mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Vihreä Ranger Vihreä Ranger () on kuvitteelinen titteli Power Rangers -universumissa. Se esiteltiin ensi kerran televisiosarjassa "Mighty Morphin Power Rangersin", jaksossa "Green with Evil Part I: Out of Control" vuonna 1993. Sarjassa tittelin loi Rita Repulsa, joka yritti päästä eroon Power Rangereista. Hän valitsi Tommy Oliverin kantamaan Vihreän Rangerin titteliä. Sarjojen aikana titteliä ovat pitäneet hallussaan vain miehet, joista pisimpään titteliä kantanut hahmo on Adam Park. Häntä näytteli Johnny Yong Bosch vuosina 1996–1997 sarjoissa Power Rangers Zeo ja Power Rangers Turbo, sekä elokuvassa Power Rangers turbovaihteella.
Ratkaisun rajoilla Violet menee katolla olevaan auringonottosalonkiin, jossa hän tapaa Esmé Kurjimon - kreivi Olafin tyttöystävän -, Carmelita Spatsin ja Geraldine Juliennen, "Päivän pilkunviilaaja" -sanomalehden toimittajan, joka on julkaissut heistä monia valheita. Violet alkaa kuunnella Esméä ja Geraldinea salaa ja saa tietää, että he keskustelevat cocktailjuhlista, jotka J.S. yrittää luultavasti pilata. Carmelita kuitenkin keskeyttää hänet ja käskee hänen hakea hänelle harppuuna-aseen. Violet kuulee vielä, kuinka Esmé lipsauttaa tiedon, että heidän tulee vartioida taivasta.
Esmé Kurjimo "Painajaisten parantolassa" Esmé lähetettiin tuhoamaan Snicket-kansion, joka on yksi viimeisistä olemassa olevista todisteista, jotka voisivat lähettää kreivi Olafin vankilaan. Hän käyttää stilettikengiksi ovelasti naamioimiaan stilettiveitsiä satuttaakseen orpoja. Hän ei saa kansiota, koska auktoriteetit olivat vieneet sen aiemmin, ja koska Klaus Baudelairella oli kansion kolmastoista sivu taskussaan. Esmé yrittää tappaa orvot kaatamalla kirjahyllyt heidän päälleen ja polttamalla kirjaston maan tasalle. Hänen onnistuu siepata Violet Baudelaire, mutta tämä pääsee pakoon.
Kreivi Olafin teatteriseurue Kalju mies auttoi monissa kreivi Olafin juonissa. Kirjassa "Saiturin saha" hän naamioi itsensä Flacutonoksi, Onnenkantamoisen sahan esimieheksi. Hän kamppasi Klaus Baudelairen muutamia kertoja saaden pojan lasit rikkoutumaan. Juoni jatkui niin, että Klaus vietiin silmälääkärille hypnotisoitavaksi. Silmälääkärillä piilottelivat kreivi Olaf naamioituneena Shirleyksi sekä hänen apuinsa Dr. Orwell. Kaljun miehen henkilöllisyys paljastui kirjan lopussa, kun hän pakeni sahalta kreivi Olafin kanssa.
Shanghai World Financial Center Rakennus on 492 metriä korkea ja kerroksia on 101. Sadannessa kerroksessa on näköalatasanne. Alkuperäisen suunnitelman mukaan rakennuksesta piti tulla 510-metrinen ja sen piti viedä korkeimman rakennuksen titteli Taipei 101 -pilvenpiirtäjältä, mutta rakennustöiden alettua ilmoitettiin, ettei niin korkeaa rakennusta saa tehdä. Valmiissa rakennuksessa on 377 300 neliömetriä pinta-alaa, 63 hissiä ja 33 liukuportaikkoa. Sisällä on myös autohissi, jolla pääsee ylös näköalatasanteen alapuolelle.
The Last Story Näiden uutisten myötä Zael hylkää ritaruutensa ja juoksee Calistan kanssa pelastamaan maailman. Hän haluaa tuhota tykin Outsiderilla, mutta Gurak hyökkää heidän omalla tykillä, joka pohjautuu ensimmäisestä hyökkäyksestä varastettuun teknologiaan. Gurakin tykki tekee aukon Lazuliksen Outsiderin paikkaan. Päästyään Outsiderin luo kreivi vihastuttaa sitä nostaakseen sen voimaa, tuoden lopulta esille hirviön, jonka Zaelin tiimi päihittää. Kreivi yrittää saada voimaa itselleen, mutta hän turmiloituu. Laukaisut Lazulis Cannonista lopulta tyhjentää saaren voimaa, jättäen sen auki Gurakin hyökkäykselle. Kun Therius pitää Gurakeja loitolla, Zaelin joukko auttaa kaupungin asukkaita, jotka ovat piilossa maan alla. Palkkasoturit löytävät Zangurakin ja Gurakin puolen Outsiderista Gurakin linnoituksessa. Kun he päihittävät toisen hirviön, joka on luotu tästä Outsiderin puoliskosta, saari murenee. Zael herää yksinäisenä laivassa Jirallin kanssa, jolle Zangurak on antanut miekan ja näkee Calistan toisessa laivassa Zangurakin kanssa. Zael saa päihitettyä Jirallin kun palkkasoturit saapuvat, ja he jatkavat Calistan sekä Outsiderin toisen puoliskon etsimistä.
Trubaduuri (Verdin ooppera) Oopperan tarinalla ei ole historiallista pohjaa. Oopperassa Kreivi di Luna kannattaa Ferdinandia (ei mainita oopperassa) ja Manrico kreivi Urgelia (mainitaan muutaman kerran). Aliaferian palatsi on kreivi di Lunan perintölinna.
Kreivi (elokuva) Kreivi on Peter von Baghin ohjaama elokuva vuodelta 1971. Se kertoo naisten huijaajana tunnetusta Pertti Ylermi Lindgrenistä. Pääosaa esittää Lindgren itse. Kreivi on ainoa von Baghin ohjaama kokoillan fiktioelokuva.
Trubaduuri (Verdin ooppera) Kreivi di Lunan sotilaat odottelevat Castellorin ulkopuolella hyökkäyskäskyä Squilli, echeggi la tromba guerriera (Soikoon, kaikukoon sotatorvi). Sotilaat ovat pidättäneet mustalaisnaisen kuljeksimassa leirissä. Kreivi kuulustelee Azucenaa. Azucena toteaa kuulustelijan olevan vanhan kreivi di Lunan toinen poika. Ferrando tun­nistaa Azucenan vanhan kreivin toisen pojan ryöstäjäksi. Azucena huutaa poikaansa Manricoa apuun pelastamaan hänet. Kreivi määrää Azucenan tyrmään ja myöhemmin poltettavaksi roviolla.
Obi-Wan Kenobi Geonosiksella, Obi-Wan saa selville, että Tasavallalta eroamiseen pyrkivän separatistijärjestöä Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaatio johtaa sith-lordiksi kääntynyt Qui-Gonin entinen mestari, kreivi Dooku. Lähetettyään viestin Anakinille, Obi-Wan joutuu Dookun vangiksi. Häntä kuulustellaan ja lopulta hänet tuomitaan kuolemaan. Tämä kuitenkin estetään, kun jedit saapuvat mukanaan kaminolaisten luoma klooniarmeija. Obi-Wan ja Anakin kohtaavat Dookun valosapelitaistelussa, mutta häviävät sen. Yoda pelastaa heidät, mutta samalla Dooku pääsee pakenemaan.
Luettelo kirjasarjan Surkeiden sattumusten sarja sivuhenkilöistä Perjantai Caliban on nuori saarelaistyttö, joka ystävystyy nopeasti Baudelairien kanssa ja antaa Sunnylle vispilän lahjaksi. Hän kuitenkin hylkää kreivi Olafin ja saa hänet näin vihollisekseen. Perjantai on Torstai ja Miranda Calibanin tytär, ja hän on syntynyt saarella. Hänen äitinsä on kertonut hänelle, että manaatti söi hänen isänsä myrskyssä, jonka seurauksena he haaksirikkoutuivat saarelle. Totuus kuitenkin on, että Miranda ja Torstai joutuivat eroon toisistaan VPK:n skismassa, eikä Miranda vain halunnut tyttärensä tietävän asiasta.
Big Brother Big Brother USA -ohjelmassa on 2. tuotantokaudesta (2001) alkaen sovellettu erilaista häätämiskäytäntöä kuin muiden maiden versioissa: katsojat eivät voi vaikuttaa siihen kuka kilpailijoista häädetään Big Brother -talosta, vaan sen tekevät kilpailijat keskenään. Ennen äänestystä ehdokkaat häätöäänestykseen nimeää yksi asukkaista, jonka titteli on "Head of Household". Tosin katsojat voivat äänestää siitä, kuka kilpailijoista saa jonkin palkinnon kuten esimerkiksi puhelinsoiton kotoaan. Ensimmäisellä tuotantokaudella häätäminen tehtiin samalla tavalla kuin muualla maailmassa.
Rudolf I Habsburgilainen Rudolf I Habsburgilainen (1. toukokuuta 1218 – 15. heinäkuuta 1291 Speyer) oli Saksan kuningas, Habsburgin kreivi, Kyburgin kreivi, Thurgaun maakreivi ja Löwensteinin kreivi. Hänellä oli tärkeä osa Habsburgien nousussa yhdeksi Euroopan mahtisuvuista.
Kreivi Olafin teatteriseurue Naiset auttoivat kreivi Olafia juonessaan kirjassa "Omituinen opinahjo". He olivat pukeutuneet kahdeksi ruokalan työntekijäksi ja heillä oli metalliset naamiot heidän katsoessaan Baudelaireja ja Duncan ja Isadora Quagmirea. Lopussa he pakottivat Quagmiret kreivi Olafin autoon ja ajoivat pois heidän kanssaan.
Vaduz Vaduzin linna rakennettiin vuoden 1300 tienoilla. Linnasta käsin aluksi Vaduzin kreivit hallitsivat kreivikuntaansa, joka vastaa nykyistä Oberlandin aluetta. Myöhemmin linnaa asuttivat järjestyksessä Brandisin vapaaherrat Emmentalin laaksosta, Sulzin kreivit ja Hohenemsin kreivit Vorarlbergistä.
Antti Ahlström Luonteeltaan vaatimattomana hän ei koskaan ottanut vastaan vuorineuvoksen arvonimeä, vaan tyytyi kauppaneuvoksen titteliin. Ahlströmille tultiin myös lähetystön kera tarjoamaan aatelisarvoa, vapaaherran titteliä. Hän ei suostunut ottamaan titteliä vastaan vaan sanoi: ”Päivääkään en ole vapaana ollut, ja herranakin vain hetken.”
Koiranäyttely Voittaja-näyttely järjestetään kerran vuodessa Suomessa. Siellä kunkin rodun paras uros ja narttu saavat Voittaja-tittelin, esimerkiksi vuoden 2005 parhaan titteli on V-05. Lisäksi junioriluokkien voittajat, laatuarvostelulla erinomainen, saavat JV-tittelin. Pohjoismaiden Voittaja -näyttely järjestetään vuorovuosin Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Näiden kilpailujen voittajat saavat PMV- ja PMJV-tittelit. Maailman Voittaja -näyttely järjestetään vuosittain eri FCI-maissa, ja Suomi on toiminut isäntämaana vuosina 1998 ja 2014.
Kustaa (Ruotsin kruununprinssi) Kustaan vanhemmat olivat kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Isänsä vallasta syrjäyttämisen jälkeen hänet vietiin pois Ruotsista 10-vuotiaana joulukuussa 1809. Kreivi Jacob Gustaf De la Gardien johtamat ”kustavilaiset” yrittivät huonolla menestyksellä saada hänet nimetyksi kruununperijäksi Kaarle XIII:n jälkeen. Prinssi Kustaa varttui äitinsä luona ja liittyi aikuisena Itävallan armeijaan, jossa hän sai 1836 sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän käytti aluksi titteliä Ruotsin prinssi, mutta luopui siitä kuningas Kaarle XIV Juhanan vaatimuksesta vuonna 1829, jolloin keisari Frans I antoi hänelle Ruotsin historiaan viittavan ”Vaasan prinssin” arvon. Kustaa kävi aikuisiällä Ruotsissa vain kerran, vuonna 1862 tuntemattomana. Hän kuoli Saksassa vuonna 1877 ja hänet haudattiin Tukholman Riddarholmenin kirkkoon vuonna 1884. Hänen kuollessaan sammui mieslinjalta Holstein-Gottorpin hallitsijasuvun ruotsalainen haara.
Monte-Criston kreivi Monte-Criston kreivi (, suomeksi joskus myös "Monte Criston kreivi") on klassinen Alexandre Dumas vanhemman kirjoittama historiallinen seikkailuromaani. Sitä pidetään usein Dumas'n parhaimpiin kuuluvana teoksena ja se esiintyy usein myös kaikkien aikojen parhaimpien romaanien listoilla.
Suomen kreivi- ja vapaaherrakunnat Kaikki vapaaherrat eivät kuitenkaan saaneet vapaaherrakuntaa, vaan vapaaherran arvonimeen sai liittää perintötilan nimen. Kruunun myöntämissä kreivi- ja vapaaherrakunnissa läänityksen haltijoilla oli veronkanto-oikeuden lisäksi myös laajat hallinto-oikeudet. Kreivi- ja vapaaherrakunnat peruutettiin vuoden 1680 reduktiossa.
Figaron häät Aaria: "Non più andrai, farfallone amoroso" Kreivi haluaisi lähettää Cherubinon mierontielle, mutta kun hovipoika uhkaa paljastaa miten kreivi kosiskeli Susannaa, kreivi päättääkin lähettää pojan armeijaan. Figaro laulaa aariassa, miten hovipojan elämä tulee muuttumaan.
Arnold Schwarzenegger Vuonna 1969 Schwarzenegger voitti yhdysvaltalaisen Mr. Universe -kilpailun, mutta jäi ensimmäisessä Mr. Olympia -kilpailussaan toiseksi. Vuonna 1970 Schwarzenegger voitti Lontoon Mr. Universe -tittelin, uuden Mr. World -tittelin ja vihdoin myös ensimmäisen Mr. Olympia -tittelinsä.
Neljäs ristiretki Yksi ristiretkikutsuun vastanneista oli Champagnen kreivi Thibaut II, jonka veli Henrik II oli ollut Jerusalemin kuningas vuoteen 1197 asti. Thibautin serkku Blois’n kreivi Louis vastasi myös kutsuun. Helmikuussa vuonna 1200 Flanderin kreivi Balduin otti myös ristin tunnuksen.
Petshop of Horrors Chinatownissa, Yhdysvalloissa, on pieni eläinliike. Sitä vetää salaperäinen kauppias Kreivi D. Hän myy ihmisille unelmia, salaperäisiä taruolentoja asiakkaiden tarpeiden ja haaveiden mukaan. Saadakseen tällaisen 'lemmikin', on allekirjoitettava sopimus, jossa on 3 ehtoa. Jos nämä ehdot rikotaan, liike ei ole vastuussa tapahtuneista. Yhden asiakkaan kuoltua salaperäisesti jättäen jälkeensä kuolleen liskon, etsivä Orcot alkaa tutkia Kreivi D:n osallisuutta asiaan. Hän uskoo vakaasti että kuolleella liskolla, kuolemalla ja kauppiaalla on selvä yhteys. Hän jää jollain tavoin epäilemään Kreivi D:tä kaikesta hämärästä, vaikkakin on samalla kiehtoutunut Kreivi D:stä jota vastaan hän ei pysty todistamaan. Kreivi D on yksi suuri mysteeri jonka menneisyyttä selvitetään hyvin hitaasti. Ainoa heti alusta havaittavissa oleva luonteenpiirre on D:n kyltymätön makeanhimo. Jokaisen osan aikana ilmenee uusia taruolentoja ja toistaan traagisempia kuolemia ja kohtaloita. Sekä lisäksi paljon sivuhahmoja.
Kreivi Karlstein Kreivi Karlstein on Philip Pullmanin ensimmäinen lastenromaani, joka ilmestyi 1982. Alun perin Pullman kirjoitti teoksen opettajana toimiessaan koulunäytelmäksi omien oppilaidensa esitettäväksi. Myöhemmin hän muokkasi teoksesta myös Patrice Aggsin kuvittaman sarjakuvatyylisen version "Kreivi Karlstein eli Paholaismetsästäjän ratsastus" (1991).
Salaperäinen X Luutnantti van Hauenin vaimoa tavoitteleva kreivi Spinelli on vieraan vallan vakooja. Sodan syttyessä Spinelli saa haltuunsa van Hauenille uskotun salaisen määräyksen ja välittää sen viholliselle. Van Haenia luullaan petturiksi ja hänet tuomitaan kuolemaan. Sillä aikaa hänen vaimonsa on keksinyt yhteyden salaperäisen X:n ja vanhan tuulimyllyn välillä. Hän löytää sieltä lukkojen taakse jääneen Spinellin, joka tunnustaa rikoksensa. Tieto van Hauenin syyttömyydestä saapuu viime hetkellä ja vaimoaan uskottomuudesta epäillyt mies vakuuttuu tämän viattomuudesta.
Musta uni Sirkustanssija Stella on rakastunut kreivi Waldbergiin. Häntä tavoittelee myös kultaseppä Hirsch, joka voittaa Waldbergilta valtavan summan korttipelissä. Epätoivoinen Waldberg suunnittelee itsemurhaa, mutta Stella estää hänen aikeensa. Stella lähtee tapaamaan Hirschiä ja varastaa tältä helminauhan, jonka avulla Waldberg voisi maksaa velkansa. Hirsch huomaa varkauden ja alkaa kiristää Stellaa, joka joutuu suostumaan yölliseen tapaamiseen kultasepän luona. Waldberg saa tietää asiasta ja mustasukkaisuuden puuskassa hän tappaa rakastamansa naisen. Ennen kuolemaansa Stella paljastaa hänelle syyn tapaamiseen Hirschin kanssa.
Titteli Titteli ( = virkanimi) voi tarkoittaa seuraavia:
Konstantin Airich Airichista tuli IBF Inter-Continental tittelin haltija, kun hän tyrmäsi saksalaisen Varol Vekiloglun maaliskuussa 2012. Airich voitti ensimmäisessä tittelin puolustuksessaan Ondrej Palan ja säilytti IBF Inter-Continental -tittelin ja samalla voitti Palalta WBO:n raskaansarjan Euroopan mestaruustittelin. Airich voitti Palan teknisellä tyrmäyksellä 9. erässä.
Trubaduuri (Verdin ooppera) Kreivi di Luna tulee puutarhaan unelmoiden Leonorasta. Äkkiä hän kuulee trubaduurin äänen Deserto sulla terra (Hylättynä tässä maailmassa). Kreivi naamioituu ja Leonora lähestyy kreiviä luullen häntä Trubaduu­riksi. Leonora huomaa erehtyneensä ja kuu tulee esiin ja Leonora näkee toisen naamioituneen. Leora tunnistaa miehen trubaduuriksi. Trubaduuri ilmoittaa nimekseen Manrico. Kreivi di Luna toteaa raivoissaan miehen olevan Urgelin kannattaja. Kreivi ja Manrico vetävät miekkansa Di geloso amor speratto (Mustasukkaisuuden kipu) ja taistelevat. Manrico voittaa kaksintaistelun, mutta sisäinen ääni käskee häntä säästämään vastustajansa hengen.
Sesshō ja kanpaku Sesshō () oli Japanissa joko lapsikeisaria ennen täysi-ikäisyyttään tai keisarinnaa avustamaan nimetyn henkilön arvonimi. Kanpaku () oli taas teoriassa tietynlainen keisarin pääneuvonantaja, mutta toimi käytännössä sekä aikuista keisaria avustavan sijaishallitsijan että ensimmäisen sihteerin tittelinä. Heian-kaudella sesshō ja kanpaku toimivat käytännössä Japanin hallitsijoina. Titteleiden välillä ei ollut juuri lainkaan käytännön eroa, ja useat henkilöt vain vaihtoivat titteliä keisarin saavuttaessa täysi-ikäisyyden, tai aikuisten keisarien kuollessa tai vetäytyessä valtaistuimelta. Arvominiä kutsuttiin kollektiivisesti nimellä sekkan (); sukuja, joilla oli titteleihin yksinoikeus, nimitettiin termillä "sekkan-ke". Heian-kauden jälkeen valta siirtyi shōguneille.
Kreivi Olaf Vihdoin, kolmannentoista kirjan lopussa, Baudelairet syyttävät Olafia heidän orpoutumisestaan. Kreivi Olaf kysyy heiltä taas, luulevatko he tosiaan niin, ja Sunny vastaa hänelle kylmästi: "Me "tiedämme" sen." Olaf vastaa vain, etteivät orvot tiedä mitään. Mitä kreivi Olaf vastauksellaan sitten tarkoittikin, ei koskaan ole saatu selville, ja kysymykset siitä, kuka oli vastuussa Baudelairen vanhempien kuolemasta jää vastaamattomaksi.
Katariina ja Munkkiniemen kreivi "Katariina ja Munkkiniemen kreivi" on julkaistu myös VHS:nä ja DVD:nä.
Valkoinen Ranger Valkoinen Ranger () on kuvitteelinen titteli Power Rangers -universumissa. Se esiteltiin ensi kerran televisiosarjassa "Mighty Morphin Power Rangersin", jaksossa "White Light, Part 1" vuonna 1994. Sarjassa tittelin loivat Zordon ja Alpha 5, jotka tekivät Tommy Oliverista ensimmäisen henkilön kantamaan Valkoisen Rangerin titteliä ja olemaan myös ryhmänjohtaja.
Linnanmäki Linnanmäki (, puhekielessä Lintsi) on Helsingissä Alppiharjun kaupunginosassa sijaitseva huvipuisto, joka avattiin vuonna 1950.
Suomi 1950-luvulla Vuonna 1950 Helsinkiin avattiin Suomen ensimmäinen huvipuisto, Linnanmäki. Kari Mannerlan laatima lautapeliklassikko Afrikan tähti julkaistiin vuonna 1951.
Peacock-teatteri Peacock-teatteri on Linnanmäellä toimiva teatteri. Vuonna 1950, kun Linnanmäki avattiin, yksi sen vetonauloista oli "Cirkusteltta". Sen nimi muutettiin seuraavaksi vuodeksi Peacockiksi ja myöhemmin vielä Peacock-teatteriksi. Vuonna 1956 valmistui mittava rakennushanke: teatteri oli vihdoin saanut oman rakennuksensa.
Linnanmäki Linnanmäellä on lisäksi useita muita kohteita, kuten vesitornin sisälle rakennettu avaruusaiheinen vuoristorata Linnunrata (entinen nimi Space Express), Rinkeli-maailmanpyörä, autorata sekä yksi vesilaite (Hurjakuru). Vuoristoradoista näyttävin on 52 metriin kohoava Ukko, joka kyyditsee ihmisiä 105 km/h nopeudella. Vuonna 2017 avattiin Linnanmäen uusin laite Magia, joka on paistinpannun näköinen, hyvin nopeasti pyörivä laite.
Pyhäjärven linnanmäki Pyhäjärven linnanmäki on Päijät-Hämeessä Orimattilan Artjärvellä sijaitseva mäkilinna.
Kaskalan linnanmäki Kaskalan linnanmäki on Varsinais-Suomessa Liedon Rähälässä sijaitseva linnavuori.
Pöylän linnanmäki Pöylän linnanmäki on Varsinais-Suomessa Salossa Angelniemen Pöylässä sijaitseva linnavuori.
Vuoristorata (Linnanmäki) Vuoristoradan rakensi talvella 1950 Linnanmäen henkilökunta tanskalaisen Valdemar Lebeckin piirustusten pohjalta. Rakennustyötä johti tanskalainen tivolimies Svend Jarlström, joka tuohon aikaan omisti suurimman osan Linnanmäen laitteista. Lebeckin piirustusten pohjalta oli rakennettu myös lähes identtinen rata Bakkenin huvipuistoon Tanskan Dyrehavsbakkeniin. Radan nimi on Rutschebanen. Vuoristorata avattiin 13. heinäkuuta 1951. Avajaisissa tarjottiin pilsneriä ja voileipiä. Vuoristorata oli valmistuessaan Pohjoismaiden suurin vuoristorata.
Linnanmäki Vedenneidot oli suosittu kohde, joka avattiin vuonna 1950. Kohteessa uimapukuihin pukeutuneet nuoret neidot asettuivat makaamaan vesialtaan yläpuolella olevalle tasanteelle. Altaat olivat verkon takana. Kävijät koettivat maksua vastaan osua pallolla verkkojen etupuolella tolpassa olevaan avausnappiin. Heiton osuessa maaliin tasanteen ylhäällä pitänyt lukko avautui ja vedenneito putosi veteen. 1970-luvun loppupuolella pudotettavana oli myös miehiä naisasiajärjestön kiinnitettyä asiaan huomiota tasa-arvon nimissä.
Pöykärin Linnanmäki Pöykärin Linnanmäki eli Pöykärin linnamäki eli Pöykärin linnavuori on Uudellamaalla Lohjalla Karjalohjan Tallaan kylässä sijaitseva mäkilinna.
Linnanmäki Linnanmäki suomensi kaikkien laitteidensa nimet vuonna 2004, mistä Helsingin yliopiston Suomen kielen laitos myönsi sille Vuoden kielihelmi -tunnustuksen.
Linnanmäki Vesilinnanmäki oli Alppipuiston korkein kallio, joka oli saanut nimensä mäellä sijaitsevista vesisäiliöistä. Linnanmäki on puolestaan lyhennys Vesilinnanmäestä. Vesisäiliöt eivät ole enää alkuperäisessä käytössään, ja niille etsitään uutta käyttöä.
Vuoristorata (Linnanmäki) Vuoristorata päätettiin rakentaa, että Linnanmäki vetäisi enemmän turisteja, jotka olivat tulleet katsomaan Helsingin olympialaisia. Linnanmäellä oli ennen Vuoristorataa vain muutama laite, joten se tarvitsi ison vuoristoradan vetääkseen turisteja.
Iloinen Linnanmäki Iloinen Linnanmäki on Jack Witikan ohjaama komediaelokuva vuodelta 1960. Päähenkilöinä ovat Tea Istan esittämä pulaan joutuva mainostoimittaja sekä Niilo Tarvajärvi, joka esittää itseään. Komedian nimi mainostaa Linnanmäen huvipuistoa.
Artjärven historia Artjärvellä tunnetaan kaksikymmentä kiinteää muinaisjäännöstä, joskin arkeologinen tutkimus on ollut vähäistä. Linnanmäki on tosin ollut kiinnostuksen kohteena jo 1800-luvun lopulla ja Etelä-Suomalaisen osakunnan kotiseuturetkellä Osmo Korosuon johdolla tutkittiin silloin juuri Linnanmäkeä. Se oli mahdollisesti puolustus-, varustus, käräjä- ja mestauspaikka ja sittemmin siellä pidettiin Kinttulan kartanon kesäjuhlia.
Linnanmäki Linnanmäen omistaa Lasten Päivän Säätiö, jonka liikevaihto oli vuonna 2014 noin 25 miljoonaa euroa. Matkailun Edistämiskeskuksen vuonna 2007 teettämän kyselyn mukaan Linnanmäki on Suomen suosituin matkailukohde. Lasten Päivän Säätiö jakaa vuosittain lastensuojeluun rahaa tuotostaan. Vuonna 2015 Lasten Päivän Säätiö jakoi 4,1 miljoonaa euroa lastensuojelutyöhön.
Emerson Parkin rautatieasema Asema avattiin Emerson Park Halt -nimisenä 1. lokakuuta 1909. Se tunnettiin joissain yhteyksissä myös pidemmällä nimellä Emerson Park and Great Nelmes Halt. Ei ole tiedossa, milloin aseman nimi muuttui nykyiseen muotoonsa. Asemaa käytti 259 490 matkustajaa kaudella 2015–2016.
Kaskalan linnanmäki Linnanmäki sijaitsee Liedon kirkosta 3 kilometriä koilliseen. Se sijaitsee Aurajoen jokilaaksossa 1,2 kilometriä joesta itään ja sen pohjoisempi kallioinen laki kohoaa noin 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Pohjoinen mäki on suhteellisen loivarinteinen jokiasessa ilmansuunnassa. Mäen lakialueen poikki kulkee pohjois-etelä-suunnassa kivinen valli ja vallissa on pohjoispäässä jyrkkä mutka. Kivivalli on rakennettu suurista kivistä ja se on noin metrin levyinen. Kallion eteläisessä rinteessä on paljon irtonaisia kiviä.
Linnanmäki Keskellä Linnanmäkeä olevan aukion reunalla oli aikaisemmin suuri ulkonäyttämö katsomoineen, jolla esiintyi kesällä huvipuiston aukioloaikana muun muassa muusikkoja, teatteriryhmiä ja erilaisia akrobaatteja. Näyttämö kuitenkin purettiin vuonna 2007, jolloin sen kohdalle sijoitettiin uusi huvipuistolaite, Kirnu. Toiseen kohtaan Linnanmäelle, käytöstä poistetun autoradan sisään, rakennettiin uusi, entistä huomattavasti pienempi näyttämö, Ohjelmalava, joka sekin myöhemmin purettiin. Vuonna 2012 valmistui Linnanmäelle uusi esiintymislava, Estradi.
Nuppilinna Linnan lähellä on myös toinen Pyhäjärven linnanmäki.
Linnamäki (täsmennyssivu) Linnamäki tai Linnanmäki voi tarkoittaa seuraavia:
Marika Vapaavuori Taikakivet, käsik. ja ohj./Teatterituotantoyhtiö Oiva Oy/Linnanmäki 2008
Marika Vapaavuori Jäähelmi- fantasianäytelmä, käsik. ja ohj./Popzoo Promotions/Linnanmäki 2007
Kerävoltti Kerävoltti avataan lantio suorassa maahan. Ilmassa pyörimisen aikana, on hyvä katsoa jalkojen välistä milloin näet maan. Kun näet maan ollessasi ilmassa, valmistaudu avaamaan kerävolttia. Muista tulla aina lantio suorassa, ja hartiat takana alas. Polvet eivät saa olla suorana, vaan joustavaan asentoon jossa polvet ovat koukussa, on hyvä tulla alas. Halutessasi voit avata kerävoltin niin, että kun avaat lantion jätät kädet vartalon vierelle- tai sitten tuot ne lantiota avatessasi sivulle.
Velkala Velkalalaisia paikannimiä ovat mm. Tikkamäki, Luhta, Loukas, Linnanmäki, Niemenhaka, Niemennokka, Karjusillanrahka ja Juurtinkangas.
Pöylän linnanmäki Linnanmäki sijaitsee 12,5 km Halikon kirkosta länsilounaaseen. Mäki kuuluu kallioselänteeseen, jollaiset halkovat Halikon ja Sauvon peltomaisemaa yleisesti. Seututie 110 ohittaa kohteen 2,2 kilometrin päässä ja kohteeseen pääsee poikkeamalla siitä yhdystielle 1812. Mäki kohoaa yli 55 metriä korkeamalle kuin viereiset pellot, jossa kulkee Ruonanjokeen yhtyvä Ketunniitunoja. Linna erottuu muusta mäestä sen jyrkkyyden ja kallioisuuden vuoksi. Kallioaluetta kiertää yhteensä noin 90 metriä pitkä kivistä rakennettu valli. Pisin yhtenäinen osa vallia sijaitsee laen länsi- ja eteläpuolella. Itä- ja pohjoispuolella vallit ovat lyhyempiä. Puolustusta on helpottanut luoteiskulmassa ja itäpuolella olevat jyrkänteet. Vallin sisälle jäävä linnanpiha on pieni ja kivinen.
Pyhäjärven linnanmäki Linnanmäestä noin 1,3 kilometriä pohjoiseen Takatien länsipäässä sijaitsee Orimattilan toinen linnavuori Nuppilinna.
Tulireki (Linnanmäki) Tulireki on metallinen vuoristorata Linnanmäellä. Sen on valmistanut vuonna 2004 saksalainen Mack. Radan erikoisuutena on ulospäin suuntautuvat vaunut.
Bocklintin linnavuori Muinaislinnaa ja sen lähiympäristöä on hoidettu poistamalla mäen kaakkois- ja luoteisrinteistä kasvillisuutta. Hoitoalueeseen kuuluvat linnanmäki ja sen rinteet, valli ja vallin etuosat.
Iloinen Linnanmäki Tuottaja Itkonen halusi panostaa ”varmaan aiheeseen”, mutta yleisö ei täyttänyt odotuksia ja elokuva jäi katsojamääriltään vuoden heikoimpaan päähän.
Alppilan kirkko Lähellä Linnanmäkeä sijaitseva kirkko on monitoimirakennus, siinä on kirkkosalin lisäksi seurakuntasali, kappeli, rippikoulusali ja kirkkoherranvirasto sekä urheilu- ja kerhotiloja. Rakennuksen yhteydessä on myös asuntoja.
Iloinen Linnanmäki Myöhemmin elokuva on nähty muun muassa suomalaisen komedian pohjanoteerauksena. Tv-kriitikko Arto Pajukallio näkee elokuvan kehystarinan lempeänä satiirina.
Linnanmäki Naisasialiitto Unioni piti hallin toimintaa naisten arvoa alentavana ja lähetti vuonna 1978 kirjelmän Linnanmäen johdolle. Tämän johdosta vedenneitohalli suljettiin vuonna 1980.
Pöykärin Linnanmäki Linnavuoren luoteispuolella noin 350 metrin päässä sijaitsee Lammashaanmäki, jonka kaakkoisrinteessä on metsänrinteessä havaittu terassimaisia raivanteita ja pengerrettyjä kohtia. ne voivat liittyä linnavuoren aikaiseen asutukseen.
Kaskalan linnanmäki Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tarkasteltu pinta-puolisesti vuosina 1886 (Hjalmar Appelgren), 1954 (Matti Huurre) ja 2001 (Lea Degerholm ja Juha Ruohonen).
Simanala Simanala on kautta aikain saanut kärsiä rajaseudun kiroista, mistä kertovat monet paikannimet ja niihin liittyvät julmat tarinat: Piikakivi, Surmajoki, Hovinmäki, Piikkilänmäki, Ryssänkivi, Tähysmäki ja Linnanmäki.
Pöylän linnanmäki Kohdetta on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1885 (Hjalmar Appelgren), 1955 (Anna-Kerttu Koskimies), 1968 (Oiva Keskitalo), 1998 ja 1998 (Esa Mikkola) sekä 2013 (Kaisa Lehtonen).
Jack Witikka Seuraavat vuodet Witikan elokuvaura jatkui lähinnä kepeiden komedioiden, kuten "Virtaset ja Lahtiset" (1959) sekä "Iloinen Linnanmäki" (1960) parissa. Ne olivat Witikan ainoat värielokuvat, mutta kriitikot eivät arvostaneet niitä.
Nummi-Pusula Muinaisjäännösrekisterissä on 117 löytöä Nummi-Pusulan alueelta. Niistä valtaosa on ajoitettu kivikaudelle. Tervakorvenmäen hautapaikka on varhaismetallikautinen. Pitkämäellä on mahdollisesti pronssikautisia ja Jättölässä rautakautisia jäänteitä.
Linnanmäki Kaukelan luoteispuolella on ollut muinaislinna.
Mullin mallin Kun värielokuva "Iloinen Linnanmäki" (1960) aiheutti tuottajalleen Itkoselle pettymyksen, hän turvautui mustavalkoiseen materiaaliin ja pelkästään kotimaisiin "kaiken kansan naurattajiin", mutta laski taas väärin, sillä tämänkin yleisömenestys jäi vaatimattomaksi.
Tyko Brahe On myös esitetty epäilyjä siitä, että Brahen olisi murhannut Kepler. Väite perustuu 1990-luvulla tehtyihin oikeuslääketieteellisiin tutkimuksiin, jotka perustuivat vuonna 1901 haudasta otettuihin hiusnäytteisiin. Vertaamalla hiusten kasvunopeutta Brahen hiuksista löytyneisiin elohopeamääriin on pystytty päättelemään, milloin ja minkä kokoisina annoksina Brahe oli elohopeaa saanut. Koska Brahen elämän loppuvaiheista on tarkat päiväkirjat, on voitu osoittaa, että Kepler oli käytännössä ainut mahdollinen henkilö, joka olisi voinut myrkyttää Brahen. Vuonna 2010 hauta avattiin uudelleen, jotta kuolinsyy pystyttäisiin määrittelemään tarkemmin.
Brahen kuva on ollut maalattuna yhden Norwegian Air Shuttlen sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737-800 -koneen pyrstöön.
Iso Linnanmäki Linnamäen myöhemmän historian on nähty liittyneen tanskalaisten Uudellemaalle vuosina 1191 ja 1202 tekemiin ristiretkiin, mutta konkreettisia todisteita tästä ei ole. Kirjallisiin lähteisiin linnamäki ilmaantuu vasta vuosina 1555–1556 (Jakob Teitin valitusluettelo).
Vuoristorata (Linnanmäki) Heinäkuussa 2012 Linnanmäen jarrumies numero 1 Toivo "Topi" Lipponen jäi eläkkeelle 37 ajokesän jälkeen. Lipposen eläkkeelle jäämisen kunniaksi numero 1 jäädytettiin ja hänen paitansa sijoitettiin kunniatauluun vuoristoradan seinälle.
Iloinen Linnanmäki Aikalaisarviossaan Paula Talaskivi ("Helsingin Sanomat") piti elokuvaa mieluisana kesäisenä tuulahduksena, kun taas Heikki Eteläpää ("Uusi Suomi") valitteli, että ”tekniikka kyllä pelaa tässä elokuvassa, mutta sitä huutavammalta sitten tuntuu kaikkinainen luovan kyvyn puute”.
Suomen kansallismaisemat Väisälämäki on pohjoissavolainen kylä Lapinlahdella. Kylä on rakennettu korkealle mäelle, josta on avarat näkymät Onkilahdelle ja Onkivedelle. Väisälänmäen korkein kohta, "Linnanmäki", kohoaa 220 metrin korkeuteen meren pinnasta katsottuna ja 135 metrin korkeuteen Onkivedestä katsottuna.
Maakeski Ensimmäinen maininta Padasjoen keskiaikaisiin, suurehkoihin kyliin lukeutuvasta Maakesken kylästä on vuodelta 1443. Kylän itäpuolella oleva Linnanmäki on saattanut kuulua linnavuorijärjestelmään. Maakesken vanhimmat rajatiedot ovat vuodelta 1478, jolloin rajatuomarina toimi Eerik Akselinpoika Tott.
Linnanmäki Lasten Päivän Säätiön perustajatahot eli lastensuojelujärjestöt asettavat omia edustajiaan valtuuskuntaan, joka puolestaan nimittää Säätiön hallituksen. Linnanmäen toimitusjohtaja toimii hallituksen alaisuudessa. Johtoryhmään kuuluvat toimitusjohtaja, palvelujohtaja, tekninen johtaja, ravintolatoimen johtaja, markkinointiviestintäjohtaja sekä henkilöstöpäällikkö.
Iso Linnanmäki Maarin sataman ja Linnamäen välistä löytyy arkeofyyttejä eli Suomen luontoon varsin myöhään tulleita uusia kasvilajeja, joita käytettiin mausteina tai lääkkeenä. Niitä ovat muun muassa rantalitukka, keltakynsimö, koiruoho, ketomaruna, ketokaunokki (Centaurea scabiosa), vuohenputki ja tummatulikukka (Verbascum nigrum).
Spårakoff Vuonna 2015 Spårakoff on liikenteessä 4.5.–5.9. välisen ajan. Kiertoajelu kestää noin 40 minuuttia, ja se alkaa Rautatientorilta ja etenee Kallion, Töölön ja Kauppatorin kautta takaisin Rautatientorille. Pysäkit ovat seuraavat: Rautatientori, Linnanmäki, Oopperatalo, Aleksanterinkatu ja Kauppatori. Lisäksi se tekee tilausajoja.
Iso Linnanmäki Iso Linnamäki on ollut vuosikymmeniä puistomaisena alueena, mutta vuosisatoja vierailu- ja käyntikohteena. Nykyiset hoitoalueen ja suojelualueen rajat seuraavat mäen juurta mäen ympärillä. Mäen alla on parkkipaikka, jossa sijaitsee opastaulu. Sieltä lähtee mäelle johtavat polut, joihin on rakennettu portaat jyrkkiin kohtiin.
Vuoristorata (Linnanmäki) Vuoristorata on perinteinen vuoristorata Linnanmäen huvipuistossa Helsingissä. Vuoristorata on valmistettu puusta, kuten kaikki muutkin tuon aikakauden vuoristoradat. Vuoristorata esiintyi myös Linnanmäen edellisessä logossa. Logon kaareva muoto esitti Vuoristoradan pudotusta ja mäkeä. Kesässä Vuoristorata kierretään noin 47 000 kertaa.
Vuoristorata (Linnanmäki) Alkujaan oletettiin, että rata kestäisi käytössä korkeintaan muutaman vuoden, mutta jatkuvalla kunnostuksella ja puuosien uudistamisella rata on toiminnassa tänäkin päivänä. Vuoristoradan kaikki puuosat on uusittu kaikkiaan viisi kertaa. Vanhimpia puuosia vaihdetaan uusiin jatkuvasti. Vuoristoradan junissa on alkuperäiset tammirungot 50-luvulta.
Lammin Linnamäki Linnanmäkeä on kaivanut arkeologisesti vain Jouko Voionmaa vuosina 1947–1949, kun muut ovat tutkineet sitä pintapuolisesti vuosina 1885, 1887, 1888 ja 1896 (Hjalmar Appelgren), 1935–1936 (Jouko Voionmaa) sekä 1984 (Jyri Saukkonen). Kaivauksissa paljastui hirsirakennusten jäänteitä ja yksi esinelöytö, joka oli viikinkiajalle ajoittuva soljen katkelma.
Vuoristorata (Linnanmäki) Etuna jarrumiehen käytössä on puolestaan se, että radalle voidaan lähettää useampia junia yhtä aikaa, koska vaunut voidaan pysäyttää koska tahansa. Se lisää tuntuvasti radan kapasiteettia ja lyhentää jonoja. Vuoristoradalla on yhteensä 20 jarrumiestä. Linnanmäen toimitusjohtaja Risto Räikkönen on myös yksi jarrumiehistä. Hän suoritti jarrumiehen koulutuksen 50-vuotispäivänsä kunniaksi.
Linnanmäki Suuri osa Linnanmäeltä poistetuista laitteista on myöhemmin siirretty Lasten Päivän Säätiön aiemmin omistamaan Tykkimäen huvipuistoon Kouvolaan. Osa vanhoista laitteista on myös myyty muualle, ja osa on romutettu. Tilaa uusille laitteille on vuosien saatossa saatu myös esimerkiksi viheristutuksien paikalta. Istutusten vähentyessä huvipuistolaitteiden lukumäärä on vuosien saatossa noussut.
Betty Grable Elizabeth Ruth Grable syntyi 18. joulukuuta 1916 Saint Louisissa, Missourissa. Hänen vanhempansa olivat John Conn (1883–1954) ja Lillian Rose Grable (omaa sukua Hofmann, 1889–1964). Elizabeth Ruth, jota jo lapsuudessa kutsuttiin lempinimellä ”Betty”, oli nuorin kolmesta lapsesta. Bettyn kaksi vanhempaa sisarusta olivat Marjorie (1909–1980) ja John Karl (tai kirjoitusmuoto Carl, 1914–1916), joka kuoli jo varhaislapsuudessa. Useimmat Grablen sukujuuret olivat Amerikasta, mutta kaukaisimmat olivat myös hollantilaisia, iiriläisiä, saksalaisia ja englantilaisia.
Betty Grable Elizabeth Ruth ”Betty” Grable () oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, malli, tanssija ja seksisymboli. Häntä pidetään ensimmäisenä ja alkuperäisenä pin-up-tyttönä ja amerikkalaisena ikonina.
Betty Grable Seuraavina vuosina Betty Grable näytteli useissa suurissa menestyselokuvissa: Tyrone Powerin kanssa toimintaelokuvassa "Meidän lentäjien kesken" (1941), joka sai Oscar-ehdokkuuden, Victor Maturen kanssa musikaalikomediassa "Etelämeren laulu" (1942), musikaalikomediassa "Tivolin kaunotar" (1943), joka on yksi Grablen suurimmista hittielokuvista ja joka sai Oscar-ehdokkuuden, sekä elokuvassa "Pin up -tyttö" (1944), jonka jälkeen Grable vetäytyi elokuvista seitsemäksi kuukaudeksi äitiyslomalle. Vuonna 1945 Grable teki June Haverin kanssa elämäkerrallisen musikaalidraaman "Dolly-sisarukset" (1945), joka sai Oscar-ehdokkuuden. Vuonna 1947 ensi-iltaan tuli suosituin Betty Crable-elokuva, musikaali "Kevytmielinen äitini" (1947), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Dan Dailey. Grable on myös maininnut Daileyn suosikkikollegakseen. "Kevytmielinen äitini" oli ehdokkaana kolmeen Oscariin, joista se voitti yhden. Grablelta ilmestyi seuraavana vuonna fantasiakomedia "Kärpännahkaviitta" (1948), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Douglas Fairbanks Jr. Elokuva oli myös Oscar-ehdokkaana.
Grable on novellin "Betty Grable and the House with the Iron Shutters" ihannoitu sankaritar, jonka teki kirjailija Kathryn Heisenfelt ja julkaisi Whitman Publishing Company vuonna 1943. Vaikka novellissa sankaritar samaistuu kuuluisaan näyttelijättäreen, tarinat ovat kuitenkin täysin keksittyjä. Kirja on mitä ilmeisimmin nuorisolle suunnattu novelli ja muistuttaa Paula Drew’n seikkailuja "Neiti Etsivä" -kirjoissa. Se on osa 16 kirjan kokoelmaa, jotka julkaistiin vuosien 1941–1947 välillä. Kaikissa kirjoissa Grable on päähenkilö ja sankaritar.
Betty Grablen filmografia Tämä on Betty Grablen filmografia ja teatteriesiintymiset.
Betty Grable Betty Grable oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä on toisesta avioliitosta kaksi tytärtä.
Betty Grable "Kuinka miljonääri naidaan" -elokuvan kulisseissa Grable sanoi Monroelle kuuluisan lauseensa:
Heistä tuli kuvauksien aikana ystävät. Samoihin aikoihin Grable menetti isänsä Conn Grablen vuonna 1954, joka kuoli 71-vuotiaana.
Betty Grable Laulaja-lauluntekijä Neil Sedakan kappale ”Betty Grable” on omistettu kokonaan hänen muistolleen.
Betty Grable Vuonna 1947 Grable oli vuoden parhaiten palkattu tähti Amerikassa; hän ansaitsi noin 300 000 dollaria vuodessa. Grablen suurimpana pin-up-kilpailijana pidetään Rita Hayworthia, vaikka Grable oli kiistaton pää-pin-up-tyttö amerikkalaisille sotilaille.
Betty Grable Betty Grable kuoli keuhkosyöpään 56-vuotiaana 2. heinäkuuta 1973 kello 17.15 Saint Johnin sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa.
Betty Grable Joulukuussa 1962 Grable ja hänen suosikkikollegansa Dan Dailey avasivat Dunes Hotelissa teatterituotannon "Enkeleitä Broadwaylla". Se kesti aina kesään 1963 asti. Grablen Lillian-äiti kuoli vuonna 1964 75-vuotiaana.
Betty Grable Grable aloitti elokuvauransa 12-vuotiaana. Hän näytteli monien elokuvien sivurooleissa 1930-luvulla. Hänen kulta-aikaansa oli 1940-luku, jolloin hänestä tuli ”kassamagneettikuningatar”. Grable lopetti elokuvauransa vuonna 1955, jonka jälkeen hän loi uraa televisiossa ja teatterissa kuolemaansa vuonna 1973 asti.
Betty Grable Grable seurusteli toisen avioliittonsa jälkeen tanssija Bob Remickin kanssa, joka oli Grablea useita vuosia nuorempi. Vaikka he eivät menneet naimisiin, romanssi kesti aina Grablen kuolemaan saakka.
Betty Grable Vuonna 1972 Grable hyväksyi kutsun vuoden Oscar-gaalaan, jonne hän meni vanhan ystävänsä Dick Haymesin kanssa. He avasivat yhdessä kirjekuoren, jossa oli parhaan musikaalin pisteet. Esiintymisen aikana Grable havaitsi oudon tunteen rinnassaan. Kun he olivat matkalla lentokentälle palkintojenjaon jälkeen, hänelle tuli hengitysvaikeuksia. Grable kiirehti Saint Johnin sairaalaan Santa Monicassa, jossa hänellä diagnosoitiin keuhkosyöpä. Grable sai laajaa hoitoa, jonka jälkeen hän päätti palata takaisin teatteritöihin.
Kahteen rakastunut (vuoden 1955 elokuva) "Kahteen rakastunut" oli Betty Grablen viimeinen musikaalielokuva ja toiseksi viimeinen elokuva. Jack Lemmonille se oli ensimmäinen musikaalielokuva ja värielokuva. Elokuvan tanssinumeroiden koreografioina toimivat Betty Grable ja Jack Cole.
Betty Grable Betty Grable seurusteli elämänsä aikana muiden muassa Victor Maturen, Desi Arnazin ja George Raftin kanssa. Raftin kanssa suhde päättyi kahden ja puolen vuoden jälkeen, kun Raft ei voinut saada avioeroa katolisesta vaimostaan.
Vaalea villikissa Vaalea villikissa () on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen western-komedia, jonka ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Preston Sturges. Technicolor-elokuvan pääosissa ovat Betty Grable, Cesar Romero ja Rudy Vallée. Grable näyttelee äkkipikaista ja panettelevaa saluunalaulajatarta ja Romero tämän uhkapelaaja-poikaystävää, jolle Grablen näyttelemä Winifred suuttuu ja pahasti.
June Haver Haver kirjoitti 5. toukokuuta 1942 20th Century Foxin kanssa ensimmäisen sopimuksensa, joka takasi 3500 dollarin viikkopalkan. Haver sai ensimmäisen roolinsa valkokankailla musikaalielokuvassa "Tutti frutti" (1943). Ensimmäisen kunnon roolin hän sai seuraavasta elokuvastaan "Cri-Cri" Brucen roolissa "Home in Indiana" vuonna 1944. Samana vuonna hänestä tuli kuuluisa musikaalin "Kaksi hymyilevää silmää" ansiosta.
Vuonna 1945 hän näytteli tulevan aviomiehensä, Fred MacMurrayn kanssa musikaalissa "Where Do We Go from Here?" ja Betty Grablen kanssa ehkä hänen kuuluisimmassa elokuvassaan "Dolly-sisarukset", josta hän sai lempinimen "The Pocket Grable". Huhuttiin, että Grablella ja Haverilla olisi ollut kränää ja yhteenottoja elokuvan kuvauksien aikana, mutta Haver kumosi väitteet sanoen "Betty on suuri tähti ja minä olen vasta aloittamassa. Yritän olla mukava hänelle ja hän samalla tavalla olemalla mukava minulle. On hölmöä ajatella, että kaksi tyttöä ei voi työskennellä yhdessä ilman riitelyä. Katsos, minulla on kaksi sisarta. Olen kinkku leivän ja voin välissä – keskimmäinen sisko – ja minä ymmärrän tyttöjä aika hyvin. Betty tykkää puhua vauvastaan, joten me puhumme hänen vauvastaan."
Betty Grable Grable sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 6525 Hollywood Boulevard. Hän on myös saanut 20. toukokuuta 1990 tähden Saint Louis Walk of Famelle, osoitteeseen 6350 Delmar. Grable on myös nimitetty Hall of Famous Missouriansiin Jefferson Cityyn, Missouriin vuonna 2009. Grable painoi käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman's Chinese Theatren edustalla 15. helmikuuta 1943.
Betty Grable Grable teki tasaisen runsaasti sivurooleja elokuvissa koko 1930-luvun, kuten musiikkikomedioissa "Härkätaistelija" (1932), "Purjehdus paratiisiin" (1933), Fred Astairen ja Ginger Rogersin tähdittämässä "Continental – hupainen avioero" (1934) ja komediassa "Mustanlesken murhat" (1935). Grable pääsi vuonna 1937 20th Century Foxin listoille. Hän sai jo samana vuonna naispääosan musikaalista "This Way Please", jonka ohjasi Robert Florey.
Betty Grable Grable oli somnambulisti eli unissakävelijä ja hän kärsi myös demofobiasta eli väkijoukkopelosta.
Betty Grable Vuonna 1969 Grable sai roolin, josta hän oli innoissaan: "Belle Starr", joka avattiin Skotlannissa ja jota esitettiin myös Lontoossa. Näytelmä oli synkkä epäonnistuminen ja se suljettiin 16 esityksen jälkeen. Kriitikot pitivät näytelmää sivistymättömänä. Palattuaan Yhdysvaltoihin Grable kiersi jälleen "Born Yesterday" -tuotannossa. Se avattiin Illinoisissa vuoden 1969 lopulla ja kesti puolitoista vuotta, vuoteen 1971 asti.
Betty Grable Grable palasi yhteistyöhön Victor Maturen kanssa Oscar-ehdokkaana olleessa musikaalissa "Chicagon Venus" vuonna 1950, joka oli uudelleenfilmatisointi Grablen omasta elokuvasta "Tivolin kaunotar" (1943). Dan Daileyn kanssa Grable palasi valkokankaille musiikkidraamassa "Sinitaivas" (1950), jossa näyttelivät myös Jane Wyatt ja Mitzi Gaynor, sekä musikaalissa "Seikkailu Tokiossa" (1951). Studiopäällikkö Darryl F. Zanuck lainasi tähteään kalliisiin Technicolor-elokuviin ja piti hänet kiireessä; Grable teki lähes 25 musikaalia ja komediaa 13 vuodessa. Viimeinen Foxille tehty suurmenestyselokuva sekä viimeinen pääosa oli komedia "Kuinka miljonääri naidaan" vuodelta 1953, jossa näyttelivät myös aikansa tähti Marilyn Monroe sekä Lauren Bacall. Grablen myöhempi ura oli huomattavaa taistelua studiopomojen kanssa. Kerran erään riidan keskellä Zanuckin kanssa Grable repi palasiksi sopimuksensa ja ryntäsi ulos Zanuckin toimistosta. Vuonna 1953 Zanuck oli huolitellut Monroen syrjäyttämään Grablen Foxin vakinnaiselta seksisymbolin paikalta. Grablen ja Monroen välillä ei kuitenkaan tiedetä olleen koskaan kilpailua.
Betty Grable Grable aloitti kolmivuotiaana Clark’s Dancing Schoolin ja kävi Mary Institute and St. Louis Country Day Schoolia asuessaan vielä Saint Louisissa. Tanssin lisäksi Grable kävi laulu- ja saksofonitunneilla.
Betty Grable Grablen hautajaiset pidettiin kolme päivää myöhemmin Beverly Hillsissä All Saints Episcopal -kirkossa 5. heinäkuuta, tasan 30 vuotta hänen ja Harry Jamesin hääpäivästä. James puolestaan kuoli hautajaispäivästä tasan kymmenen vuotta myöhemmin 5. heinäkuuta vuonna 1983, mikä olisi ollut hänen ja Grablen 40. hääpäivä. Kappeli oli täynnä punaisia neilikoita, jotka olivat Grablen lempikukkia. Hautajaisissa soitettiin Grablen suosikkilauluja. Seremonian aikana monet huomasivat, että urkuri soitti kappaleen ”I Had the Craziest Dream”. Hänen hautajaisiinsa osallistuivat muiden muassa Harry James, Dorothy Lamour, Shirley Booth, Mitzi Gaynor, Johnnie Ray, Cesar Romero, George Raft, Alice Faye ja Dan Dailey. Grable haudattiin Kalifornian Inglewoodin kaupungissa sijaitsevalle Inglewood Park -hautausmaalle, Golden Westin mausoleumissa sijaitsevaan Dawnin pyhäkköön, johon on haudattu myös hänen vanhempansa. Sisar Marjorie Grable-Arnold haudattiin perhekryptaan vuonna 1980 kuoltuaan 71-vuotiaana.
Betty Grable Grable solmi ensimmäisen avioliittonsa entisen kuuluisan lapsitähden Jackie Cooganin (1914–1984) kanssa 20. marraskuuta vuonna 1937, jonka hän oli tavannut kesällä 1935. Cooganilla oli stressiä oikeudenkäynnistä, jota hän oli käynyt vanhempiaan vastaan omaisuudesta, jonka hän oli ansainnut mykkäelokuvapäivillään. Tämä oli osasyynä parin eroon. Ero myönnettiin 9. lokakuuta vuonna 1940.
Betty Grable Tammikuussa vuonna 1964 Grable aloitti "Hello, Dolly!"-kiertueen, joka avattiin Chattanoogassa, Tennesseessä. Esityksiä pidettiin useissa kaupungeissa ja viimeiseksi näytelmää esitettiin Las Vegasissa. Musikaali esitettiin Rivera Hotelissa ensimmäisen kerran 23. joulukuuta. Näytelmä suljettiin Riverassa syksyllä 1966. Sen jälkeen sitä esitettiin Chicagossa Schubert Theatressa kahden kuukauden ajan. Musikaali suljettiin kokonaan 12. kesäkuuta vuonna 1967. Grable korvasi kesäkuussa 1967 Martha Rayen Broadwayn "Hello, Dollyssa" ja pysyi roolissaan marraskuuhun 1967 asti. Elokuussa vuonna 1968 Grable näytteli Billie Dawnia "Born Yesterday" -tuotannossa. Tätä näytelmää esitettiin kaksi viikkoa Chicagossa ja Houstonissa.
Sulhanen liikaa Sulhanen liikaa () on vuonna 1943 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Technicolor-musikaalielokuva, jonka on ohjannut Irving Cummings. Elokuvamusikaalin pääosia esittävät Betty Grable, Robert Young, Adolphe Menjou ja Reginald Gardiner. "Sulhanen liikaa" kertoo amerikkalaisesta laulajasta (Grable), joka yrittää päästä vihille englantilaisen herttuan kanssa.
Betty Grable Jayne Mansfield esitti Grablea George Raftia koskevassa elämäkertaelokuvassa "Gangstereiden vallassa" ("The George Raft Story", 1961), jossa hänen nimensä oli Lisa Lang.
Vaalea villikissa Ohjaaja Preston Sturges harkitsi June Haveria Grablen näyttelemän Winifred ”Freddie” Jonesin rooliin käsikirjoituksen varhaisluonnoksen aikana joulukuussa 1947. Rooli oli kuitenkin mennyt jo Betty Grablelle. Grable myös yritti saada Gregory Peckiä Blackie Joberon rooliin, mutta se meni Cesar Romerolle.
Betty Grable "Vaalean viettelyksen" jälkeen Grable toivoi varmistavansa vielä neiti Adelaiden roolin "Enkeleitä Broadwaylla" -musikaalin elokuvaversiossa, joka tuli ensi-iltaan vuonna 1956. Kun tuottaja Samuel Goldwyn sai tietää, että Grable sivuutti tapaamisen hänen kanssaan koiran sairastumisen takia, Goldwyn oli suuttunut ja poisti Grablen rooliharkinnasta. Osa annettiin lopulta Vivian Blainelle, joka oli tehnyt musikaalin alkuperäisen roolin Broadwaylla.
Grable oli uransa loppuvaiheessa stressaantunut ja tähteyteen kyllästynyt ja poistui elokuvamaailmasta kokonaan. Hän siirtyi Las Vegasiin television pariin, näytteli Broadwaylla ja esiintyi yökerhoissa 1950-luvun lopulla. Hän esiintyi televisiossa vuosina 1954–1973 sarjoissa "Shower of Stars", "Ford Star Jubilee", "Andy Williams Show", "The Lucy-Desi Comedy Hour" ja "What’s My Line?".
Betty Grable Grable jatkoi "Born Yesterday" -tuotantoa. Näytelmä avattiin uudelleen 24. tammikuuta 1973 Alhambra Dinner Theatressa Jacksonvillessa, Floridassa. Sitä esitettiin aina maaliskuun puoliväliin asti.
Betty Grable Grablen oli tarkoitus matkustaa työn perässä Tampaan, Floridaan maalis-huhtikuussa 1973, mutta hän kärsi toistuvista kivuista ja joutui jälleen sairaalahoitoon. Syöpä oli levinnyt. Leikkauksen jälkeen Grable kykeni vielä viettämään aikaa Las Vegasin kodissaan, mutta hänen tilansa heikkeni nopeasti ja hänet otettiin uudelleen Saint Johnin sairaalaan Santa Monicassa.
Betty Grable Hugh Hefner, "Playboyn" perustaja, totesi National Public Radion "Morning Editionissa" 23. huhtikuuta 2007 Terry Grossin haastattelussa Grablen olleen hänen inspiraationsa Playboy-imperiumin perustamiselle.
Betty Grable Kaliforniassa vietetyn perheloman jälkeen vuonna 1929 Lillian päätti muuttaa osavaltioon tyttärensä kanssa. Motiivina oli pyrkimys saada Betty elokuviin ja lopulta eri studioihin. Betty jatkoi koulunkäyntiä Hollywood Professional Schoolissa, otti tanssitunteja Ernest Blecher -akatemiassa ja oli valmennuksessa Albertina Rosch Schoolissa. Ensimmäisessä elokuvassaan "Onnellisia päiviä" (1929), jonka ohjasi Benjamin Stoloff, Betty oli vasta 12-vuotias, mutta hänet oli maskeerattu tummaihoiseksi kuorotytöksi, eikä hänen oikeaa ikäänsä voitu päätellä. Seuraavaan elokuvaan Lillian yritti saada häntä väärennetyllä henkilöllisyystodistuksella, jonka mukaan Betty oli 15-vuotias, mutta he jäivät kiinni. Kuitenkin jo vuonna 1930 Betty sai suuren roolin musikaalikomediassa "Hääkellot", jonka pääosassa on Eddie Cantor. Samalla hänestä tuli yksi ensimmäisistä "The Goldwyn Girlseistä", joka oli tuottaja Samuel Goldwynin luoma tanssijakokoonpano.
Kadun sävelmä Kadun sävelmä () on vuonna 1940 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen musikaalidraamaelokuva, jonka ohjasi Walter Lang. Elokuvan pääosissa esiintyvät Alice Faye, Betty Grable, Jack Oakie ja John Payne. "Kadun sävelmä" kertoo vaudevillelaulajasiskoksista Katie ja Lily Blanesta (Faye ja Grable) ja lauluntekijöistä Harry Calhounista ja Francis ”Skeets” Harriganista ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä.
Tivolin kaunotar "Lux Radio Theater" lähetti 60 minuutin elokuvan radiosovituksen 30. syyskuuta vuonna 1946, jossa Betty Grable uusi elokuvaroolinsa.