mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Yhteisöllisyys Yhteisöllisyys, yhteisöt ja yhteisöllinen elämä ovat ihmisen olemassaololle ja toiminnalle välttämättömiä prosesseja ja rakenteita. Sosiologian keskeisen tieteilijän Émile Durkheimin mukaan yhteisyyden tunne pitää yhteiskunnat koossa ja on yksilön ja yhteiskunnan välisen suhteen pohjana. Durkheimin ajattelua kehittelevä Michel Maffesoli toteaa lähes runollisesti, että yhteisöjen ja yhteisöllisyyden läsnäolo kaikkialla ja samanaikainen näkymättömyys tekevät niistä yhden ihmisen arvoituksellisimmista luomuksista.
Uskontokritiikki Monilla ihmisillä on uskonnollinen tunne, jonka mukaan he ovat alaisina yliluonnollisille olennoille, jotka antavat heidän toiminnalleen käskyjä. Durkheimilaisen käsityksen mukaan he tuntevat tällöin yliluonnollisen mahdin sijaan heitä voimakkaamman luonnollisen yhteiskunnan voiman. Yksilön sisäänsä sulkeva yhteiskunta synnyttää jäsentensä mieliin ajatuksen jumalasta, joka on tosiasiassa heijastus yhteiskunnasta. Yhteiskunta kohdistaa Durkheimin mukaan jäseniinsä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimuksen, ja tämä heijastuu ihmisten käsityksenä pyhistä asioista sekä jumalasta, joka koetaan pyhäksi asettamisen vaatimuksen lähteeksi. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tämä tunne yhteisön vaatimuksesta ehdottomaan kuuliaisuuteen on Durkheimin mukaan hyvin voimakas. Myös kehittyneissä yhteiskunnissa tämä alkukantainen ykseyden tuntu palaa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Uskonnon alkuperä Monilla ihmisillä on uskonnollinen tunne, jonka mukaan he ovat alaisina yliluonnollisille olennoille, jotka antavat heidän toiminnalleen käskyjä. Durkheimilaisen käsityksen mukaan he tuntevat tällöin yliluonnollisen mahdin sijaan heitä voimakkaamman luonnollisen yhteiskunnan voiman. Yksilön sisäänsä sulkeva yhteiskunta synnyttää jäsentensä mieliin ajatuksen jumalasta, joka on tosiasiassa heijastus yhteiskunnasta. Yhteiskunta kohdistaa Durkheimin mukaan jäseniinsä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimuksen, ja tämä heijastuu ihmisten käsityksenä pyhistä asioista sekä jumalasta, joka koetaan pyhäksi asettamisen vaatimuksen lähteeksi. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tämä tunne yhteisön vaatimuksesta ehdottomaan kuuliaisuuteen on Durkheimin mukaan hyvin voimakas. Heimon käsityksillä ja tavoilla on ehdoton valta yli yksilöiden. Myös kehittyneissä yhteiskunnissa tämä alkukantainen ykseyden tuntu palaa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Seppo Randell Seppo Tapani Randell (s. 28. heinäkuuta 1934) on suomalainen sosiologi ja emeritusprofessori. Hän oli Tampereen yliopiston vt. professori, dosentti ja vuodesta 1971 sosiologian professori. Randell oli myös tiedekuntansa dekaani 1972–1974 ja yliopiston vararehtori. Randell on suomentanut muun muassa Emile Durkheimin teoksia ja kirjoittanut sosiologian oppikirjoja.
Kansalaisuskonto Sosiologi ja uskontojen tutkija Émile Durkheim ei käyttänyt vuonna 1912 ilmestyneessä teoksessaan "Uskontoelämän alkeismuodot" käsitettä kansalaisuskonto, vaikka hän siitä tavallaan puhuikin. Yleensä Durkheimin väitteeksi on ymmärretty, että uskonto on yhteiskunnallinen ilmiö. Talcott Parsonsin mukaan Durkheimin keskeinen sanoma olikin se, että yhteiskunta on uskonnollinen ilmiö. Tämän tulkinnan mukaan Durkheimin käsitys tulee lähelle kansalaisuskonnon käsitettä.
Uskonto ja moraali Sosiologi Émile Durkheim näki moraalin ja uskonnon välillä kiinteän yhteyden, ja hänen mukaansa myös sellaiset kulttuuriset moraalisäänöt (kiellot, määräykset) kuten ihmisoikeudet olivat olennaisesti uskonnollisia tai uskonnollisen kaltaisia. "Uskonto," Durkheim kirjoitti, "on yhtenäinen uskomusten ja käytäntöjen järjestelmä suhteessa pyhiin asioihin, toisin sanoen, erotettuihin ja kiellettyihin asiohin—uskomuksiin ja käytäntöihin, jotka yhdistävät kaikki ne, jotka näitä seuraavat Kirkoksi kutsutuksi moraaliseksi yhteisöksi." Durkheimin näkemyksen ymmärtämiseksi on tärkeää käsittää, että tämä on hänen määritelmänsä uskonnolle; uskontoa ei toisin sanoen määritelmä "yliluonnollisten" uskomusten kautta, vaan se ymmärretään olemuksellisesti sosiaaliseksi instituutioksi, joka tuottaa Durkheimin "Kirkoksi" kutsuman moraalisen yhteisön. Durkheimin mukaan moraali kulttuurisena entiteettinä koostuu ennen kaikkea tietyille toimintamalleille asettuista sanktioista – moraalisäännöstö olisi toisin sanoen sosiaalinen sanktioiden järjestelmä, mitä myös uskonnon voi Durkheimin mukaan pitkälti katsoa olleen.
Émile Durkheim Durkheim oli myös ensimmäisen yhteiskuntatieteille omistetun aikakausjulkaisun "Année Sociologiquen" perustaja. Kyseistä nimitystä käytetään myös viittaamaan joukkoon Durkheimin koulukuntaan kuuluneita opiskelijoita, jotka kehittivät hänen sosiologista ohjelmaansa.
Émile Durkheim Malliesimerkin yhteiskunnallisten ilmiöiden yhteiskunnallisesta selittämisestä Durkheim tarjosi laajassa itsemurhatutkimuksessaan. Siinä Durkheim osoittaa laajoja tilastollisia menetelmiä käyttäen itsemurhien johtuvan pääosin yhteiskunnallisista tekijöistä. Esimerkiksi yhteisön kiinteydellä sekä yhteisön toiminnalla on suora yhteys itsemurhien määrään.
Uskonnon alkuperä Ranskalainen sosiologi Émile Durkheim julkaisi vuonna 1912 teoksen "Uskontoelämän alkeismuodot", jossa hän väitti, että jumala on yhteisöllisen ryhmän vertauskuva. Uskonnossa yhteisö Durkheimin mukaan palvoo itseään. Ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa. Durkheim näki uskonnon antavan yksilölle voimaa.
Émile Durkheim Durkheimin mukaan jokainen tieteenala tarvitsee oman tutkimuskohteensa. Sosiologian tutkimuskohteena olivat hänen mukaansa yhteiskunnalliset tosiasiat, joita sosiologin tuli pitää esineinä. Sosiologian tehtävä on tutkia yhteiskunnallisia tosiasioita sekä selittää yhteiskunnallisia ilmiöitä yhteiskunnallisilla seikoilla, tällöin luonnontieteelliset ja psykologiset selitykset tulee sulkea ulkopuolelle. Durkheimin mielestä sosiologia tuli käsitteidensä selkeydessä ja menetelmiensä täsmällisyydessä kehittää luonnontieteiden tasolle.
Émile Durkheim Jumala koetaan myös yksilön viimeiseksi avunantajaksi. Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Yhteisö on ihmisen henkisen elinvoiman tärkein lähde. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan "religio" kantana on "ligare", joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä.
Uskontoelämän alkeismuodot Uskontoelämän alkeismuodot on Émile Durkheimin kirjoittama kirja australialaisesta toteemijärjestelmästä. Kirja jakautuu kolmeen alakirjaan, joista jokainen sisältää useampia lukuja. Ensimmäinen kirja paneutuu uskonnon määritelmään, joka Durkheimin mielestä perustuu pyhän ja profaanin jakoon. Tämä jako on ominaista kaikille tunnetuille uskonnoille. Uskonnon määritelmän lisäksi Durkheim kritisoi animismin ja luonnonpalvonnan käsityksiä siitä, minkälaiset olennot ovat olleet ensimmäisiä palvottuna.
Bronisław Malinowski Bronisław Malinowski aloitti tieteellisen uransa Krakovassa, silloisessa Itävalta-Unkarissa, ja suoritti Jagellon yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon pääaineinaan matematiikka ja luonnontieteet. Hän perehtyi myös James George Frazerin, Karl Bücherin ja Wilhelm Wundtin kirjoituksiin; luettuaan Frazerin teoksen "The Golden Bough" hän päätti ryhtyä antropologiksi. Hänen funktionalististen näkemystensä edeltäjinä voidaan pitää myös Herbert Spenceriä, William Jamesia ja Emile Durkheimia. Hän oli kiinnostunut psykoanalyysin sovelluksista ja pyrki osoittamaan, etteivät oidipuskompleksi ja muut psykologiset ristiriidat olisi luonteeltaan yleismaailmallisia.
Moraali Sosiologian klassikko Émile Durkheim näki moraalisten sääntöjen kumpuavan sekä sosiaalisista että historiallisista tekijöistä. Durkheim esitti, että yhteiskunnat luovat itselleen sellaisen moraalisten arvojen ja määräysten joukon, joiden tarkoituksena on enemmän tai vähemmän palvella niiden olemassaolon tarpeita. Nämä moraalisäännöt voivat olla hyvin erilaisia eri yhteiskunnissa. Durkheim ymmärsi kaikki yksilön ylittävät hänen toimintaansa tavalla tai toisella vaikuttavat yhteiskunnalliset normit (mukaan lukien moraaliset säännöt ja kiellot) sosiaalisiksi faktoiksi, ja hän vastusti yritystä palauttaa näitä esimerkiksi biologiaan, mistä hän syytti suomalaista sosiologia Edward Westermarckia. Durkheim ei kiistänyt biologian vaikutusta ihmisen käyttäytymiseen, mutta hän katsoi, että esimerkiksi seksuaalimoraalia (esimerkiksi avioliittosäännöt) ei voida palauttaa biologisiin taipumuksiin, kuten hän katsoi Westermarckin tekevän.
Solidaarisuus Merkittävä teema 1800-luvun lopun sosiologiassa oli uudenlaisen moraalisen perustan etsiminen modernille teolliselle yhteiskunnalle. Solidaarisuus-käsittettä käytti sosiologisissa teorioissaan laajasti etenkin Émile Durkheim. Durkheimin mukaan erityyppiset solidaarisuuden ilmentymät ja yhteiskunnan tyyppi korreloivat vahvasti keskenään. Hänen keskeisimpiä ajatuksiaan on teoria ”mekaanisesta” ja ”orgaanisesta” solidaarisuudesta. Durkheim otti nämä solidaarisuuden perustyypit käyttöön teoriassaan yhteiskuntien kehityksestä ("De La Division Du Travail Social", 1893).
Émile Durkheim Durkheim käsitteli uskontoa yhteiskunnallisena ilmiönä teoksessaan" ". Yleisesti ottaen sen mukaan ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa.
Émile Durkheim Vaikka Durkheimin itsemurhatutkimukseen on vuosien varrella kohdistunut runsaasti arvostelua, se oli ilmestyessään malliesimerkki yhteiskunnallisten tekijöiden vaikutuksesta yksilöiden elämään. Sitä kautta tutkimus loi pohjaa sille työlle, mitä sosiologit nykyisinkin tekevät.
Uskonto 1900-luvun alussa sosiologi Émile Durkheim esitti, että uskonto on heijastus yhteiskunnasta, yhteiskunnan jäseninsä kohdistavan tottelevaisuuden paineen synnyttämä ilmiö. Alkukantainen heimon ykseyden tuntu palaa nykyaikaisissakin yhteiskunnissa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Uskontokritiikki Émile Durkheim ja muut yhteiskuntatutkijat kehittivät 1900-luvun alkupuolella uskonnon selitysmallin yhteiskunnallisena ilmiönä. Durkheimin mukaan ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa.
Uskontokritiikki Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan "religio" kantana on "ligare", joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä. Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsitykseksi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan "homo sapiens" -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Emil Törnwall Lars Emil Törnwall (10. elokuuta 1861 Messukylä – 31. lokakuuta 1926) oli pappi ja säveltäjä. Emil oli hänen kutsumanimensä, vaikka Lars oli hänen ensimmäinen nimensä. Siksi hänet tunnetaan Emil Törnwallina. Joissain dokumenteissa hänen sukunimensä kirjoitetaan yksinkertaisella v kirjaimella, Törnvall, vaikka hänen kohdallaan oikea muoto on Törnwall. Monta muuta Törnvallia käyttää yksinkertaista v-kirjainta.
Anomia Nimityksen yleistajuistaja oli ranskalainen sosiologi Émile Durkheim. Hän käytti sitä kirjassaan "Le suicide" (1897). Durkheim ei milloinkaan käyttänyt termiä viitaten yksinkertaisesti normien puuttumiseen, vaan kuvasi anomiaa "hämmentymisenä" ja "kyltymättömänä tahtona", yhteensopimattomuutena. Hän käytti termiä "loputtoman tavoittelun sairaus" koska intohimoa ilman rajaa ei pysty koskaan täyttämään; siitä tulee vain entistä voimakkaampi. .
Sosiologian historia Ranskalainen Émile Durkheim vaikutti 1800–1900-luvujen vaihteessa suuresti sosiologian tutkimusotteeseen ja näkökulmaan. Häntä kiinnosti erityisesti sosiaalinen järjestys, jonka hän katsoi perustuvan yhteisön yhteisiin arvoihin. Hän pyrki korostamaan sosiologian tutkimusotteen selvää poikkeamista psykologiasta ja biologiasta. Yksilö on suuresti riippuvainen yhteisöstään, niin että yhteisö on Durkheimin mukaan asetettava yksilön edelle toiminnan vaikuttimia pohdittaessa.
Émile Durkheim Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan "homo sapiens" -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Uskonnon alkuperä Jumala koetaan myös yksilön viimeiseksi avunantajaksi. Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Yhteisö on ihmisen henkisen elinvoiman tärkein lähde. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan "religio" kantana on "ligare", joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä.
Uskonnonfilosofia (Hick) Jumala koetaan myös yksilön viimeiseksi avunantajaksi. Ihminen on Durkheimin käsityksen mukaan olemukseltaan yhteisöllinen, riippuvainen laumastaan ja onneton joutuessaan siitä eroon. Yhteisö on ihmisen henkisen elinvoiman tärkein lähde. Durkheimin mukaan yksilö vahvistuu suorittaessaan ryhmän toisten jäsenten kanssa samaa ryhmää yhdistävän uskonnon palvontamenoja. Esimerkiksi latinan sanan "religio" kantana on "ligare", joka tarkoittaa sitomista tai yhteenliittämistä.
Emil Henriksson Emil Vilhelm Henriksson (24. helmikuuta 1886 Helsinki – 19. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen hienomekaanikko, joka tunnetaan Abloy-lukon keksijänä.
Urbanismi Urbanismi on 1900-luvulla syntynyt suuntaus, joka korostaa kaupunkien merkitystä yhteiskunnallisessa kehityksessä. Urbanismi pitää kaupunkeja uusien ajatusten ja kulttuurin tyyssijoina, ja suuntauksen mukaan kaupungit voivat edistää monimuotoisuuden ja suvaitsevaisuuden kasvua koko yhteiskunnassa. Esimerkiksi sosiologi Émile Durkheim julisti, että suurkaupungit ovat edistyksen kehtoja; niissä jalostuvat uudet ideat, muodit, tavat ja tarpeet levitäkseen sitten muualle. Durkheimin mukaan kaupungeissa ajatukset suuntaavat luonnostaan tulevaisuuteen.
Sosiologisen kirjallisuuden suomennokset Sekä Max Weberiltä että Émile Durkheimilta ilmestyi ensimmäinen suomennos vuonna 1980. Durkheimin "Sosiaalisesta työnjaosta" (suom. Seppo Randell, Gaudeamus 1990) sisälsi Erik Allardtin esipuheen, jossa hän nimesi teoksen sosiologian klassikoista tärkeimmäksi. Allardtin mukaan siinä eritellään sosiologian tutkimuskohdetta tarkemmin kuin missään muussa teoksessa. Weberin pääteokseksi mainittu "Wirtschaft und Gesellschaft" on edelleen suomentamatta. Georg Simmeliä ovat suomentaneet useat kustantajat ja kääntäjät. Ferdinand Tönnies on jäänyt vähemmälle huomiolle suomennoksissa.
Emile Griffith Vuonna 2005 valmistuneessa dokumenttielokuvassa "Ring of Fire – The Emile Griffith Story" Griffith kertoi, että yhä tunsi syyllisyyttä Paretin kuolemasta ja muun muassa näki edelleen tapauksesta painajaisia.
Emilia Appelgren Emilia Appelgren () oli suomalainen maisemamaalari. Maisemamaalarina Appelgren oli poikkeus ajan maalaustaiteessa, sillä tuolloin naistaiteilijoiden aiheita olivat lähinnä henkilökuvat, joita tunnetaan muutamia myös hänen tuotannossaan. Hän aloitti uransa 1850-1860 -lukujen vaihteessa.
Heinrich Lenz Heinrich Friedrich Emil Lenz (myös Emil Khristianovitš Lenz; 12. helmikuuta 1804 – 10. helmikuuta 1865) oli vironsaksalainen fyysikko. Hänet tunnetaan kehittämästään sähködynamiikan laista, joka on nimetty hänen mukaansa Lenzin laiksi.
Emil Cedercreutz Emil Herman Robert Cedercreutz (16. toukokuuta 1879 Köyliö – 28. tammikuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, siluettitaiteilija ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti veistoksistaan, mutta Cedercreutzn siluetteja käytettiin myös kuvituksena lukuisissa 1910–1940-lukujen kirjoissa ja lisäksi hän julkaisi useita omia teoksia. Cedercreutzin elämäntyötä esittelee Harjavallassa toimiva Emil Cedercreutzin museo, joka sai alkunsa hänen keräämästään kansatieteellisestä kokoelmasta.
Emilia Pokkinen Maria Emilia Pokkinen (s. 18. huhtikuuta 1966 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt teatterissa ja elokuvissa. Koulutukseltaan Pokkinen on teatteritaiteen maisteri. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1989. Pokkinen tunnetaan muun muassa televisiosarjoista "Puhtaat valkeat lakanat", "Parasta aikaa" ja "Tehdas". Nykyisin hän on freelance-näyttelijä.
Uskontoelämän alkeismuodot Durkheim, Émile: Uskontoelämän alkeismuodot: Australialainen toteemijärjestelmä
Emilia Clarke Emilia Clarke (s. 23. lokakuuta 1986 Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Daenerys Targaryenina televisiosarjassa "Game of Thrones" (2011–). Clarke on saanut Daenerysin roolistaan kolme parhaan naissivuosan Primetime Emmy -ehdokkuutta. Clarke näytteli myös vuoden 2018 elokuvassa "Solo: A Star Wars Story".
Émile Durkheim 1. Egoistinen itsemurha
2. Anominen itsemurha
3. Altruistinen itsemurha
4. Fatalistinen itsemurha
Solidaarisuus Durkheimin solidaarisuusteoria pyrkii vastaamaan yhteen hänen perimmäisistä kysymyksistään: Mikä pitää yllä yhteiskunnallista järjestystä ja miksi yhteiskunnat ylipäänsä pysyvät koossa? Mekaaninen solidaarisuus viittaa perinteisiin maatalousvaltaisiin yhteiskuntiin, joita piti koossa normien, uskomusten ja tunteiden yhteisyys. Orgaaninen solidaarisuus puolestaan viittaa moderniin yhteiskuntaan, jonka perusta on eriytyneessä työnjaossa. Durkheim liittää orgaanisen solidaarisuuden esimerkiksi ammattikuntien sisäisiin suhteisiin ja tätä kautta muodostuvaan solidaarisuuteen. Teorian mukaan orgaaninen solidaarisuus synnyttää moderniin yhteiskuntaan riittävän koheesion, eli se pitää yhteiskuntaa koossa. Ihmiset tarvitsevat toisiaan, koska he suorittavat toisiaan täydentäviä erilaisia tehtäviä. Työnjaon myötä myös yksilöllinen vapaus lisääntyy, sillä orgaaninen solidaarisuus ei edellytä samanlaisuutta. Orgaanisen solidaarisuuden edellytyksenä on toisaalta myös sen taustalla vaikuttava mekaaninen solidaarisuus.
Marc Bloch Bloch ei uskonut luonnontieteiden malliin yhteiskunnan tutkimisessa vaan piti Auguste Comten positivistista lähestymistapaa virheellisenä. Toisaalta Bloch ihaili Émile Durkheimia, mutta piti tämän universalismia liioiteltuna. Bloch ei hyväksynyt Durkheimin tieteellistä ohjelmaa, jossa väittämiä testattaisiin jollain tapaa ja pyrittäisiin sitten parantamaan teoriaa tältä pohjalta. Blochille teorian rooli oli vain auttaa historioitsijaa etsimään parempaa evidenssiä menneisyyttä koskien. Teoreettiset mallit voivat auttaa tutkijaa löytämään uusia kysymyksiä ja arvioimaan lähteitä. Teoria ymmärrettynä tällä tavoin oli merkittävässä roolissa Blochin metodologiassa. Historiallisen tutkimuksen lopullisen tuloksen tulee Blochin mukaan olla joukko yleistäviä väittämiä, jotka pätevät omassa, laajassa kontekstissaan mahdollisimman hyvin, ja samalla näiden tehtyjen väittämien tulisi auttaa muita tutkijoita ymmärtämään sosiaalista käyttäytymistä myös yleisellä tasolla ajasta ja paikasta riippumatta.
Sosiologia Eurooppalaisen sosiologian isänä pidetään ranskalaista Émile Durkheimia, joka perusti ensimmäisen eurooppalaisen sosiologian laitoksen Bordeaux'n yliopistoon vuonna 1895.
Satakunnan karhu Satakunnan karhu (tunnetaan myös nimellä Karhu) on kuvanveistäjä Emil Cedercreutzin suunnittelema veistos. Se sijaitsee Porin raatihuonen edustalla.
Anomia Durkheimin mukaan anomia ilmenee yksilön tai ryhmän ja niitä laajempien sosiaalisten standardien yhteensopimattomuudesta tai sosiaalisen etiikan puuttumisesta, mikä luo moraalisen sääntelyn purkautumisen ja todellisten tavoitteiden puuttumisen.
Riitti Durkheim korosti riitin merkitystä yhteisön identiteetille: ”Riitin välityksellä ryhmä toistuvasti uudistaa käsityksen itsestään ja yhteenkuuluvuudestaan; samalla vahvistetaan yksilöiden sosiaalista olemusta.”
Serge Moscovici Väitöskirjassaan La psychanalyse, son image, son public (1961) Moscovici loi pohjan niin sanotulle sosiaalisten representaatioiden lähestymistavalle. Väitöskirjan innoittajana toimi halu tutkia sosiaalisen tiedon muotoja modernissa yhteiskunnassa. Sosiaalisten representaatioiden käsitteelliset juuret ovat sosiologi Émile Durkheimin kollektiivisten representaatioiden käsitteessä. Durkheimin tutkimissa perinteisissä yhteiskunnissa yhteisön jäsenet jakoivat kollektiivisina representaatioina myyttien, legendojen ja uskonnon kaltaisia käsityksiä. Moscovici keskittyi mielikuviin ja arkikäsityksiin, joita muodostetaan ja ylläpidetään alati muuttuvassa yhteiskunnassa. Hän määrittelee sosiaaliset representaatiot jaetuiksi arkiteorioiksi, jotka ovat arvojen, ideoiden ja käytäntöjen muodostamia. Sosiaalisten representaatioiden funktio on luoda sosiaalinen järjestys, joka mahdollistaa orientoitumisen maailmassa. Lisäksi ne mahdollistavat yhteisön jäsenten keskinäisen kommunikaation luomalla yhteisen koodiston, joka luokittelee ja nimeää sosiaalisen todellisuuden elementit. Sosiaalisten representaatioiden tutkimus on saanut suosiota Euroopan lisäksi erityisesti Etelä-Amerikassa.
Uskonnon alkuperä Girardin mukaan uskonto on adaptiivinen hyvin samankaltaisella tavalla kuin se oli Durkheimin mielestä, mutta Girardille väkivallan eskaloitumisen ehkäisy ryhmän sisällä näyttäisi olevan uskonnon tärkein tehtävä.
Riitti Nykyaikaisen riitintutkimuksen on katsottu alkavan skotlantilaisesta teologista ja orientalistista William Robertson Smithistä ja ranskalaisesta sosiologista Émile Durkheimista. Smith korosti uskonnollisen toiminnan merkitystä myös niissä kulttuureissa, joissa varsinaista uskontunnustusta ei ollut.
Emil Kraepelin Kraepelin pani alulle Heidelbergin yliopiston psykiatrisen sairaalan potilaiden taideteosten kokoelman, jota Hans Prinzhorn myöhemmin laajensi kokoelmaksi, joka nykyisin tunnetaan nimellä "Prinzhornin kokoelma".
Uskontoteoria Kuuluisia funktionaalisia teorioita ovat esittäneet Karl Marx (taloudellinen näkökulma), Sigmund Freud (näkemys uskonnoista neurooseina) ja Émile Durkheim (uskontojen sosiaalinen tehtävä). Myös Max Weber tutki uskonnon sosiologiaa.
Lotta Kaihua Lotta Emilia Kaihua (s. 12. heinäkuuta 1982 Kemi) on suomalainen näyttelijä. Kaihua tunnetaan erityisesti rooleistaan Q-teatterissa, jonka lisäksi hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Sosiologia Sosiologian kehityksen kannalta kenties merkittävimpiä teoreetikkoja ovat olleet Émile Durkheim, Karl Marx, Ferdinand Tönnies, Max Weber ja Georg Simmel. Monet heistä eivät muodostaneet tietoisesti sosiologista oppia, mutta myöhemmin heidät on luettu nimenomaan sosiologian edustajiksi.
David Reich David Emil Reich (s. 14. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen geneetikko, joka tunnetaan muinais-DNA:n tutkimuksistaan. Reich on tutkimusryhmänsä kanssa kehittänyt DNA:n tutkimusmenetelmiä ja selvittänyt muinaisten väestöjen muuttoliikkeitä ja geneettisiä taustoja.
Carl Milles Carl Milles (oik. "Wilhelm Carl Emil Andersson", 23. kesäkuuta 1875 Lagga, Ruotsi - 19. syyskuuta 1955 Lidingö, Ruotsi) oli ruotsalais-yhdysvaltalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti suurista suihkulähdeveistoksistaan.
Lyhdynkantajat "Lyhdynkantajat" tunnetaan hyvin. Helsingin Sanomien vuonna 2008 julkaiseman kyselyn mukaan Helsingin neljästäsadasta ulkoveistoksesta "Lyhdynkantajat" oli kymmenenneksi suosituin. Voittaja oli Emil Cedercreutzin "Äidinrakkaus", toiseksi tuli Ville Vallgrenin "Havis Amanda".
Carl Robert Mannerheim Carl Robert Mannerheim (1. helmikuuta 1835 Viipuri – 9. lokakuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen kreivi, kartanonomistaja ja liikemies. Parhaiten hänet tunnetaan marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin isänä.
Emilia Rydberg Rydberg tunnetaan varsinkin laulustaan "Big Big World", joka nousi listoille useissa Euroopan maissa. Artistin debyyttialbumilta julkaistiin sen lisäksi singleinä "Good Sign" ja "Twist of Fate". Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä etiopialainen.
Jyrki 69 Jyrki 69 (oik. Jyrki Pekka Emil Linnankivi, s. 15. lokakuuta 1968) on suomalainen rockmuusikko. Hänet tunnetaan parhaiten The 69 Eyes -yhtyeen laulusolistina ja keulahahmona. Hän vastaa myös kokonaan yhtyeen kappaleiden sanoituksesta.
Kollektiivinen tietoisuus Kollektiivinen tietoisuus tarkoittaa niitä normeja ja arvoja, jotka ovat yhteisiä kaikille yhteiskunnan jäsenille. Käsitteen loi sosiologi Émile Durkheim. Hänen mukaansa kollektiivinen tietoisuus on yhteiskunnallisen järjestyksen perusta kaikissa yhteiskunnissa. Käsite on sukua muun muassa marxilaiselle käsitteelle kollektiivinen tajunta.
Karl Barth Ensimmäistä maailmansotaa seuranneena aikana Barth oli yhdistetty lukuisten muiden teologien, jotka olivat kääntyneet opettajiensa liberalismia vastaan, heidät tunnetaan ”Dialektisen teologian” kannattajina. Muita liikkeen jäseniä olivat Rudolf Bultmann, Eduard Thurneysen, Emil Brunner ja Friedrich Gogarten.
Furuvikin kartano Furuvikin kartano eli Villa Furuvik on Paraisten kaupungin keskustan kupeessa sijaitseva huvila. Huvilan rakennutti vuorineuvos Emil Sarlin vuonna 1906. Furuvik tunnetaan paitsi kauniista arkkitehtuuristaan myös hienosta puutarhastaan. Furuvik on nykyään yksityisomistuksessa.
Carl Gustaf Emil Mannerheim Mannerheim matkusti Pekingistä Japaniin ja sieltä Vladivostokiin, josta hän palasi Siperian rataa pitkin Pietariin. Mannerheim raportoi matkasta keisari Nikolai II:lle. Alun perin 20 minuuttia pitkäksi sovittu tapaaminen venyi lopulta noin tunnilla.
Kollektiivinen älykkyys Ranskalainen sosiologi Émile Durkheim esitti vuonna 1912 teoksessaan "Les Formes élémentaires de la vie religieuse" yhteiskunnan olevan inhimillisen loogisen ajattelun ainoa lähde. Hänen mukaansa yhteiskunta muodostaa korkeamman tietoisuuden, koska se kohottaa yksilöllisen ajattelun ajan ja paikan yläpuolelle.
Paul Ailus Paul Emil Ailus (alun perin Andersson, 22. helmikuuta 1911 Oulu  – 16. toukokuuta 1983 Espoo) oli suomalainen muusikko, yrittäjä, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan parhaiten ”Rantamökissä”-valssin ja Olavi Virran ja Metro-tyttöjen levyttämän ”Aila-pienen” sanoittajana.
Näsikallion suihkukaivo Näsikallion suihkukaivo on vuonna 1913 valmistunut suihkulähde, joka sijaitsee Tampereella Hämeenpuiston pohjoispäässä. Arkkitehti Birger Federleyn jugendhenkiseen graniittisommitelmaan liittyy kolme Emil Wikströmin tekemää erillistä pronssiveistosta. Kauppaneuvos Nikolai Tirkkosen lahjoituksen turvin rakennettu suihkukaivo tunnetaan myös "Tirkkosen suihkukaivona".
Thorstein Bergman Thorstein Bergman (s. 23. elokuuta 1942 Härnösand) on ruotsalainen laulaja ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Dan Anderssonin ja Nils Ferlinin runojen tulkitsijana, joihin hän on usein tehnyt melodian. Hän on levyttänyt omia tulkintojaan myös Emil Hagströmin, Helmer Grundströmin och Birger Normanin lauluista.
Maallistuminen Maallistumisen käsitteellä on monia merkityksiä, sekä teorian että historiallisen prosessin tasolla. Yhteiskuntateoreetikot kuten Karl Marx, Sigmund Freud, Max Weber ja Émile Durkheim olettivat, että yhteiskunnan modernisaatiota seuraisi uskonnollisuuden väheneminen. Tämän prosessin tutkiminen pyrkii määrittämään tavan (tai laajuuden) jolla uskonnolliset uskomukset, käytännöt ja instituutiot menettävät yhteiskunnallista merkitystään.
Mauro Baldi Mauro Baldi (s. 31. tammikuuta 1954 Reggio Emilia, Italia) on entinen italialainen kilpa-autoilija. Hän on Le Mansin 24 tunnin ajon voittaja vuodelta 1994. Baldi kilpaili Formula 1 -sarjassa kausina – saavuttaen viisi MM-pistettä. 
Parhaimmillaan Baldi oli viides.
Matti Virtanen (sosiologi) "Tahdon teknologia" -kirja (1986) pohjautuu uskontoa käsittelevään tai sivuavaan tieteelliseen kirjallisuuteen, erityisesti sosiologi Émile Durkheimin (viite) teksteihin. Kirjan perusajatus on se, että jumalat, ihanteet, säännöt ja seremoniat ovat ihmisen tahdon teknologiaa: ”Uskonnollisen kultin avulla ihminen on hankkinut ja tulee hankkimaan voimaa ja tahdonlujuutta omille pyrkimyksilleen.”
Uskonnonfilosofia (Hick) Émile Durkheim ja muut ranskalaiset yhteiskuntatutkijat kehittivät 1900-luvun alkupuolella uskonnon selitysmallin yhteiskunnallisena ilmiönä. Yhteiskunta pystyy muokkaamaan jäsentensä tietoisuutta eri suuntiin. Yleisesti ottaen yhteiskuntatieteellisen uskontokritiikin mukaan ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa.
Hirviöprinsessa Hime Emil on hieman vanhempi kuin Hime. Hänen androidinsa on Flanders. Hänen palveluksessaan ovat siivekäs mies Sledge sekä ihmissusi Keziah Bold. Hänen verisoturinsa on nimetön merenneito. Merenneito on vaihtanut puheensa kuolemanuhalla ihmisvartaloon mutta puhuu vasten kieltoa vaarallisessa tilanteessa. Emil herättää hänet. Emilillä on ainoana kuninkaallisista psyykkisiä voimia. Vanhemmista sisaruksista ja veljeksistä näyttää siltä että Emil, Hime ja Sherwood ovat liittoutuneet. Emil ja Gilliam käyvät taistelun, jossa Emil käyttää androidistaan muuntamaansa fotonitykkiä Gilliamin tavanomaista rautatietykkiä vastaan. Emil kuluttaa voimansa äärirajoille tuhotessaan Gilliamin junan.
Solidaarisuus Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1800-luvun jälkipuoliskolla Ranskassa nousi esiin uusia tieteellisiä ja aatteellisia solidaarisuuden tulkintoja. Käsite sai niin sosiologisia (Émile Durkheim), taloudellisia (Charles Gide), oikeudellisia (Léon Duguit) kuin poliittisiakin (Léon Bourgeois) muunnelmia. Erilaisia painotuksia edustaneet ajattelijat muokkasivat solidaarisuus-käsitteen merkityksen omiin tarkoituksiinsa sopivaksi.
Kauko Kahila Kauko Emil Kahila on amerikansuomalainen muusikko, jonka soitin on bassopasuuna. Ensimmäisen sukupolven siirtolainen Kahila soitti Houstonin sinfoniaorkesterissa vuosina 1941–1944, St. Louisin sinfoniaorkesterissa 1944–1952 ja Bostonin sinfoniaorkesterissa 1952–1972. Kahila on säveltänyt etydejä tenoripasunaalle ja hänet tunnetaan myös yhtenä nykyaikaisen bassopasuunan kehittäjistä.
Albert von Bezold Albert von Bezold (7. tammikuuta 1836 Ansbach – 2. maaliskuuta 1868 Würzburg) oli saksalainen fysiologi. Hän opiskeli Münchenissä, Würzburgissa ja Berliinissä, jossa hän toimi Emil du Bois-Reymondin assistenttina. Albert von Bezold tunnetaan monien alkaloidien, muun muassa atropiinin farmakologisten ominaisuuksien tutkimuksista.
The Origin and Development of the Moral Ideas Teoksen lähtökohtana olevaa vertailevaa metodia on myöhemmin arvosteltu, koska Westermarckin katsottiin tehneen liian rohkeita johtopäätöksiä pelkästään vertailemalla irrallisia detaljitietoja eri kulttuurien ja kansojen tavoista. Aikalaisista muun muassa Émile Durkheim kritisoi teosta tästä. Myöhemmin vertaileva metodi onkin hylätty sosiaaliantropologisessa tutkimuksessa.
Uskonnon alkuperä Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan "homo sapiens" -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Uskonnonfilosofia (Hick) Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan "homo sapiens" -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Narvan marssi Suomessa Narvan marssi on tapana soittaa sotilashautajaisissa. Muun muassa presidentit Carl Gustaf Emil Mannerheim, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto sekä jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth saatettiin viimeiselle matkalleen Narvan marssilla. Suomen ja Ruotsin lisäksi marssi tunnetaan myös Virossa, ja sitä soitettiin Viron presidentin Lennart Meren hautajaisissa 2006.
Edward Fox Edward Charles Morrice Fox (s. 13. huhtikuuta 1937 Chelsea, Lontoo), on englantilainen teatteri-, elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on näyttelijä James Foxin veli ja näyttelijä Emilia Foxin isä. Edward Fox tunnetaan parhaiten pääosasta Fred Zinnemannin elokuvassa "Shakaali" (1973). Hänet on palkittu muun muassa kolme kertaa Bafta-palkinnolla.
Viktor Frankl Viktor Emil Frankl (26. maaliskuuta 1905 Wien – 2. syyskuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen neurologi ja psykiatri, joka tunnetaan logoterapian perustajana. Hän toimi Wienin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa psykiatrian ja neurologian professorina 1930-luvulla. Hänen logoterapeuttista lähestymistapaansa kutsuttiin psykologian kolmanneksi wieniläiseksi koulukunnaksi Sigmund Freudin ja Alfred Adlerin jälkeen.
Hurmio (elokuva) Evan palatessa kotiin hän löytää sieltä entisen aviomiehensä Emilin, joka on odottanut Evaa koko yön. Emil yrittää taivutella Evaa, mutta nainen sanoo kaiken olevan ohitse. Emil lähtee ja tapaa sattumalta Adamin. Adam pyytää kyytiä kaupunkiin ja matkalla hän näyttää Emilille Evan kaulakorua. Samana iltana Emil istuu yksin hotellihuoneessa ja ampuu itsensä. Adam ja Eva ovat samassa hotellissa tanssimassa, eikä Eva kerro suhteestaan Emiliin Adamille.
Pieni kirja suurista hyveistä Comte-Sponvillen mukaan moraalin alkuperä on monessa lähteessä, ja ihmisten tulisi yhdistää Charles Darwinin, Émile Durkheimin, Kantin ja buddhalaisuuden ajatukset ja ymmärtää, että moraalin ainesosat ovat luonto, yhteiskunta, järki ja myötätunto. Comte-Sponvillen mielestä harhaluulojen elättäminen on ihmisen onnen tiellä. Viisas elää nykyhetkeä, toimii siinä ja iloitsee siitä, kuvailee suomentaja Comte-Sponvillen ajattelua.
Emil Aaltonen Emil Aaltonen kuoli 80-vuotiaana vuonna 1949. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle. Emil Aaltonen oli naimisissa Olga Emilia Malisen (k. 1905) kanssa vuodesta 1896 lähtien. Pariskunnalla oli vuosina 1897–1902 syntyneet neljä tytärtä, joista esikoistytär ja nuorin tytär kuolivat jo lapsina. Emil Aaltosen tyttärenpoika oli oopperalaulaja Timo Mustakallio.
Emil Wiechert Wiechert otti osaa keskusteluun suhteellisuusteoriasta. Hän ei ollut samaa mieltä Einsteinin kanssa siitä, ettei eetteriä ole olemassa. Hänen mukaansa sähkömagneettisella säteilyllä on pakko olla jonkinlainen väliaine, jossa se kulkee. 
Wiechert tunnetaan varsinkin työstään seismografin parissa. Seismografin kehittäminen alkoi kun hän oli matkalla Italiassa ja vieraili muutamissa seismologian laitoksissa. Hän myös kuvasi kuinka seismiset aallot leviävät Maan läpi.
Unto Salminen Unto Emil Kalervo Salminen (23. maaliskuuta 1910 Helsinki – 16. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Unto Salmisen suku on näyttelijäsukua. Salminen oli naimisissa näyttelijä Kyllikki Väreen kanssa, joka kuoli vuonna 1951. Salminen tunnetaan roolistaan muun muassa "Nummisuutarien" Eskona. Hän näytteli vuosina 1931–1951 Suomen Kansallisteatterissa, ja tämän jälkeen mm. Intimiteatterissa ja Radioteatterissa.
Erich Kästner Erich Kästner (23. helmikuuta 1899 – 29. heinäkuuta 1974) oli saksalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjallisuudestaan, muun muassa teoksista "Emil und die Detektive" (1929, suom. "Pojat salapoliiseina") ja "Das doppelte Lottchen" (1949, suom. "Lisen ja Lotten salaisuus"), sekä runoudestaan. Varsinkin Kästnerin lastenkirjat saavuttivat tavattoman suosion, ja niitä on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle.
Pelikaanimies Emilin vanhemmat eroavat ja hän muuttaa äitinsä kanssa kaupunkiin. Emilin uuden kodin naapurina asuu mekastava herra Lintu. Kaupungilla herra Lintu on tavallisen näköinen ihminen, joka kulkee puku päällä. Tosiasiassa herra Lintu on oikea lintu, pelikaani, jonka Emil näkee kirkon portailla ottamassa suullaan lokin pudottamaa kalaa kiinni. Emil ystävystyy herra Linnun kanssa. Myöhemmin Emil tutustuu myös Elsa-nimiseen tyttöön.
Emil Murto Emil Murto oli naimisissa vuodesta 1897 Inga Emilia Wirtzenin kanssa.
Henkimaailma Tieteessä henkimaailmaan liittyvät käsitykset ja ilmiöt ovat yleisimmin psykologian, sosiologian ja parapsykologian tutkimuskohteena. Henkimaailmaan liittyviä ilmiöitä ovat tutkineet muun muassa Carl Jung, joka kehitti käsitteen "arkkityyppi" kuvaamaan unissa ja myyteissä esiintyviä jumalolentoja, Allan Kardec, joka tuli tunnetuksi spiritismin systematisoijana, sekä Charles Fort, joka tutki paranormaaleja ilmiöitä, kuten räyhähenkiä. Tunnetun sosiologin Émile Durkheimin mukaan käsitys henkimaailmasta oli peräisin yhteisöstä.
Maurice Halbwachs Halbwachs opiskeli École Normale Supérieuressa. Hän opiskeli filosofiaa Henri Bergsonin oppilaana ja sai tältä hyvin paljon vaikutteita. Myöhemmin hän jatkoi opintojaan Saksassa Göttingenin yliopistossa ja luetteloi Leibnizin tuotantoa. Palattuaan Ranskaan hän tutustui Émile Durkheimiin ja kiinnostui sosiologiasta. Hänestä tuli L'Année Sociologiquen toimittajakunnan jäsen, ja yhdessä François Simiandin kanssa hän vastasi tilastotieteen ja taloustieteen osastosta. Hän palasi 1909 Berliiniin opiskelemaan marxismia.
Fabio Frizzi Fabio Frizzi (s. 2. heinäkuuta 1951 Bologna, Emilia-Romagna, Italia) on italialainen muusikko ja säveltäjä (myös elokuvasäveltäjä). Frizzin ensimmäinen elokuva, johon hän sävelsi musiikkia oli vuoden 1978 elokuva "Zombi 2". Vuoden 1990 jälkeen Frizzi lopetti elokuvasäveltäjäuransa. Suomessa Frizzi tunnetaan poplaulaja Taiskan vuoden 1975 hittikappale "Mombasan" säveltämisestä nimelle "Ibo-lele" (1975).
Emilia Chydenius Emilia Chydeniuksen johtamalle kirjapainolle 1900-luvun alku oli vaikeaa, kun senaatti siirsi "Finlands Allmänna Tidningin" ja "Suomalaisen Wirallisen Lehden" painatuksen 1901 omaan kirjapainoonsa. Emilia Chydenius osti 1904 veljenpoikiensa osakkeet yhtiöstä, joten perheyrityksen omistajiksi jäi pelkästään naisia: Emilia Chydeniuksen lisäksi osakkaina olivat hänen veljiensä kaksi leskeä. Emilia Chydeniuksen kuoltua jo seuraavana vuonna hänen tilalleen yrityksen osakkaaksi tuli hänen veljenpoikansa Sam Chydenius (1865–1917).
Emil Lampinen Emil Lampinen (28. kesäkuuta 1883 Kerkkoo – 19. joulukuuta 1961 Porvoo) oli suomalainen suksitehtailija. Emil Lampinen perusti vuonna 1905 Lampisen suksitehtaan, jota myöhemmin jatkoi Raine Lampinen. Ralliautoilija Simo Lampinen on Raine Lampisen poika ja siis Emil Lampisen pojanpoika.
Emil Aaltonen Emil Aaltosen vanhemmat olivat pienviljelijä "Juho Widell" ja "Amanda Kallio"; Emil oli kolmas perheen seitsemästä lapsesta. Juho Widell menetti tilansa katovuosien aiheuttamien menetysten takia ja joutui menemään työhön rautatietyömaalle Toijalaan. Juho Widellin kuoltua Amanda Widell meni uusiin naimisiin puuseppä "Adolf Mattsonin" kanssa. 1883 Emil lähti perheensä tahdosta suutarinoppilaaksi paikallisen talosta toiseen kiertävän suutarimestarin "Eemeli Sohlmanin" luokse. Itse Emil olisi halunnut sepäksi, mutta oli liian heiveröinen ruumiinrakenteeltaan siihen ammattiin.
Drottninggatan Drottninggatan rakennettiin 1600-luvun puolivälissä, ja sillä on edelleen sen alkuperäinen linjaus ja leveys. Regeringsgatanin ja Götgatanin ohella se on yksi kolmesta Tukholman vanhaankaupunkiin johtaneesta historiallisesta tiestä.
Drottninggatan Suuri osa kadun vanhasta rakennuskannasta kuitenkin purettiin 1950- ja 1960-luvuilla Norrmalmin uudelleenjärjestelyn yhteydessä, ja tilalle rakennettiin suuria liike- ja konttoritaloja. Lisäksi alueelle muodostettiin uusi keskusaukio, Sergelin tori, jonka länsireunaa pitkin myös Drottninggatan nykyisin kulkee.
Drottninggatan Klaran suuri tulipalo vuonna 1751 tuhosi rakennukset kadun länsipuolelta ja johti rakennuskannan laajaan uusiutumiseen. Kadun alkupäähän lähelle Norrströmiä Rosenbadin kortteliin rakennettiin 1700-luvun lopulla komea Bondeska palatset ja Hildebrandska huset. Siihen aikaan Norrströmin yli ei ollut siltaa, vaan Drottninggatan päättyi eteläpäässään "Roddaretrappaniin", josta soutajanaiset kuljettivat matkustajia virran yli Vanhaankaupunkiin.
Drottninggatan 1830-luvun puolivälistä lähtien kaupungin keskusta alkoi vähitellen siirtyä Vanhasta kaupungista Norrmalmille. Drottninggatanin varrelle tuli suuri joukko muodikkaita liikkeitä, ja kadusta tuli myös porvariston suosima kävelypaikka, jota kansan suussa nimitettiin "snobien kujaksi" (). Hildebrandin talossa Drottninggatan 3 avattiin vuonna 1832 Tukholman ensimmäinen yläluokkainen hotelli, Hôtel Garni. Ylempänä kadun varressa, vastapäätä nykyistä Centralbadetia Svenska Trädgårdsföreningenin puistossa avasi kondiittori Wilhelm Davidson suositun huvittelupaikan, jota sanottiin Davidsonin paviljongeiksi. Sen kahdesta rakennuksista eteläisemmässä oi kahvila, pohjoisemmassa esitettiin näytelmiä ja järjestettiin juhlia. Vuonna 1857 alueelle rakennettiin hieno hotelli Fenix.
Drottninggatan Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1637, ja vuonna 1641 Drottninggatan oli kivetty Hötorgetin pohjoispuolella sijainneelta tulliportilta Malmtorgetille saakka. Rakennuskanta sen varrella muodostui pääasiassa keskenään yhtäläisistä tiilirakennuksista. Ne olivat kolmikerroksisia ja niissä oli kadun puolella viisi ikkunaa kerrosta kohti, ja niiden ensimmäisessä kerroksessa oli usein pieniä kauppoja. Tätä rakennustyyppiä edustaa edelleen "Kannunvalajamestarin talo" osoitteessa Drottinggatan 8.
Drottninggatan Drottninggatan on yksi Tukholman keskustan keskeisimmistä kaduista, jonka varrella on monia lähikauppoja, pubeja ja ravintoloita. Se alkaa Ruotsin valtiopäivätalon kohdalta, Strömmenin varresta, Norrmalmin kaupunginosasta, ja jatkuu Vasastadenissa sijaitsevalle Observatoriekullenille asti. Yhdessä Helgeandsholmenin poikki johtavan Riksgatanin kanssa se muodostaa jatkeen Tukholman vanhassakaupungissa olevalle Västerlånggatanille. Suuri osa kadusta on kävelykatua. Pohjoisessa Drottninggatanin jatkeena on Norrtullsgatan, joka johtaa Tukholman kantakaupungin rajalla sijaitsevalle Norrtull -nimiselle aukiolle saakka.
Drottninggatan Ennen 1600-luvulla toteutettua uudisrakentamista Drottninggatan oli päätie, joka kohti "Mamltorget"ilta eli nykyiseltä Gustav Adolfs torgilta Klaaran kirkon ohi pohjoiseen. Anders Torsstenssonin vuonna 1636 laatimassa suorakulmaisessa asemakaavassa se sai ensin nimen "Stoore Konnungzgatan" ("Suuri kuninkaankatu") ja vuonna 1639 nimen "Drotningegathon", johon sen nykyinen nimi ("Kuningattarenkatu") perustuu. Katu nimettiin todennäköisesti silloin vielä alaikäisen kuningatar Kristiinan mukaan. Katu muodosti pääakselin silloin vielä ylipääsemättömänä esteenä pidetyn Brunkebergsåsenin länsipuolella ("Västra malmen"), kun taas Regerinsgatan oli vastaavana akselina sen itäpuolella ("Östra malmen").
Schefflerin palatsi Schefflerin palatsi on rakennus Tukholman Vasastanin kaupunginosassa osoitteessa Drottninggatan 116. Se tunnetaan kummitustalona.
Drottninggatan Vuonna 2017 kadun myös Drottninggatanin pohjoisin, Tegnérgatanin ja Kungstensgatanin välinen osuus muutettiin kävelykaduksi.
Drottninggatan Tukholman keskusta-alueelle laadittiin vuonna 1977 uusi yleiskaava, joka mukaisesti suurin osa Drottninggatania muutettiin kävelykaduksi.
Tukholma Tukholman pääkatu on Drottninggatan. Muita tunnettuja katuja on muun muassa Strandvägen ja Birger Jarlsgatan. Vanhassakaupungissa on Mårten Trotzigs gränd, joka on kaupungin kapein kuja.
Drottninggatan Katu on edelleen tärkeä liikekatu, jonka varrella on vähittäiskauppoja, tavaratloja kuten Åhlens ja PUB, nykyaikaisia kauppakeskuksia sekä monia ravintoloita ja kahviloita. Se on myös turistien suosiossa.
Nordiska Kreditbanken Pankilla oli aluksi pääkonttori toisessa kerroksessa Drottninggatan 8:ssa. Tjänstemannakassanin konttori Brandkontoretin talossa Mynttorget 4:ssa oli sivukonttori. Ferdinand Boberg piirsi 1902 Rosenbad-rakennuksen pankin pääkonttoriksi. Rosenbadin ohella pankki hankki useita sivukonttoreita rahoittamalla asuntorakentamista ja sijoittamalla konttorin niiden kiinteistöihin.
Mayojen historia Mayojen klassinen kausi alkoi 300-luvulla jolloin kaupungit (mm. Tikal ja Uaxactun) kasvoivat suuriksi. Noin 250-300 jaa kehittyi klassinen mayakirjoitus. Tänä aikana rakennettiin satoja mayakaupunkeja ja kulttuuri levisi Peténissä laakson reunoille. Tikal oli varhaisklassisen kauden merkittävin keskus. Mayavaltiot kävivät keskenään sotia, milloin mikin dynastia oli voimakkain.
Mália (palatsi) Málian palatsin paikalla on ollut asutusta viimeistään neoliittisella kivikaudella. Minolaisella ajalla paikalla oli merkittävä asutus. Palatsi rakennettiin noin vuonna 1900 eaa. keskelle jo olemassaollutta asutusta. Palatsi oli yksi minolaisen kulttuurin viidestä suuresta palatsikeskuksesta Knossoksen, Faistoksen, Káto Zákroksen ja Galatáksen palatsien ohella. Palatsia pidetään yhtenä Kreetan tärkeimmistä, vaikkakaan se ei milloinkaan ollut suurempien Knossoksen ja Faistoksen veroinen.
Mälarin kirves Jepualta, mistä on löytynyt viimeisin Mälarin kirves, tunnetaan epäsuorasti sen ajoitus. Kirves löytyi tutkittaessa röykkiötä, jossa esiintyi myös tasakantaisia kivisiä nuolenkärkiä. Jos röykkiö rakennettiin veden äärelle, oli se mahdollista noin 900 eaa. Tämä antaa aikaisimman ajankohdan, milloin kirves olisi voitu kaivaa maahan. Kirves voidaan ajoittaa aikaisintaan pronssikauden periodille IV, mikä sopii yhteen ruotsalaisten määrittämän Mälarin kirvestyypin ajoituksen kanssa.
Haamuasema Tunnelien seinässä leveä valkoinen viiva osoitti rajan tarkan sijainnin. Myöhemmin joillekin asemille rakennettiin liuku­ovet, jotka sulkeutuivat yöksi, kun vartijat eivät olleet työssä. Toisilla asemilla vartiointi oli ympäri­vuoro­kautinen. Vartijoita oli asemalla aina kaksi kerrallaan, ja pidettiin tarkoin huoli siitä, etteivät henkilöt, jotka tunsivat toisensa henkilö­kohtaisesti, saaneet olla samalla asemalla vartiossa samaan aikaan. Lisäksi ylemmät upseerit saattoivat milloin hyvänsä yllättäen tehdä tarkastuksia. Muutamia asemia vartioivat rajavartijat.
Kivikin kuninkaanhauta Keskustelussa toiset tutkijat arvioivat, milloin hautauksen paadet valmistettiin, toiset mitkä ovat löydettyjen esineiden aikakaudet ja kolmannet tutkijat arvioivat löydettyjen vainajien elinaikoja. Hautaröykkiö rakennettiin tai aloitettiin rakentamaan ennen vanhimpia löydettyjä vainajia. Hautaröykkiöön on haudattu pitkän ajan kuluessa useita vainajia ja vain osa vainajista on todennäköisesti löydetty. Koska hauta on ryöstetty, on valtaosa esineistä kadonneet ja ne vähäiset kappaleet, jotka löytyivät kaivauksissa, eivät anna edustavaa kuvaa hautaröykkiön toiminnasta.
Kokemäenjoen Uittoyhdistys Kokemäenjoen Uittoyhtiö rakentama Pyhä- ja Näsijärven yhdistävä uittotunneli valmistui 1930 ja oli käytössä aina 1960-luvulle saakka. Sen korvaajaksi rakennettiin Pispalan uittotunneli vuonna 1968. Tukinuitto Kokemäenjoessa päättyi kuitenkin jo vuotta aikaisemmin, eikä tunnelia milloinkaan otettu käyttöön. Vuonna 2013 se avattiin yleisölle kevyen liikenteen väylänä. Pyhä- ja Näsijärvien väliselle kannakselle oli jo 1860–1870-luvuilla valmistunut kaksi tukkitietä, joiden rakennuttajina olivat Porin Höyrysaha ja Reposaaren Saha.
Drottninggatan Monien liikkeiden lisäksi kadun varrelle sijoittuvat 1800-luvun viimeisinä vuosina ja 1900-luvun alussa myös joukko pankkipalatseja, varsinkin kadun eteläosan varrelle lähelle Fredsgatania. Kulkuyhteydet paranivat, kun vuonna 1907 valmistui Riksbron, joka yhdisti Norrmalmin Helgeandsholmeniin ja muodosti Drottningsgatanille luontevan jatkeen Vanhan kaupungin Mynttorgetille saakka. Klaran kaupunginosan kadut Drottninggatanin varrella sekä sen ja läheisen Tukholman keskusrautatieaseman välisellä alueella muodostivat 1900-luvun alkupuolella Tukholman liike-elämän vilkkaimman keskuksen.