeneetkin. Puhujia on lähteestä riippuen kahdeksasta viiteentoista miljoonaa. Missään valtiossa ketšuanpuhujat eivät ole enemmistönä, ja pitkään sen puhujia syrjittiin eikä kieltä arvostettu, mutta nykyään se on kuitenkin virallinen kieli Boliviassa, Perussa ja Ecuadorissa. Televisio-ohjelmia tai elokuvia ei tuoteta ketšuan kielellä muualla kuin Ecuadorissa, jossa ketšuankielisiä uutislähetyksiä ja ajankohtaisohjelmaa alettiin toimittaa vuonna 2009.
Bamumin kieli Bamum on Kamerunin länsiosassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Se on läheistä sukua bafanjin, bamalin, bambalangin ja bangolanin kielille. Bamumia puhui SIL Internationalin mukaan äidinkielenään ihmistä vuonna 1982.
Lundan kieli Lunda on Sambiassa, Angolassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa puhuttu bantukieli. Sitä puhuu Sambiassa äidinkielenään ihmistä vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan. Angolassa oli lundan puhujaa vuonna 2001. Lunda on läheistä sukua Kongossa puhutuille ruundin ja keten kielille.
Njandžan kieli Njandžaa puhutaan laajalti Afrikan eteläisissä keskiosissa. Malawin lisäksi sitä puhutaan Mosambikissa, etenkin Teten ja Niassan maakunnissa, Sambian itäisessä maakunnassa sekä pääkaupungissa Lusakassa ja Zimbabwen pohjoisosissa. Se on Sambian toiseksi puhutuin kieli bemban jälkeen. Noin viidennes väestöstä puhuu sitä äidinkielenä ja noin neljännes opittuna kielenä. Zimbabwessa se on joidenkin arvioiden mukaan maan toiseksi tai kolmanneksi puhutuin paikallinen kieli šonan ja pohjoisndebelen jälkeen.
Normannin kieli Normannin kieli on puhuttu kieli Normandiassa. Sillä ei ole virallisen kielen asemaa, mutta se luokitellaan alueelliseksi kieleksi.
Jola-fonyi Jola-fonyi on Senegalissa ja Gambiassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Se kuuluu yhdessä muun muassa jola-kasan ja jola-felupen kanssa jola-kielten ryhmään ja on tämän ryhmän selvästi puhutuin kieli. Jola-fonyin puhujia on Senegalissa 340 000 ja Gambiassa 67 000.
Pangasinanin kieli Pangasinan on Filippiineillä Luzonin saaren länsiosassa puhuttu malaijilais-polynesialainen kieli. Se on kansalliskielen asemassa Ilocosin alueeseen kuuluvassa Pangasinanin provinssissa. Pangasinania puhui vuonna 1990 äidinkielenään 1,2 miljoonaa ihmistä.
Njandžan kieli Njandža on bantukieliin kuuluva kieli. Se on Malawissa virallisen kielen englannin ohella yleisesti puhuttu kieli.
Kaarian kieli Kaarian kieli on muinaisessa Kaariassa puhuttu kuollut kieli. Se kuuluu indoeurooppalainen kielten heettiläiseen ryhmään.
Lyykian kieli Lyykian kieli on muinaisessa Lyykiassa puhuttu kuollut kieli. Se kuuluu indoeurooppalaisten kielten heettiläiseen ryhmään.
Gan kieli Ga on nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhuu äidinkielenään noin ihmistä Ghanassa Accran ympäristössä. Kielelle annettiin vuonna 1951 Ghanassa kansalliskielen asema. Gan läheinen sukukieli on niin ikään Accran ympäristössä puhuttu adangme.
Tšetšeenin kieli Tšetšeenin kieli (нохчийн мотт, noxçiyn mott) on tšetšeenien puhuma kieli joka kuuluu pohjoiskaukasialaiseen kielikuntaan. Tšetšeenin lähimmät sukukielet ovat naapuritasavallassa puhuttu inguušin kieli sekä Georgiassa batsin kieli (noin parituhatta puhujaa).
Korsika Korsikalla puhutaan perinteisesti korsikaa, joka on sukua italialle. Suurin osa osaa myös ranskaa, joka on korsikan ohella alueen toinen virallinen kieli. Monet osaavat myös italiaa. Korsikan kieleen on vaikuttanut voimakkaasti Toscanassa puhuttu italian kieli, jota käytettiin paitsi Pisan, myös Genovan vallan ajan hallinnossa. Vaikutteita on tullut myös Calabriasta, Sardiniasta ja Ranskan mantereelta. Ranskan kieli alkoi valloittaa alaa 1800-luvulta lähtien. Korsikasta tuli Korsikalla toinen virallinen kieli vuonna 1974 ja sitä opetetaan kouluissa ja useimmat oppivat sen kotonaan. Korsikan ja ranskan lisäksi Korsikalla on puhuttu liguuria ja kreikkaa. Liguria puhuivat 1200-luvulla saarelle tulleet genovalaiset siirtolaiset ja sitä puhutaan paikoittain edelleen. 1600- ja 1700-luvuilla tulleiden kreikkalaisten "cargasé"-nimellä tunnettua murretta ei enää käytännössä puhuta.
Kabyyli Kabyyli on yksi puhutuimmista berberikielistä. Sitä puhuu äidinkielenään yli viisi miljoonaa ihmistä Algerian pohjoisosassa. Kieli jaetaan kahteen päämurteeseen, Thénian ja Bejaïan välissä puhuttuun länsikabyyliin ja Béjaïan itäpuolella puhuttuun itäkabyyliin.
Thain kieli Thain kieli (ภาษาไทย "phaasaa Thai") on Thaimaan virallinen kieli. Aiemmin sinotiibetiläisiin kieliin mukaan luettu thai luokitellaan nykyään yleensä omaan tai-kielten perheeseen kuuluvaksi. Thai on analyyttinen ja tonaalinen kieli, jossa korolla ja sanajärjestyksellä on suuri merkitys.
Virallisesti yli 97 prosenttia Thaimaan väestöstä puhuu thaita äidinkielenään, mutta vain alle puolet heistä puhuu sen keskistä murretta, joka on pohjana yleiskansalliselle opetukselle ja median käyttämä kieli. Lisäksi maan väkirikkaassa koillisosassa puhutaan "isanin" kieltä, joka on läheisempää sukua laolle kuin Bangkokissa puhutulle standardithaille. Pohjoisessa käytetään omaa murretta, jota kutsutaan "kham muangiksi". Etelässä taasen hallitsee "pak tain" murre. Yleiskielen, puhutun ja kirjoitetun ohella on kuninkaallisten käyttämä hovikieli "rachasap" ja oppineiden munkkien sanskritin ja paalin sanavarastoa viljelevä uskonnollinen kieli.
Sikkim Sikkim (सिक्किम) on osavaltio Intian koillisosassa Nepalin ja Bhutanin välissä. Sikkimin pääkaupunki on Gangtok. Sikkim on asukasluvultaan pienin, ja pinta-alaltaan toiseksi pienin osavaltio. Osavaltion pinta-ala on 7 096 km² ja asukasluku on 540 493 (2001). Sikkimin virallinen kieli on nepalin kieli. Sikkim oli itsenäinen kuningaskunta vuoteen 1975 asti, jolloin se liittyi osavaltiona Intiaan.
Luuvin kieli Luuvin kieli on muinaiseen heettiläisvaltakuntaan kuuluneessa Luvian maakunnassa puhuttu kuollut kieli. Se kuuluu indoeurooppalaisten kielten heettiläiseen ryhmään.
Selkupin kieli Kieli jakautuu useisiin murreryhmiin, joista kaukaisimmat ovat vaivoin toistensa puhujien ymmärrettävissä. Selvimmin erottuu Tazin ja Turuhanin varsilla puhuttu pohjoisselkuppi. Eteläselkuppi muodostaa murrejatkumon, joka voidaan jakaa Tymin, Narymin, Obin ja Ketin murteisiin. Tšulym- ja Tšajajokien varsilla sekä Obin yläjuoksulla puhuttu eteläisin murre on nykyään käytännössä kadonnut.
Wolofin kieli Wolof on nigeriläiskongolainen kieli. Kieltä puhuvat äidinkielenään wolofit, mutta suurin osa muistakin senegalilaisista ymmärtää kieltä. Kieli on Senegalin puhutuin.
Bengalin kieli Bengalin eli banglan kieli ([]) on Intian niemimaan itäosassa puhuttu indoarjalainen kieli, joka on kehittynyt Maghadin prakritin, paalin ja sanskritin kielistä.
Etelä-ndebelen kieli Etelä-ndebele eli Nrebele on yksi Etelä-Afrikan tasavallan virallisista kielistä. Se kuuluu nigeriläiskongolaisten kielten ryhmään. Ndebeleä puhuu äidinkielenään arviolta noin 586 961 ja 1,4 miljoonaa ihmistä osaa sitä. Etelä-Afrikassa puhuttu etelä-ndebelen kieli poikkeaa Zimbabwessa puhutusta saman nimisestä (pohjoisndebele) kielestä.
Ningalamin kieli Ningalamin kieli on Afganistanin Kunarin maakunnassa Kunarin sivujokeen Petchiin laskevan Waygalin suussa sijaitsevassa Ningalamin kylässä puhuttu kuollut dardilainen kieli. Sen puhujat siirtyivät paštun kieleen 1900-luvun alkupuolella. Ningalamin olemassaolo havaittiin vuonna 1949, jolloin elossa oli vain yksi kieltä jossain määrin taitanut ihminen. Vähäisen aineiston perusteella voidaan päätellä, että ningalami on samankaltainen tai mahdollisesti jopa sama kieli kuin grangali.
Guinea-Bissau Vaikka portugalin kieli on virallinen kieli, yleisimmin puhuttu kieli on portugalin kreoliversio. Toinen yleinen kieli on fulben kieli. Pääosa väestöstä on maanviljelijöitä, joiden uskonto on lähinnä animismia. Muslimeita on 45 prosenttia, monet heistä fulaneita tai mandinkoja, jotka ovat enemmistönä maan pohjois- ja koilliosassa.
Saafi-saafi Saafi-saafi on Senegalissa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Se kuuluu cangin-kielten alaryhmään yhdessä leharin, palorin, noonin ja ndutin kanssa. Saafi-saafi on ryhmänsä puhutuin kieli; sillä on 200 000 äidinkielistä puhujaa ja puhujien määrä on kasvussa. Saafi-saafin puhujat, samoin kuin muiden cangin-kielten ja sererin puhujat, kutsuvat itseään serereiksi.
Mongon kieli Mongo on Kongon demokraattisessa tasavallassa puhuttu bantukieli. Sitä puhui vuonna 1991 äidinkielenään ihmistä.
Dunia (kieli) Dunia on Ed Robertsonin vuonna 1996 tekemä keinotekoinen kieli. Sen sanat tulevat maailman puhutuimmista kielistä, joihin kuuluvat muun muassa espanja, englanti, mandariinikiina, hindi, indonesia, arabia ja japani. Kaikki dunian sanat esiintyvät myös jossakin luonnollisessa kielessä.
Englannin kieli Englantia puhuu toisena kielenään maailmassa noin 150–375 miljoonaa ihmistä. Arvio englantia vieraana kielenä puhuvien ihmisten määrä ovat vaihdelleet määritelmän mukaan 100 miljoonasta miljardiin. Euroopan unionin kansalaisista 38 % ilmoitti vuonna 2012 osaavansa englantia vieraana kielenä, ja englanti oli puhutuin vieras kieli 19:ssä niistä 25:stä EU-maasta, joissa se ei ole virallinen kieli.
Samoa Puhutuin kieli Samoalla on polynesialainen samoan kieli. Sen lisäksi maassa on parisataa englanninkielistä.
Madagaskar Vaikka Madagaskar sijaitsee Afrikan mantereen läheisyydessä, muun Afrikan vaikutus madagaskarilaiseen kulttuuriin on ollut vähäinen. Saarella puhuttava kieli malagassi kuuluu austronesialaiseen kielikuntaan ja on läheistä sukua useille Kaakkois-Aasiassa puhutuille kielille. Sen läheisin sukukieli on Etelä-Borneossa puhuttu ma’anyanin kieli. Malagassin kielessä on yli 20 murretta, jotka ovat saaneet vaikutteita bantukielistä, swahilista, englannista, arabiasta ja ranskasta.
Tswanan kieli Tswanan kieli, joka tunnetaan myös nimellä setswana, on bantukieli. Tswana on Botswanan puhutuin kieli ja maan kansalliskieli. Eniten tswanan puhujia on Etelä-Afrikassa (jossa se on virallinen kieli), mutta sitä puhutaan myös Zimbabwessa ja Namibiassa. Puhujia on yli viisi miljoonaa.
Ruandan kieli Ruandan läheisimpiä sukulaiskieliä ovat Burundissa puhuttu rundi, Tansaniassa puhuttu "iki"ha ja Kongossa Kivun maakunnassa puhuttu "ma"shi. Nämä kielet ovat ainakin jossakin määrin keskenään ymmärrettäviä. Ruandaa ja rundia voidaan jopa pitää saman kielen eri murteina.
Karjalan kieli Historiallisesti karjalan kieli polveutuu Laatokan länsiosan tuntumassa yli tuhat vuotta sitten puhutusta pohjoisitämerensuomalaisesta kielimuodosta, jota tutkimuksessa on tapana nimittää muinaiskarjalaksi. Saman kielimuodon jatkajia ovat Suomen Etelä-Karjalassa, Kannaksella ja inkerinsuomalaisten parissa puhutut suomen kielen kaakkoismurteet sekä Suomen Pohjois-Karjalan murre, joka kielitieteellisesti kuuluu suomen savolaismurteisiin. Lisäksi muinaiskarjalasta polveutuu inkeroisen kieli. Näitä ei kuitenkaan lueta karjalan kieleen kuuluviksi. Tavallisille suomalaisille karjalan kielen ja suomen kielen ns. karjalaismurteiden (so. kaakkois- ja itäisten savolaismurteiden) eronteko on usein epäselvä.
Didingan kieli Didingan kieli (ISO 639-3: did) on Etelä-Sudanissa, Itä-Ekvatorian osavaltiossa puhuttava nilosaharalaisiin ja tarkemmin itäsudanilaisiin kieliin kuuluva kieli. Sitä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Sille on olemassa sanakirja, ja Raamattu on osittain käännetty sille vuosina 1994–2013. Puhujia kielellä oli 60 000 vuonna 2007. Varsinaisia tunnettuja murteita ei ole; vähäiset erot puhutun kielen sisällä ovat ilmeisesti lähinnä foneettisia.