mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Asser Fagerström Fagerström sai radiotoimittaja Antero Alpolalta vuonna 1958 tehtäväksi koota tanssimusiikkia esittävä orkesteri "Kankkulan kaivolla" -radio-ohjelmaa varten. Tästä syntyi humppamusiikkia esittänyt orkesteri Pumppu-Veikot, joka Kullervo Linnan johdolla alkoi levyttää nimellä Humppa-Veikot. Fagerström erosi ryhmästä pian sen ensilevytyksen jälkeen.
Kankkulan kaivolla (elokuva) Eemeli laulaa aika-ajoin ja iltamissa esiintyy muitakin 1960-luvun alun viihdyttäjiä. Juhannusjuhlilla laulaa Auvo Nuotio Pumppu-Veikkojen soittaessa taustalla. Esa Saario esittää joko dubattuna tai omalla äänellään useita laulajia, muun muassa Tapio Rautavaaraa, Lännen Lokaria ja Georg Otsia
Oke Tuuri Oke Nisse Hemming Tuuri (ent. Blomfeldt; ) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi sekä teatterissa, elokuvissa että radiossa. Koko kansan tietoisuuteen hänet nostivat roolit kahdessa aikansa suosituimmassa radiokuunnelmassa: Pekka Lipponen jännityskuunnelmassa "Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja" (1945–1961) sekä Tippavaaran vanhaisäntä radiohupailussa "Kankkulan kaivolla" (1958–1970).
Aune Haarla Aune Onerva Haarla (o.s. Lahdelma, ent. Ala-Tuuhonen; 12. huhtikuuta 1923 Iitti – 4. helmikuuta 1976 Helsinki), joka käytti myös salanimiä Annuli, Jouluakka, Anu Tuulos, oli Yleisradion viihdeosaston toimittaja. Kansalliseen julkisuuteen Haarla-Ala-Tuuhonen nousi 1960-luvulla radion hupailuohjelman Kankkulan kaivolla ansiosta.
Kankkulan kaivolla Kuunnelman saamat sanomalehtiarvostelut olivat ensimmäisen jakson esittämisen jälkeen pääosin varovaisen myönteisiä. Arvostelijat pitivät ohjelmaa pirteänä ja jäivät odottamaan sille jatkoa. Eräs kriitikko epäili kirjoittajaksi Reino Helismaata. Toisen jakson jälkeen heinäkuussa 1958 palaute oli enimmäkseen jo kiittävää. Hupailun saavuttama suosio yllätti myös sen tekijät.
Kankkulan kaivolla (elokuva) Käsikirjoitus noudattelee melko uskollisesti alkuperäistä ideaa muun muassa Tippavaaran isännän kohdalla, jonka puheet tahtovat kääntyä kerta toisensa jälkeen vihjailuun pontikan keittämisestä. Tarina on komedia, jossa alkuperäisiä radiosketsejä on sidottu yhteen romanttisella juonella (nuori nimismies, jonka pitäisi käräyttää Tippavaaran isäntä pontikankeitosta, rakastuu tämän tyttärentyttärentyttäreen) ja Pumppu-Veikkojen musiikkiesityksillä.
Kullervo Linna Kullervo Linnan orkesteri esiintyi 1950-luvulla muun muassa Helsingin Linnanmäellä ja kiertueilla. Vuonna 1958 Yleisradion viihdeosaston päällikkö Antero Alpola kutsui hänet esiintymään hupailuohjelmaan Kankkulan kaivolla. Syntyi seitsenmiehinen 1930-luvun tanssimusiikkia parodioiva orkesteri, joka toimi aluksi Pumppu-Veikot-nimisenä. Myöhemmin yhtyeen nimeksi vakiintui Humppa-Veikot.
Mauno Hyvönen Hyvönen on näytellyt muun muassa elokuvissa "Pikku Ilona ja hänen karitsansa", "Hilja maitotyttö", "Villi Pohjola", "Lentävä kalakukko", "Punainen viiva", "Pekka Puupää" ja "Noin 7 veljestä". Hyvönen on ohjannut myös lyhyitä elokuvia ja näytelmäelokuvia, muun muassa "Obmolov" vuodelta 1963. Hyvönen tunnetaan myös radiohupailusta "Kankkulan kaivolla", jossa Hyvönen esitti "ornitologi Sylfred Huilaa".
Kankkulan kaivolla Kukaan kuunnelmasarjan henkilö ei esiintynyt jokaisessa jaksossa. Kolme eniten mukana ollutta hahmoa olivat Alpolan mukaan Tippavaaran isäntä, yleismies Jantunen ja Neulasen Manta, kymmenkunta mukanaolokertaa harvemmin Ronskilan Hilkka ja Sylfred Huila. Tippavaaran isäntä esiintyi jo sarjan ensimmäisessä jaksossa, kun taas esimerkiksi Neulasen Manta tuli mukaan toisessa ja yleismies Jantunen vasta yhdeksännessä jaksossa.
Kankkulan kaivolla Useat levy-yhtiöt pyrkivät hyötymään humppavillityksestä ja kokosivat omia orkestereitaan, jotka jäivät kuitenkin Humppa-Veikkoja lukuun ottamatta lyhytikäisiksi. Aluksi Levytukulle levyjä tehnyt, ilmiöstä suurimman potin korjannut Humppa-Veikot siirtyi toimitusjohtaja Harry Orvomaan kutsusta pian Scandialle – Orvomaa kutsui myös Georg Malmsténin levyttämään vanhoja iskelmiään Humppa-Veikkojen kanssa –, ja Levytukun uuden humppaorkesterin johtajaksi tuli Asser Fagerström ja laulusolistiksi Arttu Suuntala. Martti Jäppilän johdolla uudelleen esiintymisensä aloittanut Dallapé, laulusolistinaan vanha tuttu A. Aimo (Aimo Andersson), levytti vanhalle kustantajalleen PSO:lle, joka alkoi myös julkaista Dallapén vanhoja levytyksiä uudessa formaatissa EP- ja LP-levyillä. Arthur Fuhrmannin johtama humppayhtye otti nimekseen Pumppuveikot ja teki levynsä Fazerille, vaikkakin Fazerin tuotantopäällikkö Toivo Kärki ei vannoutuneena jazzmiehenä erityisemmin pitänyt humpasta. Kärki evästikin Humppa-Veikkojen jäseniä näiden lähtiessä ensimmäiselle kesäkiertueelleen: ”Ottakaa pojat nyt rahat pois, sillä syksyllä tuo teidän humppanne on jo ohi.” Kankkulan kaivon myötä humppa oli tullut suomalaiseen kevyeen musiikkiin jäädäkseen ja se nousi uuteen – tosin silloinkin melko lyhytaikaiseen – kukoistukseen 1970-luvun puolivälissä etenkin levymarkkinoille vuosien tauon jälkeen palanneen Erkki Junkkarisen ansiosta.
Ingmar Englund 1950-luvulla Englund levytti muun muassa hanuristi Matti Viljasen sekä viulisti Per-Erik Förarsin kanssa sekä soolona ”Tumma yö”/”Kerro kultainen kuu” vuonna 1958 sekä ”Säkkijärven polkka”/”Sputnik-polkka” vuonna 1959. Englund kuului Kankkulan kaivolla -radio-ohjelmaa varten kasatun Humppa-Veikkojen peruskokoonpanoon lähes kuolemaansa asti. Hän oli mukana yli 300 levytyksessä.
Kankkulan kaivolla Sarjassa esiintyi myös muutamia muita kokoonpanoja. Holger Lehmäsen Rautalankatrio Räminää johti todellisuudessa Pumppu-Veikkojen kitaristi Ingmar Englund – Antero Alpolan mukaan Lehmästä esittänyt Matti Aulos ei itse osannut soittaa –, ja trion musiikki koostui sen nimen mukaisesti rämisevistä fokseista. Mielenkiintoinen yhteensattuma on, että 1960-luvun alussa Suomen vallannutta sähkökitaramusiikkia ryhdyttiin kutsumaan rautalankamusiikiksi. Koska Rautalankatrio Räminä esiintyi Kankkulassa ensimmäisen kerran jo vuonna 1960, on arveltu, että suositussa radiohupailussa esiintynyt trio olisi tartuttanut nimensä koko rautalankavillitykseen, vaikkakin sen soittimina olivat banjot. Näin ollen Antero Alpola olisi keksinyt kahden aikansa suosituimman musiikkityylin nimet: humpan ja rautalangan. Myös Holger Lehmänen näytti tiedostaneen tämän, sillä hän julisti myöhemmin 1960-luvulla että Räminä on ”Suomen ensimmäinen rautalankayhtye ja olosuhteisiin nähden paras!”. Sketsien ylimenoja hoidettiin studiokokoonpanojen esitysten ohella myös äänilevyillä.
Mai-Brit Heljo Seuraavien parin vuoden aikana Heljo esiintyi muun muassa elokuvissa "...ja Helena soittaa", "Kuollut mies kummittelee", "Suomalaistyttöjä Tukholmassa" ja "Lentävä kalakukko". Heljon siirryttyä vuonna 1954 Radioteatterin puolelle elokuvaroolit jäivät melko pieniksi sivuosiksi. Radioteatterista Heljo muistetaan parhaiten rooleistaan "Kankkulan kaivossa" Synnöve Pullona sekä "Yhtä köyttä -yhdistyksessä" kampaaja Sjöberginä eli ”Söperinä”.
Aune Haarla Aune Haarlan tunnetuin työ on radiohupailu "Kankkulan kaivolla", jota hän kirjoitti ja tuotti 1958–1970 yhdessä Antero Alpolan kanssa. Sarjan tunnetuin hahmo, Oke Tuurin esittämä Tippavaaran isäntä, oli Haarlan luomus. Haarla julkaisi nimimerkillä Annuli teoksen "Tippavaaran vanhan isännän kootut seokset" (1965), joka sisältää isännän parhaita radiosketsejä sekä Oke Tuurin julkisia esiintymisiä varten kirjoitettuja tekstejä.
Aune Haarla Radiouransa ohella Haarla teki yli neljäkymmentä iskelmäsanoitusta, valtaosan nimimerkeillä Annuli. Tunnetuimmat näistä ovat valssit ”Soittajan kaipuu” (säveltäjä Viljo Vesterinen), ”Metsäkukkia” ja ”Lehdetön puu”, romanssi ”Mustalaisviulu” ja lastenlaulu ”Teddykarhujen huviretki”. Hän myös teki useisiin Kankkulan kaivon jaksoihin lauluja, joissa tunnettuun säveleen oli kirjoitettu uudet parodiset sanat. Oke Tuuri levytti näistä muutamia Tippavaaran isännän hahmossa, kuten ”Pitkä matka on Tippavaaraan” ja ”Pigalle”.
Kauko Kokkonen Kokkosella oli pitkä ura, joka kesti yli 50 vuotta. Hän esiintyi sivurooleissa Komisario Palmu -elokuvissa, "Kaasua, komisario Palmu!" ja "Tähdet kertovat, komisario Palmu". Kokkonen esiintyi myös elokuvissa "Täällä Pohjantähden alla", "Kankkulan kaivolla", "Pieni luutatyttö", "Pekka Puupää", "Villin Pohjolan salattu laakso", "Pekka ja Pätkä Suezilla", "Pekka ja Pätkä mestarimaalareina", "Radio tekee murron" ja "SF-paraati". 
Isokokoinen ja roteva Kokkonen nähtiin usein poliisin sivuroolissa.
Antero Alpola Alpolan tunnetuin työ on radiohupailu "Kankkulan kaivolla", jota hän kirjoitti vuosina 1958–1970 yhdessä Haarlan kanssa. Ohjelman studio-orkesteriksi koottiin Alpolan aloitteesta "humppa-humppa-orkesteri Pumppu-Veikoiksi" ristitty kokoonpano (myöhemmin nimeksi vakiintui Humppa-Veikot), joka soitti 1930-luvun fokseja Kullervo Linnan johdolla, laulusolistina Teijo Joutsela. Sana ”humppa” on ilmeisesti Alpolan keksintöä ja johdettu onomatopoeettisesti tuuban äänestä; myöhemmin se vakiintui tarkoittamaan koko Pumppu-Veikkojen soittamaa musiikkilajia.
Oke Tuuri Oke Tuurin elokuvaura alkoi pienellä sivuroolilla elokuvassa "Ne 45 000" (1933). Vielä 1930-luvulla elokuvarooleja oli melko harvakseltaan. Ensimmäinen pääosa hänellä oli vuonna 1937 elokuvassa "Kuriton sukupolvi". Sota-ajan jälkeen Tuuri oli erittäin käytetty näyttelijä filmeissä, varsinkin kepeissä komedioissa, kuten "Pontevat pommaripojat" (1949), "Kalle-Kustaa Korkin seikkailut" (1949), "Rantasalmen sulttaani" (1953), "Muuan sulhasmies" (1956) ja hänen viimeisekseen jäänyt elokuva "Kankkulan kaivolla" (1960). Hänet palkittiin vuonna 1959 Pro Finlandia -mitalilla.
Björn Wahlroos Maaliskuussa 2010 Wahlroos esitti "Suomen Kuvalehden" haastattelussa kehitysavun leikkaamista, koska ”olemme 50 vuotta heittäneet rahaa Kankkulan kaivoon”. Hän perusteli näkemystä sambialaisekonomisti Dambisa Moyon kirjaan "Dead Aid" (Kuollut apu) perustuen. Wahlroosin mukaan kehitysavussa keskitytään liikaa demokratian kehittymiseen. Hänen mukaansa näyttää siltä, että demokratia ei ala toimia, ennen kuin bruttokansantuote henkeä kohti nousee 6 000–7 000 dollariin. Köyhimmissä maissa demokratia voi olla suorastaan kielteistä kansalaisten turvallisuuden kannalta. Tärkeämpää olisi hänen mielestään kehittää oikeusvaltiota, perusmarkkinoiden toimivuutta ja yleistä turvallisuutta sekä kitkeä korruptiota.
Siiri Angerkoski 1960-luvulla SF:n toiminta hiipui. Angerkoski tulkitsi Manta Neulasta elokuvassa "Kankkulan kaivolla" (1960). Manta esittää myös yhden laulun: "Vanha mustalainen". Vuoden 1963 kohuelokuvassa "Jengi" Angerkoskella oli sivuosa vuokraemäntänä. Hänen viimeiseksi SF-elokuvakseen jäi "Teerenpeliä" (1963), jossa hän esitti myös vuokraemäntää. Ainoat Siiri Angerkosken värielokuvat ovat "Kun tuomi kukkii" (1962) ja "Ihana seikkailu" (1962). Kaikkiaan Angerkoski teki pitkälti toista sataa roolisuoritusta elokuvissa ja televisiossa. Työteliäimpinä aikoinaan SF:n näyttelijänä hän esiintyi viidessä tai kuudessa elokuvassa saman vuoden aikana.
Hilkka Helinä Vuosina 1951–1960 Hilkka Helinällä oli kiinnitys Radioteatteriin, jossa hän oli erittäin käytetty näyttelijä. Hänellä oli muun muassa Ronskilan Hilkan rooli kuunnelmasarjassa "Kankkulan kaivolla". "Täyttä tyydytystä ei radiotyö pysty näyttelijälle suomaan", Hilkka Helinä analysoi radiossa näyttelemistä, jota hän toisaalta arvosti äänenkäytön kehittäjänä. 1960-luvun puolella Hilkka Helinä oli mukana neljässä valkokangaselokuvassa. Kaksi niistä oli värielokuvia: "Nuoruus vauhdissa" ja "Ihana seikkailu". Hänen viimeiset elokuvaroolinsa olivat sivuosia nuorten näyttelijöiden hääriessä päätehtävissä. Kun elokuvatyöt tyrehtyivät Suomen elokuvateollisuuden kriisin myötä, Hilkka Helinä sai roolitehtäviä televisiosta. Hänen viimeinen roolinsa oli Aino Sarpamaa televisiosarjassa "Naapurilähiö" (1969–1973).
Teijo Joutsela 1960-luvulla, Kipparikvartetin toiminnan vähentyessä, Joutsela loi soolouran Humppa-Veikkojen laulajana ja viulistina. Kankkulan kaivolla -radiohupailun studio-orkesterina aloittaneet vanhoja 1920- ja 1930-lukujen iskelmiä soittaneet Humppa-Veikot tekivät ensimmäiset levytyksensä 1958 ja aloittivat Suomen kevyessä musiikissa vuosikymmeniä kestäneen humppavillityksen. Joutselan totinen ja miehekäs, hieman oopperalaulajamainen laulutyyli toimi kontrastina Humppa-Veikkojen hilpeälle soitolle. Yksi Humppa-Veikkojen ja Joutselan "unohtumattomampia" levytyksiä oli Beatlesin "She Loves You"n suomenkielinen versio "Hän sinun on" vuodelta 1965. Laulussa oli tahatonta huvittavuutta sen vuoksi, että "jee jee"n laulaminen ei tuntunut luonnistuvan Joutselalta lainkaan.
Kankkulan kaivolla Antero Alpola oli ollut Yleisradion ajanvietetoimituksen palveluksessa vuodesta 1945 ja Aune Ala-Tuuhonen vuodesta 1951 (aluksi sihteerinä, vuodesta 1956 Alpolan rinnalla toimittajana). Kummallakin oli jo aiempaa kokemusta viihdeohjelmien tekemisestä; Alpola oli juontanut mm. "Toiveiden tynnyristä"- ja Ala-Tuuhonen "Tuohikontti"-nimistä ohjelmaa. Jälkimmäisessä esitetty sketsi "Säärijärven Paavo", joka oli ollut parodinen muunnelma Johan Ludvig Runebergin "Saarijärven Paavosta", oli aiheuttanut keväällä 1958 melkoisen julkisen kohun ja johtanut jopa Maalaisliiton tekemään eduskuntakyselyyn Yleisradion viihdeohjelmista. Antero Alpolan mukaan Aune Ala-Tuuhosella oli muutoinkin tapana koetella hyvän maun rajoja ja myös työtoveriensa huumorintajua.
Kankkulan kaivolla (elokuva) Radiotoimittaja Hannes Häyrinen (tunnettu radiosarjassa "Speakerinä", jota termiä ei kuitenkaan elokuvassa lainkaan käytetä), Oke Tuuri Tippavaaran isäntänä ja Kauko Kokkonen yleismies Jantusena uusivat radioroolinsa. Neulasen Mantaa esittää Eija Inkerin sijasta Siiri Angerkoski ja Sylfred Huilaa Mauno Hyvösen sijasta Kaarlo Wilska. Koomikko Eemeli näyttelee kauppias Romppasta, joka radiohupailuissa mainitaan usein mutta joka ei koskaan itse esiinny niissä. Ismo Kallio nuorena nimismiehenä, Leni Katajakoski Leena Tippavaarana sekä Jalmari Rinne vanhana nimismiehenä ovat elokuvaa varten kehitettyjä hahmoja. Radiohupailun Mai-Britt Heljon esittämää Synnove Pulloa ei esiinny elokuvassa lainkaan. Assi Nortialla hieman suurempi rooli mustalaisnaisena.
Oke Tuuri Kaikkein tunnetuin Tuuri oli kuitenkin kahdesta radioroolistaan. Nimimerkki Outsiderin kirjoittamassa jännityskuunnelmasarjassa "Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja" (1945–1961) Tuuri esitti seikkailija-päähenkilön parasta ystävää ja apuria, savolaista ”ähväärimiestä” Pekka Lipposta. Antero Alpolan ja Aune Haarlan radiohupailussa "Kankkulan kaivolla" (1958–1970) Tuurin roolina oli 105-vuotias, pontikkaa keittelevä Tippavaaran vanhaisäntä. Tuuri myös levytti muutamia lauluja Tippavaaran isäntänä, ja kiersi isännän hahmossa 60-luvun alussa Niilo Tarvajärven käsittämättömän show’n "Tarvan riemukkaan ratsutallin" kera ympäri Suomea. Tarvajärvi otti ratsastuskilvalla mittaa Tippavaaran isännästä Esa Pakarisen Impi Umpilammen viihdyttäessä yleisöä.
Kankkulan kaivolla Aune Ala-Tuuhonen ja Oke Tuuri muokkasivat Tippavaaran isännän hahmon useista eri aineksista. Yhtenä esikuvana hahmolle oli Ala-Tuuhosen erääseen tapaninpäivänä 1952 esitettyyn viihdeohjelmaan kehittämä, Keijo Kompan esittämä melko huonotapainen joulupukki. Ohjelmassa haastattelija kyseli joulupukilta vanhoja joulunviettotapoja, jolloin 700-vuotias pukki osoittautui moraaliltaan jossakin määrin arveluttavaksi ja muisti ainoastaan väkijuomat. Kun haastattelija kysyi, lähetettiinko joulukortteja, joulupukki alkoi puhua kortinpeluusta ja pontikan juomisesta. Vaikeuksiin joutunut haastattelija keskeytti pukin puheet ja lopetti kyselynsä. Näin asetelma oli teemaa myöten samankaltainen kuin Tippavaaran isännän kohdalla.
Tippavaaran isäntä oli Kankkulan kaivon uskaliain hahmo, sillä alkoholi oli sodan jälkeisessä Yleisradiossa tabuaihe. Isännän hahmosta kuitenkin muodostui nopeasti ohjelman keulakuva ja yleisön suuri suosikki. Aune Ala-Tuuhonen mainitsi myöhemmin, ettei hän aina olisi viitsinyt kirjoittaa niin paljon Tippavaara-sketsejä, mutta että kuulijat pettyivät jollei isäntä esiintynyt joka jaksossa. Oke Tuuri esiintyi televisiossa ja keikkaili Tippavaaran isäntänä, ja jopa levytti isännän pihisevällä äänellä humoristisia iskelmiä (kuten vanhan brittiläisen sotilaslaulun "It’s a Long Way to Tipperary" Aune Ala-Tuuhosen suomennoksena "Pitkä matka on Tippavaaraan"). Saksalaisperäinen foksi "Pigalle", jossa isäntä kertoi seikkailuistaan Pariisin yössä, sijoittui Suomen myydyimpien singlelevyjen listalla maaliskuussa 1962 kolmanneksi. Helmikuussa 1960 Aune Ala-Tuuhonen lähetti Kuva-Posti -lehdelle tekemässään kuvitetussa artikkelissa Tippavaaran isännän kaupunkimatkalle Helsinkiin, jossa tämä tutustui Salmisaaren "kilpailevaan vapriikkiin", teki hankintoja Perheyhtiönsä laboratorioon ja palasi lopuksi autolla kotiin. Artikkeli koetteli kuunnelman tavoin lukijoiden huumorintajua: vaikka rattijuoppoudesta ei vielä 1960-luvun alussa keskusteltu kovin vilkkaasti, auton esittely isännän kulkuvälineenä vihjaili, että matkassa oli henkilö, joka ei tuntenut autoilun sääntöjä tai ei välittänyt niistä. Vuonna 1965 Ala-Tuuhonen kokosi isännän parhaita sketsejä teokseen "Tippavaaran vanhan isännän kootut seokset".
Outi Nyytäjä Nyytäjä sai paljon tunnustusta kuunnelmistaan (mm. "Pahan siemen", "Miesmalleja"). Hän toimi myös yhtenä käsikirjoittajana Ilkka Järvi-Laturin esikoiselokuvassa "Kotia päin" (1989) kirjoitti elokuvan "Kaivo" (1992) Pekka Lehdolle ja elokuvan "Laina-aika" (2000) Timo Humalojalle. Hän niin ikään käsikirjoitti elokuvan "Hella W" (2011), joka kertoo Hella Wuolijoesta. Hänen näytelmistään viimeisiä oli osana Q-teatterin "Siniväriset"-esitystä (2009) nähty "Amatsonit".
Eemeli (koomikko) Eemelin esiintyminen elokuvassa "Yks’ tavallinen Virtanen", oli herättänyt siinä määrin huomiota, että Suomen Filmiteollisuuden tuottaja T. J. Särkkä päätti ottaa Eemelin seuraavaksi filmin pääosaan. "Oho, sanoi Eemeli", jonka ensi-ilta oli keväällä 1960, oli vuoden katsotuimpia kotimaisia elokuvia. Sitä seurasi vielä kaksi Eemelin nimissä tehtyä elokuvaa "Molskis, sanoi Eemeli, molskis!" (1960), ja "”Ei se mitään!” sanoi Eemeli" (1962). Vuoden 1960 aikana Eemeli nähtiin vielä elokuvissa "Kaks’ tavallista Lahtista" ja "Kankkulan kaivolla" sekä vuonna 1961 Veikko Itkosen elokuvissa "Mullin mallin" ja "Voi veljet, mikä päivä!". Kriitikot eivät juurikaan Eemelin komiikkaa tuolloin arvostaneet, mutta kansa piti Eemelistä. Eemelin elokuvaura katkesi vuoden 1963 näyttelijöiden lakkoon, jonka myötä elokuvien tuotanto lähes loppui Suomesta useaksi vuodeksi.
Hannes Häyrinen Häyrinen esiintyi myös Yleisradion radio-ohjelmissa. Hänet muistettaneen parhaiten roolistaan "Kankkulan kaivolla" -hupailun juontajana vuosina 1958–1970. Hän esiintyi myös Antero Alpolan kanssa jouluaattoiltoina ohjelmassa "Aatonaaton joululahjavalvojaiset" useasti aina vuoteen 1990. Aatonaattona 1991 Häyrisen valmiiksi puhumat osuudet esitettiin taukoina, koska hän oli kuollut kaksi päivää aiemmin.
Vuonna 1959 Häyrinen palasi teatterinäyttelijäksi Helsingin Kaupunginteatteriin. Sieltä hän siirtyi 1975 Suomen Kansallisteatteriin, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1981. 1960-luvun puolella hänen elokuvaroolinsa olivat lähinnä sivuosia, mutta hahmot kuitenkin mieleenpainuvia, kuten Aarne Tarkaksen tyhmän poliisikaksikon Ripatti (tämän aisaparia, ylikonstaapeli Koukkua näytteli Uljas Kandolin). Hanskin viimeinen elokuvarooli oli Spede-elokuvassa "Millipilleri" vuonna 1966. Hän esiintyi vielä vuonna 1989 Jouko Turkan ohjaamassa televisioelokuvassa "Seitsemän veljestä".
Aune Haarla Kankkulan kaivon lisäksi Haarlalla oli lukuisia omia sarjoja, kuten "Perheilta" ja "Tuohikontti". Tuohikontissa muokattiin yleisön lähettämiä ideoita sketseiksi, ja ohjelmaan liittyy Yleisradion historiaan jäänyt skandaalinpoikanen. 1958 Tuohikontissa esitettiin Runebergin Saarijärven Paavo -runoa parodioiva ”Säärijärven Paavo” jossa talonpoika selvisi kadosta petun sijaan maataloustukiaisilla. Aralla poliittisella aiheella pilailusta nousi kohu, ja Maalaisliitto teki jopa eduskuntakyselyn Yleisradion ”maatalousväestöä loukkaavista ohjelmanumeroista”. Yleisradion johtokunta antoi Haarlalle huomautuksen ja määräsi, että osastopäällikön oli vastedes tarkastettava kaikki hänen käsikirjoituksensa. Aune Haarla valitti myöhemmin, että ”ohjelmamme on kokonaan vesitetty. Ei voi laskea leikkiä juuri mistään, ja sitä meiltä kuitenkin vaaditaan.” Antero Alpolan mukaan Haarlalla ei maalaistalon tyttärenä ollut tarkoitus pilkata maaseutuväestöä, vaan hän oli vain halunnut koetella sopivuuden rajoja ja eksynyt aralle alueelle, politiikkaan.
Henny Waljus Waljuksen ensimmäinen elokuvarooli oli viiksekäs nainen junassa elokuvassa "Rovastin häämatkat" (1931). Hänet muistetaan etenkin roolistaan leskirouva Alma Skrofina Mika Waltarin romaaniin pohjautuvassa rikoselokuvassa "Kaasua, komisario Palmu!" (1961). Hänellä oli nimiosa Kersti Bergrothin karjalaisidyllin "Anu ja Mikko" ensimmäisessä elokuvasovituksessa vuodelta 1940. Waljus esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa "Linnaisten vihreä kamari" (1945), "Ruusu ja kulkuri" (1948), "Katupeilin takana" (1949), "Ratavartijan kaunis Inkeri" (1950), "Niskavuoren Aarne" (1954), "Jokin ihmisessä" (1956), "Kankkulan kaivolla" (1960) ja "Pikku Pietarin piha" (1961). 1960-luvulla Waljus näytteli äitiä televisiosarjassa "Tuulensuun tuvassa".
Henny Waljus sai Pro Finlandia -mitalin 1958. Kansallisteatterista hän jäi eläkkeelle vuonna 1977. Hän kuoli 83-vuotiaana, ja hänet on haudattu Helsinkiin Malmin hautausmaalle kortteliin 10-17-232.
Kankkulan kaivolla Antero Alpola ja Aune Ala-Tuuhonen noudattivat tiukkaa työnjakoa sarjaa tehdessään. Kummallakin kirjoittajalla oli omat hahmonsa joille he kirjoittivat sketsejä, eikä toisen kirjoittajan hahmo koskaan esiintynyt toisen sketsissä. Ainoastaan Speakerin alku- ja loppujuonnot kirjoitettiin yhteistyönä, muutoin ei ryhmätyöskentelyä ollut missään vaiheessa. Ala-Tuuhosen hahmoja olivat edellä mainituista Tippavaaran isäntä, Neulasen Manta, Synnöve Pullo ja Kutuharjun Moose, Alpolan taas yleismies Jantunen, Ronskilan Hilkka, Kyllikki Pyrstölä, Sylfred Huila ja Holger Lehmänen. Kun paljastui, että kaikki Tippavaaran isännän sketsit oli kirjoittanut Aune Ala-Tuuhonen, monet hämmästelivät, miten nainen voi kirjoittaa niin miehistä tekstiä. Ala-Tuuhonen ja Alpola kirjoittivat kumpikin omat sketsinsä tahollaan ilmoitettuaan tosin ensin aiheensa toiselle. Alpola kokosi ja järjesti kertyneen materiaalin valmiiksi kokonaisuudeksi ja lisäsi siihen valitsemansa musiikin.
Humppa-Veikot Humppa-Veikot perustettiin nimellä Pumppu-Veikot Antero Alpolan tuottamaa ja yhdessä Aune Haarlan kanssa käsikirjoittamaa radio-ohjelmaa "Kankkulan kaivolla" varten. Studio-orkesteriksi tarkoitetusta ryhmästä tuli pian niin suosittu, että se alkoi levyttää Humppa-Veikkojen nimellä. Samalla yhtyeen laulusolistiksi tuli Kipparikvartetista tuttu Teijo Joutsela, joka lauluosuuksien ohella soitti viulua. Orkesterin johtajana toimi Kullervo Linna (1911-1987), joka toimi yhtyeen rumpalina; muina jäseninä olivat sousafonisti Eero Lauresalo (ent. Lindroos), saksofonistit Josef Kaartinen ja Kaarlo Valkama, haitaristit Asser Fagerström ja Yrjö Luukkonen sekä myös banjoa soittanut kitaristi Ingmar Englund. Paljon myöhemmin yhtyeeseen kuului myös ksylofonisti Eino Katajavuori. Eero Lauresalon palattua uudelleen toimintansa aloittaneeseen Dallapé-orkesteriin hänen tilalleen tuli Gösta Möller. Joissakin esiintymisissä ja levytyksissä oli mukana muitakin muusikoita. Useimmat yhtyeen jäsenistä olivat aloittaneet muusikon uransa jo 1930-luvulla ja monet olivat soittaneet aikanaan "Dallapé-orkesterissa.
Kankkulan kaivolla Kuuluisin esimerkki edellä kuvatusta on Tippavaaran isäntä. Sarjan alkupuolella Speaker suhtautui 105-vuotiaaseen isäntään kunnioittavasti ja yritti saada tätä kertomaan vanhan kansan perinnetapoja tai muistelmia lapsuudestaan. Isäntä oli kuitenkin kiinnostunut puhumaan vain pontikasta ja Perheyhtiönsä asioista, ja onnistui vääjäämättömästi kääntämään jokaisen keskustelun koskemaan alkoholia. Rivien välistä kuulijoille kävi myös ilmi, että isäntä oli pontikkabisneksensä tähden joutunut kahnauksiin lain kanssa: hän oli istunut vankilassa ja menettänyt kansalaisluottamuksensa useita kertoja, ja nimismiehen pakoilu muodosti suuren osan hänen elämästään. Speaker puolestaan taisteli palauttaakseen keskustelun takaisin soveliaille alueille ja estääkseen isäntää lausumaan "kiellettyjä" sanoja ääneen radiossa. Kun isäntä tunnusti viinan turmelleen hänen kotinsa, Speaker innostui ja odotti yleisradiolaiseen valistushenkeen sopivaa katumuspuhetta, kunnes isäntä paljasti totuuden: ”Kattokaas se on silleen, että pannu räjähti ja se sai sentään kauheaa turmiota aikaan.” Sarjan loppupuolella Speaker oli jo oppinut isännän tavat ja pyrki kokonaan estämään tämän pääsyn mikrofonin ääneen, tavallisesti huonoin tuloksin.
Ring He palaavat takaisin mökille, jossa Rachel katsoi ensimmäistä kertaa videonauhan seitsemän vuorokautta sitten. Rachelilla oli aikaa enää auringonlaskuun saakka, ennen kuin tasan viikko tulisi kuluneeksi. Jo lähes toivottomassa tilanteessa ja ilman varsinaisia johtolankoja he tajuavat yhtäkkiä, että mökin alla on kaivo. Rachel putoaa kaivoon lattian petettyä Samarasta peräisin olevien yliluonnollisten voimien vuoksi ja television liu'uttua alas lattiaa pitkin tönäisten Rachelia. Noah yrittää löytää keinoa pelastaa Rachel ylös. Kaivossa Rachel näkee vision: Samaran adoptioäiti tukehdutti Samaran mustalla muovipussilla kaivon reunalla ja heitti hänet syvään kaivoon. Hän ei tosin ollut kuollut vielä putoamishetkellä ja oli seitsemän päivän ajan yrittänyt päästä pois kaivosta, kunnes menehtyi. Merkkinä Samaran yrityksistä päästä pois kaivosta Rachel näkee raapimisjälkiä ja kynnenpalasia kaivon seinämillä. Rachel pääsee ylös kaivosta ja luulee Samaran jättäneen heidät nyt lopullisesti rauhaan.
Kankkulan kaivolla Kuuntelijat ihastuivat nopeasti Pumppu-Veikkoihin ja levykaupoista alettiin kysellä yhtyeen levyjä. Samalla orkesterin soittamia nopeita fokseja alettiin kutsua ”humppamusiikiksi”. Välillä jo lähes unohdettujen vanhojen foksien herättämä kiinnostus yllätti täysin niin Alpolan kuin muusikotkin, jotka olivat tarkoittaneet tyylinsä alun perin parodiaksi. Saamansa suosion vuoksi orkesteri alkoi esiintyä ja tehdä levyjä nimellä Humppa-Veikot, mikä laukaisi vuosiksi 1959–1962 suuren humppavillityksen. Humppa-Veikkojen johtajaksi tuli Kullervo Linna ja pääasialliseksi laulusolistiksi yhtyeen viulisti Teijo Joutsela, joka kuului tuohon aikaan myös Kipparikvartettiin. Vaikka kiivain humppakuume joutuikin melko pian väistymään ensin "rautalankavillityksen" ja sittemmin tangokuumeen tieltä, Humppa-Veikot esiintyivät ja levyttivät 1980-luvun alkupuolelle saakka, jolloin aika ja ikävuodet alkoivat tehdä yhtyeen jäsenten kohdalla tehtävänsä. Kymmenen eniten myydyn suomalaisen EP-levyn listalla oli vuonna 1960 kolme Humppa-Veikkojen levyä. Suurimman menestyksensä Humppa-Veikot keräsi kuitenkin levymyynnin sijasta tanssilavoilta.
Penmon Pyhän Seiriolin kaivo on todennäköisesti kylän vanhin rakennus. Varhaisiin kelttiläisiin kirkkoihin liittyi usein pyhä kaivo. Kaivon vedellä uskottiin olevan parantava voima. Pyhiinvaeltajat vierailivat usein kaivoilla. Käynneissä sekoittuivat usein usko ja muinainen taikausko keskenään. Pyhän Seiriolin kaivo on pienessä rakennuksessa, joka on rakennettu 1700-luvulla.
Kaivo Arteesisen kaivon kansanomainen nimitys on lirikaivo. Sellaista käytetään muun muassa Vampulassa, missä tällaisiin luonnon erikoisuuksiin on mahdollisuuksia ainakin Vehka-alhon alueella. Vesi tulee maan sisältä omalla paineellaan, pumppua ei tarvita. Arteesinen kaivo perustuu siihen, että maaperässä esimerkiksi savi estää veden pääsyn normaalille painetasolle. Kun vedelle avataan pääsy ylöspäin kaivon avulla, se purkautuu paineen vaikutuksesta maata kohti. Pohjaveden korkeudella ei ole merkitystä arteesisen kaivon toimintaan, ratkaiseva tekijä on paine.
Vedenkäsittely Raakavesi otetaan yhdestä tai useammasta kaivosta. Kaivoja on erityyppisiä. Vesihuoltolaitoksilla yleisin kaivotyyppi on siiviläputkikaivo, yksityiset kaivot ovat yleensä kuilukaivoja tai kallioporakaivoja. Useammasta raakavesikaivosta otettu vesi yleensä yhdistetään ennen vedenkäsittelyä, joskus yksittäisellä kaivolla voi olla lisäkäsittely ennen yhdistämistä muihin raakavesiin.
Ringu 2 Seuraavan päivänä sairaalan lääkäreiden avustuksella, Mai yrittää saada poistettua Sadakon vihan ja katkeruuden aiheuttaman energian Yoichista makean veden altaalla tehtävällä kokeella. Koe muuttuu kaaokseksi kun Yoichin voimat aktivoituvat ja kokeen aiheuttamassa kaaoksessa Takashi ja lääkärit saavat surmansa. Mai menettää kokeen aikana tajuntansa ja herätessään, hän löytää itsensä ja Yoichin kaivosta. Mai yrittää kiivetä ylös kaivon seinämiä, pitäen samalla huolta Yoichista, mutta poika putoaa kaivon pohjalle. Mai hyppää pojan perässä ja Ryuji ilmestyy kaivoon. Mies pyytää Yoichi antamaan pelkonsa hänelle ja valkoinen köysi putoaa kaivoon. Mai alkaa kiivetä sitä pitkin Yoichi selässään, mutta Sadako sukeltaa esiin ja kapuaa Main perässä. Hän kysyy Mailta, miten tämä pystyy pakenemaan kaivosta, koska Sadako itse ei pystynyt. Sadako putoaa takaisin kaivon pohjalle ja Mai ja Yoichi pelastuvat. He huomaavat olevansa samassa altaassa, minkä luona koe tehtiin.
Lebadeia Kukkulalta aivan Zeus Basileioksen temppelin lounaispuolelta on löydetty varsinainen Trofonioksen oraakkelin paikka, joka vastaa Pausaniaan kuvausta. Se koostuu noin 4 metriä syvästä ja 2 metriä halkaisijaltaan olevasta kaivosta, jonka pohjalla kaivon seinämässä oli yhden hengen mentävä syvennys. Oraakkelin luona käyneet laskeutuivat alas tähän kaivoon. Kaivo oli rakennettu noin 200-luvulla eaa. Löydettäessä se oli sinetöity suurella kivellä.
Kaivo Kaivon paikka valitaan siten, ettei likavesi pääse vettäläpäisevien maakerrosten läpi kaivoon. Reunojen sortuminen estetään tukirakenteilla, aikaisemmin hirsikehikoilla tai kiviladelmilla, nykyisin betonista valmistetuilla renkailla eli kaivonrenkailla.
Ring 0: Birthday Kaivossa Sadako näkee hallusinaation, jossa Toyama, johon tyttö oli rakastunut sanoo hänelle kaiken olleen vain unta. Sadako havahtuu ja näkee kuinka kaivon kansi työnnetään kiinni kaivon peitoksi...
Öljyhiekka Höyryavusteisessa painovoimaohjauksessa maan alle porataan horisontaalisesti päällekkäin kaksi kaivoa. Yksi öljyhiekkaesiintymän alaosaan ja toinen 5 metriä ylemmäs. Kaivoja porataan tyypillisesti säteittäisesti moneen suuntaan pareittain keskuskaivosta lähtien. Kaivojen pituus on suurusluokkaa kilometri ja ne kulkevat horisontaalisesti öljyhiekassa. Aluksi kaivoparin molempiin kaivoihin pumpataan korkeapaineista höyryä. Korkeapaineinen kuuma höyry muuttaa bitumin juoksevaksi. Tuotantovaiheeseen siirryttäessä höyryn pumppaamista ylempään kaivoon jatketaan. Sulanut bitumi valuu alas alempaan tuotantokaivoon, josta se pumpataan ylös. Tällä tekniikalla öljyhiekan sisältämästä bitumista saadaan kannattavasti hyödynnettyä 55 %. SAGD on osoittautunut läpimurroksi öljyhiekan hyödyntämisessä, koska se on CSS:ää halvempi, ja sillä saadaan suuri määrä öljystä talteen.
Kasarmitori Kaupunki rakennutti torin keskelle vuonna 1814 yleisen kaivon, joka uusittiin vuonna 1839 ja siihen lisättiin pumput. Kaivo poistettiin käytöstä vuonna 1889 ja purettiin kaksi vuotta myöhemmin. Kaivon seinämät löydettiin maan alta pysäköintihallin rakentamisen yhteydessä vuonna 2003.
Elefantine Toisinaan väitetään, että myös se kuuluisa kaivo, johon aurinko kerran vuodessa paistoi suoraan ylhäältäpäin, mihin perustuen Eratosthenes määritti maapallon ympärysmitan, olisi sijainnut Elefantinessa. Strabonin mukaan kaivo kuitenkin sijaitsi Syenessä (Assuanissa), ei Elefantinessa. Kumpikaan Elefantinen nilometreista ei olisi siihen tarkoitukseen soveltunut, mutta Syenen kaivo on mahdollisesti hävinnyt.
Jari Kaivo-oja Jari Kaivo-oja aloitti akateemisen uransa tutkimusavustajana Metsäntutkimuslaitoksen Rovaniemen tutkimusasemalla vuonna 1987. Hän on erikoistunut tulevaisuudentutkimuksen metodologioihin, ennakointitutkimukseen, energia- ja ympäristötutkimukseen sekä innovaatiotutkimukseen. Jari Kaivo-oja on työskennellyt monissa kansainvälisissä tutkimushankkeissa mm. Euroopan komissiolle, Euroopan parlamentille, European Foundationille, Eurostatille ja Nordic Innovation Centrelle.
Kaivo Myös lähde voi toimia arteesisen kaivon kaltaisena vedenottopaikkana.
1950-luku 1950-luku oli vuosikymmen, joka alkoi 1. tammikuuta 1950 ja päättyi 31. joulukuuta 1959. Vuosikymmen oli 1900-luvun kuudes vuosikymmen.
Suomen kulttuurielämää 1950-luvulla leimasi korkeakulttuurin ja populaarikulttuurin vastakkainasettelu. Tunnetuimpia kiistanaiheita olivat rillumarei-elokuvat, joita kriitikot paheksuivat, mutta kansa rakasti. Eräässä rillumarei-elokuvassa myös suoranaisesti pilkattiin korkeakulttuuria. Samalla linjalla jatkoi vuonna 1958 alkanut, Aune Haarlan ja Antero Alpolan käsikirjoittama ja ohjaama radiohupailu "Kankkulan kaivolla", joka laukaisi myös humppavillityksen. Suomalaisessa kevyessä musiikissa kuplettiperinnettä pitivät yllä etenkin Reino Helismaa, Jorma Ikävalko, Esa Pakarinen ja Veikko Lavi. Suosituimpia iskelmälaulajia olivat vuosikymmenen alkupuolella Henry Theel, Veikko Tuomi ja Erkki Junkkarinen; Olavi Virran ura saavutti huippunsa vuosikymmenen puolivälissä. Suosituimpia lauluyhtyeitä olivat Metro-tytöt ja Kipparikvartetti. Ensimmäiset nimekkäät naiset iskelmälaulajina olivat Annikki Tähti ja Brita Koivunen; hieman myöhemmin uransa aloittivat muun muassa Laila Kinnunen, Vieno Kekkonen, Seija Lampila, Eila Pellinen ja Eila Pienimäki. Samoihin aikoihin siirryttiin niin sanotuista savikiekoista vinyylilevyihin ja käännösiskelmien osuus kasvoi voimakkaasti. Ulkomaisia iskelmiä käänsivät suomeksi ahkerimmin Sauvo Puhtila, Kullervo (Tapio Lahtinen) ja Kari Tuomisaari. Myös Reino Helismaa suuntautui rillumarei-villityksen hiipumisen jälkeen yhä enemmän ulkomaisten iskelmien suomentamiseen.
Radonkaivo Radonkaivolla on joissain tilanteissa mahdollista pienentää sisäilman radonpitoisuutta. Radonkaivo toteutetaan tyypillisesti rakennuksen ulkopuolelle. Kaivon alipaine ohjaa radonpitoisen huokosilman hallitusti pois ulospuhallusputkesta. Ennen radonkaivon asennusta tulee kohteessa olla suoritettuna asianmukaiset radonmittaukset. Puutteellisin mittauksin ei ole kannattavaa lähteä kaivoa asentamaan. Mittauksia tehdään seitsemän vuorokautta ennen ja jälkeen kaivon asennuksen.
Äänekosken vesikriisi Ongelman syy saatiin selvitettyä tutkimuksien jälkeen viikko vesikriisin alun jälkeen. Kun ongelmaksi paljastunut kaivo ja vesien sekoittuminen löydettiin, lisäriskit paikannettiin. Jälkiselvitysten myötä löydettiin kahdeksan potentiaalista kaivoa, joissa vastaava onnettomuus voisi toistua. Kaivot on sittemmin korjattu määräysten mukaisiksi. Vastaavia rakenteita on alettu purkaa myös muualla Suomessa.
Warcraft: Auringon kaivo Paikalle hyökkää Kalmoruton haltiamaagi nimeltä Dar’Khan ja joukko epäkuolleita. Dar’Khan laittaa Aveenalle ja Kalecille kaulapannat, jotka estävät heitä käyttämästä magiaa missään muodossa. Hän kertoi Auringon kaivosta, joka oli Quel’Thalasin korkeahaltioiden magian lähde. Hän itse ei ollut tyytyväinen osaansa siitä mitä oli tehnyt sillä muiden haltioiden kanssa Quel’Thalasin hyväksi. Niinpä Dar’Khan oli suostunut yhteistyöhön Arthas Menethilin (nykyään Lich-kuninkaan) kanssa, joka lupasi hänelle Auringon kaivon voiman. Dar’Khanin yritys varastaa kaivon voima oli estetty viime hetkellä ja se pakeni tuntemattomaan paikkaan. Ennen kuin hän ehti vaatia Anveenaa ja Kalecia kertomaan missä voima oli, Kalecia tulevaksi puolisokseen kutsuva toinen sininen lohikäärme Tyrygosa (kutsumanimeltään Tyri) pelastaa heidät.
Warcraft-universumin rodut ja ryhmittymät Nagat ovat käärmemäisiä olentoja, jotka ovat kuolemattomia haltijoiden tapaan. Nagoilla on viisi metriä pitkä häntä. He olivat ennen osa Korkeasyntyisiä (), yöhaltiakuningatar Azsharan valittuja, jotka siirtyivät (nykyään tuhottuun) Azsharan palatsiin. Palatsissa oli Ikuisuuden kaivo, joka korruptoi Azsharan ja muita Korkeasyntyisiä. Kaivon vahvistamana he yrittivät tuoda Sargerasin Azerothiin. Mutta he epäonnistuivat ja tuhosivat Ikuisuuden kaivon. Kun kaivo tuhoutui, he muuttuivat yöhaltioista nagoiksi, paeten heti merten syvyyksiin nukkumaan ja odottamaan oikeaa aikaa. Vuosituhansia myöhemmin nagat heräsivät ja paljastivat olemassaolonsa muulle maailmalle. Yksi heidän ryhmittymistään, jota johti Lady Vashj, liittoutui Illidanin kanssa ja houkuttelivat Kael'thas Sunstriderin johtaman verihaltiajoukon tekemään saman.
Yggdrasil Yggdrasillin juurella on kolme kaivoa tai lähdettä: Kohtalon lähde Urdarbrunnr eli Urdin kaivo, Hvergelmir eli jylisevä kattila ja Mímisbrunnr eli Mimirin lähde. Urdin kaivo on Asgårdiin johtavan juuren alla. Mimirin lähde on Jotunheimiin ulottuvan juuren alla. Niflheimiin ulottuvan juuren alta kumpuaa Hvergelmir, joki josta lähtevät kaikki luomakunnan yksitoista jokea.
Kadonneen aarteen metsästäjät Sielujen kaivo -kohtaukset kuvattiin Englannissa Elstreen studiolla. Alun perin kaivossa piti olla 500–600 käärmettä lähikuvia varten ja kaukaa kuvattaessa kaivossa olisi käytetty mekaanisia käärmeitä. Spielberg kuitenkin tyrmäsi ehdotuksen ja kuvauspaikalle toimitettiin 6 000 aitoa käärmettä. Indianaa näytellyt Ford on kommentoinut, ettei käärmeiden kanssa työskentely häirinnyt häntä, koska ”se on vain näyttelemistä”.
Palamedes Yhdessä versioissa Odysseus ja Diomedes väittivät Palamedeelle löytäneensä aarteen kaivosta, ja kun tämä suostui pahaa-aavistamattomana laskeutumaan kaivoon, nämä kivittivät hänet kaivon pohjalle kuoliaaksi. Toisessa muunnelmassa heidän väitetään tehneen surmatyönsä hukuttamalla Palamedeen tämän ollessa kalastamassa. Toisaalta hänen kerrotaan olleen suuri sankari sodassa, ja saaneen surmansa Pariin niskaan ampumasta nuolesta. Agamemnon järjesti hänelle suuret hautajaiset.
Vesivarat Yleensä Suomessa kaivot eivät kuivu, ellei niitä ole rakennettu huonoihin paikkoihin, mutta viime kesän kuivuuden vuoksi joillakin alueilla joudutaan ja on jouduttu turvautumaan kallioperässä olevaan pohjaveteen porakaivojen myötä tavallisten kaivojen kuivuttua. Palokunnat joutuvat kuljettamaan monilla alueilla vettä kuivuneisiin kaivoihin. Varsinaisiin vedenkäyttörajoituksiin ei Suomessa ole vielä jouduttu turvautumaan, mutta paikoitellen on veden säästämiseksi kielletty luistelukenttien jäädyttäminen vesijohtoverkoston vedellä.
Kaivo Toivomuskaivo on kaivo, johon heitetään kolikko ja toivotaan samalla jotakin. Uskomuksen mukaan toive toteutuu tämän jälkeen. Toivomuskaivosta ei ammenneta vettä.
Ärmätti Päivän päätyttyä Sostratos on kipeänä ruumiillisesta työstä, eikä edes saanut tavata Knemonia. Knemonin orjatar Simike saapuu, ja kertoo Panin juhlien valmistelujen alla pudottaneensa kaivoon ensin sangon ja sitten hakun, jolla yritti onkia sangon ylös. Pian kuuluu huuto, että saita Knemon itse on pudonnut kaivoon yrittäessään saada ämpärin ja hakun ylös. Gorgias laskeutuu alas kaivoon auttamaan, kun Sostratos keskittyy tämän tyttären katseluun ja lohdutteluun.
Kymmenen käskyä (vuoden 1956 elokuva) Mooses matkaa läpi autiomaan ja melkein kuolee nälkään ja janoon. Hän saapuu kaivolle Midianin maassa. Juomisen jälkeen hän lepää palmupuun alla. Siskokset tulivat juottamaan lampaitaan kaivolle. Röyhkeät amalekilaiset ilmaantuvat paikalle työntäen siskokset sivuun kaivolta, etuillakseen, jolloin Mooses heräsi. Kuin tyhjästä ilmestyen Mooses vaatii amalekilaisia odottamaan omaa vuoroaan kaivolla. Niinpä Mooses löytää kodin Midianista, siskosten isän, Jetron, beduiinišeikin luota. Jetro paljastaa olevansa "Hänen seuraajansa, jolla ei ole nimeä", jonka Mooses tunnistaa Aabrahamin Jumalaksi. Jetro selvittää, että he ovat Ismaelin, Aabrahamin esikoisen jälkeläisiä. Myöhemmin Mooses tekee Jetroon ja muihin šeikkeihin vaikutuksen, niin Jetro suosittelee yhtä tytärtään Moosekselle vaimoksi. Mooses valitsee vanhimman siskon, jota kutsuttiin Sipporaksi elokuvassa kreikkalaisen nimen mukaan.
Juliet Burke Charlotte alkaa kärsiä rajusta nenäverenvuodosta, jolloin Juliet kysyy Faradaylta, tietääkö hän tästä, mutta Faraday sanoo, ettei ole varma. Ryhmä palaa rannalle aikeenaan purjehtia lautalla . Matkalla he löytävät toisen leirin, jossa on kanootteja ja Ajira Airwaysin logo vesipullossa. He lähtevät purjehtimaan saaren ympäri, mutta heitä kohti ammutaan toisesta kanootista. Seuraava aikahyppy vie heidät vuoteen 1988. Viidakossa he kohtaavat Jinin, jonka he luulivat kuolleen. Aikahypyt ovat liikaa Charlottelle, ja hän romahtaa maahan. Ennen kuolemaansa hän ehtii kertoa kaivosta, joka johtaa aseman alaisiin tunneleihin. Ryhmä löytää kaivon, ja Locke ehtii juuri mennä kaivoon ennen aikahyppyä. He huomaavat kaivon kadonneen ja suuren patsaan heidän lähellään. Locken käännettyä jäätynyttä pyörää, viimeinen aikahyppy vie selviytyneet vuoteen 1974.
Jari Kaivo-oja Kaivo-ojan julkaisutuotanto käsittää yli 270 nidettä ja lukuisia sosiaalisen media julkaisuja. Hän fasilitoi mm. "Ennakointi"-sivustoa Facebookissa.
Kaivo Kansanuskomuksiin ovat kuuluneet kaivonkatsojat, jotka määrittävät esimerkiksi varvun, taskukellon tai sormuksen avulla vesisuonen paikan, johon kaivo kannattaa kaivaa, jotta siihen tulisi vettä.
Kaivo (elokuva) Kaivo oli vuonna 2010 kaikkien aikojen kahdenneksitoista kallein suomalainen elokuva. Kuvauksissa käytettiin muun muassa näyttäviä ilmasta kuvattuja maisemapanoraamoja.
Kaivo Kaivo on pohjaveden pinnan alapuolelle ulottuva kuoppa, josta vesi on nostettavissa käyttöön. Parhaiten pohjavettä saadaan tasarakeisista karkeista hiekka- tai sorakerrostumista, huonoimmin savi- ja moreenimaalajitelmista.
Jari Kaivo-oja Jari Kaivo-oja on puoluepoliittisesti sitoutumaton, liberaaleja arvoihanteita ja avointa yhteiskuntaa arvostava tutkija. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita avoimen innovaatioteorian kehittämisen osalta.
Kaivo Ennen käytettiin käsipumppua, jolla vesi nousi sankoon, tai nostettiin vesi kaivosta käsivoimin pelkästään köyteen sidotun sangon avulla. Myöhemmin käytettiin veiviä sangon nostamiseen.
Sata vuotta kaivossa – Aknestikin suurimmat hitit Sata vuotta kaivossa – Aknestikin suurimmat hitit on suomalaisen Aknestik -yhtyeen kolmas ja viimeisin kokoelmalevy. Se julkaistiin alkuvuodesta 2006.
Papilloomavirukset Papilloomavirukset aiheuttavat 6–8 prosenttia, naisilla jopa 12 prosenttia, kaikista syövistä.
Harald zur Hausen sai vuonna 2008 Nobelin lääketieteen palkinnon löydettyään 1980-luvulla syöpää aiheuttavia papilloomaviruksia ja työn seurauksena saatiin vuonna 2006 kehitettyä rokote. Tämän jälkeen murrosikäisiä ja nuoria aikuisia on rokotettu lukuisissa maissa sukupuoliteitse tarttuvia syöpävaarallisia alatyyppejä vastaan. Suomessa murrosikäisten tyttöjen HPV-rokotukset otettiin kansalliseen rokotusohjelmaan syksyllä 2013.
Virtsaputken syöpä Virtsaputken syöpä saattaa muodostaa kaikista virtsaelinten syövistä 1–2 %, mutta kaikista todetuista syövistä sen osuus on huomattavasti alle prosentin luokkaa. Leikkaus on oleellisin hoitomuoto.
Emättimen syöpä Emättimen syöpä on harvinainen naisten syöpä. Sairastumisriskiä siihen kasvattavat yli 60 vuoden ikä ja papilloomavirus. Alle kolme prosenttia kaikista gynekologisista syövistä on emättimen syöpiä. Suomessa emättimen syöpiä todetaan vuosittain 10–20. Mahdollisia emättimen syövän oireita ovat epätavallinen verenvuoto, patti emättimessä, lantiokipu ja kipu virtsatessa.
Papilloomavirukset Papilloomaviruksia tunnetaan yli 100 alatyyppiä, jotka poikkeavat toisistaan lähinnä pintaproteiinien osalta. Alatyypistä riippuen virus käyttää isäntäsoluinaan ihon tai limakalvon keratinosyyttejä; osa alatyypeistä on oireettomia, mutta osa aiheuttaa syyliä. Ns. korkean riskin alatyypit ovat viruksia, jotka eivät aiheuta akuutteja limakalvo-oireita, mutta voivat aiheuttaa pitkäkeskoisen infektion, joka altistaa kohdunkaulan syövälle. Terveydelliseen riskiin perustuvan jaottelun lisäksi papilloomavirukset voidaan luokitella sukupuoliteitse leviäviin alatyyppeihin ja ei-seksuaalisesti leviäviin alatyyppeihin.
Skotlannin väestö Yli puolet skotlantilaisten kuolemista aiheutuvat syövistä, sepelvaltimotaudista ja aivoverenkiertohäiriöstä. Vuosittain kuolevien ihmisten määrä on Skotlannissa laskenut 1980-luvun alusta, ja sepelvaltimotaudin osuus muuttunut 29 prosentista 14 prosenttiin ja aivoverenkiertohäiriön osuus 14 prosentista 8 prosenttiin. Syöpäkuolemien määrä on kuitenkin kasvanut 14 prosenttia, ja samalla niiden osuus kaikista kuolemista on noussut 22 prosentista 29 prosenttiin.
Papilloomavirukset Niin sanotut korkean riskin HPV-virukset (mm. 16, 18, 31, 33, 35, 39, 45 ja 51) altistavat naispuoliset kantajansa kohdunkaulan syövälle. Useimmissa tutkimuksissa lähes kaikki kohdunkaulan syöpään sairastuneista naisista ovat saanet HPV-infektion ennen sairastumista. Näitä korkean riskin alatyyppejä tunnetaan 13kpl, mutta väestötasolla kaksi merkittävintä alatyyppiä ovat tyypit 16 ja 18, jotka aiheuttavat yli 70 % kaikista syöpätapauksista. Miehillä nämä korkean riskin alatyypit voivat aiheuttaa syöpää penikseen, peräsuoleen ja nieluun.
Papilloomavirukset Julkisissa- ja yhteissuihkutiloissa olisi hyvä käyttää sandaaleja. HPV voi aiheuttaa erittäin merkittäviä terveyshaittoja mm. kasvaimia ja kivuliaita ihonpoistoja jalkapohjiin, joiden hoitaminen voi kestää vuodenkin.
Papilloomavirukset Muiden muassa tyypit 6 ja 11 voivat aiheuttaa kondyloomaa. Pitkäaikaiset, muun muassa tyyppien 16 ja 18, infektiot voivat johtaa hoitamattomana kohdunkaulan syövän kehittymiseen.
Hepatoblastooma Hepatoblastooma on sangen harvinainen. Se yhdessä hepatosellulaarisen karsinooman kanssa kattaa arvioidusti vain 1–2 prosenttia kaikista lapsuusiän syövistä. Sairauden ilmaantuvuus on yksi tapaus miljoonaa alle 15-vuotiasta kohden. Mediaani-ikä diagnoosihetkellä on yksi vuosi. Hepatoblastoomia on joskus tavattu myös aikuisilla.
Makkara Makkaran syönti lisää 18 prosentilla riskiä kuolla muuta väestöä nuorempana jokaista päivittäin nautittua 50 gramman annosta kohti. Punaista lihaa syövillä ei havaittu vastaavaa riskiä. Ylimääräiset kuolemat johtuivat etenkin sydän- ja verenkiertoelinten sairauksista ja syövistä.
Liha Teollisesti jalostettujen lihavalmisteiden nauttiminen lisää 18 prosentilla riskiä kuolla muuta väestöä nuorempana jokaista päivittäin nautittua 50 gramman annosta kohti. Punaista lihaa syövillä ei havaittu vastaavaa riskiä. Ylimääräiset kuolemat johtuivat etenkin sydän- ja verenkiertoelinten sairauksista ja syövistä.
Kondylooma Erilaisia papilloomaviruksia tunnetaan yli sata, joista noin 30 pystyy elämään sukupuolielimien limakalvoilla, joista virustyypit 15 -17 ovat suuren riskin HPV-tyyppejä. Osa viruksista on matalan riskin tyyppejä, joista etenkin HPV-tyypit 6 ja 11 aiheuttavat kondyloomia. Osa viruksista aiheuttaa hoitamattomana riskin sairastua kohdunkaulansyöpään, minkä vuoksi kondyloomapotilaiden on suositeltavaa otattaa papakokeita säännöllisesti. Kuitenkaan pahanlaatuiset syöpää aiheuttavat HPV-virustyypit eivät aiheuta näkyviä syyliä. Syöpäriski on myös syynä siihen, että kaikkia todettuja kondyloomatartuntoja seurataan, vaikka suurin osa tartunnoista häviää itsestään parin vuoden kuluttua tartunnasta.
Munuaissyöpä Kaikista syövistä munuaissyöpiä maailmanlaajuisesti uskotaan olevan noin 2 %. Pohjoismaissa esiintyvyys on suurempi, ja Suomessa munuaissyöpiä onkin todetuista syövistä 3,3 %.
Pahoinpitely Kuitenkin jos tarkastellaan ns. lähisuhdeväkivaltaa kuva muodostuu osin toisennäköiseksi, esimerkiksi pahoinpitelyrikosten osalta paljon julkisuudella käsitellyn perheväkivallan osalta on Tilastokeskus selvittänyt läheissuhdeväkivaltaa vuodelta 1998. Selvityksen mukaan 2/3 ilmi tulleesta läheissuhdeväkivallasta tapahtuu parisuhteessa. Parisuhteessa tapahtuneista poliisin kirjaamista tapauksista törkeän pahoinpitelyn luokassa 63 prosentissa tapauksista mies pahoinpiteli naista ja nainen 38 prosentissa miestä. Naisten osuus syyllisiksi epäillyistä oli kaikissa pahoipitelyissä esimerkiksi vuonna 2004 lievissä pahoinpitelyissä hieman alle 17 %, törkeistä pahoinpitelyistä 15% ja pahoinpitelyistä noin 12 %.
Dede Koswara Hänen sairaudestaan esitettiin dokumentti televisiossa. Yhdysvaltalainen ihotautilääkäri Anthony Gaspari nähtyään dokumentin päätti matkustaa Deden kotikylään tutkimaan sairautta. Gaspari tutki Koswaraa ja selvitti syylien aiheuttajaksi papilloomaviruksen. Hänellä todettiin myös harvinainen immuunijärjestelmän puutos, joka aiheutti sen, että hänen ihossaan oli poikkeuksellisen isokokoisia syyliä.
Papilloomavirukset Papilloomavirukset (, HPV) ovat DNA-viruksia. Papilloomaviruksen alatyyppejä on suuri määrä, ja osa niistä on ihmisessä täysin oireettomia. Tietyt alatyypit aiheuttavat muun muassa syyliä, kondyloomaa sekä kohdunkaulan syöpää. Voimakkaasti yleistyneen kurkunpään syövän taustalla saattaa niin ikään olla kohdunkaulan syöpää aiheuttavat alatyypit, kun tartunta on saatu suuseksin välityksellä.