mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Bašar al-Assad Assad pyrki parantamaan Syyrian suhteita Eurooppaan. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy kutsui hänet kesän 2008 Euroopan unionin Välimeren kokoukseen, jossa hän tapasi myös Saksan liittokansleri Angela Merkelin. Assad oli myös kunniavieraana Bastiljin päivän paraatissa Ranskassa. Kun Venäjän ja Yhdysvaltain suhteet huononivat elokuussa 2008 Georgian sodan vuoksi, Assad matkusti Moskovaan, jossa hän tarjosi Venäjälle laivastotukikohdan laajentamista Syyriassa sekä ohjuksien sijoittamista maahan vastineeksi Yhdysvaltain tutkalle ja ohjustukikohdalle Tšekissä ja Puolassa.
Lech Kaczyński Suuri osa kutsutuista arvovieraista joutui jättämään tilaisuuden väliin, koska Euroopan yllä leijui Islannin Eyjafjallajökullin tulivuorenpurkauksen synnyttämä tuhkapilvi, jonka vuoksi suuri osa Euroopan ilmatilasta oli suljettu lentoliikenteeltä.
Pois tilaisuudesta jäivät ainakin Yhdysvaltain presidentti Barack Obama, Ruotsin ja Norjan kuninkaat Kaarle XVI Kustaa ja Harald V, Suomen presidentti Tarja Halonen, Walesin prinssi Charles ja Saksan liittokansleri Angela Merkel. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev oli kuitenkin paikalla.
Minsk II Itä-Ukrainan sodassa taistelut jatkuivat edelleen alkuvuodesta 2015 huolimatta toistuvista yrityksistä ratkaista tilanne. Vaikka syyskuussa 2014 solmittu Minskin sopimus vähensikin merkittävästi taisteluja Itä-Ukrainassa, alueellisia kahakoita puhkesi silti. Tammikuun 2015 alussa Donetskin kansantasavallan (DNR) ja Luhanskin kansantasavallan (LNR) separatistit aloittivat uuden hyökkäyksen Ukrainan hallitsemille alueille, mikä johti Minskissä sovitun tulitauon täydelliseen romahdukseen. 21. tammikuuta, raskaiden taistelujen jälkeen, DNR:n joukot valtasivat symbolisesti tärkeän Donetskin kansainvälisen lentoaseman. Tämän jälkeen separatistit laajensivat hyökkäystään Debaltseveen, joka on tärkeä maantie- ja rautatieliikenteen solmupiste. Uudelleen syttyneet taistelut aiheuttivat kansainvälisessä yhteisössä kasvavaa huolta. Ranskan presidentti François Hollande ja Saksan liittokansleri Angela Merkel laativat uuden rauhansuunnitelman 7. helmikuuta. Ranskalais-saksalainen suunnitelma nähtiin Minskin sopimuksen elvyttämisenä. Presidentti Hollande totesi suunnitelman olevan "viimeinen mahdollisuus" konfliktin ratkaisemiseksi. Suunnitelma laadittiin vastineena yhdysvaltalaisille ehdotuksille asetuesta Ukrainan valtiolle; liittokansleri Merkel sanoi tämän vain pahentavan kriisiä
Anja Karliczek Anja Karliczek (s. 29 huhtikuuta 1971) on Saksan kristillisdemokraattinen unionin, CDU:n, poliitikko. Hänet valittiin liittopäiville 2013 ja
hän on ollut Angela Merkelin neljännen hallituksen opetusministeri maaliskuusta 2018.
Nokia (yritys) Saksassa Nokian toiminta kuumensi mielipiteitä alkuvuodesta 2008, kun yhtiö sulki matkapuhelintehtaan Bochumissa (300 työpaikkaa) ja siirsi tuotannon halvemman työvoiman Romaniaan. Sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Kurt Beck sanoi Bild am Sonntag -lehden haastattelussa, että ”hänen kodissaan ei tästä lähtien ole Nokian puhelimia”. Saksan ammattiliittojen keskusjärjestö DGB kehotti boikotoimaan Nokian tuotteita, ja liittokansleri Angela Merkel vaati Nokialta selitystä, miksi Bochumin tehdas oli suljettu. Saksassa keskusteltiin myös siitä, että Nokian saamat tuet pitäisi periä takaisin. Bochumin tehtaan ammattiosaston johto järjesti mielenosoituksia, ja tehtaassa oli ainakin yksi täydellinen työnseisaus. Nokian Bochumin tehdas oli viimeinen Saksassa oleva minkään yhtiön matkapuhelintehdas.
Angela Merkel Merkelillä ei ole omia lapsia kummastakaan liitosta, mutta Sauerilla on kaksi poikaa edellisestä avioliitosta. Merkel puhuu äidinkielensä saksan lisäksi sujuvaa englantia ja venäjää.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2014 loppuottelu Presidentti Rousseff oli kutsunut otteluun MM-kisojen jälkeisellä viikolla maassa kokoontuvien BRICS-maiden johtajia, joiden joukossa oli muun muassa Venäjän presidentti Vladimir Putin. Venäjä toimii myös seuraavien vuonna 2018 järjestettävien MM-kilpailuiden isäntänä. Yhteensä paikalle odotettiin toistakymmentä valtionpäämiestä. Loppuottelussa esiintyvien maiden johtajista paikalla olivat Saksan presidentti Joachim Gauck sekä liittokansleri Angela Merkel. Argentiinan presidentti Cristina Fernández de Kirchner ei saapunut otteluun sairastumisen johdosta.
Minsk II Diplomaattista ratkaisua puitiin 11. helmikuuta järjestetyssä huippukokouksessa Itsenäisyyden palatsissa Minskissä. Siihen osallistuivat Venäjän presidentti Vladimir Putin, Ukrainan presidentti Petro Poroshenko, Saksan liittokansleri Angela Merkel, Ranskan presidentti François Hollande, DNR:n johtaja Aleksandr Zahartšenko ja LNR:n johtaja Igor Plotnitsky. Neuvottelut kestivät 16 tuntia, ja Saksan ulkoministeri kuvasi niitä "hyvin vaikeiksi". 12. helmikuuta julkistettiin, että konfliktin osapuolet olivat suostuneet uusiin toimenpiteisiin palauttaa rauha Itä-Ukrainaan. Eräitä niistä olivat ETYJ:n monitoroima tulirauha alkaen 15. helmikuuta, raskaan aseistuksen vetäminen etulinjalta, sotavankien vapauttaminen ja Ukrainan perustuslaillinen reformi.
Monikulttuurisuus Inklusiivinen maahanmuuttajapolitiikka sai osakseen julkista arvostelua ja sen muuttaminen assimiloivampaan suuntaan tapahtui poliittisesti näyttävästi. Saksan liittokansleri Angela Merkel totesi monikulttuurisuuden epäonnistuneen Saksassa. Iso-Britannian pääministeri David Cameron on sanonut ajatuksen monikulttuurisuudesta olevan epäonnistunut. Myös Ranskan entinen presidentti Nicolas Sarkozy on todennut monikulttuurisuuden epäonnistuneen. Muita inklusiivista maahanmuuttajapolitiikkaa kritisoivia ovat olleet esimerkiksi Australian entinen pääministeri John Howard, Espanjan entinen pääministeri José María Aznar, hollantilainen poliitikko ja Tilburgin yliopiston professori Paul Scheffer, Ruotsidemokraatit, Tanskan kansanpuolue, Hollannin nykyinen hallitus ja belgialainen puolue Vlaams Belang.
Angela Merkel Joulukuussa 1999 Merkel oli kaatamassa vaalirahoitusskandaaliin kompastunutta entistä kansleri Helmut Kohlia ja CDU:n puheenjohtaja Wolfgang Schäublea. Merkel sai näin yksin kunnian puolueen maineen pelastamisesta. Hänet valittiinkin puolueen puheenjohtajaksi vuonna 2000.
Angela Merkel Alkuvuodesta 2010 CDU:n omat johtajat hyökkäsivät Merkeliä vastaan Frankfurter Allgmeine Sonntagszeitungissa julkaistulla kirjoituksella, jossa Hessenin, Saksin ja Thüringenin parlamentaarikkojen johtajat syyttivät Merkeliä puolueen laiminlyönnistä oman imagonsa kohottamiseksi.
Angela Merkel Lokakuussa 2018 Merkel ilmoitti ettei aio enää asettua ehdolle CDU:n puheenjohtajaksi. Joulukussa hänen seuraajakseen valittiin puoluesihteeri Annegret Kramp-Karrenbauer.
Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (2013 alkaen) Ulkoministeri Julie Bishop kutsui Snowdenia petturiksi ja syytti häntä "ennennäkemättömästä" petollisuudesta. Bishop puolusti Five Eyes -liittoa ja painotti vielä kerran, että Australian ja Yhdysvaltojen välistä tiedustelusuhdetta ei saisi uhata, sillä se on "pelastanut henkiä".Heinäkuussa 2013 liittokansleri Angela Merkel puolusti NSA:n valvontamenetelmiä ja kuvaili Yhdysvaltoja "meidän uskollisimpana ystävänä kautta vuosikymmenien". Tästä huolimatta liittokansleri vertasi NSA:ta Stasiin häneen kohdistuneen valvonnan paljastuttua. Berliini käyttää The Guardianin mukaan NSA:n valvonnan kiistanalaisuutta vipuvoimana päästäkseen mukaan Five Eyes -liittoutumaan.
Angela Merkel Merkelin isä vihittiin luterilaiseksi pastoriksi Brandenburgissa 1954. Angela Kasner kävi koulunsa Itä-Saksassa ja meni Leipzigin Karl-Marx-yliopistoon opiskelemaan fysiikkaa ja kemiaa. Yliopistoaikoinaan hän liittyi sosialistiseen Freie Deutsche Jugend -nuorisojärjestöön ja kohosi siinä varsin korkeaan asemaan, FDJ:n piirintoimiston ja tiedeakatemian agitprop-toiminnan johtoon. Myöhemmin Merkel on sanonut olleensa mukana lähinnä "kulttuurityössä". Vuonna 1978 hän voitti venäjän kielen kilpailussa matkan Moskovaan.
Angela Merkel Merkelin mielestä Saksassa meneillään olevaa ydinvoiman alasajoa pitäisi hidastaa. Vuonna 2010 Merkelin toinen hallitus antoi Saksan vanheneville ydinvoimaloille keskimäärin 12 vuoden jatkoajan. Vuonna 2002 oli päätetty kaikkien Saksan ydinvoimaloiden sulkemisesta viimeistään 2021. Japanin Fukushiman onnettomuuden jälkeen hallitus määräsi kuitenkin seitsemän voimalaa väliaikaisesti pysäytettäväksi. Päätös tapahtui ennen kaksia tärkeitä osavaltiovaaleja.
Charlie Hebdon isku Iskun seurauksena pilapiirtäjät ja toimittajat ympäri maailmaa ilmaisivat tukensa sananvapaudelle. Tukimielenosoituksia iskujen uhreille järjestettiin ympäri maailmaa, joista suurin oli Pariisin Place de la Républiquella, jonne kokoontui yli 1,5 miljoonaa ihmistä. Marssille osallistui valtioiden johtajia, kuten Ranskan presidentti François Hollande, Saksan liittokansleri Angela Merkel, palestiinalaisten presidentti Mahmoud Abbas, Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu, Malin presidentti Ibrahim Boubacar Keita, Suomen pääministeri Alexander Stubb, Unkarin pääministeri Viktor Orbán, Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov ja Britannian pääministeri David Cameron.
Jean-Claude Juncker Euroopan parlamentin keskustaoikeistolainen Euroopan kansanpuolue (EPP) nimesi Junckerin kärkiehdokkaakseen Euroopan komission johtoon maaliskuussa 2014. Toukokuussa järjestettyjen europarlamenttivaalien jälkeen EPP:n ennustettiin saavan eniten parlamenttipaikkoja, mikä tarkoittaisi Junckerin nousua komission puheenjohtajaksi. Junckerin nimittämistä myös vastustettiin voimakkaasti ja arvioitiin, että Eurooppa-neuvosto saattaisi nostaa komission johtoon kärkiehdokkaiden sijaan jonkun muun. Britannian pääministeri David Cameron uhkasi maan saattavan lähteä Euroopan unionista, jos Juncker valitaan. Saksan liittokansleri Angela Merkel taas ilmoitti tukevansa Junckeria komission johtoon.
Saksan liittopäivävaalit 2005 Vaalien jälkeen sekä CDU/CSU että SPD pyrkivät muodostamaan koalitiohallituksen vapaademokraattien ja vihreiden kanssa. Hanke epäonnistui, ja niinpä kristillisdemokraatit ja sosiaalidemokraatit joutuivat muodostamaan keskenään ns. suuren koalition ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1969. Sekä Schröder että Merkel vaativat aluksi liittokanslerin paikkaa itselleen. Lopulta Merkel pääsi suurimman parlamenttiryhmän johtajana hallituksen johtajaksi, ja SPD sai vastineeksi tärkeät ulkoministerin ja valtiovarainministerin salkut. Merkelin hallitus astui virkaan 22. marraskuuta.
Angela Merkel Vuosina 1991–1994 Merkel toimi naisasia- ja nuorisoministerinä Helmut Kohlin kolmannessa hallituksessa ja vuosina 1994–1998 ympäristö-, luonnonsuojelu- ja ydinturvallisuusministerinä. Hänet valittiin kristillisdemokraattisen puolueen pääsihteeriksi vuonna 1998.
Angela Merkel Johtuen tiukasta vaalituloksesta (CDU/CSU 35,2 % ja SPD 34,2 % äänistä) Merkelin I hallitus oli Saksalle harvinainen pääkilpailijoiden muodostama kristillisdemokraattien ja sosiaalidemokraattien suuri koalitio.
Bundeskanzleramt Bundeskanzleramt (lyhenne BK, BKAmt) on Saksan liittokanslerin virasto. Sitä on johtanut vuodesta 2009 alkaen kristillisdemokraatti Ronald Pofalla, Merkelin hallituksen salkuton ministeri.
Martin Schulz Schulz valittiin maaliskuussa 2017 Saksan sosialidemokraattien puheenjohtajaksi. Hänen edeltäjänsä Sigmar Gabriel ei enää asettunut ehdokkaaksi. Schulz oli näin ollen myös puolueen liittokansleriehdokas syksyllä 2017 pidetyissä vaaleissa, ja häntä pidettiin vahvana kilpailijana Angela Merkelille. SPD kuitenkin hävisi vaalit ja Schulz aluksi ilmoitti puolueen olevan haluton muodostamaan hallitusta Merkelin kristillisdemokraattien kanssa. Kuitenkin myöhemmin Schulz suostui neuvotteluihin ja hänelle povattiin ulkoministerin salkkua. Ennen SPD:n jäsenäänestystä koalitioon liittymisestä, Schulz joutui eroamaan puolueen puheenjohtajuudesta helmikuussa 2018.
Berliinin päärautatieasema 26. toukokuuta 2006 liittokansleri Angela Merkel avasi aseman yhdessä liikenneministeri Wolfgang Tiefenseen kanssa. He saapuivat paikalle ICE -junalla Leipzigista. Tilaisuudessa esitettiin valoshow ""Lichtsinfonie"" avajaispuheiden jälkeen. Myöhemmin paikalla esiintyivät bändit Reamonn ja BAP. Erilaisia tilaisuuksia oli myös muilla uusilla asemilla Gesundbrunnenissa, Potsdamer Platzilla ja Südkreuzin asemilla. Virallisesti liikenne alkoi päärautatieasemalla 28. toukokuuta 2006.
Angela Merkel Merkel kannattaa Saksan talous- ja sosiaalijärjestelmän suurta uudistusta muun muassa markkinoita vapauttamalla ja säätelyä vähentämällä. Ratkaisuna talousongelmiin hän ehdotti viikoittaisen työtuntimäärän lisäystä ja arveli, että useimmat kansalaiset eivät vastustaisi sen pidennystä kahdella tunnilla.
Saksa Vuoden 2009 liittopäivävaaleissa voittajiksi selviytyivät liittokansleri Merkelin kristillisdemokraattinen puolue sekä liberaalit, jotka muodostivat hallituksen. Sosiaalidemokraatit kärsivät historiallisen huonon tuloksen. Vasemmistopuolue sai 12,9 % annetuista äänistä ja vihreät 10,2 %.
Franz Müntefering Franz Müntefering (s. 16. tammikuuta 1940 Arnsberg, Saksa) on saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) puheenjohtajana vuosina 2004–2005 ja 2008–2009. Hän oli 22. marraskuuta 2005 – 21. marraskuuta 2007 Angela Merkelin johtaman suuren koalitiohallituksen työ- ja sosiaaliministerinä ja varaliittokanslerina. Müntefering toimi Saksan liittopäivien jäsenenä ensin vuosina 1975–1992 ja uudelleen vuosina 1998–2013. Hän ei asettunut enää ehdolle vuoden 2013 vaaleissa, mutta hänen vaimonsa Michelle Müntefering valittiin liittopäiville.
Friede Springer Friede Springer (o.s. "Riewerts"; s. , Oldsum, Föhr, Saksa) on saksalainen kustantaja, liikenainen ja miljardööri. Hän kuuluu liittokansleri Angela Merkelin tukijoihin ja lähipiiriin.
Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes luokiteli hänet miljardöörilistallaan maailman 321. rikkaimmaksi ihmiseksi. Tuolloin hänen varallisuutensa oli 5,6 miljardia dollaria. Hänen miehensä Axel Springerin kuoltua vuonna 1985, Friede sai sukulaisineen noin 26,1 prosentin osuuden Axel Springer -kustannusyhtiöstä. Seuraavina vuosina hän osti sukulaisineen yhtiön osakkeita takasin muun muassa Burdalta, ja ostamalla omistusta myös sukulaisiaan sai hankittua määräysvallan kustannusyhtiöstä. Yhtiön julkaisuihin lukeutuvat muun muassa Die Welt, Bild, Auto Bild, Computer Bild ja yhdysvaltalainen Business Insider.
Saksa Syyskuun 2013 liittopäivävaaleissa kristillisdemokraatit ottivat suurvoiton mutta jäivät hieman alle enemmistön. Hallituspuolue liberaalit putosi liittopäiviltä, joten kristillisdemokraatit tarvitsivat uuden liittolaisen. Joulukuussa kristillisdemokraatit muodostivat hallituksen sosiaalidemokraattien kanssa. Merkel jatkaa liittokanslerina.
Sinipunahallitus Suomessa sinipunahallitusta pidetään niin ulko- kuin talouspoliittisestikin mahdollisena hallitusratkaisuna, mutta enemmistöparlamentarismin omaksuneissa Länsi-Euroopan maissa se on poikkeus, jota pidetään enemmistöparlamentarismin vastaisena siksi, että sosiaalidemokraattien ja kristillisdemokraattien (konservatiivien) välinen kaksipuoluejärjestelmään kuuluva kilpailu ei toteudu, ja äänestäjät menettävät valinnanmahdollisuuksiaan suurten puolueiden sopiessa asioista keskenään vaalituloksista riippumatta. Saksassa neuvoteltiin vuonna 2005 kristillisdemokraatti Angela Merkelin johtamasta hallituksesta, jossa myös SPD olisi mukana. Tämänkaltaista kokoomushallitusta, jollaista Suomessa on alettu 1980-luvun lopulta pitää SDP:n ja Kokoomuksen rungolle perustuvana luonnollisena vaihtoehtona, on Saksan liittotasavallassa kokeiltu ennen Angela Merkelin liittohallitusta viimeksi kristillisdemokraatti Kurt Georg Kiesingerin johtamana vuosina 1966–1969.
Angela Merkel Angela Merkel suhtautuu skeptisesti Turkin EU-jäsenyyteen ja on ollut valmis tarjoamaan Turkille EU-täysjäsenyyden sijasta erityisen kumppanuusaseman. Hän on myös Ranskaa ja sosiaalidemokraatteja transatlanttisempi korostaen yhteistyötä myös Britannian ja Yhdysvaltain kanssa. Merkel on myös profiloitunut usein Venäjällä vieraillutta Gerhard Schröderiä kriittisemmäksi Vladimir Putinin hallinnon suhteen. Merkelillä ja Ranskan entisellä presidentillä Nicolas Sarkozylla on myös ollut keskinäisiä ristiriitoja. Toisaalta Merkel ja Sarkozy ovat asettuneet yhdessä Turkin EU-jäsenyyttä vastaan.
Vaihtoehto Saksalle Vuonna 2018 puolueen suosio on kasvanut, kun Angela Merkel on kärsinyt maahanmuuttopolitiikasta käydystä debatista. Syyskuussa 2018 puolue nousi kannatuskyselyn mukaan Saksan toiseksi suurimmaksi puolueeksi.
Angela Merkel Merkelin hallitus korotti välittömästi arvonlisäveroa 3 prosenttiyksikköä (16 %:sta 19 %:iin) tavoitteena leikata maan 35 miljardin euron budjettivajetta, sekä sosiaalidemokraattien vaatimuksesta korotti myös suurempituloisten veroprosenttia (42 % – 45 %). Arvonlisäveron korotuksen nähtiin vaikuttavan eniten pienituloisten asemaan ja "Merkel-verosta" tuli erittäin epäsuosittu ja sen väitetään vähentävän kulutusta. Veronkorotusten ansiosta Saksan budjetti kääntyi vuonna 2007 puolivuotiskaudella ylijäämäiseksi ensimmäisen kerran sitten vuoden 1990.
Pegida Pegidan marssit ja tavoitteet ovat synnyttäneet vastamielenosoituksia, ja monet Saksan johtavat poliitikot, kuten Angela Merkel, ovat arvostelleet liikettä. Kölnin roomalaiskatolinen kirkkoprovinssi vastusti liikkeen kokoontumisia tuomiokirkon edessä sammuttamalla kirkosta valot. Saksan juutalaisten keskusneuvosto on huolissaan islamin solvaamisesta.
Angela Merkel Angela Merkelin poliittinen ura alkoi vuonna 1989, jolloin hän liittyi oppositioliike Demokraattiseen allianssiin (DA) ja pääsi sen riveissä parlamenttiin vapaissa vaaleissa 18. maaliskuuta 1990. Hänestä tuli Lothar de Maizièren yhdistymishallituksen lehdistösihteeri. Liike yhdistyi samana vuonna CDU:hun.
Roberto Alagna Roberto Alagna avasi La Scalan kauden 2006–2007 esiintymällä Radameksen roolissa Franco Zeffirellin ohjaamassa "Aidassa". Toisella esityskerralla 10. joulukuuta Alagna lopetti laulamisen ensimmäisen näytöksen lopulla, poistui näyttämöltä eikä enää palannut sille näytöksen aikana. Alagna oli saanut osakseen yleisön vihellyksiä ja buuauksia esiintymisensä aikana. Tosin myöhemmin hän vetosi terveydellisiin ongelmiin. La Scalan johto ja Zeffirelli syyttivät Alagnaa epäammattimaisuudesta, ja Zeffirelli sanoikin: ”Ammattilainen ei käyttäydy koskaan moisella tavalla. Alagna on liian herkkä, on liian helppoa ilmaista loukkaantumisensa näin. Hän ei tiedä miten todellisen tähden tulee toimia.” Radameksen roolin laulamista jatkoi Antonio Palombi, joka toimi Alagnan varamiehenä. Tosin tällöin laulajalla olivat asuinaan farmarit ja pitkä musta paita. Kalliin erikoisnäytännön yleisön joukossa olivat muun muassa Italian pääministeri Romano Prodi ja hänen vieraansa Saksan liittokansleri Angela Merkel.
Angela Merkel Merkel väitteli tohtoriksi kvanttikemiasta tiedeakatemian fysiikan laitokselta 1986. Vuonna 1977 hän meni naimisiin opiskelutoverinsa Ulrich Merkelin kanssa. Liitto kuitenkin päättyi muutaman vuoden kuluttua vuonna 1982 eroon.
Monikulttuurisuus Lokakuussa 2010 Saksan Angela Merkel julisti että monikulttuurisuus on epäonnistunut. Ison-Britannian David Cameron julisti helmikuussa 2011 että monikulttuurisuus on epäonnistunut. Ranskan Nicholas Sarkozy yhtyi joukkoon helmikuussa 2011.
Saksa Saksa oli yksi EEC:n perustajajäsenistä ja jatkaa sen seuraajan EU:n keskeisenä jäsenenä. Euroopan taloudellinen yhdentyminen 1980- ja 1990-luvuilla perustui paljolti Ranskan ja Saksan yhteistyöhön.
Maa on korostanut myös tiiviitä yhteyksiään Yhdysvaltoihin ja NATO-yhteistyötä, erityisesti kylmän sodan aikana. Schröderin kaudella suhteet viilenivät, kun Saksa päätti olla osallistumatta Irakin sotaan, mutta Angela Merkelin hallitus on lämmittänyt niitä uudelleen.
Spekulaatio (talous) The Economist -lehden mukaan spekulanttien vastustaminen ja sääntelyn lisääminen ovatkin poliitikkojen ääntenkalastelua (mm. USA, Ranskan Nicolas Sarkozy ja Saksan Angela Merkel) ja syntipukkien hakemista: konnia ovat poliitikot eivätkä sijoittajat.
Franz Josef Jung Angela Merkelin ensimmäisessä hallituksessa Jung oli puolustusministerinä. Hänestä tuli Merkelin II hallituksessa työministeri. Jung joutui kuitenkin eroamaan tehtävistään 27. marraskuuta 2009 ja hänen tilalleen työministeriksi nimitettiin Ursula von der Leyen. Hänen ollessaan puolustusministeri Saksan joukot johtivat Afganistanissa Kunduzin iskua, jossa kuoli 69 talibania ja 30 siviiliä. Jung kielsi pitkään, ettei tiennyt siviilien kuolemasta iskussa. Vasta 26. marraskuuta hän myönsi puheessaan parlamentille, että on nähnyt raportin, joka vahvistaa siviilien kuolemat.
Angela Merkel Vuoden 2013 vaalikampanjassa Merkeliä auttoi kilpailevan puolueen SPD:n hajanaisuus, sillä Merkelin haastaja Peer Steinbrück ei ollut kovin suosittu omiensa keskuudessa. Merkelin huolena taas oli hallituskumppani FDP:n heikko ja vihreiden vahva kannatus. Vaaleissa FDP:n tulos jäi äänikynnyksen alle ja tulosten perusteella ainoa realistinen hallitusvaihtoehto oli jälleen kahden pääpuolueen suuri koalitio. CDU/CSU:n ja SPD:n yhteishallitus Merkelin III hallitus saatiin muodostettua pitkällisten neuvotteluiden jälkeen joulukuussa 2013, lähes 3 kuukautta vaalien jälkeen.
Saksan kristillisdemokraattinen unioni Helmut Kohl oli CDU:n puhemies vuodesta 1973 sen vaalitappioon 1998 asti, jolloin Wolfgang Schäuble siirtyi puolueen johtoon. Schäuble erosi alkuvuodesta 2000 laittomista rahalahjoituksista syntyneen skandaalin vuoksi, ja hänen seuraajakseen tuli Angela Merkel.
Angela Merkel Merkelin II hallitus, joka muodostettiin lokakuussa 2009, oli puhdas musta-keltainen, jossa jäseninä ovat CDU:n ja sen Baijerissa toimiva sisarpuolueen CSU:n lisäksi Vapaa demokraattinen puolue FDP.
Vaihtoehto Saksalle Toukokuussa 2015 puolue jakautui Lucken eukroskeptikkoihin ja Frauke Patryn maahanmuuttovastaisiin.
4. kesäkuuta 2015 60% puolueen äänestäneistä valitsi puolueen johtoon Frauke Petryn, joka on taustaltaan kemisti ja liikenainen. Vaikka hän edusti puolueen professoreitaan, hänen kaudellaan
puolueen maahanmuuttokriittisys kasvoi. Petry edusti puolueen silloista kansalliskonservatiivisiipeä. Euroskeptinen Lucke joutui sivuraiteelle ja erosi. Jyrkän kansallismielinen, islaminvastainen, muukalaisvastainen, maahanmuuttokriittinen linja voimistui. Petry lupasi myös vahvistaa puolueen siteitä Venäjään. Pakolaisvyöry Lähi-idästä kasvatti puolueen kanantusta, koska Saksan liittokansleri Merkel piti syksyllä 2015 rajoja auki pakolaisille.
Angela Merkel Merkel on säilyttänyt entisen miehensä sukunimen vaikka avioituikin uudelleen vuonna 1998 pitkäaikaisen elämänkumppaninsa, kvanttikemian professori Joachim Sauerin kanssa, joka toimii Berliinin Humboldt-yliopistossa teoreettisen kemian professorina.
Annegret Kramp-Karrenbauer Annegret Kramp-Karrenbauer (s. 9. elokuuta 1962 Völklingen, Saarinmaa) on saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2018 kristillisdemokraattisen unionin puheenjohtajaksi Angela Merkelin seuraajaksi. Kramp-Karrenbauer oli siirtynyt aiemmin samana vuonna liittovaltion politiikkaan. Sitä ennen hän oli toiminut pitkään Saarlandin osavaltiopolitiikassa. Hän oli osavaltion pääministerinä 2011–2018
Kurt Georg Kiesinger Suuren kokoomushallituksen kansleriksi Kiesinger valittiin Ludwig Erhardin tilalle joulukuussa 1966. Hallituksessa hän tuli tunnetuksi yhteistyöstä sosiaalidemokraattien (SPD) johtajan Willy Brandtin kanssa. Enemmistöparlamentarismissa harvinainen päävastustajien CDU:n ja SPD:n yhteishallitus muodostettiin talousongelmien ratkaisemiseksi. Seuraavan kerran samaa kokeiltiin Angela Merkelin hallitusta muodostettaessa vuonna 2005.
Frank-Walter Steinmeier Vuoden 2009 liittopäivävaaleissa Steinmeier oli Merkelin vastaehdokas liittokansleriksi. SPD kuitenkin koki vaaleissa kuitenkin merkittävän tappion CDU:lle ja Steinmeierista tuli oppositiojohtaja.
Saksan liittokansleri Saksan liittokansleri () johtaa Saksan hallitusta. Liittokansleri vastaa pääministerin tointa.
Kreikkalaiset Klassisen kauden kreikkalaiset tekivät monia merkittäviä tieteellisiä keksintöjä ja laskivat perustan länsi­maiselle tieteelle muun muassa filosofian, historian ja matematiikan alalla. Kreikkalaisten akatemioiden perinnettä jatkoivat roomalais­aikana akateemiset oppilaitokset Konstantinopolissa, Antiokiassa, Aleksandriassa ja muissa kreikkalaisen oppineisuuden keskuksissa, kun taas Itä-Rooman aikainen tiede oli pääasiassa klassisen tieteen jatkoa. Kreikkalaisilla on pitkät perinteet kasvatus­tieteen ("paideia") alalla. "Paideia" oli korkeimpia yhteis­kunnallisia arvoja kreikkalaisessa ja hellenistisessä maailmassa. Euroopan ensimmäinen laitos, jota voidaan pitää yliopistona, perustettiin 400-luvulla Konstantinopoliin, ja se toimi eri muodoissa osmanien vuonna 1453 suorittamaan Konstatntino­polin valloitukseen saakka. Konstantinopolin yliopisto oli kristityn Euroopan ensimmäinen maallinen korkeinta opetusta tarjonnut laitos, jossa teologisia aineita ei opetettu. ja mikäli yliopisto käsitetään alku­peräisessä merkityksessään opiskelijoiden yhteen­liittymäksi, samalla maailman ensimmäinen yliopisto.
Ortodoksinen kirkko Balkanilla viisi serbialaista hiippakuntaa yhdistyi vuosina 1920-22 Serbian patriarkaatiksi, jonka patriarkanistuin perustettiin Belgradiin. Myös Romanialaiset hiippakunnat muodostivat vuonna 1925 Romanian patriarkaatin. Vuonna 1937 Konstantinopolin patriarkaatti tunnusti myös Albanian kirkon autokefalian.
Simeon (piispa) Kun autonominen Konstantinopolin alainen Viron ortodoksinen kirkko perustettiin uudelleen vuonna 1996 Simeon Kruzhkov valittiin kirkkokunnan apulaispiispaksi ja vihittiin 10. toukokuuta 1998. Piispa Simeon ehti hoitaa virkaansa ennen kuolemaansa vain reilut kolme kuukautta.
Milon Venus Milon Venus on kuuluisimpia hellenistisen ajan taiteen edustajia. Aiemmin veistoksen tekijäksi oletettiin Praksiteles tai tämän koulukunta, sillä se muistuttaa tämän Afrodite-veistoksia, ja lisäksi veistos haluttiin esittää klassisen kauden huipputeoksena. Jalustan kaiverruksen perusteella sen oletetaan nykyisin kuitenkin olevan Aleksandros Antiokialaisen työtä. Joskus teoksen on katsottu olevan kopio jostakin tuntemattomasta 300-luvulla eaa. tehdystä veistoksesta, sillä se muistuttaa niin kutsuttua "Capuan Afroditea", joka on roomalainen kopio jostakin vastaavasta Afroditesta. Toisaalta se voi olla klassiselta ajalta ammentava itsenäinen teos.
Míloslainen maanviljelijä Geórgios Kentrotás löysi veistoksen kotisaareltaan 8. huhtikuuta 1820. Se oli hautautuneena antiikin Meloksen kaupungin gymnasionin raunioissa lähellä nykyistä Trypitín kylää ja löytyi useana kappaleena muutaman hermin ohella. Kerrotaan, että myös jäänteitä Afroditen vasemmasta kädestä löytyi, mutta nämä osat ovat kadonneet. Saari oli löytöaikaan vielä osa Osmanien valtakuntaa mutta poliittisesti kytköksissä Ranskaan. Ranskan laivaston upseerit Olivier Voutier ja Jules Dumont d'Urville saivat tietää löydöstä, ja kehottivat Ranskan Konstantinopolin suurlähettiläs Marquis de Rivièreä hankkimaan veistoksen. Tällä välin se oli vähällä päätyä paikalliselle osmanipaššalle. Lopulta ranskalaiset saivat ostettua veistoksen, ja se vietiin Pariisiin. Vuonna 1821 de Rivière esitteli sen Ludvig XVIII:lle, joka lahjoitti veistoksen Louvreen.
Neljäs ristiretki Venetsian ja ristiretken johtajien välisen sopimuksen mukaan Konstantinopoliin perustettiin Latinalainen keisarikunta. Sen keisariksi ei kuitenkaan tullut ristiretken virallinen johtaja Montferratin markiisi Bonifatius, vaan venetsialaisten ja ristiretkeläisten muodostaman komitean valitsema Flanderin kreivi Balduin, joka kruunattiin Hagia Sofian kirkossa vuonna 1204. Vanha keskushallinto korvattiin feodalistisilla ruhtinaskunnilla.
Pohjois-Ossetia-Alania Pohjois-Ossetian asukkaiden esi-isät olivat alaaneja, indoeurooppalaista kieltä puhuvia sotaisia paimentolaisia, jotka asettuivat Kaukasiaan 600-luvulla. 800-luvulle mennessä bysanttilaiset lähetyssaarnaajat olivat käännyttäneet alaanien kuningaskunnan kristinuskoon. Länsi-Alaniaan perustettiin arkkihiippakunta Konstantinopolin patriarkan alaisuuteen. Alania vaurastui silkkitien kaupan ansiosta.
Aïrin sulttaanikunta Kel Ferwanin, Kel Owin ja Itesenin tuaregiheimojen suullisen perimätiedon mukaan sulttaanikunta perustettiin, koska heimojen välillä oli jo pitkään ollut tuhoisia yhteenottoja. Yhteenottojen vuoksi heimot lähettivät Istanbuliin lähettilään etsimään heimoille yhteistä hallitsijaa. Istanbul oli kuitenkin sulttaanikunnan perustamisen aikoihin vielä bysanttilainen Konstantinopoli, joten perimätiedossa on epäselvyys.
Konstantinopolin piiritys (717) Konstantinopolin piiritys vuonna 717 oli umaijajidien yritys valloittaa Bysantin pääkaupunki Konstantinopoli. Bysanttilaiset käyttivät onnistuneesti hyväkseen kreikkalaista tulta. Arabiarmeijat olivat yrittäneet Konstantinopolin valtausta ensimmäisen kerran vuosina 674–678.
Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous Konstantinopolin ensimmäinen kirkolliskokous pidettiin Konstantinopolissa, nykyisessä Istanbulissa Turkin alueella vuonna 381. Se oli toinen ekumeeninen kirkolliskokous eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yleiseksi ja apostoliseksi" tunnustetun seurakunnan piispojen kirkolliskokous.
Tämän kirkolliskokouksen kutsui koolle keisari Theodosius I useista syistä: kirkon hyväksymän patriarkan saamiseksi Konstantinopoliin, Nikean ekumeenisen kirkolliskokouksen uskon vahvistamiseksi, puoliareiolaisten palaamiseksi kirkon yhteyteen ja Konstantinopolin piispan Makedonioksen esittämien opillisten näkemysten vuoksi.
Konstantinopolin piiritys Konstantinopolin piiritys alkoi 2. huhtikuuta 1453 ja loppui Bysantin valtakunnan pääkaupungin, Konstantinopolin valtaukseen 29. toukokuuta. Tästä hetkestä lähtien valtakunta lakkasi olemasta. Osmanien sulttaani Mehmed II siirsi osmanien valtakunnan pääkaupungin läheisestä Edirnen kaupungista vallattuun Konstantinopoliin.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti Konstantinopolin ekumeenista patriarkaattia johtaa Konstantinopolin, Uuden Rooman, arkkipiispa ja ekumeeninen patriarkka, Bartolomeos I. Kirkon pääpaikka on Turkin Istanbulissa (ent. Konstantinopoli). Sen päätoiminta-alue on kuitenkin Kreikan reunaosissa - Kreetalla, Dodekanesian saaristossa ja osissa Pohjois-Kreikkaa. Myös Athosvuori ja sen luostarikeskittymä kuuluu patriarkaatin piiriin. Suurin osa kreikkalaisista kuuluu kuitenkin erilliseen Kreikan ortodoksiseen kirkkoon, jonka autokefalia tunnustettiin 1850-luvulla. Toisaalta Konstantinopolin patriarkaatilla on myös hiippakuntia ympäri maailmaa siirtolaisten keskuudessa.
Bysantin kirkko Bysantin kirkon johdossa oli Konstantinopolin piispa eli patriarkka, jota alettiin 500-luvulla kutsua Konstantinopolin ekumeeniseksi patriarkaksi. Konstantinopoli vaati kaikkien patriarkaattien joukossa ensisijaista asemaa jo Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 381. Rooman vastustuksen takia se sai aseman vasta 800-luvulla. Patriarkaatti toimii kaupungissa (nykyinen Istanbul) edelleen.
Istanbulin yliopisto Yliopiston juuret pohjaavat madrassaan, joka perustettiin, kun Mehmed II oli valloittanut Istanbulin eli silloisen Konstantinopolin 1400-luvulla. Madrassa oli uskonnollinen koulu, ja siinä koulutettiin yhteiskunnan eliittiä. Koulutus ei kuitenkaan vastannut ajan vaatimuksia, ja vuonna 1863 perustettiin korkeakoulu nimeltä "Darülfünun-i Osmani", jonka toiminta kuitenkin lakkasi vuonna 1871. Vuonna 1874 "Darülfünun-i Sultani" alkoi järjestää ranskankielisiä oikeustieteen luentoja, mutta sekin suljettiin vuonna 1881. Yliopiston toiminta alkoi uudelleen vuonna 1900 nimellä "Darülfünun-i Shahane". Tuolloin toimintansa aloittivat teologinen, humanistinen, matemaattinen, luonnontieteellinen ja kielitieteellinen tiedekunta, ja tuolloin voidaan nähdä oppilaitoksen vakiintuneen yliopistoksi.
Fetsi Fetsistä tuli Turkissa heti suosittu kansallisen identiteetin tunnusmerkki. Fezin ja Tunisian huopatehtaat eivät pystyneet vastaamaan suureen kysyntään, joten Konstantinopoliin Turkkiin perustettiin turkkilaisten oma Keisarillinen fetsitehdas. Naiset kutoivat lakinaihioita kodeissaan, 3000 miestä värjäsi ja vanutti fetsejä kaupungin keskustassa, ja lakit huuhdeltiin Bosporinsalmessa ja muotoiltiin muotoonsa. Fetsin suosion kasvaessa niitä alettiin teettää myös Ranskassa, Italiassa ja Itävallassa.
Konstantinopolin piiritykset Konstantinopoli piiritettiin 11 kertaa Bysantin valtakunnan aikana. Kahden piirityksen ansiosta Konstantinopoli vapautui Kreikan vallasta: ristiretkeläisten vuonna 1204 ja lopullisesti osmanien 1453, ja niiden jälkeen kaupunki islamilaistettiin.
Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous Kahdeksas ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin vuonna 869 Konstantinopolissa. Sitä kutsutaan myös nimellä "Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous".
Ekumeeninen patriarkka Rooman piispaa pidettiin vanhastaan arvoltaan ensimmäisenä, ja vuonna 381 Konstantinopolissa pidetty toinen ekumeeninen kirkolliskokous päätti, että Konstantinopolin piispalla oli kunniasija toisena Rooman piispan jälkeen, koska Konstantinopoli oli "Uusi Rooma", valtakunnan pääkaupunki.
Kreikan ortodoksinen kirkko Bysantin kirkon johdossa oli Konstantinopolin piispa eli patriarkka, jota alettiin 500-luvulla kutsua Konstantinopolin ekumeeniseksi patriarkaksi. Patriarkkojen keskinäisessä arvoasteikossa Konstantinopolin patriarkka oli Rooman piispan eli paavin veroinen ja ensimmäinen vertaistensa joukossa ("primus inter pares").
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti (, , tunnetaan myös nimellä "Kristuksen Suuri Kirkko") on yksi neljästätoista autokefalisesta paikalliskirkosta ortodoksisen kirkon piirissä. Vaikka Konstantinopolin patriarkaatti ei kuulu suurimpiin ortodoksikirkkoihin (jäsenmäärä noin 3,5 miljoonaa), sillä on historian takia yhä johtava hengellinen asema niiden keskuudessa.
Luettelo Konstantinopolin patriarkoista Tämä on luettelo Konstantinopolin patriarkoista.
Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous (ortodoksinen) Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous, jota jotkut ortodoksiset teologit pitävät kahdeksantena ekumeenisena kirkolliskokouksena, pidettiin Konstantinopolissa vuosina 879–880. Se vahvisti patriarkka Fotioksen uudelleennimittämisen patriarkaksi. Kirkolliskokouksen päätteeksi patriarkka Fotios sekä Rooman paavi Johannes VIII lukivat uskontunnustuksen sen alkuperäisessä muodossa, ilman filioque-lisäystä.
Konstantinopoli Turkkilaiset valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453 ja tekivät siitä pääkaupunkinsa.
Gennadios Skholarios Kirkollisissa toimissaan Gennadios kannatti aiemmin idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä ja hyväksyi yhdistymisen Firenzen kirkolliskokouksessa. Konstantinopoliin palattuaan hän kuitenkin muutti mieltään. Kirkkojen yhdistyminen raukesi Konstantinopolin valtauksen myötä. Vuosi valtauksen jälkeen Gennadioksesta tuli Konstantinopolin patriarkka. Näin hän oli ensimmäinen tässä virassa osmaanien vallan alla toiminut.
Konstantinopolin kolmas kirkolliskokous Konstantinopolin kolmas kirkolliskokous eli "Kuudes ekumeeninen kirkolliskokous" oli katolisten, ortodoksien ja muiden kristillisten ryhmien piispojen kirkolliskokous. Se pidettiin vuonna 680 Konstantinopolissa. Tämä kirkolliskokous oli kutsuttu käsittelemään dogmaattisia asioita, muun muassa Kristuksen jumalallista luontoa ja otettiin kantaa monoteletismiin. Kirkolliskokouksen kutsui koolle keisari Konstantinos IV.
Justinianuksen rutto Välimeren alueen tunnetuimpia epidemioita olivat vuoden 542 Konstantinopolin epidemia, vuoden 558 Konstantinopolin toinen epidemia, joka liittyi Syyriassa vuosina 560–561 riehuneeseen epidemiaan, vuoden 571 Italian ja Gallian epidemia, joka saavutti Konstantinopolin vuosina 573–574, vuosien 590–592 Italian ja Antiokian epidemia, vuoden 597 Thessalonikin epidemia, joka levisi seuraavina vuosina itäiselle Välimerelle, Pohjois-Afrikkaan ja Italiaan, sekä vuosien 618–619 uusi Konstantinopolin epidemia. Rutto kiersi useaan kertaan myös Lähi-idässä, missä jopa puolet ihmisistä saattoi kuolla tautiin vuosien 541–700 välillä.
Patriarkka Rooman piispaa pidettiin vanhastaan arvoltaan ensimmäisenä ja vuonna 381 Konstantinopolissa pidetty toinen ekumeeninen kirkolliskokous päätti, että Konstantinopolin piispalla oli kunniasija toisena Rooman piispan jälkeen, koska Konstantinopoli on ”Uusi Rooma”, valtakunnan pääkaupunki. Asiaa käsitteli myös Khalkedonin kirkolliskokous kiistellyssä 28. kaanonissaan vuonna 451. 500-luvun alussa Konstantinopolin patriarkka sai arvonimen ekumeeninen patriarkka eli koko valtakunnan patriarkka. Vastaavasti Rooman patriarkaatin johtajan arvonimenä on paavi ja Aleksandrian patriarkaatin piispalla on sekä paavin että patriarkan arvonimet. Antiokiassa ja Jerusalemissa on molemmissa patriarkka. Katolisuudessa paavi käytti arvonimeä ”lännen patriarkka” vuoteen 2006, jolloin se poistettiin virallisesta arvonimiluettelosta.
Bysantin kirkko Seitsemäs ekumeeninen eli Nikean toinen kirkolliskokous kokoontui vuonna 787 Nikeassa ja Konstantinopolissa. Se oli viimeinen suuri kirkolliskokous, jossa olivat läsnä sekä idän että lännen kirkot. Kahdeksas kirkolliskokous eli Konstantinopolin neljäs kirkolliskokous kokoontui vuosina 867–870 Konstantinopolissa. Ortodoksinen kirkko ei kuitenkaan hyväksynyt tätä ekumeeniseksi, samoin kuin ei myöskään seuranneita kokouksia, johtuen kasvaneista erimielisyyksistä lännen kirkon kanssa.
Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti Alkuperäisestä Konstantinopolin patriarkaatista omiksi autokefalisiksi kirkoiksi ovat aikojen kuluessa eronneet:
Kreikan uskonnon historia Kreikkalainen ortodoksinen maailma ajautui välirikkoon 13. toukokuuta 2004, kun Kreikan kirkko nimitti huhtikuun lopussa kolme uutta arkkipiispaa Pohjois-Kreikkaan, jota Konstantinopolin patriarkka pitää omana alueenaan. Siksi Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka katkaisi kaikki välit Ateenan arkkipiispa Khristodoulokseen. Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti pitää Pohjois-Kreikassa sijaitsevaa 35 hiippakuntaa omana alueenaan.
Konstantinopolin piiritys Mehmed lisäsi painetta rakennuttamalla Konstantinopolin lähistölle linnoituksen Rumeli Hisarin jonka avulla turkkilaiset pystyivät valvomaan Bosporinsalmea ja katkaisemaan pohjoisesta tulevat viljakuljetukset osana piiritysvalmisteluja. Konstantinos XI yritti lahjoa Mehmediä, mutta yritys ei tuottanut tulosta. Kun Konstantinos sulki Konstantinopolin pienen moskeijan ja painosti kreikkalaisia muslimeja kääntymään kristinuskoon, Mehmed sai tarvitsemansa tekosyyn sodan aloittamiseen.
Konstantinopoli Justinianuksen hallitusajalla, vuonna 542, kaupunkiin saapui paiseruttoepidemia, Justinianuksen rutto, joka käänsi kaupungin väkiluvun laskuun. Konstantinopolissa tauti levisi nopeasti kaikkiin yhteiskuntaluokkiin. Keisarikin sairastui, mutta toipui. Prokopioksen mukaan tauti tappoi Konstantinopolissa pahimpina päivinä jopa 10 000 ihmistä; kaiken kaikkiaan Konstantinopolissa kuoli 200 000–300 000 ihmistä, jopa 2/5 kaupungin asukasluvusta. Kaiken lisäksi tauti jäi alueelle endeemiseksi, ja seuraavan parinsadan vuoden aikana se puhkesi ajoittain uudelleen. Seurauksena oli työvoimapula, erityisesti sotilaista oli puutetta. Ruttoa on pidetty eräänä tärkeimmistä syistä siihen, ettei Bysantti voinut estää islamin vallan leviämistä suureen osaan alueistaan 600-luvulla.
Zenon (keisari) Zenon ei ollut suosittu senaatin ja kansan parissa, koska häntä pidettiin barbaarina. Tammikuussa 475 Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista, kun Verinan veli Basiliscus kapinoi ja julisti itsensä keisariksi. Zenon pakeni Antiokiaan, jossa hän vietti 20 kuukautta yrittäen kerätä ympärilleen kannattajansa. Elokuussa 476 Zenon marssi Konstantinopolia kohti. Hänen armeijansa koostui suurimmaksi osaksi isaurialaisista. Zenon valtasi Konstantinopolin taistelutta, ja kenraali Illus loikkasi hänen puolelleen.
Hadrianus II Hadrianus osallistui edustajiensa välityksellä Konstantinopolin neljänteen kirkolliskokoukseen, jossa Konstantinopolin patriarkka Fotioksen tuomittiin nousseen laittomasti patriarkaksi.
Musta surma Kaffasta laivoillaan paenneet italialaiset toivat ruton Konstantinopoliin luultavasti toukokuussa 1347. Epidemia alkoi näkyä kaupungissa heinäkuussa, ja syksyllä se raivosi täydellä voimallaan. Konstantinopolista pakenevat ihmiset levittivät tautia muuallekin Vähän-Aasian rannikolle ja myös Euroopan puolelle Konstantinopolia. Vuonna 1349 tauti saavutti Anatolian sisämaan vuoristoalueet. Etelä-Venäjältä tauti oli sitä ennen levinnyt jo Kaukasukselle, ja Azerbaidžanissa koettiin epidemia 1346–1347.
Konstantinopoli Bysanttilainen kulttuuri kukoisti 800–1000-lukujen aikana. Tuolloin Konstantinopoli oli Euroopan, ehkä koko maailman, suurin ja rikkain kaupunki.
Varna Nykyinen Varna perustettiin kreikkalaiseksi kauppakoloniaksi nimellä "Odessos" 580-luvulla eaa. Roomalaisajalta jäänteenä ovat kylpylän rauniot, jotka ovat Bulgarian suurin roomalaisraunio. Kaupunki vaihtoi omistajaa lukuisia kertoja bulgaarien ja Bysantin välillä, kunnes turkkilaiset valloittivat sen 1393. Vuonna 1444 Varnan taistelussa osmanien Murad II voitti Puolan kuninkaan Vladislav III:n johtaman 30 000 ristiretkeläisen armeijan, joka oli valmistelemassa purjehdusta Konstantinopoliin. Vuonna 1829 kaupungin valloitti Venäjän armeija pitkällisen piirityksen jälkeen. Turkille se kuului vuoteen 1878 asti.
Johannes Italos Johannes oli kotoisin Calabriasta ja toimi Konstantinopolissa. Konstantinopolissa hän oli Mikael Pselloksen oppilas ja seurasi tätä Konstantinopolin keisarillisen filosofisen koulun johdossa. Johannes tutki erityisesti aristoteelista logiikkaa. Anna Komnena sanoi tämän ymmärtäneen Aristoteleen ajattelua paremmin kuin kukaan muu hänen aikanaan. Johannes seurasi ajattelussaan enemmän antiikin kreikkalaista filosofiaa kuin bysanttilaisen filosofian kristilliseen teologiaan kytkeytyvää perinnettä. Hän piti teologiaa filosofian osana ja alisti näin teologian filosofian alaisuuteen.
Konstantinopolin piiritys Konstantinopolin suojana oli noin 10 000 sotilasta , joista noin 2 000 ulkomaisia palkkasotureita. Kaupunkia suojasi myös yli 20 km pitkä muuri.
Wulfila Kun vuonna 381 areiolaisuus julistettiin harhaopiksi eli kerettiläisyydeksi, lähti piispa Wulfila neuvottelemaan Konstantinopoliin. Kaksi vuotta myöhemmin (383) hän kuoli Konstantinopolissa.
Bayezid II 14. syyskuuta 1509 Konstantinopoli vaurioitui maanjäristyksessä. Viimeisten vuosiensa aikana Bayezid joutui seuraamaan poikiensa Selimin ja Ahmedin valtataistelua. Ahmed, vanhempi veljistä, oli voittanut taistelun Karamanin turkkilaisia ja heidän Safavid-liittolaisiaan vastaan Vähässä-Aasiassa ja marssi nyt Konstantinopoliin riemusaattueessa. Pelätessään turvallisuutensa puolesta Selim järjesti Traakiassa vallankumouksen, jonka Bayezid kuitenkin tukahdutti, ja Selim joutui pakenemaan Krimille (1511). Tässä vaiheessa Bayezid alkoi pelätä, että Ahmed saattaisi yrittää tappaa hänet, ja kielsi häneltä pääsyn Konstantinopoliin.
Konstantinopolin toinen kirkolliskokous Viides ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" tunnustetun kirkon piispojen kirkolliskokous pidettiin v. 553 Konstantinopolissa.
Benjamin Tudelalainen Roomasta Benjamin kulki etelään kuvaillen esimerkiksi Salernon, Amalfin ja Beneventon kaupunkeja. Otrantosta hän matkasi laivalla Korfuun, sekä sieltä edelleen Ártaan ja lopulta Konstantinopoliin. Benjamin vietti ilmeisen pitkään Konstantinopolissa kuvaillen sitä elävästi. Konstantinopolista matka jatkui Egeanmeren saarten kuten Mytilenen, Chíoksen, Sámoksen ja Ródoksen kautta Kyprokselle, josta hän palasi mantereelle. Tuolloin ristiretkeläisten hallitsemalla alueella hän kulki Antiokiasta, Sidoniin, sekä Tyroksen ja Akkon kautta Pyhään maahan. Palestiinassa hän kuvaili alueen pyhiä paikkoja ja vieraili esimerkiksi Jerusalemissa.
Tenedos (saari) Kun Konstantinopoli 300-luvulla tuli yhdeksi Rooman valtakunnan tärkeimmistä kaupungeista ja lopulta Itä-Rooman keisarikunnan pääkaupungiksi, Tenedos sai huomattavan merkityksen kauppapaikkana. Keisari Justinianus I:n määräyksestä saarelle rakennettiin suuri viljavarasto, ja Tenedoksen ja Konstantinopolin välillä aloitettiin säännöllinen lauttaliikenne. Viljaa Egyptistä Konstantinopoliin kuljettaneet laivat pysähtyivät Tenedoksessa, jos sää ei ollut suotuisa. Satamakaupunkia lukuun ottamatta saari lienee kuitenkin ollut harvaan asuttu. Siellä oli viinitiloja, hedelmätarjoja ja viljapeltoa, jotka aika ajoin hylättiin levottomuuksien vuoksi.
Jerzy Skolimowski Jerzy Skolimowski [jɛʐɨ skɔliˈmɔfskʲi] (s. 5. toukokuuta 1938 Łódź, Puola) on puolalainen elokuvaohjaaja, näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja näyttelijä.
Jerzy Skolimowski Skolimowskin isä kuului toisen maailmansodan aikana Puolan vastarintaliikkeeseen ja joutui natsien teloittamaksi. Hänen äitinsä piilotteli juutalaisperhettä. Sota leimasi Skolimowskin lapsuutta voimakkaasti.
Jerzy Skolimowski Skolimowski on ollut naimisissa puolalaisen näyttelijän Elżbieta Czyzewskan kanssa.
Jerzy Skolimowski Skolimowski on valmistunut Varsovan yliopistosta 1959, ja sen jälkeen hän on käynyt Łódźin elokuva-akatemian, josta hän valmistui ohjaajaksi 1964.
Jerzy Skolimowski Skolimowski asui pitkään Los Angelesissa Yhdysvalloissa ja harrasti maalausta. 2000-vuosikymmenellä hän palasi kotimaahansa Puolaan. Vuonna 2016 hän sai elämäntyöpalkinnon Venetsian elokuvajuhlilla.
Jerzy Skolimowski Läpimurtona elokuva-alalle toimivat Skolimowskin mukanaolo Roman Polanskin elokuvan "Veitsi vedessä" ja Andrzej Wajdan elokuvan "Yön leikit" (1960) käsikirjoitustiimissä. Hän ohjasi Puolassa aluksi kolme elokuvaa, joissa jokaisessa sivulliseksi jäävä hahmo etsii itseään: "Irrallinen" (1964), "Walkower" (1965) ja "Muuri" (1966). Godard-tyylisen elokuvan "Lähtö" (1967) hän ohjasi belgialaisella rahoituksella ja elokuvan "Kädet ylös" (1967) taas Puolassa. Se kiellettiin rienaavana, ja Skolimowski päätti muuttaa pysyvästi ulkomaille.
Luettelo Sodankylän elokuvajuhlien päävieraista Gianni Amelio, Vincent Sherman, Jerzy Skolimowski, István Szabó, Costas Ferris
Puolan historia Solidaarisuuden aikaa kuvattiin myös useissa elokuvissa. Niistä ehkä tunnetuimpia ovat Jerzy Skolimowskin "Kuutamokeikka" (1982) Krzysztof Kieślowskin ohjaama "Ilman loppua" (1984).
Jerzy Skolimowski Töiden saanti lännessä oli aluksi vaikeata, mutta sitten Skolimowski sai ohjattavakseen brittituotannon "Hyväilysi kosketus" (1970), josta tuli hänen kansainvälinen läpimurtonsa. Sen jälkeen tehty, Vladimir Nabokovin tarinaan perustuva "Kuningas, rouva, sotamies" (1971) epäonnistui kaupallisesti, ja seuraavan tilaisuutensa hän sai vasta vuosikymmenen lopussa elokuvalla "Huuto" (1978), surrealistisella tarinalla miehestä joka kykenee tappamaan huutamalla. Skolimowskin 1980-luvun elokuvista "Kuutamokeikka" kuvaa Britanniaan laittomasti saapuvaa puolalaista rakennustyömiesporukkaa. "The New York Timesin" kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuoden 1984 "Menestys on paras kosto" on omakohtainen tarina Lontoossa asuvasta puolalaisohjaajasta ja tämän kapinoivasta teinipojasta. Siegfried Lenzin tarinaan perustuva, Yhdysvalloissa tuotettu "Majakkalaiva" (1985) sai parhaan elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla, mutta sitä levitettiin heikosti.
Hyväilysi kosketus Hyväilysi kosketus ("Deep End") on Jerzy Skolimowskin ohjaama elokuva vuodelta 1970. Siinä viisitoistavuotias ujo lontoolaispoika Mike (John Moulder-Brown) saa työn rapistuneen kylpylän valvojana ja rakastuu vapautuneeseen, kymmentä vuotta vanhempaan naiskollegaansa Susaniin (Jane Asher), joka on kihloissa.
Witold Gombrowicz Gombrowiczin tunnetuimpia teoksia ovat esikoisromaani "Ferdydurke" (1937) ja "Pornografia" (1960). Näytelmäkirjailijana hän oli yksi absurdin teatterin kärkinimiä. Hän oli vuonna 1966 ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi, mutta ei kuitenkaan voittanut palkintoa. Vuonna 1991 ilmestyi Gombrowiczin romaaniin "Ferdydurke" pohjautuva elokuva "30 Door Key", jonka ohjasi Jerzy Skolimowski.
Jim Broadbent Ensimmäisen elokuvaosansa Broadbent sai Jerzy Skolimowskin elokuvasta "Huuto", jossa hänellä oli hyvin pieni rooli. Seuraavaksi hän näytteli muun muassa Terry Gilliamin elokuvissa "Aikavarkaat" ja "Brazil – tämän hetken tuolla puolen". Broadbent todisti taitonsa luonnenäyttelijänä muun muassa elokuvissa "The Crying Game", "Ihana huhtikuu", "Luotisade Broadwaylla" ja "Kätkijät".
Veitsi vedessä Tarinassa urheilutoimittaja, hänen vaimonsa ja tuntematon liftari ajautuvat kolmiodraamaan pariskunnan lomaillessa purjeveneellä. Tämä elokuva nosti Polanskin maailmanmaineeseen, mutta käsikirjoittaja Jerzy Skolimowski nousi ohjaajana maineeseen vasta parikymmentä vuotta myöhemmin. Elokuvan musiikki on 1969 kuolleen maineikkaan jazzsäveltäjän Krzysztof Komedan.
Elokuva sai 1962 Venetsian elokuvajulilla Fiprescin palkinnon. Se oli ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1964.