mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Jäänmurtaja Wäinämöinen Jäänmurtaja "Wäinämöinen" oli vuosina 1918–1922 Suomen jäänmurtajalaivastoon kuulunut, itsenäisyystaisteluissa suomalaisten haltuun joutunut virolainen alus.
Jäänmurtaja Sampo (1898) Tärkeä uudistus oli se, että alukseen oli asennettu kokonaan uudentyyppiset potkurit.
Menetelmän käyttöönotto oli tarpeen sanelema: ensimmäinen jäänmurtajamme, 1890 valmistunut Murtaja, särki ensimmäisinä talvinaan monet kerrat potkurinsa jäissä, ja koska se oli tuolloin ainoa lajissaan, potkurinvaihto oli tehtävä vahinkopaikalla merellä, keskellä jääkenttää.
Katajanokka Suomen jäänmurtajat ovat monitoimimurtajia lukuun ottamatta edelleen kesälevossa Katajanokan rannassa. Monitoimimurtajat tarvitsevat laituritilaa vain varusteiden asennukseen ja varastointiin. Tällaista palvelua niille tarjoaa Kotkan satama. Valmetin Katajanokan telakan toiminnan siirryttyä vähitellen Vuosaareen telakan entinen varustelulaituri vuokrattiin jäänmurtajien käyttöön 24. maaliskuuta 1975. Viimeinen telakalta vesille laskettu alus oli tuotesäiliöalus MT Tebostar 26. huhtikuuta 1974. Aiemminkin yksittäisiä jäänmurtajia oli kesäisin Katajanokan rannoilla. Jäänmurtajat olivat kesäisin hajallaan Helsingin satamissa ennen kuin ne saivat oman jäänmurtajasataman. Esimerkiksi kesällä 1971 jatkettiin vanhaa väliaikaista järjestelyä, jossa kaksi murtajaa oli Jätkäsaaressa, kolme Hietalahdessa ja kolme Valmetin telakan lähellä Katajanokalla. Murtajat kytkettiin kaupungin kaukolämpöverkkoon 10. joulukuuta 1979. Siihen saakka ne olivat tuottaneet itse tarvitsemansa lämmön ja lämpimän veden. Nykyiset jäänmurtajat ovat Kontio, Otso, Voima, Urho ja Sisu. Kesäaikaan laiturissa olevia jäänmurtajia on mahdollista vuokrata myös yksityistilaisuuksiin.
Jäänmurtaja Apu (1899) Vallankumousvuonna 1918 "Avance" kulkeutui Suomesta pakenevien venäläisten mukana Pietariin, jonne se jäi kolmeksi vuodeksi. Alus palautettiin suomalaisille, kun Kotkassa takavarikoitu venäläinen jäänmurtaja "Silats" (Suomessa talven 1919 ajan "Ilmarinen") luovutettiin takaisin venäläisille.
Jäänmurtaja Jääkarhu Kaikesta huolimatta laivatekniikan kehitys kulki nopeasti eteenpäin ja dieselmoottorit tekivät tuloaan. Jääkarhu olikin viimeinen Suomeen hankittu höyrykäyttöinen jäänmurtaja.
Kuonanpoisto Tällainen laite oli ensimmäisenä Suomessa jäänmurtaja Voimassa ja vuonna 1950 sellainen asennettiin myös jäänmurtaja Sampoon. Menettely helpotti työlästä kuonanpoistoa oleellisesti.
Jäänmurtaja Sampo (1898) Aluksen uppouma oli 2 050 tonnia, pituus 61,6 metriä, leveys 13,1 metriä ja syväys 5,6 metriä. Koneisto oli hiilipolttoinen höyrykoneisto, teholtaan 3 000 hevosvoimaa. Alus oli Euroopan ensimmäinen keulapotkurilla varustettu jäänmurtaja; se helpotti jäissä kulkua olennaisesti. Miehistöä aluksella oli 43 henkeä.
Jäänmurtaja Murtaja Vuosi romuttamisen jälkeen palvelukseen astui uusi Karhu-luokan jäänmurtaja, joka sai nimen "Murtaja". Se palveli Suomen merenkulkua yli kaksi vuosikymmentä, kunnes romutettiin.
Ydinkäyttöinen jäänmurtaja NS Lenin oli vesillelaskettaessa sekä maailman ensimmäinen ydinkäyttöinen pinta-alus että ensimmäinen ydinkäyttöinen siviilialus. Lenin aloitti varsinaisen toiminnan 1959. Se koki kaksi ydinonnettomuutta, ensimmäisen 1965 ja toisen 1967. Toisessa onnettomuudessa yksi Leninin kolmesta OK-150 -reaktorista vaurioitui korjauskelvottomaksi. Kaikki kolme reaktoria poistettiin ja korvattiin kahdella OK-900 -reaktorilla; laiva palasi palveluskäyttöön 1970. Lenin poistettiin käytöstä marraskuussa 1989 ja siirrettiin telakalle Atomflotiin, joka on ydinkäyttöisten jäänmurtajien tukikohta Kuolanlahdella. Leninin muuttaminen museolaivaksi tapahtui 2005.
Talvimerenkulku Suomen kaikki satamat jäätyvät useimpina talvina. Vuodesta 1973 on ollut voimassa päätös, että 50 satamasta on talvisin auki 23. Pohjanlahdella reitti pidetään auki jäänmurtajilla yhteistyössä Ruotsin kanssa, samoin yhteistyötä harjoitetaan muilla merialueilla. Suomessa on yhdeksän jäänmurtajaa, joista uusimmat on monitoimimurtajia ja siten käytössä ympäri vuoden.
Marxilais-leniniläinen yhteiskuntatieteen seura MLYS julkaisi teoreettista Jäänmurtaja-lehteä kahdesta neljään kertaa vuodessa. Lehdessä esitettiin muun muassa analyyseja kapitalismin palauttamisesta Neuvostoliitossa. Jäänmurtajassa julkaistiin myös artikkeleja kansainvälisistä asioista ja Suomen työväenliikkeen historiasta sekä analysoitiin Suomen nyky-yhteiskunnan tilaa luokkakantaisesti marxismi-leninismin tyyliin.
Jäänmurtaja Tarmo (1907) Suomen sisällissodan aikana senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud ja senaattori Jalmar Castrén pakenivat Helsingistä merikapteeni Ilmari Jokisen johtamalla jäänmurtaja "Tarmolla" Tallinnaan, josta he matkustivat edelleen Saksan ja Ruotsin kautta Pohjois-Suomeen ja Vaasaan. Viron vapaussodan aikana alus vei Viroon 3 000 suomalaista vapaaehtoista.
Keulapotkuri Jäänmurtajissa keulapotkureita on korvattu Otsosta alkaen ilmahuuhtelulla; kokeita tehtiin myös ns. tärinäherättimellä, joka on yksinkertaisesti laivan keulakannelle sijoitettu noin viiden tonnin painoinen pyörivä epäkesko. Tähän menetelmään liitettiin hiukan myöhemmin ns. irtokeula, eli jäänmurtajaksi muutettu hinaaja varustettiin erillisellä muutaman metrin leveämmällä keulakappaleella, jossa oli tärinäherätin ja ilmakuplahuuhtelu; menetelmää kokeilivat ensin saksalaiset yhdessä koealuksessa, jokihinaajasta muunnetussa M/S Max Waldeckissa, jonka ensimmäinen koematka Suomen vesille huhtikuussa 1981 päättyi pahoja vaurioita tuottaneeseen sähkötulipaloon Vaasan edustalla; toinen yritys hiukan alle vuotta myöhemmin olikin osittainen menestys; perusteellisesti korjattu alus saapui Vaasaan 19. maaliskuuta 1982. Aluksen koeajot ehjässä jääkentässä onnistuivat hyvin, mutta ahtojäissä aluksen perusteho ei riittänyt.
Toyota Crown Ensimmäinen Crown-mallisarja esiteltiin vuonna 1958, ja se oli jatkoa 1955 esitellylle RS10-mallille, joka ei siis varsinaisesti ollut Crown, vaan vain pelkkä RS10. Tätä RS20-mallia valmistettiin vain kaksi vuotta, jonka jälkeen siitä tuli vuonna 1960 RS30. RS22L on ensimmäinen Eurooppaan tuotu Toyota, ja se tuotiin Suomeen Moskovan Teollisuusnäyttelystä vuonna 1959 Japanin Suomen suurlähetystöön. Kyseinen auto on edelleen Suomessa.
Herbert Janhonen Suomen sisällissodan aikana Janhosen johtamat suomalaiset merimiehet kaappasivat maaliskuussa 1918 venäläisen jäänmurtaja Volynetšin ja nimesivät sen Wäinämöiseksi. Janhosesta tuli vähäksi aikaa aluksen ensimmäinen upseeri ja hän vastasi osasto Brandensteinin saksalaisten kuljetuksesta Virosta Suomen Loviisaan. Suomen senaatin määräyksellä Janhonen sai myös valvoa Suomen etuja Suursaaren ja Lavansaaren luona sekä toimi jonkin aikaa Tykkivene Karjalan ensimmäisenä upseerina. Hänen sotilasarvokseen tuli luutnantti. Janhonen auttoi vuosina 1919–1921 suojeluskuntien vapaaehtoisen moottorivenelaivaston järjestämisessä. Toisen maailmansoan aikana hän oli puolustuvoimien rahtauskomitean ja pääesikunnan rahtienmääräämiskomitean jäsenenä.
Jäänmurtajien historia Uutta jäänmurtotekniikkaa edusti 1891 valmistunut ruotsalainen tykkivene (kanuunavene) Svenskssund, jolla oli solakampi keula ja jonka keularanka ja jää kohtasivat 28 asteen kulmassa. Keulapotkureita käytti ensimmäisenä jäänmurtoon Yhdysvaltain Suurilla järvillä liikennöinyt junalautta S:t Ignace, joka valmistui 1888. Ensimmäinen eurooppalainen keulapotkurillinen murtaja oli Suomen valtion toinen murtaja, vuonna 1898 valmistunut "Sampo".
Jäänmurtaja Jääkarhu Jääkarhu herätti Suomessa runsaasti mielenkiintoa sekä lehdistössä että yleisön keskuudessa suuren kokonsa, konetehonsa ja teknisten ominaisuuksiensa takia. Lehdistö ylisti alusta monenlaisilla superlatiiveilla kutsuen sitä jopa maailman voimakkaimmaksi jäänmurtajaksi. Väite ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa, sillä Venäjällä oli tuohon aikaan suurempi, 15 000 hevosvoiman tehoinen, murtaja "Svjatogor'. 
Koska "Jääkarhun" käyttökustannukset olivat muita jäänmurtajia korkeammat, sen käyttöä pyrittiin säännöstelemään. Normaalisti se lähti avustustehtäviin viimeisenä murtajista ja lopetti ne keväisin ensimmäisenä. 1920- ja 1930-luvuilla Suomella oli vain kaksi varsinaista talvisatamaa (Hanko ja Turku), jotka pidettiin auki kaikkina talvina. Jääolosuhteiden salliessa avustettiin liikennettä usein kuitenkin myös Helsinkiin, Kotkaan, Raumalle ja Mäntyluotoon. Jääkarhu avusti liikennettä kuitenkin etupäässä Suomenlahdella.
Jäänmurtaja Ilmarinen Uusi murtaja otti osaa avustustehtäviin talven 1919; se muun muassa oli paikalla kun C-luokan torpedoveneet tuhotuivat jäissä Koiviston rannikolla. Murtaja osoittautui tämän talven aikana toivottomaksi tapaukseksi, joten kaksi seuraavaa talveaan Suomessa se vietti riisuttuna. Alus palautettiin Neuvostoliitolle vuonna 1922 ja nämä puolestaan palauttivat Suomelle jäänmurtaja Avancen. Murtaja "Silats" palasi Neuvostoliittoon ja sen kohtalosta ei ole tietoja.
Suomen talous Suomi ylläpitää 16 200 km vesiväyliä, joista kauppamerenkulun väyliä on 3 900 km. 23 satamaa pidetään jäänmurtajien avulla talvellakin kulkukelpoisina. Pohjanlahden satamat tarvitsevat jäänmurtajia noin puolen vuoden ajan, kun Suomenlahden satamissa niitä tarvitaan kolme kuukautta.
Jäänmurtaja Wäinämöinen Aluksen päällikkönä oli syksyyn 1919 merikapteeni Juhnevictz, kunnes hän pyysi saada erota ja jäädä eläkkeelle. Juhnevictzin jälkeen aluksen päällikkyyden sai talveksi 1920 merikapteeni Nikolai Nyberg. Talven 1921 helppouden vuoksi alus seisoi miehittämättömänä, mutta tammikuussa 1922 jäätilanne muuttui nopeasti niin kriittiseksi, että "Wäinämöinen" miehitettiin; sen viimeiseksi suomalaiseksi kapteeniksi nimitettiin jäänmurtaja "Sammon" ensimmäinen perämies, merikapteeni Selim Eklund, joka toimi virassa aluksen luovutukseen asti.
Adolf Bock Vuonna 1925 Bockille tarjoutui mahdollisuus tehdä itseään laajemmin tunnetuksi, kun jäänmurtaja Jääkarhua ryhdyttiin rakentamaan Suomen valtion tilauksesta Hollannissa. Hän matkusti telakalle useampaan kertaan seuraamaan rakennustöitä ja pääsi osallistumaan vuonna 1926 Jääkarhun koeajoihin Pohjanmerellä. Maaliskuussa 1926 alus saapui Suomeen suuren mielenkiinnon saattelemana. Bock teki Jääkarhusta useita maalauksia. Hän ikuisti myös muita suomalaisia jäänmurtajia kuten Wäinämöistä ja Voimaa.
Jäänmurtaja Sampo Jäänmurtaja Sampo on Kemissä sijaitseva nykyisin nähtävyytenä toimiva vuonna 1961 valmistunut dieselsähköinen jäänmurtaja. Se toimi lähes 30 vuotta jäänmurtajana Perämerellä.
Koillisväylä Yhä useampi merenkulkuvaltio on jo kokeillut väylää. Esimerkiksi elokuussa 2012 ensimmäinen kiinalaisalus, jäänmurtaja "Jäälohikäärme" kulki Koillisväylän läpi.
Bell Helicopter Vuonna 1941 yritys palkkasi Arthur M. Youngin auttamaan helikoptereiden kehityksessä. Tarkoituksena oli luoda laajempi asiakaskunta jolloin Bell ei olisi riippuvainen valtion tilauksista. Yrityksen ensimmäinen täysimittainen helikopteri oli Bell 30. Sitä seurannut helikopteri Bell 47 oli ensimmäinen siviilisertifioitu helikopteri maailmassa. Helikopteri oli erittäin suosittu, sitä valmistettiin yli 5 500 kappaletta. Ensimmäinen Suomessa rekisteröity helikopteri oli Bell 47.
Hovinsaaren paperitehdas Selluloosatehtaan vuosina 1906–1907 rakennetut tuotantotilat ovat tynnyrikattoisia, pitkiä halleja. Teräsbetoniset tynnyrikatot kattotuoleineen ja tukijänteineen kuuluvat varhaisempiin Suomessa rakennettuihin. Tehdas käsittää keitto-, pesu-, sihti- ja kuivausosastot sekä valkaisimon. Valkaisimo on käyttämättömänä. Tehtaan tiilistä savupiippua lyhennettiin 2000-luvulla.Tehtaan ensimmäinen paperikone oli 1930-luvun alussa ostettu käytetty paperikone, joka varastoitiin, mutta ei asennettu paikoilleen.
Toinen koneista oli ns. märkäkreppikone, jolla valmistettiin käsipyyhepaperia. Tehtaassa valmistettiin myös wc-paperia vuosina 1948–1968.
Jäänmurtaja Sampo 1970- ja -80-lukujen vaihteessa Sampo alkoi jäänmurtajana jäädä kehityksen jalkoihin. Suurin ongelma oli avustettavien alusten kasvanut koko, sillä jäänmurtajat alkoivat olla niitä kapeampia. Myös aluksen koneteho alkoi olla riittämätön avustettaviin aluksiin nähden. Vuonna 1985 Merenkulkulaitos sai luvan tilata 2 uutta jäänmurtajaa korvaamaan Karhu-luokan alukset. Toimittuaan 27 vuotta jäänmurtajana Perämerellä Sampo päätyi 14.10.1987 solmitulla kaupalla Kemin kaupungin omistukseen.
Raha-automaattiyhdistys Ensimmäiset hedelmäpelit tulivat Suomeen 1960-luvulla; ensin matkustajalaivoille sekä myöhemmin ravintoloihin ja huvipuistojen pelihalleihin. Niitä kutsuttiin valssikoneiksi pyörivien metallikiekkojen mukaan. RAY:ssä valmistettiin ensimmäinen elektroninen hedelmäpeli vuonna 1980.
Dr13 Dr13 (ennen 1.1.1976 Hr13) on Valtionrautateiden (sittemmin VR Osakeyhtiön) käytössä ollut raskas dieselveturi. Dr13:n suunnittelija oli ranskalaisyhtiö Alsthom. Spesifikaationa oli akselipainoltaan raskaampaa kevyempi eli väliraskas dieselsähkökoneistolla varustettu veturi, joka soveltuisi sekä tavara- että henkilöjunaliikenteeseen. Sarjaan kuului 54 veturia, joista kaksi ensimmäistä valmistettiin Alsthomin tehtailla Ranskan Belfortissa ja laivattiin Suomeen 1962; loput valmistettiin Tampereella Lokomon (parittomat numerot) ja Valmetin (parilliset numerot) tehtailla. Ensimmäinen Dr13-sarjan veturi tuli Suomeen 24. lokakuuta 1962. Dr13-sarja tuli ensimmäisen kerran käyttöön vuosina 1962–1963, ja se poistui kaupallisesta liikenteestä lopullisesti kesäkuussa 2000.
Ydinkäyttöinen jäänmurtaja Ydinkäyttöinen jäänmurtaja on laiva, joka on varta vasten tehty käytettäväksi jatkuvasti jääpeitteisillä merialueilla. Jäänmurtaja on laiva, joka kykenee liikkumaan jääpeitteisessä vesistössä murtaen jäätä vankalla teräskeulallaan. Ydinkäyttöiset jäänmurtajat ovat dieselkäyttöisiä murtajia paljon voimakkaampia, ja niitä on rakennettu erityisesti Venäjällä pääasiallisesti avustamaan merenkulkua Siperian pohjoispuolisilla arktisilla meriväylillä.
M/S Alkyon M/S Alkyon oli Kreikkaan Pireukseen rekisteröidyn Pireus Maritime Companyn omistama tankkeri. Alus oli ensimmäinen Suomessa valmistettu kokonaan hitsaamalla koottu laiva. Tätä ennen laivat valmistettiin niittaamalla.
Jäänmurtaja Urho Merenkulkulaitoksen alusrekisteriin Urho merkittiin 14. toukokuuta 1985, sillä se oli lähdössä etelään. Seuraavana päivänä murtaja lähti Katajanokalta määränpäänään Lontoo. Urho oli ensimmäinen jäänmurtaja Thamesjoella ja rannoilla riitti katsojia. Urhokin oli ensimmäistä kertaa näin etelässä. Vierailun syynä oli kansallisessa merimuseossa (National Maritime Museum) 22. toukokuuta avattu Sea Finland -näyttely. Tavalliset englantilaiset eivät murtajalle päässeet. He saivat katsella alusta rannalta. Kutsuvieraat sen sijaan kuljetettiin veneellä Urhon vierellä olevalle ponttonille, josta noustiin murtajaan. Korkea-arvoisin vieras oli ulkoministeri Sir Geoffrey Howe.
Verka Veraksi on Suomessa aiemmin kutsuttu ulkomailta tuotua villakangasta. Verka oli hienoa ja kallista ja sen myynti luvanvaraista. Se oli yksi tärkeimpiä tuontitavaroita 1300- ja 1400-luvuilla. Suomen ensimmäinen verkamanufaktuuri perustettiin 1540-luvulla. Verka on ohuempaa ja hienompaa kuin sarka, josta vähävarainen väestönosa muinoin valmisti vaatteensa. Verka oli käytännöllinen ja suosittu pukukangas, josta virkapuvut usein valmistettiin.
Merikasarmi Merikasarmin pohjoispuolella Katajanokan laiturissa ovat Suomen valtion jäänmurtajat.
Suomen merimuseo Suomen merimuseolla on myös vaihtuvien näyttelyiden tilat. Lisäksi Merikeskus Vellamon museoaluslaiturissa voi kesäisin tutustua esimerkiksi jäänmurtaja "Tarmoon".
Karkku Kiuralan kylässä toimi vuosina 1896-1899 Suomen ensimmäinen vaneritehdas, "Wiikarin Oy", jossa valmistettiin vanerilevyjen lisäksi muun muassa huonekaluja. Tehtaan paikalla on 1960-luvulla pystytetty muistomerkki, mutta itse rakennuksista on jäljellä vain perustusten jäänteitä.
Jäänmurtaja Tarmo (1963) Tarmo on Viron merenkulkulaitoksen jäänmurtaja. Se oli Viron ainut jäänmurtaja vuoteen 2012 saakka, jolloin Tallinnan satama osti suomalaisen "Botnican" 50 miljoonalla eurolla.
Vaigatš (jäänmurtaja 1909) Alusta komensi Konstantin Loman sen rantautuessa "Taimyrin" kanssa Wrangelinsaarelle 1911. Alus oli ollut hydrografisella tutkimusretkellä, ja kun tilanne salli, se poikkesi saarelle. Ryhmä oli ensimmäinen tutkijaryhmä saarella 30 vuoteen.
Jäänmurtaja Wäinämöinen Vuonna 1994 alus vieraili Suomessa Kotkan Meripäivillä.
Jäänmurtaja Sampo Kemin kaupunki hankki jäänmurtajan merenkulkuhallitukselta vuonna 1987.
Aluksen hinnaksi sovittiin 19 penniä kilolta, romuraudan silloinen hinta eli yhteensä miljoona markkaa. Silloisen kaupunginjohtajan Juhani Leinon idea jäänmurtajan hankkimisesta jakoi kaupunginhallituksen mielipiteet, mutta idea päätettiin kuitenkin toteuttaa kahden äänen enemmistöllä. Jo pelkkä jäänmurtajan osto toi Sammolle Matkailunedistämiskeskuksen Paras matkailutuote 1987 -palkinnon.
OT-64 SKOT OT-64 SKOT:in ensimmäinen prototyyppi valmistui 1959. Vuonna 1961 valmistettiin ensimmäinen esisarja, ja Puola ja Tšekkoslovakia sopivat valmistusyhteistyöstä. Ajoneuvojen panssaroidut korit valmistettiin FCS:llä Puolassa ja rungot, alustat ja moottorit tulivat tšekkoslovakialaiselta Tatralta, joka myös vastasi loppukokoonpanosta. Ajoneuvo esiteltiin kummankin maan asevoimille vuonna 1964.
Höyrylaiva Ydinkäyttöisissä laivoissa höyryturbiini on yhä käytössä. Maailman ensimmäinen ydinkäyttöinen alus oli Yhdysvaltalainen ydinsukellusvene USS Nautilus (SSN-571) 1955 ja ensimmäinen rahtilaiva oli vuonna 1962 vesille laskettu NS Savannah. Neuvostoliitto rakensi vuonna 1959 ensimmäisen ydinkäyttöisen jäänmurtajan nimellä Lenin. Se oli samalla ensimmäinen ydinkäyttöinen alus siviilikäytössä. Neuvostoliitto rakensi useita ydinjäämurtajia, kuten Arktika-luokka ja Taimyr-luokka. Ydinvoiman käyttö siivilialuksissa ei alun jälkeen kuitenkaan ole edennyt.
Laivanrakennus Ydinkäyttöisissä laivoissa höyryturbiini on yhä käytössä. Maailman ensimmäinen ydinkäyttöinen alus oli Yhdysvaltalainen ydinsukellusvene USS Nautilus (SSN-571) 1955 ja ensimmäinen rahtilaiva oli vuonna 1962 vesille laskettu NS Savannah. Neuvostoliitto rakensi vuonna 1959 ensimmäisen ydinkäyttöisen jäänmurtajan nimellä Lenin. Se oli samalla ensimmäinen ydinkäyttöinen alus siviilikäytössä. Neuvostoliitto rakensi useita ydinjäämurtajia, kuten Arktika-luokka ja Taimyr-luokka. Ydinvoiman käyttö siivilialuksissa ei alun jälkeen kuitenkaan ole edennyt.
Jarl-Thure Eriksson Erikssonin lisensiaatintyö vuodelta 1976 käsitteli suprajohtavan unipolaarisähkömoottorin yleisiä suunnitteluperiaatteita. Työssä esitettiin ratkaisu erääseen keskeiseen ongelmaan, suuren sähkövirran siirtämiseen staattorin ja roottorin välillä, sekä suprajohtavan moottorin alustava suunnitelma. Suunnitelma toteutettiin TKK:n ja VTT:n yhteisprojektina vuosina 1977–1979. 100 kilowatin SUMO-moottori oli Suomen ensimmäinen ja neljäs maailmassa. Virransiirtoratkaisun ansiosta moottorilla oli laaja nopeudensäätöalue, mikä oli keskeinen tavoite jäänmurtajan potkurikäytössä. Vuonna 1982 TKK:ssa tarkastetussa väitöskirjassaan Eriksson tarkasteli SUMO-moottorin virransiirtojärjestelmää ja turbulenttisen nestemetallin pyörre- ja epästabiilisuusilmiöitä.
Jäänmurtaja Voima Seuraavaksi kiista siirtyi eduskuntaan: 11. maaliskuuta Eino Saari ja muut allekirjoittajat jättivät välikysymyksen Voimasta. Saman kuun lopulla pääministeri Urho Kekkonen vastasi kysymykseen ja eduskunta äänesti asiasta. Hallitus nautti edelleen eduskunnan luottamusta. Kiistely vaimeni ja ilman suurempaa dramatiikkaa hallitus päätti 1. joulukuuta 1955 siirtää Voiman merenkulkuhallituksen hallintaan. Asia ratkaistiin näin lopullisesti, sillä siitä lähtien Suomen jäänmurtajissa on ollut siviilimiehitys ja murtajien henkilöstö on voinut tehostaa neuvotteluvaatimuksiaan lakoilla.
Pajatso Ensimmäiset pajatsotyyppiset automaatit valmistettiin Saksassa 1900-luvun alussa, mutta siitä missä ensimmäinen laite tarkalleen kehitettiin ei ole varmaa tietoa. Ensimmäiset "Taitavuuskoeautomaatti Bajazzo" -automaatit tuotiin Suomeen 1920-luvun puolivälissä. Sana "Bajazzo" tarkoittaa ilveilijää (italiaksi 'pagliaccio'), joka vääntyi suomalaisittain pajatsoksi.
Galvatek Muut valmistajat kiinnostuivat Upo Engineeringin erikoistuneesta osaamisesta; pinta- ja vedenkäsittelylaitosten tuotanto syntyi vastauksena suoralle kysynnälle. Ensimmäinen tilaustyö oli kromaamo Oras Oy:lle. Sen jälkeen vuorossa oli kaksi pintakäsittelylaitosta Suomen ulkopuolelle. Ensimmäiset tehdastekoiset vedenpuhdistamot valmistettiin sveitsiläisellä Metoxy-lisenssillä.
Jäänmurtaja Jäänmurtajan ja jäissä kulkuun pystyvän (jäävahvisteisen) aluksen olennaisin ero on se, että jäänmurtaja pystyy omin avuin irrottautumaan jäästä, kun sen vauhti pysähtyy ja se tarttuu jäähän kiinni. Irrottautumiseen ei riitä pelkkä suuri koneteho, vaan siihen tarvitaan erikoislaitteita, kuten kallistus-, viippaus- tai ilmahuuhtelujärjestelmää tai keulapotkureita.
Jäätiedotus Merentutkimuslaitoksen talviaikaan säännöllisesti radioteitse antamat tiedot Suomea ympäröivien vesien jäätilanteesta ja jäänmurtajien toiminnasta.
Keulakuva Tosin suomalaisissa jäänmurtajissa oli hyvin kauan keulassa Suomen vaakuna, poikkeuksena Hansessa Saksan liittotasavallan.
Suomen vesiliikenteen historia Suomen ensimmäinen lujitemuovivene valmistettiin vuonna 1955. Tämän "lasimuoviveneen" suunnitteli ja sen valmistusta johti Merivoimien Esikunnan laivanrakennustoimiston päällikkö insinöörikomentajakapteeni Teuvo Ilmari Riki. Tämän 4,27 metriä pitkän 60-kilogrammaisen veneen laidat olivat 3–4 millimetriä paksut. Veneeseen voitiin asentaa 1,1–2,2 kilowattinen (1,5–3 hevosvoimaa) perämoottori, joka antoi sille 11 km/h:n (6 solmun) nopeuden.
Vector M12 Vector M12 on Vector Aeromotive Corporationin suunnittelema superauto. Se on ensimmäinen Vector-malli, joka valmistettiin sen jälkeen, kun Megatech osti Vectorin Jerry Wiegertiltä. Autoa valmistettiin vain 17 kappaletta.
Ydinkäyttöinen jäänmurtaja Taimyr ja Vaigatš rakennettiin Suomessa Wärtsilän Helsingin Telakalla, jonka jälkeen niihin asennettiin ydinreaktorit Neuvostoliitossa leningradilaistelakalla.
NS Arktika NS Arktika on Venäjän federaation Arktika-luokan ydinkäyttöinen jäänmurtaja. Alus toimi Neuvostoliiton ja sittemmin Venäjän arktisilla vesillä. "Arktika" otettiin käyttöön 1975. Alus oli 17. elokuuta 1977 ensimmäinen pinta-alus, joka saavutti pohjoisnavan.
Piikarbidi Piikarbidista voidaan valmistaa myös sinistä väriä tuottavia LED:ejä. Itse asiassa ledi-ilmiö havaittiin ensimmäisen kerran piikarbidissa jo vuonna 1907. Samoin ensimmäinen kaupallinen ledi perustui piikarbidiin. Ensimmäinen keltainen 3C-polytyypin SiC-ledi valmistettiin vuonna 1970 Venäjällä ja sininen 6H-ledi vuonna 1980. Piikarbidiin perustuvien kaupallisten ledien pioneeri oli nykyisin lähinnä taskulampuistaan tunnettu yritys Cree. Sen ensimmäinen tuote oli vuonna 1989 julkaistu sininen ledi. Creen työ perustui Yhdysvaltain laivaston tutkimusviraston (ONR, Office of Naval Research) rahoittamaan tutkimukseen, jossa valmistettiin ensimmäinen piikarbidia käyttävä mikroaaltoalueen transistori.
Eisbrecher I Eisbrecher I oli Euroopan ensimmäinen varsinainen jäänmurtaja, jonka hampurilaiset kauppiaat rakennuttivat, jotta laivat voisivat liikkua Elbellä ympäri vuoden. Jäänmurtajien historiaan kuuluva Eisbrecher I, joka myöhemmin sai nimekseen Eisfuchs, valmistui vuonna 1871. Elben jäitä murtamaan rakennettiin myöhemmin nimiä Eisbrecher II ja Eisbrecher III kantaneet alukset.
Talvi 1870–1871 oli poikkeuksellisen ankara. Itämeri jäätyi Tanskan salmia myöten pitäen Kööpenhaminan ja Hampurin satamat suljettuina 60 päivää. Elbellä ajelehtivat jäälautat kasautuivat röykkiöiksi estäen näin laivojen kulun tehokkaasti. Hampurilaiset halusivat kuitenkin harjoittaa kauppaa ja merenkulkua ympäri vuoden. Siksi he asettivat komitean tutkimaan keinoja miten jäätä voisi murtaa laivareiteiltä.
Ruoripotkuri Ruoripotkureita, joissa koko potkurikoneisto kääntyi 360 astetta, otettiin ensimmäisenä Suomessa käyttöön mittaustukialus Prismassa ja sittemmin jäänmurtajissa.
Jäänmurtaja Kontio Murtajan koneisto on samanlainen kuin jäänmurtaja Otsossa.
Jäänmurtaja Kontio Euroopan meriturvallisuusvirasto (EMSA) rahtasi 2010 Kontion pohjoiselle Itämerelle öljyntorjuntavalmiuteen. Palvelusopimuksen kesto on kolme vuotta ja siihen sisältyy mahdollisuus kolmen vuoden jatkokauteen. Sopimuksen arvo on neljä miljoonaa euroa. Kontion sovittiin olevan valmiina öljyntorjuntatehtäviin kesä-heinäkuussa 2010. Murtajan tulee olla 24 tunnin lähtövalmiudessa ympärivuotisesti. Sopimus kohentaa merkittävästi Suomen rannikon öljyntorjuntavalmiutta, sillä Kontio pystyy toimimaan kaikissa jääoloissa. Sopimus on historiallinen. Ensimmäistä kertaa suomalaiselle perinteiselle jäänmurtajalle löydettiin työtä jäänmurtokauden ulkopuolella. Aiemmin ympärivuotisesti ovat työskennelleet vain monitoimimurtajat.
Jäänmurtaja Jääkarhu Sydäntalven koittaessa vuonna 1929 koko Itämeri jäätyi kauttaaltaan niin, että jopa Kielin kanava joudittiin sulkemaan liikenteeltä. Ainoat liikennöitävät reitit Itämereltä ulos kulkivat Tanskan salmien kautta, joissa jääolosuhteet olivat myös erittäin vaikeat. Muiden Itämeren maiden tapaan Suomikin lähetti alueelle jäänmurtaja-apua. "Jääkarhu" lähti 24. helmikuuta 1929 Helsingistä kohti Tanskaa pari viikkoa kestäneelle avustusmatkalle. Matkan aikana "Jääkarhu" avusti yli kolmeakymmentä kauppa-alusta ja saapui Suomeen tulossa olleen saattueen kanssa Hankoon 12. maaliskuuta.
Carrus City Mallista on myös nivelversio, jota ei ole käytössä Suomessa, ja jota valmistettiin vain Volvon alustoille. Sitä valmistettiin Wiiman tehtaalla Vantaalla ja Carruksen tehtaalla Wrocławissa Puolassa. Suurin osa busseista valmistettiin Vantaalla. Tavallista versiota valmistettiin Volvo B10M -alustalle ja nivelversiota Volvo B10MA -alustalle. Kaikissa busseissa on takamoottori.
Teuvo Ilmari Riki Teuvo Ilmari Riki (17. syyskuuta 1916 Hausjärvi – 12. marraskuuta 1973) oli suomalainen upseeri ja diplomi-insinööri, joka työskenteli Merivoimien esikunnan laivanrakennustoimiston päällikkönä vuosina 1952–1970. Suomen ensimmäinen lujitemuovivene valmistettiin vuonna 1955. Teuvo Riki suunnitteli ja johti kyseisen ”lasimuoviveneen” valmistusta.
Ydinkäyttöinen jäänmurtaja Arktika-luokan jäänmurtajat muodostavat pääosan Venäjän ydinkäyttöisten jäänmurtajien laivastosta; kuusi Venäjän kymmenestä ydinkäyttöisestä siviilialuksesta kuuluu tähän luokkaan. Koska niitä on rakennettu 30 vuoden ajanjakson aikana, luokan laivojen välillä on melkoisesti vaihtelua; siksi tekniset tiedot on ilmoitettu vaihteluvälinä. Yleisesti ottaen uudemmat laivat ovat suurempia, nopeampia ja tarvitsevat vähemmän miehistöä.
Talvimerenkulku Aluksilla on oltava jääluokitus, jotta ne saavat purjehtia Suomeen. Parhaan jääluokituksen, 1A- tai 1A Super -luokkien, alukset eivät juuri tarvitse avustusta, heikompia avustetaan jäänmurtajilla tai hinaajilla. Suomen merialueilla talvimerenkulun avustamisesta vastaa Liikennevirasto.
Jäänmurtajien historia Hankoniemen kärki katsottiin parhaaksi talvisataman paikaksi Suomessa ja rautatie sinne eli rataosuus Hyvinkää–Hanko valmistui 1873.
Bofors 37mm Kyseisen panssaritorjuntatykin oli ensin kehittänyt ruotsalainen Bofors, pääasiassa vientitarkoituksessa. Ensimmäinen prototyyppi valmistettiin vuonna 1932, mutta kehitystyö jatkui vuoteen 1934 saakka. Ensimmäisenä Alankomaat ostivat tykkiä 12 kappaletta vuonna 1935, ja sitä seurasivat monet maat. Lisenssillä kopioita on vamistettu ainakin Suomessa, Tanskassa, Alankomaissa ja Puolassa.
Pyhäjärven kahakka Pyhäjärven kahakka oli Viipurin läänin Pyhäjärvellä 20. marraskuuta 1917 tapahtunut aseellinen 
yhteenotto, jossa vastakkain olivat Heikki Kaljusen johtama Viipurin työväen järjestyskaartin osasto sekä Jalmari Pusan komentama Pyhäjärven suojeluskunta.
Pyhäjärven kahakka Vuonna 1937 Pyhäjärven asemalle pystytettiin kahakassa kaatuneiden suojeluskuntalaisten muistomerkki. Pitäjä jäi toisen maailmansodan 
jälkeen Neuvostoliitolle luovutetuille alueille, ja muistomerkki on todennäköisesti tuhoutunut.
Jalmari Pusa Pusa työskenteli muun muassa maanviljelijänä, Viipurin suojeluskuntapiirin Käkisalmen alueen aluepäällikkönä ja Pyhäjärven palopäällikkönä. Paikallispolitiikassa hän oli mukana Pyhäjärvellä, jossa toimi kunnanvaltuutettuna ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Vuoden 1917 yleislakon aikana Pusa johti Pyhäjärven suojeluskuntaa kahakassa, joka päättyi kolmen suojeluskuntalaisen kuolemaan.
Pyhäjärven kahakka Välikohtaus oli osa jo keväästä asti käynnissä olleeseen työväenliikkeen ja porvariston väliseen valtataisteluun, joka lopulta johti tammikuussa 1918 käynnistyneeseen sisällissotaan. Järjestyskaartin suorittamien elintarviketakavarikkojen taustalla oli maassa vallitseva ruokapula ja jopa suoranainen nälänhätä, joka paheni entisestään varakkaiden maanviljelijöiden ja porvariston hamstrattua itselleen elintarvikkeita. Työväen järjestyskaartit yrittivät riisua porvaristoa aseista myös turvatakseen 14. marraskuuta käynnistyneen yleislakon onnistumisen. Pyhäjärven kahakan aikaisten tapahtumien kulusta ei kuitenkaan ole tarkkaa selvyyttä, sillä lehtiuutisoinnin ja myöhemmän kirjallisuuden välillä on paljon ristiriitaisia tietoja.
Pyhäjärven kahakka Kahakassa saivat surmansa liikemies Heikki Pärssinen, talollisen poika Juho Inkinen sekä viikkoa myöhemmin haavoittuneena kuollut autonkuljettaja Kalle Tanninen. Jotkut myöhemmät lähteet kertovat myös Tannisen olleen suojeluskuntalainen, mutta sanomalehtien mukaan hän oli tullut sivullisena seuraamaan tapahtumia.
Pyhäjärven kahakka Käkisalmesta Kaljunen miehineen jatkoi vielä samana iltana Pyhäjärvelle. Suojeluskunnan vaikutusvalta oli paikkakunnalla niin suuri, että pitäjässä oli päätetty jäädä kokonaan yleislakon ulkopuolelle. Sotahistorioitsija Sampo Ahton mukaan ensimmäinen viikko oli sujunut rauhallisesti, mutta aamulla 20. marraskuuta Pyhäjärven aseman läpi kulki Raudun rautatieläisten lakkokomitean juna, josta uhattiin pian palata näyttämään, kuka on vahvin. Suojeluskuntaa tapahtuma ei huolettanut, koska se tiesi, ettei rautulaisilla ole aseita. Ahton mukaan pitäjästä aikaisemmin pois ajetut järjestyskaartin miehet saivat suostuteltua Kaljusen suuntamaan myös Pyhäjärvelle ”mahtailevana” pidettyä suojeluskuntaa vastaan.
Pyhäjärven kahakka Kaljusen toimien johdosta Kannaksen suojeluskuntalaiset perustivat 12. joulukuuta yhteisen suojeluskuntajärjestön "Yhdeksän pitäjän liiton", jossa oli mukana Metsäpirtin, Raudun, Vuokselan, Sakkolan, Pyhäjärven, Räisälän, Kaukolan sekä Käkisalmen kaupungin ja maalaiskunnan miehiä. Sen johtoon valittiin nimismies Urho Seitola ja sotilaskouluttajaksi jääkärikapteeni Antti Haikonen.
Pyhäjärven kahakka Pastori O. H. Vuorivirran kerrottiin seuraavana päivänä neuvotelleen Kaljusen kanssa ”välirauhan”, jonka mukaan vangit vapautetaan ehdolla, että Pyhäjärvellä noudatetaan jatkossa elintarvikelakia. Kaljunen kuitenkin kiisti Evert Huttuselle antamassaan haastattelussa tällaisen sopimuksen solmimisen. Kaljunen kertoi myös Vuorivirran nuhdelleen häntä raamatunlauseella ”joka miekkaan tarttuu, se miekkaan hukkuu”, johon Kaljunen vastasi, ettei hänellä ole miekkaa, vaan ”kuningas Colt”.
Lauri Pelkonen Tammikuun 19. päivänä 1918 suorittivat Taavetin suojeluskuntalaiset punaisille tarkoitetun aselastin kaappaamisen Somerin pysäkillä. Kaksi päivää myöhemmin Lappeenrannan työväen järjestyskaarti lähti hakemaan aselastia takaisin. Pelkonen sai surmansa syntyneessä Taavetin kahakassa ensimmäisenä jääkärinä sisällissodassa. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Pyhäjärvellä. Hän menehtyi rinnan lävistäneeseen luotiin ja hänet on haudattu yksityishautaan Pyhäjärven hautausmaalle.
Pyhäjärven kahakka Sisällissodan voittaneen osapuolen myöhemmässä vapaussotakirjallisuudessa Kaljusen osastoa on kutsuttu ”rankaisuretkikunnaksi”, kun taas aikakuden sanomalehdet kirjoittivat muun muassa ”punakaartin lentävästä osastosta”.
Pyhäjärven kahakka Pyhäjärveltä Kaljusen osasto jatkoi illalla 21. marraskuuta Rautuun, jossa suojeluskuntalaiset olivat katkaisseet rautatien nimismies Urho Seitolan johdolla. Raudussa Kaljunen kertoi takavarikoineensa muutaman elintarvikekätkön, mutta kun tieto järjestyskaartin saapumisesta oli levinnyt, ehtivät rautulaiset piilottaa aseensa. Tämän jälkeen järjestyskaarti palasi seuraavana iltana Käkisalmeen ja sieltä edelleen 23. marraskuuta takaisin Viipuriin. Kaljusen mukaan ihmiset olivat asemilla hurraamassa ja kehottivat heitä palaamaan.
Pyhäjärven kahakka Kavantsaaressa surmansa saanut Juho Olkinuora on haudattu Antrean hautausmaalle sisällissodan valkoisten sankarihautaan, jolla on lokakuussa 1919 paljastettu arkkitehti Väinö Keinäsen suunnittelema muistomerkki.
Pyhäjärven kahakka Järjestyskaartilaiset suorittivat tarkastuksia Pyhäjärven lisäksi Antreassa, Hiitolassa, Käkisalmessa ja Raudussa. Reitti ulottui aluksi Viipurista Karjalan rataa pitkin pohjoiseen Hiitolaan, ja sieltä edelleen Hiitola-Rautu-rataa pitkin itään. Kaljunen selosti retkikuntansa matkaa viikkoa myöhemmin "Työ-lehdessä" ilmestyneessä Evert Huttusen haastattelussa. Huttunen kertoi halunneensa 
kuulla myös Kaljusen näkemykset vastineeksi "Wiipurin Sanomien" jutuille, joita hän piti häikäilemättöminä valheina.
Pyhäjärven kahakka Marraskuun yleislakon levottomuuksiin liittyvät tapahtumat saivat alkunsa, kun Kaljusen johtama työväen järjestyskaartin osasto lähti 19. marraskuuta suorittaman elintarvike- ja asetakavarikkoja Karjalan kannaksen pitäjiin. Saavuttuaan seuraavana päivänä Pyhäjärven asemalle, Kaljusen joukkoa oli vastassa parisataa suojeluskuntalaista, jotka alkoivat ampumaan asemalle pysähtynyttä järjestyskaartin junaa. Lyhyen tulitaistelun seurauksena sai välittömästi surmansa kaksi suojeluskuntalaista, loppujen lähtiessä pakoon tai jäätyä Kaljusen miesten vangeiksi.
Antti Haikonen Haikonen osallistui sisällissodan valmistelutoimiin kiertämällä Etelä-Karjalan pitäjissä tekemässä herätystyötä jo elokuusta 1917 alkaen. Hän johti 12. joulukuuta 1917 kokousta, johon hän oli kutsunut koolle yhdeksän kunnan suojeluskuntajoukkojen edustajat. Kokous pidettiin Käkisalmessa ja siinä muodostettiin niin sanottu "Yhdeksän pitäjän liitto", johon kuului Metsäpirtti, Rautu, Vuoksela, Sakkola, Pyhäjärvi, Räisälä, Kaukola, Käkisalmen kaupunki ja maalaiskunta. Liiton taustalla oli huoli marraskuun yleislakon aikana Pyhäjärven kahakan tapahtumien yhteydessä surmansa saaneen Juho Komosen kohtalon toistumisesta. Näin perustetun liiton johtajaksi valittiin nimismies Urho Seitola ja Haikonen toimi tämän niin sanotun liiton harjoitusmestarina.
Pyhäjärven kahakka Noin 20 minuuttia kestänyt laukaustenvaihto päättyi lopulta suojeluskuntalaisten patruunoiden loppuessa. Kaksi suojeluskuntalaista sai surmansa ja seitsemän haavoittui, joukossa oli myös pimeässä omien luodeista osumia saaneita. Järjestyskaartin miehistä ei yksikään ilmeisesti edes haavoittunut. Suurin osa suojeluskuntalaisista onnistui pakenemaan, mutta useita kymmeniä jäi vangiksi, ja heidät suljettiin junanvaunuihin järjestyskaartin suorittaman tarkistuksen ajaksi. Eronen ja Komonen kertovat vuonna 1930 ilmestyneessä kirjssaan suojeluskuntalaisiin iskeneestä paniikista, jonka seurauksena useat juoksivat suoraan järjestyskaartilaisten syliin. Kaljusen kertomus kahakan aloittajasta pitää todennäköisesti paikkansa, koska he eivät kirjassaan mainitse asiasta, kuten ei myöskään välikohtauksesta "Hakkapeliitta-lehteen" vuonna 1937 kirjoittanut Jalmari Pusa.
Pyhäjärven kahakka Sunnuntaina 18. marraskuuta Viipuriin saapui Kotkasta tulleella junalla kaksi työväen järjestyskaartin komppaniaa, joihin liittyi vielä muutama kymmenen viipurilaista. Kaljusen johtama osasto lähti liikkeelle varhain seuraavana aamuna, pysähtyen ensimmäiseksi Antreaan, jossa Kaljusen mukaan tavattiin kuusi aseistautunutta miestä. Jokaiselta takavarikoitiin Browning-pistooli ja lisäksi hän väitti kylästä löytyneen 35 muuta asetta.
Pyhäjärven kahakka Järjestyskaartin juna saapui Pyhäjärven asemalle hämärän jo laskeuduttua. Paikallinen suojeluskunta tiesi odottaa heitä, ja oli koonnut asemalle 200–300 miestä, joista kuitenkin vain noin 40 oli aseistettuja. Kaljusen mukaan junaa alettiin tulittamaan välittömästi sen saavuttua asemalle, mutta kaartilaiset olivat jo aikaisemin nousseet pois, ja näin suojelukuntalaiset ampuivat tyhjiä vaunuja. Järjestyskaartilaiset kiersivät aseman kummallekin sivustalle, josta he pelto-ojiin suojautuen vastasivat suojeluskuntalaisten tuleen. Myös Metsäpirtin suojeluskunta oli tietoinen Kaljusen saapumisesta, ja kansakoulunopettaja K. A. Sihvon johtama 40 miehen osasto yrittikin ennättää pyhäjärveläisten avuksi. Sakkolan asemalla he kuitenkin saivat tiedon, että järjestyskaartin juna oli jo ohittanut paikan, jonka jälkeen Sihvon joukko päätti kääntyä takaisin, pelätessään Kaljusen tulevan myös Metsäpirttiin.
Pyhäjärven kahakka Tapahtumat käynnistyivät yleislakon toiseksi viieisenä päivänä 19. marraskuuta, kun Kaljusen johtama parinsadan työväenkaartilaisen joukko lähti Viipurista Karjalan kannaksen pitäjiin tekemään tarkistuksia elintarvikkeiden, aseiden ja räjähdysaineiden takavarikoimiseksi suojeluskuntalaisilta ja heidän kannattajiltaan. Joidenkin lähteiden mukan määräys oli tullut Helsingistä työväen järjestyskaartien ylipäälliköltä Ali Aaltoselta. Kaljusen mukaan sellaista ei kuitenkaan ollut, vaan Antreasta esitettiin avunpyyntö, kun porvarien pelättiin hyökkäävän lakkolaisia vastaan.
Pyhäjärven kahakka Antreasta matka jatkui Hiitolaan, jonne juna saapui hieman ennen puoltapäivää. Kylässä tehtiin kotitarkastuksia, joissa Kaljusen mukaan 
löydettiin jauhoja ja muita elintarvikkeita sekä erilaisia aseita. Lisäksi kahdeksan miestä pidätettiin ”uhmailevan” käytöksen vuoksi. Kauppiaiden kodeista löydetyt elintarvikkeet vietiin paikalliseen työväen osuuskauppaan, josta niitä alettiin myymään yleisölle. Järjestyskaartin kerrottiin myös ammuskelleen Hännilän kartanoon tehdyn tarkastuksen yhteydessä, jolloin salin katto ja arvokkaat huonekalut olivat rikkoutuneet.
Urho Seitola Seitola toimi vuosina 1917–1918 Sakkolan nimismiehenä. Joulukuussa 1917 hänet valittiin Karjalankannaksella niin sanotun Pyhäjärven kahakan seurauksena perustetun suojeluskuntajärjestön Yhdeksän pitäjän liiton päälliköksi. Sisällissodan alkupäivinä Seitola oli mukana Viipurin seudun suojeluskuntalaisten tekemällä Venäjänsaaren retkellä ja osallistui punaisten kanssa käytyihin neuvotteluihin venäjänsaarelaisten edustajana yhdessä Uno Sereniuksen kanssa. Hän osallistui myös Kämärän taistelun sotatoimiin. Vuodesta 1927 lähtien Seitola toimi poliisikomissaarina Käkisalmessa.
Aron kahakka Aron kahakka (myös Aronkylän kahakka) käytiin Suomen sodassa 28. heinäkuuta 1808. Kahakka päättyi Ruotsin voittoon.
Henning Karström Karström liittyi lukion viimeisellä luokalla salaiseen tiedusteluosastoon, jonka tehtävänä oli seurata punaisten ja venäläisten liikkeitä. Sisällissota oli Karströmille raskas kokemus, sillä hän joutui huomaamaan, kuinka sota-aikana ihmisen moraalikäsitys höltyi. Karström oli mukana saaristolaisten neljännessä komppaniassa, joka etsi punaisia Toijalan radalta. Loimaalla komppania joutui pieneen kahakkaan, ja kerran Karström joutui osallistumaan neljä miestä ampuneeseen teloitusryhmään.
Kymijoki Kymijoen virtaama on yleensä suurin kevään lumensulamisjaksosta alkukesään. Keskivirtaamalla veden virtaus Pyhäjärvestä mereen kestää kolme vuorokautta. Joen keskisyvyys on 9,5 metriä. Susikosken alapuolelta on mitattu 27 metrin syvänne.
Rahola Ala-Rahola sijaitsee Pyhäjärven rannalla. Jurvanaukiolla ja sen läheisyydessä sijaitsevat kaikki Raholan tärkeimmät palvelut, kuten lounasravintola, Raholan Ripen Pub, kahvila Kesti-Tupa, Raholan Kioski, Tampereen Mediakulma Oy, yksi parturi, kaksi kampaamoa ja Raholan päiväkoti.
Pyhäjärven kahakka Paluumatkan aikana tapahtui vielä kaksi välikohtausta, joissa kuoli kaksi suojeluskuntalaista. Käkisalmen Suotniemellä sai 22. marraskuuta surmansa kunnallislautakunnan puheenjohtajana toiminut opettaja Johannes Komonen ja vuorokautta myöhemmin Kavantsaaressa suojeluskuntaan kuulunut maanviljelijä Juho Olkinuora. Tapuksiin syyllisiä olivat paikalliset työväenkaartit, joiden tekemisistä Kaljunen ei suostunut ottamaan vastuuta. Komonen sai surmansa Suotniemen kansakoululla tapahtuneessa ampumavälikohtauksessa ja Olkinuora puolestaan ollessaan mukana viiden suojeluskuntalaisen ryhmässä, joka oli mennyt Kavantsaaren työväentalolle vaatimaan takavarikoituja aseita takaisin. Sosialidemokraattisen "Työ-lehden" mukaan miehet eivät olleet varoituslaukauksesta huolimatta pysähtyneet, jolloin heitä kohti ammuttiin ja Olkinuora kuoli päähän tulleesta osumasta. Porvarillisen "Wiipurin Sanomien" mukaan laukaukset ammuttiin ilman varoitusta.
Väärätähti Kun Väärätähdestä tehtiin vihdoin soturi, hänen tavallisen soturin aikansa kerennyt kestää kovinkaan kauan, kun hänen isänsä Simpukkasydän luopui varapäällikyydestä. Soturina Väärätähti valitsi kumppanikseen Pajutuulen. Väärätähden soturinimi oli Vääräleuka.
Parta Skoonessa 1720-luvulla eräs tanskalainen matkaaja huomasi, että parran pituus kertoi, kuinka kauan mies oli ollut naimisissa. Skoonessa partaa ei ajeltu enää hääpäivän jälkeen. Pohjoisempana parta taas oli merkkinä iästä ja siitä, että maatila oli luovutettu jo vanhimmalle pojalle.
Big Generator Big Generator on brittiläisen progressiivista rockia soittavan Yes-yhtyeen kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1987. Se on jatkoa menestyneelle "90125" albumille. Albumin tekeminen kesti kauan, koska yhtyeellä oli erimielisyyksiä.
Nevan rannan sfinksit Sfinksit on tehty aikoinaan faarao Amenhotep III:lle. Kreikkalainen arkeologi löysi ne vuonna 1820. Hän päätti myydä toisen rahoittaakseen kaivauksiaan. Venäläinen matkailija näki sen ja päätti ostaa molemmat. Varainhankinta kesti niin kauan, että sfinksit ehdittiin myydä Ranskaan. Ranskalainen ostaja kuitenkin perui kaupan, ja Venäjä sai sfinksit. Niiden kuljetus oli pulmallista, jo pelkkä laivamatka kesti yli vuoden. Toinen graniittinen sfinksi on vaurioitunut toisen maailmansodan aikana.
Kahdeksas ihme Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat ”Vuonna '85” ja ”Kitara, taivas ja tähdet”, joita on soitettu radiossa aktiivisesti albumin ilmestymisestä lähtien. Levyllä on myös kolme muuta suomirockin klassikkoa, ”Voi kuinka me sinua kaivataan”, ”Elämän tarkoitus” ja ”Vihreän joen rannalla (kauan sitten)”.
Simon kahakka Simon kahakkaa käsittelee Asko Apajalahden ohjaama ja Anssi Apajalahden käsikirjoittama Fantasia Filmin ja Yle TV 1:n tuottama elokuva "Kahakka". Elokuva esitettiin 12. marraskuuta 2001 TV1:n Kotikatsomossa.
Kristillinen lähetystyö Islaminuskoisten keskuudessa on lähetystyötä yritetty kauan, mutta kesti 1900-luvulle, ennen kuin kääntyminen ilman henkipatoksi joutumista tuli mahdolliseksi joillakin alueilla. Lähetystyöllä on ollut menestystä Egyptissä ja Kiinassa, sekä erityisesti Itä-Intiassa.
Ydinräjähdyksen vaikutukset Kellarien vauriotYdinräjähdyksessä syntyy vain räjähdysajan kestävää alkusäteilyä. Jälkisäteily kestää kauan. Se leviää radioaktiivisten huikaksten muodossa laskeumana kauas räjähdyspaikasta. Radioaktiivinen laskauma jaetaan yleensä varhaislaskeumaan, myöhäislaskeumaan ja maailmanlaajuiseen laskeumaan.
Palomuuri (romaani) Tietokoneen sisältö paljastuu myöhemmin valtavaksi iskuksi, jolla pyritään kaatamaan maailman talousjärjestelmä. Isku tapahtuu jonkun toimenpiteen seurauksena. Kestää kauan ennen kuin poliisit ymmärtävät, että isku käynnistetään Ystadin torin pankkiautomaatilta.
Simon kahakka Simon kahakkana tunnetaan yhteenotto jääkärien ja heitä pidättämään tulleiden viranomaisten välillä Simon Maaninkajärvellä sijaitsevalla metsäsaunalla 11. joulukuuta 1916. Kahakassa kaatui yksi ja haavoittui kolme jääkäriä. Kaksi jääkäriä jäi vangiksi. Pidättäjistä kaksi haavoittui.
Simon kahakka Kahakkaan osallistuneista jääkäriliikkeen miehistä useimmat olivat Saksasta komennettuja etappijääkäreitä. Heidän tarkoituksensa oli mm. ottaa yhteyttä sosiaalidemokraattien johtomiehiin Suomessa ja värvätä jääkäripataljoonaan uusia miehiä. Kahakassa kaatunut Armas Lyytikäinen puolestaan oli jääkärirekryytti, vasta matkalla koulutukseen Saksaan.
Hayes Pondin kahakka Hayes Pondin kahakka käytiin Amerikan alkuperäiskansoihin kuuluvan lumbeeheimon ja Ku Klux Klanin välillä Maxtonissa, Pohjois-Carolinassa 18. tammikuuta 1958. Kahakka päättyi lumbeiden voittoon, ja he onnistuivat lopettamaan klaanin aktiviteetit Robesonin piirikunnassa.
.se Uusilla säännöillä mikä tahansa yhteisö tai kuka tahansa yksityishenkilö saa rekisteröidä kuinka monta tunnusta tahansa. Minkä tahansa .se-tunnuksen rekisteröinti on mahdollista niin kauan kuin se on vapaana. Samaan aikaan säännöt tunnuksen nimen annosta muuttuivat ”ensin tullutta palvellaan ensin” -periaatteeseen ja yksinkertaisemmat säännöt riidanratkaisumenetelmää varten luotiin.
Ambrakia Siitä, kuinka kauan kaupungin paikka säilyi asumattomana, ei ole tarkkaa tietoa. Nykyinen Ártan kaupunki kehittyi paikalle bysanttilaisella kaudella viimeistään 1000-luvulla. Antiikin aikaisista lähteistä tunnetun Ambrakian kaupungin sijainti oli pitkään epäselvä, mutta se osattiin sijoittaa Ártan paikalle viimeistään 1800-luvulla.
Mikä-Mikä-Maa Mikä-Mikä-Maassa kaikki neljä vuodenaikaa mahtuvat yhteen vuorokauteen ja siellä unohdus on äärimmäisen helppoa: siellä ei tarvitse kauan asua, kun on jo unohtanut kokonaan perheensä ja luultavasti kaiken muunkin, mitä menneisyydessään oli, eikä niitä muista enää, vaikka kuinka yrittäisi. Unohdus on molemminpuolinen, eli sinut tunteneet unohtavat sinut vastavuoroisesti.
Simon kahakka Jääkäreistä kahakkaan osallistuivat:
Nikolai Žerdev Žerdev pelasi kauden 2009–2010 Venäjällä tehden 13 maalia ja 26 syöttöä 52 ottelussa, eikä HK Atlant selviytynyt KHL:n pudotuspelien ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Žerdev palasi NHL:ään seuraavaksi kaudeksi vuoden mittaisella sopimuksella Philadelphia Flyersin kanssa. Kausi oli tilastollisesti hänen uransa heikoin NHL:ssä, eikä hän pelannut liigassa Flyersissa kuin vain kyseisen kauden. Syksyllä 2011 Žerdev palasi takaisin HK Atlantiin Venäjälle.
Nikolai Žerdev Žerdev sopi kiistansa Venäjän jääkiekkoliiton kanssa seuraavalla kaudella, sillä NHL:ssä oli , minkä vuoksi Žerdev palasi TsSKA:han ja suoritti samalla asepalveluksensa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Columbukseen ja teki kaudella läpimurtonsa liigassa. Hän pelasi kaksi ottelua Syracuse Crunchissa, Columbuksen farmijoukkueessa AHL-liigassa, mutta hänet nostettiin pian Columbuksen vakinaiseen kokoonpanoon, ja loppukaudesta hän jo tuurasi joukkueen loukkaantunutta tähtihyökkääjää Rick Nashia ensimmäisessä ketjussa. Kausi päättyi myös Žerdevin osalta polvivammaan.
Nikolai Žerdev Nikolai Olegovitš Žerdev (, ; s. 5. marraskuuta 1984 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalaissyntyinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hänellä on myös Venäjän kansalaisuus. Žerdev pelaa kaudella 2014–2015 KHL-seura OHK Dinamo Moskovassa.
Nikolai Žerdev Kaudeksi 2014–2015 Žerdev teki yksivuotisen sopimuksen OHK Dinamo Moskovan kanssa.
Nikolai Žerdev 2011–2012 Žerdev oli HK Atlantin paras pisteiden tekijä. HK Atlant pääsi pudotuspeleihin, mutta putosi puolivälierissä. Kausi 2012–2013 alkoi Žerdevin osalta loistavasti ja hän teki 39 ottelussa 37 pistettä. HK Atlant myi Žerdevin hänen pyynnöstään kesken kauden Ak Bars Kazaniin, josta vaihdossa HK Atlant sai Aleksandr Osipovin. Ak Bars eteni kauden aikana aina konferenssin finaaleihin saakka, jossa tie nousi pystyyn. Žerdevin pelaajasopimus päättyi samana keväänä.
Nikolai Žerdev Žerdev teki yksivuotisen sopimuksen Lev Prahan kanssa heinäkuussa 2013. Hän juhlisti sopimusta Moskovassa ja riehui paikallisessa hotellissa, minkä jälkeen hän ajoi kolarin ja joutui vielä baaritappeluun. Myöhemmin selvisi että hänen vaimonsa haki avioeroa ja Žerdev oli menettänyt passinsa, minkä vuoksi hän ei voinut matkustaa joukkueensa luokse Prahaan. Lev Praha päätti purkaa hänen sopimuksensa ennen kauden alkua. Žerdev teki sen sijaan sopimuksen HK Spartak Moskovan kanssa, mutta hän sai 16 ottelussa aikaan vain seitsemän syöttöä ja Spartak irtisanoi Žerdevin sopimuksen. Žerdev oli ison osan kaudesta 2013–2014 pelaamatta. Hän teki sopimuksen Severstal Tšerepovetsin kanssa mutta pelasi joukkueessa vain 16 ottelua, minkä jälkeen hän ja Severstal purkivat sopimuksen yhteisymmärryksessä.
Nikolai Žerdev Columbuksessa Žerdev sai heti paikan joukkueen kokoonpanossa. Samalla kuitenkin Venäjän jääkiekkoliitto nosti kanteen siitä, että Žerdev oli poistunut luvattomasti maasta suorittamatta asevelvollisuuttaan. Hän kuitenkin pelasi Columbuksessa loppu kauden, yhteensä 57 ottelua, joissa hän teki 13 maalia ja 24 syöttöä, mikä oli joukkueen kolmanneksi paras suoritus.