mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Mithridates VI Mithridates oli täpärän pelastautumisensa jälkeen valmis rauhaan, joten hän lähetti Arkhelaioksen Sullan luokse neuvottelemaan. Sulla ja Mithridates tapasivat lopulta Dardanoksessa vuonna 85 eaa. Rauhansopimuksen mukaan Mithridates maksoi 2000 talenttia korvauksia ja luopui osasta Paflagoniaa. Lisäksi Bithynian ja Kappadokian kuninkaat saivat kuningaskuntansa takaisin. Mithridates sai kuitenkin pitää Pontoksen ja Mustanmeren valtakuntansa. Rauhanehdot olivat Mithridateelle suotuisat, koska Sullalla oli suurempia ongelmia lännessä: hänen vastustajansa Marius oli päässyt valtaan Roomassa. Fimbrian maaseutua ryöstelleet joukot antautuivat, kun Sullan armeija lähestyi niitä, ja Fimbria teki itsemurhan joukkojensa jätettyä hänet. Sulla palkitsi Mithridatesta vastustaneet kaupungit, kuten Rodoksen ja Khioksen, sekä julisti ne "Rooman kansa ystäviksi". Muut kaupungit maksoivat korvauksia, ja Sulla perusti niihin varuskuntia. Mithridateen vapauttamat orjat määrättiin palaamaan omistajiensa luokse. Sullaa vastustaneita kaupunkeja rangaistiin ankarasti: muurit purettiin ja asukkaat myytiin orjuuteen. Sulla määräsi myös 20 000 talentin pakkoveron.
Mithridates VI Senaatti nimitti vuonna 66 eaa. Pompeiuksen jatkamaan sotaa Mithridatesta vastaan. Pompeius oli vuonna 67 eaa. kukistanut Kilikian merirosvot, ja hän sai nyt laajat valtuudet toimia Mithridatesta ja Tigranesta vastaan. Pompeius kokosi suurimman Vähässä-Aasiassa koskaan toimineen armeijan, joka käsitti noin 10 legioonaa. Pompeius yritti ensin neuvotella Mithridateen kanssa mutta asetti ankarat ehdot. Hän vaati muun muassa Mithridateen antautumista ja kaikkien roomalaisten sotilaskarkureiden palauttamista, mihin Mithridates ei voinut suostua. Mithridateella oli tuolloin jäljellä enää 30 000 jalkaväkisotilasta, etupäässä jousiampujia, ja parituhatta ratsumiestä. Hän perääntyi Armenia Minoriin, Dasteira-nimiseen paikkaan. Pompeius yritti saartaa Mithridateen vuoristoisessa maastossa, ja kuuden viikon taistelujen jälkeen Mithridates päätti perääntyä joukkoineen Armenian kuningaskuntaan. Mithridateen sanotaan menettäneen 10 000 miestä. Mithridates pakeni 2 000 sotilaan kanssa Sinoraan, jossa hän sai kuulla, että Tigranes oli luopunut hänestä. Mithridates pakeni Sinorasta mukanaan suuri rahasumma Kolkhikseen, jossa hän vietti seuraavan talven.
Mithridates VI Mithridateesta kerrottiin paljon tarinoita. Erään, ehkä myöhemmin sepitetyn tarinan mukaan Mithridates pakeni hovista itäisen Pontoksen ja Armenia Minorin vuoristoon, jossa hän kohensi kuntoaan ja kasvatti vastustuskyvyn myrkkyjä vastaan. Mithridateen sanotaan myös opetelleen pakonsa aikana monia alueen kielistä. Eri lähteissä Mithridateen kerrottiin osanneen 22:ta, 25:ttä tai jopa 50:tä eri kieltä. Pakomatkan kerrotaan kestäneen seitsemän vuotta. Noin vuonna 113 Mithridates palasi Sinopeen, kaappasi vallan ja vangitsi äitinsä Laodiken. Hänen pikkuveljensä Mithridates Chrestus sai aluksi jatkaa kanssahallitsijana, mutta muutaman vuoden päästä Mithridates murhautti hänet.
Mithridates VI Appianos kertoo Mithridateen sotia käsittelevässä teoksessaan myös Mithridateen viimeisistä suunnitelmista. Mithridates käytti vähäisiä voimavarojaan varustaakseen viimeisiä tukikohtiaan. Appianoksen versiota sekoittaa kuitenkin kertomus, jonka mukaan Mithridates olisi aikonut marssia 36 000 sotilaan kanssa Tonavalle ja sieltä Italiaan Alppien solien kautta. Mithridates olisi pyytänyt aluksi skyyttejä mukaan sotaretkelle, mutta heidän kieltäydyttyään hän olisi ottanut yhteyttä eräisiin salaperäisiin keltteihin, jotka asuivat kaukaisessa maassa ja jotka olivat jo kauan olleet Mithridateen liittolaisia. Pompeiusta syytettiinkin siitä, että hän myöhemmin hyökkäsi Nabatean kimppuun, vaikka Mithridates olisi ollut samalla hetkellä hyökkäämässä Roomaan. Kyse on selvästi pelkästä huhusta, jota Pompeiuksen poliittiset vastustajat käyttivät häntä vastaan.
Mithridates VI Mithridateen isä oli antanut tyttärensä Laodiken Kappadokian kuninkaan Ariarathes VI:n vaimoksi, ja Mithridates itsekin oli jo aikaisemmin sekaantunut Kappadokian sisäisiin asioihin. Ariarathes hallitsi noin vuodesta 130 eaa. vuoteen 116 eaa., jolloin hänet murhasi kappadokialainen ylimys Gordios. Mithridateen huhuttiin olleen tämän murhan takana. Mithridateen sisko Laodike nousi Kappadokian hallitsijaksi, koska hänen ja Ariaratheen kaksi poikaa olivat vielä liian nuoria hallitsemaan. Laodiken hallituskausi kesti noin 14 vuotta, kunnes vuonna 102 eaa. Bithynian kuningas Nikomedes miehitti Kappadokian ja pakotti Laodiken menemään kanssaan naimisiin. Mithridates reagoi tähän voimakkaasti: hän ajoi Nikomedeen joukot maasta voimakeinoin ja asetti siskonpoikansa Ariarathes VII Filometorin valtaistuimelle. Pian kuitenkin huhuttiin, että Mithridates aikoi lähettää Gordioksen Kappadokiaan murhaamaan myös uuden kuninkaan. Saatuaan kuulla tästä Ariarathes kokosi armeijan kappadokialaisista ja lähialueiden kuninkaiden lähettämistä joukoista. Mithridateen sanottiin hyökänneen Kappadokiaan 80 000 jalkaväkisotilaan ja 10 000 ratsuväkisotilaan voimin. Lisäksi hänellä olisi ollut 600 viikatevaunua. Luvut ovat kuitenkin selvästi liioiteltuja. Mithridateen ei tarvinnut taistella, sillä Ariarathes VII joutui salamurhan uhriksi. Mithridates asetti poikansa Ariarathes IX:n Kappadokian kuninkaaksi, mutta Gordioksesta tuli Kappadokian todellinen hallitsija, koska uusi kuningas oli vasta kahdeksanvuotias. Tämä nukkehallinto kesti ehkä viiden vuoden ajan.
Mithridates VI Junianus Justinus kertoo, että nuorena Mithridates yritettiin myrkyttää, minkä jälkeen hän nautti säännöllisesti vastamyrkkyjä eri myrkkyihin. Aulus Cornelius Celsus kertoo kirjassaan "De Medicina" Mithridateen valmistaneen yleisen vastamyrkyn, jonka hän uskoi tehoavan kaikkiin myrkkyihin. Mithridateen kerrotaan valmistaneen tämän "mithradiittina" tunnetun vastamyrkyn, joka koostui yli 40 eri aineosasta, yhdessä henkilääkärinsä Krateuaksen kanssa. Kerrotaan, että Mithridiates kokeili myrkkyjä ja vastamyrkkyjä orjiin ja rikollisiin. Hän kokeili niitä myös itseensä ja otti vastamyrkkyä joka päivä.
Mithridates VI Sulla oli tyytyväinen Dardanoksen rauhaan, mutta Roomassa monet olivat toista mieltä. Sullan kuoltua osa senaatin jäsenistä alkoi vastustaa Dardanoksen sopimusta ja esti sen ratifioimisen; Murena jopa kielsi sen olemassaolon kokonaan. Mithridates yritti turhaan saada sopimuksen vahvistetuksi. Alkoi näyttää selvältä, että Pontos ja Rooma ajautuisivat uuteen sotaan. Mithridates aloitti laivastonsa jälleenrakentamisen. Sertoriuksen lähettämien neuvonantajien opastuksella Mithridates organisoi osan armeijastaan roomalaisten legioonien tyyliin. Sotilaat varustettiin raskain roomalaisin keihäin ja lyhyin roomalaisin miekoin.
Mithridates VI Pontos kukoisti Mithridateen hallituskauden alussa. Tästä osoituksena on suuret määrät tältä ajalta peräisin olevia kolikoita. Pronssikolikoissa on muun muassa Pontoksen hallitsijasukua symboloivan Perseuksen pään kuva ja kääntöpuolella yleensä jokin kreikkalainen jumalhahmo. Mithridates lyötti rahoja kolmessatoista rahapajassa ympäri Paflagoniaa ja Pontosta, ja niitä on löytynyt paljon Kolkhiksesta ja Mustanmeren pohjoisrannan kaupungeista. Vuodesta 96 tai 95 alkaen Mithridates lyötti hopeisia drakman ja tetradrakman kolikkoja sekä kultaisia staterin kolikkoja. Niissä oli Mithridateen kuva ja teksti Mithridates Eupator sekä kääntöpuolella Perseuksen kuva.
Mithridates VI Joskus vuoden 86 eaa. lopulla tai vuoden 85 eaa. alussa myös Kos ja Knidos luopuivat Mithridateesta, kun Luculluksen laivasto saapui paikalle. Yhdistynyt rodoslaisten ja Luculluksen laivasto uhkasi Mithridateen Aigeianmeren herruutta ja karkotti Mithridateen kannattajat Kolofonista ja Khiokselta. Roomalaisen sotapäällikkö Gaius Flavius Fimbrian johtama armeija valtasi ja ryösti Nikomedian ja Kyzikoksen. Fimbria löi Mithridateen joukot perusteellisesti useaan otteeseen. Mithridates itse joutui pakenemaan Pergamonista Pitanen kaupunkiin Aioliksessa. Lucullus oli laivastonsa kanssa kaupungin edustalla, mutta ei halunnut auttaa Sullan vastustajaa Fimbriaa, joten Mithridates pääsi pakenemaan meritse. Fimbria marssi tämän jälkeen ympäri Vähää-Aasiaa ja tuhosi niiden kaupunkien alueita, jotka eivät antautuneet hänelle.
Mithridates VI Noin vuonna 97 eaa. Kappadokian asukkaat nousivat kapinaan Mithridateen julmaa hallintoa vastaan ja pyysivät entisen kuninkaan veljeä, joka oli koulutettavana Asiassa, palaamaan maahansa. Mithridates toimi heti ja ajoi vallantavoittelijan Kappadokiasta. Kun tämä kuoli, Bithynian kuningas Nikomedes sekaantui yllättäen valtataisteluun ja julisti tukevansa erästä poikaa, jonka hän väitti olevan kuningas Ariarathes VI:n kolmas poika. Nikomedes lähetti Laodiken ja pojan Roomaan todistamaan, että Ariarathes VI oli tunnustanut pojan omakseen. Mithridates lähetti puolestaan Gordioksen Roomaan ja väitti, että hän oli aikaisemman kuninkaan Ariarathes V:n poika. Senaatti ei jaksanut selvitellä asiaa sen kummemmin, vaan määräsi Mithridateen jättämään Kappadokian ja – ehkä yllättäen – myös Nikomedeen jättämään Paflagonian. Kummastakin maasta tuli näin itsenäinen.
Mithridates VI Vastarintaakin esiintyi, ja Mithridates antoi kenraaleilleen tehtäväksi kukistaa häntä vielä vastustavat kaupungit, joita oli Kaariassa, Lykiassa ja Pamfyliassa. Myös Kosin saari pysyi Rooman puolella ja otti vastaan Mithridatesta pakenevia roomalaisia. Mithridates valtasi kuitenkin saaren pian ja sai samalla vangiksi egyptiläisen prinssin ja suuren rahasaaliin, johon ehkä kuului 800 talenttia, jonka juutalaiset olivat keränneet Jerusalemin temppeliä varten.
Mithridates VI Mithridates oli valtansa huipulla, kun sota Roomaa vastaan uhkasi. Armenian Tigranes oli luotettava liittolainen, ja Mithridates pystyi värväämään joukkoja Mustaamerta ympäröiviltä alueiltaan. Tigraneen kanssa Mithridateella oli sopimus, jonka mukaan tuleva saalis jaettaisiin. Mithridates saisi kaikki vallatut kaupungit ja alueet, Tigranes taas vangit ja irtaimen omaisuuden. Mithridateen ja parthialaisten kuninkaan Mithridates II:n välit olivat myös lämpimät, puhuttiin jopa liitosta. Lisäksi Mithridates yritti solmia suhteita Syyrian ja Egyptin hellenistisiin hallitsijoihin ja saada apua kaukaisilta, keltteihin kuuluneilta kibreiltä sekä lähempänä asuvilta galatialaisilta. Mithridateen lähettiläiden sanottiin saapuneen myös Meediaan ja Iberiaan. Rooma kärsi edelleen liittolaissodista, ja se joutui pitämään joukkoja myös Makedoniassa, Hispaniassa ja Galliassa. Lopulta Rooma lähetti Mithridatesta vastaan vain viisi legioonaa, jotka nekin viivästyivät.
Mithridates VI Mithridateella kerrotaan olleen 200 000 jalkamiestä, 40 000 ratsumiestä ja 130 viikatevaunua, mutta luvut ovat epäilemättä liioiteltuja. Mithridates hyökkäsi 150 000 miehen voimin Amasiasta Paflagoniaan. Lisäksi hänen laivastoonsa kuului 400 laivaa.
Achaea Vuonna 88 eaa. Pontoksen kuningas Mithridates VI sai monet kreikkalaiset puolelleen sodassaan Roomaa vastaan. Sulla karkotti Mithridateen Kreikasta. Tämän jälkeen hän antoi ryöstää Ateenan vuonna 86 eaa. ja Theban seuraavana vuonna.
Pontos Pontos on alue Mustanmeren rannalla, Turkin ja Georgian pohjoisrannikolla. Antiikin aikoina se rajautui Bithyniaan, Galatiaan, Kappadokiaan ja Armeniaan. Persialaisen satraapin poika Mithridates I loi alueelle valtakunnan. Mithridates VI laajensi sitä. Lopulta roomalainen sotapäällikkö Pompeius valloitti alueen ja teki siitä Rooman provinssin.
Mithridates VI Mithridates laajensi valtakuntaansa ympäri Mustanmeren rantoja, ja hän ajautui kolmesti sotaan Rooman valtakuntaa vastaan. Ensimmäisessä sodassa (89 eaa.–85 eaa.) hän valtasi suuren osan Vähää-Aasiaa ja Rooman valtakunnalle kuuluneet osat, jolloin hänen sanotaan teloittaneen 80 000 roomalaista. Mithridates valtasi myös Kreikan, mutta konsuli Sulla kukisti hänen joukkonsa vuonna 85 eaa., ja Mithridateen oli luovuttava valloituksistaan. Toinen sota (83 eaa.–81 eaa.) oli suppeampi laajuudeltaan. Kolmannessa sodassa (73 eaa.–63 eaa.) roomalaiset sotapäälliköt Lucullus ja Pompeius kukistivat Mithridateen perusteellisesti. Mithridates surmasi tai surmautti itsensä jouduttuaan poikansa Farnakes II:n syrjäyttämäksi.
Mithridates VI Kolmas sota alkoi sen jälkeen, kun Bithynian lapseton kuningas Nikomedes IV testamenttasi maansa Roomalle, samoin kuin Pergamonin Attalos III ja Kyrenaikan Ptolemaios Apion olivat tehneet jo aikaisemmin. Rooman senaatti hyväksyi testamentin ja torjui Nikomedeen äpäräpojan vaatimukset isänsä kruunuun.
Mithridates VI Oppius oli perääntynyt Laodikeian kaupunkiin. Mithridates hyökkäsi kaupunkia vastaan mutta lupasi armahtaa sen asukkaat, jos he luovuttaisivat Oppiuksen hänelle. Laodikealaiset suostuivat ja vangitsivat Oppiuksen. Mithridates piti Oppiusta jonkin aikaa vankinaan mutta päästi hänet pian vapaaksi. Aquillius yritti puolestaan paeta Lesboksen saarelle, mutta saaren asukkaat luovuttivat hänet Mithridateelle, joka sidotutti aluksi hänet aasiin ja antoi julkisesti pilkata häntä. Lopulta Aquillius vietiin Pergamoniin, jossa hänet surmattiin kaatamalla sulaa kultaa hänen kurkkuunsa. Mithridateen Vähän-Aasian sotaretki oli siis täydellinen menestys, sillä kaikki roomalaisten neljä armeijaa olivat joko kukistuneet tai paenneet.
Mithridates VI Roomassa monet eivät pitäneet rauhansopimuksen ehtoja tarpeeksi ankarina. Toisaalta oli käynyt selväksi, ettei Mithridateen armeijasta ollut vastusta Rooman legioonille, olihan jopa Fimbrian kuriton armeija kukistanut Mithridateen armeijan. Sulla jätti Aasiaan Lucius Licinius Murenan ja kaksi legioonaa. Parin vuoden päästä Murena väitti, että Mithridates suunnitteli uutta sotaa.
Ensimmäinen Mithridateen sota Ensimmäinen Mithridateen sota käytiin vuosina 89 eaa. – 85 eaa. Rooman tasavallan ja Pontoksen kuningaskunnan välillä. Se alkoi, kun Pontoksen kuningas Mithridates VI alkoi laajentaa valtakuntaansa Mustanmeren rannikoille ja Vähään-Aasiaan. Tästä alkoi Pontoksen ja muiden Vähän-Aasian kuningaskuntien välillä vuosia kestänyt valtataistelu, johon roomalaisetkin sekaantuivat. Lopulta Pontoksen ja Rooman välit yltyivät täysimittaiseksi sodaksi vuonna 89 eaa. Mithridateen joukot kukistivat nopeasti roomalaisten ja heidän liittolaistensa armeijat ja valtasivat Vähän-Aasian melkein kokonaan muutamia kaupunkeja lukuun ottamatta. Tämän jälkeen Mithridates hyökkäsi Kreikkaan Ateenassa sijaitsevien roomalaisvastaisten ihmisten avunpyynnöstä. Rooman konsuli Lucius Cornelius Sulla valloitti kuitenkin Ateenan ja voitti Mithridateen armeijan Khaironeiassa ja Orkhonemoksessa. Mithridates joutui perääntymään takaisin Vähään-Aasiaan, jossa Gaius Flavius Fimbrian komentama armeija löi hänet uudestaan. Viimein kesällä 85 eaa. Sulla solmi rauhansopimuksen Mithridateen kanssa Dardanoksessa. Sopimuksen mukaan Mithridates joutui luopumaan Vähän-Aasian valloituksistaan sekä maksamaan 20 000 talenttia korvauksia. Rooman ja Pontoksen konflikti jatkui toisessa Mithridateen sodassa vuosina 83 – 82 eaa.
Mithridates VI Samaan aikaan muutama tapahtuma vahvisti Mithridateen asemaa. Vuonna 96 eaa. tai 95 eaa. Tigranes I nousi Armenian kuninkaaksi, liittoutui Mithridateen kanssa ja nai tämän tyttären Kleopatran. Vuonna 94 eaa. Bithynian kuningas Nikomedes kuoli, ja hänen poikansa Nikomedes IV nousi valtaistuimelle. Vuonna 91 eaa. Roomassa syttyi liittolaissota, eivätkä roomalaiset ehtineet puuttua Vähän-Aasian asioihin. Mithridates yllytti uuden vävynsä Tigraneksen Kappadokian kimppuun, ja Ariobarzanes pakeni Roomaan. Mithridates yritti salamurhata Nikomedes IV:n mutta epäonnistui. Myös Nikomedes pakeni Roomaan, missä senaatti määräsi kummankin kuninkaan palautettaviksi valtaistuimilleen. Tehtävä annettiin konsuli Manius Aquilliukselle ja Manlius Maltinukselle. Mithridates puolustautui väittäen toimivansa Nikomedeen velipuolen Sokrates Chrestuksen nimissä.
Mithridates VI Luculluksen armeija oli samaan aikaan marssimassa Pontokseen mutta ei ehtinyt perille ennen Zelan tappiota, ja Mithridates pakeni joukkoineen Armenia Minoriin. Luculluksen joukot olivat väsyneitä loputtomaan sotimiseen ja valmiita kapinaan. Pian Roomasta saapuikin viesti, että senaatti oli nimittänyt Acilius Glabrion Luculluksen seuraajaksi. Lucullus veti joukkonsa Galatiaan, ja saatuaan kuulla Zelan tappiosta Glabrio päätti jäädä joukkoineen Bithyniaan. Mithridates sai näin vallattua takaisin koko Pontoksen. Tigranes hyökkäsi puolestaan Kappadokiaan, josta Ariobarzanes pakeni. Luculluksen saavutukset Pontoksessa ja Armeniassa raukesivat näin tyhjiin.
Nikomedes IV Nikomedes IV Euergetes oli Bithynian kuningas noin vuosina 94 eaa. - 74 eaa. Hänen isänsä oli Nikomedes III. Pontoksen kuningas Mithridates VI, suosi Nikomedeen veljeä Sokratesta ja syrjäytti Nikomedeen noin vuonna 92 eaa. Roomalaiset Manius Aquilliuksen johdolla palauttivat Nikomedeen valtakuntaansa muutama vuosi tämän jälkeen. Roomalaiset vaativat Nikomedeeltä tästä korvauksia ja pakottivat tämän hyökkäämään Pontokseen. Bithynia ajautui näin mukaan Rooman ja Pontoksen väliseen sotaan. Mithridates valtasi sodan aikana koko Vähän-Aasian länsiosat. Nikomedes vietti sodan maanpaossa Roomassa. Sulla palautti Nikomedeen jälleen valtaistuimelleen vuonna 85 eaa. Bithyniasta tuli nyt Rooman liittolainen, tosiasiassa sen vasalli.
Ariarathes IX Ariarathes IX (kuoli 86 eaa.) oli Kappadokian kuningas. Hänen isänsä oli Pontoksen kuningas Mithridates VI.
Mithridates VI Roomalaisten vaatimukset osoittautuivat pian kohtalokkaiksi. Roomalaiset luulivat Mithridateen pelkäävän Rooman valtaa: olihan hän jo kahdenkymmenen vuoden ajan välttänyt konfliktia Rooman kanssa. Tämä oli kuitenkin viimeinen kerta, kun Mithridates perääntyi Rooman vaatimusten edessä. Hän lähetti neuvottelijansa Pelopidaan roomalaisten luokse valittamaan Nikomedeen hyökkäyksestä. Kun roomalaiset torjuivat Mithridateen valitukset, hän lähetti poikansa Ariaratheen Kappadokiaan. Ariarathes ajoi Ariobarzaneen Kappadokiasta, minkä jälkeen Pelopidas saapui uudelleen roomalaisten luokse. Hän luetteli roomalaisille kaikki Pontoksen alueet ja liittolaiset ja vihjasi, että Rooman alueet Asia, Akhaia ja Africa saattaisivat olla vaarassa. Aquillius ja hänen kumppaninsa tulkitsivat tämä sodanjulistukseksi. Ensimmäinen Mithridateen sota oli näin alkanut ilman, että Rooman kansa tai senaatti oli sen hyväksynyt.
Sinop Kaupungissa ovat syntyneet muun muassa Pontoksen hallitsija Mithridates VI, kreikkalainen filosofi Diogenes Sinopelainen ja gnostilainen opettaja Markion.
Mithridates VI Sullan armeija pääsi Kreikkaan vuoden 87 eaa. keväällä ja alkoi piirittää Ateenaa ja Pireusta. Mithridates lähetti Pireukseen lisäjoukkoja, mutta piiritys jatkui. Mithridates päätti kukistaa roomalaiset maissa, ja lähetti poikansa Arkathiaan johtaman armeijan Makedonian kautta Kreikkaan. Makedonian roomalainen varuskunta kukistui helposti, ja vuoden 86 eaa. keväällä Pontoksen armeija suuntasi sieltä Kreikkaan. Samaan aikaan Sulla valtasi Ateenan ja teloitutti Aristonin. Hän hyökkäsi myös Pireukseen ja pakotti Arkhelaioksen jättämään kaupungin. Arkathias kuoli yllättäen, ja Arkhelaios otti Pontoksen armeijan komentoonsa. Khaironeian ja Orkhomenoksen lähellä käydyissä taisteluissa pontoslaiset kärsivät tappion.
Mithridates VI Mithridates tuki roomalaisvastaista Aristonia, joka valitutti itsensä strategokseksi ja nimitti itse muut virkamiehet ja arkontit. Joitakin Aristonin vastustajia teloitettiin, ja Akatemian johtaja Filon Larissalainen pakeni Roomaan. Mithridateen kenraali Arkhelaios valtasi Deloksen saaren ja luovutti sen Ateenalle. Pian myös akhaialaiset, Sparta ja boiotialaiset (Thespiaita lukuun ottamatta) liittoutuivat Mithridateen kanssa. Roomalaiset ja heidän liittolaisensa tekivät Gaius Sentiuksen legaatin Bruttius Suran johdolla kuitenkin kiivasta vastarintaa.
Mithridates VI Vuoden 88 eaa. alussa tapahtui Mithridateen hallituskauden tunnetuin hirmuteko. Mithridates kirjoitti salaisen kirjeen satraapeilleen ja muille alaisilleen ja määräsi Aasiassa asuneet roomalaiset ja italialaiset teloitettaviksi. Roomalaisten orjat luvattiin vapauttaa, jos he tappaisivat tai ilmiantaisivat omistajansa. Monissa kreikkalaisissa kaupungeissa iloittiin tästä määräyksestä. Yhteensä roomalaisia ja italialaisia teloitettiin ehkä 80 000 (joidenkin lähteiden mukaan jopa 150 000). Teloitukset olivat varmasti laskelmoitu vastaus Rooman sodanjulistukselle.
Mithridates V Mithridates V salamurhattiin joskus vuoden 120 eaa. tienoilla. Takana oli ehkä roomalaismielinen ryhmittymä, joka pelkäsi Mithridateen kasvavaa valtaa. Pontoksen hallitsijaksi tuli Mithridateen vaimo Laodike, joka hallitsi kahden alaikäisen poikansa nimissä.
Bosporoksen valtakunta Valtakunnan kukoistuskaudella 400-luvulla Bosporoksen laivasto valvoi Mustaamerta ja valtio kävi kauppaa varsinkin Ateenan kanssa. Vihdoin vuonna 309 eaa. hallitsijaksi noussut Eumelos otti kuninkaan arvonimen. Seuraavan vuosisadan alkupuolella kauppa alkoi kuitenkin heiketä, ja vuonna 110 eaa. Bosporoksen kuninkaan Pairisades IV:n oli pyydettävä Pontoksen kuninkaalta Mithridates VI Eupatorilta tukea skyyttejä vastaan. Mithridates lähetti avustusjoukon, joka kuitenkin valtasi maan ja liitti sen Pontokseen vuonna 107 eaa.
Mithridates VI Vähän-Aasian valloituksen jälkeen Mithridateen mielessä häämötti Kreikan ja Makedonian valtaus. Oli parempi hyökätä ennen kuin roomalaiset saisivat koottua uuden armeijan. Roomalaisten maaherralla Gaius Sentiuksella oli pari legioonaa Makedoniassa, mutta hänen huomionsa oli kääntynyt kapinoivien traakialaisten heimojen kukistamiseen. Aigeianmeri oli Mithridateen hallinnassa, ja hänellä oli suuri armeija. Hän tarvitsi ainoastaan sopivan tekosyyn hyökätäkseen Kreikkaan, ja sen hän sai, kun Ateenan roomalaisvastainen ryhmittymä pyysi häneltä apua.
Mithridates VI Appianuksen mukaan Farnakes lähetti isänsä ruumiin Pompeiuksen luokse Sinopeen. Pompeius maksoi Mithridateen hautajaiskulut ja määräsi ruumiin haudattavaksi Sinopessa sijainneeseen hautakammioon, jonne muutkin Pontoksen kuninkaat oli haudattu.
Toinen Mithridateen sota Toinen Mithridateen sota oli osa Mithridateen sotia, jotka käytiin Pontoksen ja Rooman välillä. Toisen Mithridateen sodan komentajina toimivat Pontoksen kuningas Mithridates VI ja roomalainen kenraali Lucius Licinius Murena.
Mithridates (Pergamon) Caesar määräsi Mithridateen värväämään joukkoja Kilikiassa ja Syyriassa samalla kun Caesar ajoi takaa Pompeiusta Farsaloksen taistelun jälkeen. Mithridates kokosi suuren armeijan, joka pääsi Aleksandriaan, jossa Caesar oli joutunut vaikeuksiin, viime hetkellä. Seuraavaksi Mithridates seurasi Caesarin mukana Vähään-Aasiaan, jossa Caesar kukisti Pontoksen Farnakes II:n Zelan taistelussa. Taistelun jälkeen Caesar antoi Mithridateelle Farnakeen valtakunnan ja osan Galatiasta. Mithridates lähti valloittamaan Taurien Khersonesosta, mutta hänet kukistettiin ja hän kaatui taistelussa.
Gordios (Kappadokia) Pontoksen kuningas Mithridates VI halusi saada Kappadokian valtaansa ja palkkasi Gordioksen murhaamaan kuningas Ariarathes VI:n. Mithridateen sisko Laodike oli naimisissa Ariaratheen kanssa. Murhan jälkeen Laodikesta tuli Kappadokian hallitsija ja hänen pojastaan Ariarathes VII:stä tuli kuningas. Laodike meni kuitenkin naimisiin Bithynian kuninkaan Nikomedeen kanssa. Mitrhidates antoi tämän takia syrjäyttää siskonsa ja asetti Kappadokian valtaistuimelle oman poikansa Ariarathes IX:n. Gordios toimi nuoren Ariarathes IX:n neuvonantajana.
Mithridates V Mithridates V auttoi Roomaa kolmannessa puunilaissodassa noin vuonna 149 eaa. Attalos II:n kuoleman jälkeen Mithridates V auttoi jälleen Roomaa, tällä kertaa Pergamonin vallanhavittelija Eumenes III Aristonikosta vastaan. Palkinnoksi tästä avusta Rooma antoi Mithridateen liittää Frygia Maiorin Pontokseen. Kerrottiin että Mithridates maksoi roomalaisten komentajalle Aquilliukselle hulppeat lunnaat.
Ensimmäinen Mithridateen sota Khaironeian tappion jälkeen mielialat Aasiassa alkoivat kääntyä Mithridatesta vastaan. Mithridates oli jo aikaisemmin epäillyt galatialaisten uskollisuutta ja antanut tuoda 60 galatialaista ylimystä panttivangiksi Pergamoniin. Mithridates päätti teloittaa galatialaiset, mutta kolme heistä pääsi pakenemaan. Mithridates oli myös alkanut epäillä Khioksen kaupungin asukkaiden lojaalisuutta. Hän määräsi Khioksen ylimysten lapset otettavaksi panttivangeiksi ja pakotti asukkaat maksamaan 2000 talentin sakon. Khioslaiset keräsivät vaaditun summan muun muassa temppeliensä aarteista. Mithridates väitti heidän maksaneen liian vähän ja pakkosiirsi koko kaupungin väestön Mustanmeren alueelle. Tämä oli selvä esimerkki, mitä tapahtuisi kaikille, jotka vastustaisivat Mithridatesta. Efesoslaiset nousivat tämän jälkeen kapinaan Mithridatesta vastaan. Muita joonialaisia kaupunkeja seurasi Efesoksen perässä. Mithridates lähetti armeijan kukistamaan kapinalliset. Mithridates julisti kaikki hänelle vielä uskolliset kaupungit vapaiksi ja antoi anteeksi näiden kaupunkien velat. Lesboksessa ja Smyrnassa paljastui salaliittoja, joiden jäsenet Mithridates määräsi kidutettavaksi ja lopulta teloitettavaksi. Myös Pergamonista paljastui 80 henkilöä käsittänyt salaliitto. Loppujen lopuksi 1600 roomalaismielistä sai surmansa Mithridateen puhdistuksissa.
Mithridates I (Pontos) Diadokki Antigonos I Monofthalmos tappoi Mithridateen isän noin vuonna 302 eaa. Mithridates pakeni tuolloin itään Kioksesta ja saapui kuuden toverinsa kanssa Paflagoniaan ja sieltä edelleen Amasiaan Pontokseen. pontoslainen ajanlasku alkoi vuodesta 297 eaa. Tämä vuosi saattaa olla sama jolloin Mithridates saapui Amasiaan. Sen jälkeen kun Lysimakhos kärsi tappion Korupedionin taistelussa, Mithridates taisteli Seleukos I:ä vastaan ja saavutti itsenäisyyden. Vuonna 281/280 eaa. Mithridates julisti itsensä kuninkaaksi. Mithridateen kuningaskunta käsitti Paflagonian itäosan ja Kappadokian pohjoisosan. Vuonna 279 eaa. eräs Mithridateen poika valtasi Amastriksen rannikkokaupungin. Mithridates I:n seuraaja oli hänen poikansa Ariobarzanes.
Mithridates VI Celsuksen mainitsema vastamyrkky sisälsi muun muassa palsamipietaryrttiä, rohtokalmojuurta, akasian mehua, kardemummaa, anisruohoa, kuivattuja ruusun lehtiä, persiljaa, kassiakanelia, myrkkyraiheinää, pitkäpippuria, ambrapuiden pihkaa, olibaanihartsia, mirhaa, porkkanan siemeniä, balsamipuun pihkaa, lutukkaa, raparperin juurta ja sahramia.
Mithridates VI Mithridateen hovissa kuningasta verrattiin suuriin valloittajiin Aleksanteri Suureen ja Dionysokseen, vaikka hän ei henkilökohtaisesti osallistunutkaan Mustanmeren alueen valloituksiin. Mithradites oli myös välttänyt sotaa Roomaa vastaan. Roomalaiset eivät tuolloin olleet kovin kiinnostuneita Aasian alueistaan, koska he kävivät toisaalla Jugurthan sotaa ja Kimbrisotia.
Mithridates VI Cassiuksen armeija perääntyi Asian provinssiin, Fryygiassa sijaitsevaan Leontonkefalain linnoitukseen, jonne myös Nikomedes saapui. Nikomedes ja Cassius yrittivät harjoittaa heikosti koulutettuja joukkojaan, mutta antoivat lopulta periksi. Cassius ei ilmeisesti luottanut armeijansa kykyyn taistella, joten hän perääntyi joukkoineen Aigeianmeren rannikolle, mistä hän itse siirtyi Rodokselle. Myös roomalaisten laivasto perääntyi ja jätti Bosporinsalmen vapaaksi Mithridateen laivastolle. Mithridates johti armeijansa Bithyniaan ja valtasi sieltä käsin Fryygian, Mysian ja muut läheiset Roomalle kuuluneet alueet. Sitten hän lähetti upseerinsa ottamaan vastaan Lykian, Pamfylian ja Joonian antautumisen. Valloitus oli melko nopea, vain Kaariassa Mithridateen joukot kohtasivat jonkinlaista vastarintaa.
Mithridates VI Noin vuoden 89 eaa. syksyllä Rooman saapui tieto Mithridateen menestyksestä ja Rooman senaatti julisti sodan Mithridateelle. Todelliset vastatoimet kuitenkin myöhästyivät, koska liittolaissota oli vielä käynnissä. Lopulta konsuli Lucius Cornelius Sulla määrättiin tehtävään. Kesti kuitenkin yli vuoden, ennen kuin hän pääsi lähtemään.
Mithridates VI Historioitsija Florus kertoo Mithridateen yrittäneen tappaa itsensä myrkyllä, mutta epäonnistuttuaan tappaneen itsensä miekalla. Aulus Gellius mainitsee "Attikan öitä" -teoksessaan Mithridateen tehneen itsemurhan, kun taas Appianus kertoo Mithridateen yrittäneen ensin myrkkyjä, mutta epäonnistuttuaan pyytäneen erään kelttiläisen sotilaan tappamaan itsensä.
Kolkhis 700-luvulta eaa. lähtien Kolkhis kärsi kimmerialaisten ja skyyttien hyökkäyksistä. Maa oli Persian vaikutusvallan alla, vaikka akhaimenidit eivät onnistuneetkaan saamaan sitä hallintaansa. Kolkhis ei kuulunut Persian satraappikuntiin eikä ilmeisesti maksanut Persialle suojelurahaa, mutta lähetti kuitenkin sinne Herodotoksen mukaan säännöllisesti lahjoja. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Kolkhiin valloitti Pontoksen kuningas Mithridates VI, minkä jälkeen maa siirtyi Rooman hallintaan. Myöhemmin alueelle syntyi uusi Kolkhiin ja osia Pontoksesta käsittänyt valtakunta, jota kreikkalaiset kutsuivat Lazikaksi. Se otti valtionuskonnokseen kristinuskon vuonna 523. Bysantti ja sassanidien Persia taistelivat jatkuvasti valtion hallinnasta.
Mithridates VI Yllättäen Mithridates perääntyi Bithyniasta Rooman vaatimuksesta ja jopa teloitutti nukkehallitsijansa Sokrateen. Myös Tigranes perääntyi Kappadokiasta, kun Aquillius ja hänen kollegansa hyökkäsivät Asian provinssin joukoista kootun armeijan kanssa. Ajettuaan viholliset pois Bithyniasta ja Kappadokiasta roomalaiset alkoivat vaatia näiltä mailta korvausta sodan aiheuttamista kuluista ja entisten lainojen takaisinmaksua. Bithynian Nikomedeellä ja Kappadokian Ariobarzaneella ei kuitenkaan ollut varaa maksaa roomalaisten vaatimia summia, joten roomalainen toimikunta määräsi uudet liittolaisensa hyökkäämään Pontoksen ja Armenian kimppuun vaaditun summan kokoamiseksi. Ariobarzanes kieltäytyi, koska tiesi Kappadokian olevan liian heikko, mutta Nikomedes hyökkäsi vastahakoisesti Pontoksen kimppuun. Hänen joukkonsa tunkeutuivat aina Amastrikseen asti, ja hän sulki Bosporinsalmen Pontoksen liikenteeltä.
Mithridates II (Parthia) Idässä Mithridates kukisti skyytit ja ajoi heidät Oxus-joen taakse. Noin vuonna 115 eaa. Mithridateen luokse saapui Kiinan keisarin lähetystö. Hän sopi kiinalaisten kanssa kauppatavaroiden vapaasta kulusta Pathian valtakunnan läpi. Hallituskautensa aikana Mithridates yhtenäisti ja organisoi valtakuntaansa. Hänen kuolemansa jälkeen vuonna valtakunta vajosi sekasortoon ja valtaistuinriitoihin.
Ensimmäinen Mithridateen sota Vähän-Armenian ja Kolkhiksen valloituksen jälkeen Mithridates käänsi katseensa länteen, missä sijaitsivat Galatia, Paflagonia, Bithynian kuningaskunta ja roomalainen Asian provinssi. Vallanperimyskiistojen kourissa kamppailevat Galatia ja Paflagonia eivät pystyneet juurikaan puolustautumaan Pontosta vastaan, joten Mithridates valloitti pian Galatian ja jakoi Paflagonian Bithynian kuninkaan Nikomedes III:n kanssa. Tämän jälkeen vuonna 102 eaa. Nikomedes hyökkäsi Kappadokiaan miehittäen sen. Mithridates ei kuitenkaan hyväksynyt tätä ja hyökkäsi Kappadokiaan ajaen Nikomedeen joukot pois. Tästä seurasi vuosia kestänyt vallanperimystaistelu Nikomedeen ja Mithridateen välillä. Lopulta vuonna 97 eaa. Rooman senaatti määräsi molemmat kuninkaat vetämään joukkonsa pois Kappadokiasta ja Paflagoniasta. Mithridates ja Nikomedes tottelivat ja roomalaiset nostivat Lucius Cornelius Sullan johdolla Ariobarzaneksen Kappadokian kuninkaaksi vuonna 95 eaa.
Ptolemaios VI Kun Ptolemaios V kuoli vuonna 180 eaa., oli Ptolemaios VI vasta noin 12 vuoden ikäinen. Hän hallitsi aluksi äitinsä Kleopatra I:n kanssa. Kun Kleopatra I kuoli vuonna 176 eaa., meni hän naimisiin siskonsa Kleopatra II:n kanssa. Vuonna 170 eaa. seleukidien Antiokhos IV hyökkäsi Egyptiin. Vuonna 168 eaa. hän antoi kruunata itsensä Egyptin kuninkaaksi, mutta luopui kruunustaan Rooman senaatin määräyksestä. Tämän jälkeen Ptolemaios VI otti kanssahallitsijoikseen siskonsa Kleopatra II:n ja veljensä Ptolemaios VIII Fyskonin. Vuonna 164 eaa. Ptolemaios Fyskon syrjäytti hänet. Ptolemaios VI pakeni Roomaan jossa hän sai tukea, muun muassa Cato vanhemmalta. Aleksandrian asukkaat auttoivat hänet palaamaan valtaan vuonna 163 eaa. Ptolemaios VI kuoli vuonna 145 eaa. taistelussa seleukidien Aleksanteri Balasta vastaan.
Mithridates II (Pontos) Mithridates II () oli Pontoksen kuningas vuosina (noin) 250 eaa. - 189 eaa. Hänen isänsä oli Pontoksen kuningas Ariobarzanes. Mithridates II:n hallituskausi oli hyvin pitkä ja saattaa olla että kyseessä onkin kaksi eri kuningasta (Mithridates II ja Mithridates III). Mithridates II muodosti liiton Seleukos II:n kanssa ja meni naimisiin tämän siskon Laodiken kanssa. Mithridates sai lahjaksi Fryygian Maiorin Seleukokselta. Mithridates yritti vallata Sinopen kaupungin piirittämällä, mutta epäonnistui.
Ensimmäinen Mithridateen sota Roomassa monet eivät pitäneet rauhansopimuksen ehtoja tarpeeksi ankarina. Toisaalta oli käynyt selväksi, ettei Mithridateen armeijasta ollut vastusta Rooman legioonille. Jopa Fimbrian kuriton armeija oli kukistanut Mithridateen armeijan. Sulla jätti Aasiaan Lucius Licinius Murenan ja kaksi legioonaa. Parin vuoden sisällä Murena väitti, että Mithridates suunnitteli uutta sotaa. Ensimmäisen Mithridateen sodan jälkeen Mithridateen valtakunnassa puhkesi useita kapinoita. Mithridates aloitti tämän takia sotilaiden värväämisen. Murena uskoi Mithridateen aikovan aloittaa uuden sodan Roomaa vastaan ja hyökkäsi Pontoksen kimppuun. Toisessa Mithridateen sodassa Mithridates kukisti aluksi Murenan joukota, mutta Sulla - joka oli noussut Rooman yksinvaltijaksi - määräsi Mithridateen lopettamaan sotatoimet. Mithridates oli kukistanut Murenan joukot ja palauttanut maineensa. Vuosian 83 eaa.–80 eaa. Mithridates kukisti kapinoita Mustanmeren alueella.
Ptolemaios XII Aluksi Ptolemaios XII hallitsi sisarensa Kleopatra VI Tryfainan ja vaimonsa Kleopatra V Tryfainan kanssa, mutta Kleopatra VI:sta ei ole enää vuoden 69 eaa. jälkeen mitään merkintöjä aikakirjoissa.
Alfonso VI (León) Huolimatta lukuisista avioliitoistaan Alfonso VI:lla ei ollut laillista miespuolista perijää. Hänen tyttärensä Urraca saattoi laillisesti nousta valtaan yhdessä miehensä Burgundin Raymondin kanssa. Raymond oli tullut maahan serkkunsa herttua Odon joukkojen mukana auttamaan Zallaqan taistelussa. Muiden palatessa takaisin Ranskaan hän oli jäänyt Espanjaan ja nainut Urracan 1091. Muutama vuosi tämän jälkeen Alfonso VI antoi Galician Urracalle ja Raymondille ja Raymond hallitsi aluetta varakuninkaana.
Ensimmäinen Mithridateen sota Mithridates oli täpärän pelastautumisensa jälkeen valmis rauhaan. Mithridates lähetti Arkhelaioksen Sullan luokse neuvottelemaan. Sulla ja Mithridates tapasivat lopulta Dardanoksessa vuonna 85 eaa. Rauhansopimuksen mukaan Mithridates maksoi 2000 talenttia korvauksia. Hän joutui myös luopumaan osasta Paflagoniasta. Bithynian ja Kappadokian kuninkaat saivat kuningaskuntansa takaisin. Mithridates sai pitää Pontoksen ja Mustanmeren valtakuntansa. Rauhanehdot olivat Mithridateelle suotuisat, koska Sullalla oli suurempia ongelmia lännessä. Hänen vastustajansa Marius oli päässyt valtaan Roomassa. Fimbrian maaseutua ryöstelleet joukot antautuivat, kun Sullan armeija lähestyi heitä. Fimbria teki itsemurhan joukkojensa jätettyä hänet. Sulla palkitsi Mithridatesta vastustaneita kaupunkeja, kuten Rodosta ja Khiosta, sekä julisti nämä "Rooman kansa ystäviksi". Muut kaupungit maksaa korvauksia, ja Sulla asetti niihin varuskuntia. Mithridateen vapauttamat orjat määrättiin palaamaan omistajiensa luokse. Kaupungit, jotka vastustivat Sullaa, rankaistiin ankarasti. Kaupungin muureja purettiin ja asukkaita myytiin orjuuteen. Sulla määräsi myös 20 000 talentin pakkoveron maksettavaksi.
Mithridates VI Osapuilleen samaan aikaan sotatoimien kanssa Mithridateen lähetystö saapui Roomaan, ja sen sanottiin yrittäneen lahjoa senaattoreita hyväksymään Paflagonian ja Galatian valtaukset. Myös Nikomedes ja Laodike olivat yrittäneet saada Roomasta tukea sille, että he saisivat Kappadokian hallintaansa. Konsuli Gaius Marius kiinnostui pian Vähän-Aasian tapahtumista ja matkusti Asiaan vuonna 99 eaa. tai 98 eaa. Hänen kerrotaan sanoneen Mithridateelle, että tämän tuli joko olla roomalaisia mahtavampi tai totella heitä.
Ensimmäinen Mithridateen sota Roomalaisten vaatimukset liittolaisiaan kohtaa osoittautuivat kohtalokkaiksi. Roomalaiset luulivat, että Mithridates pelkäsi Rooman valtaa, olihan hän jo kahdenkymmenen vuoden ajan välttänyt konfliktia Rooman kanssa. Tämä oli kuitenkin viimeinen kerta, kun Mithridates perääntyi Rooman vaatimusten edessä. Mithridates lähetti neuvottelijansa Pelopidaan roomalaisen luokse valittamaan Nikomedeksen hyökkäyksestä. Mithridates lähetti poikansa Ariaratheen Kappadokiaan sen jälkeen, kun roomalaiset tyrmäsivät Mithridateen valitukset. Ariaratheen ajettua Ariobarzaneksen Kappadokiasta Pelopidas saapui taas roomalaisten luokse. Pelopidas luetteli roomalaisille kaikki Pontoksen alueet ja liittolaiset. Hän vihjasi myös, että Rooman omat alueet Asia, Akhaia ja Africa saattaisivat olla vaarassa. Aquillius ja hänen kumppaninsa tulkitsivat tämä sodanjulistukseksi. Ensimmäinen Mithridateen sota oli näin alkanut vuonna 89 eaa. ilman että Rooman kansa tai senaatti oli sen hyväksynyt.
Juhana VI Juhana VI nousi Portugalin kuninkaaksi vuonna 1816 ja palasi Portugaliin vuonna 1821. Hän hallitsi myös Brasiliaa siihen saakka, kunnes sille myönnettiin itsenäisyys vuonna 1825. Kun Juhana VI kuoli vuonna 1826, häntä seurasi hänen poikansa Pietari IV, joka oli myös Brasilian keisari nimellä Dom Pedro I.
Mithridates VI Yksi tärkeimmistä kaupungeista, jotka vielä vastustivat Mithridatesta, oli rikas Rodoksen kaupunki. Rodoksen piiritys alkoi vuoden 88 eaa. lopulla. Rodoslaisten kerrotaan varustaneen kaupunkinsa erilaisin sotakonein, ja Mithridateskin antoi rakentaa valtavan sotakoneen, jonka nimi oli "sambuca", mutta se romahti omasta painostaan. Rodoslaisten voimakas laivasto torjui lopulta Mithridateen valtausyrityksen. Myös Pataran kaupungin piiritys Lyykiassa epäonnistui. Epäonnistuneet piiritykset himmensivät jonkin verran Mithridateen mainetta.
Ensimmäinen Mithridateen sota Tämän jälkeen Mithridates solmi Armenian kuninkaan Tigranes I:n kanssa liittolaissopimuksen, jolloin Tigranes otti vaimokseen Mithridateen tyttären Kleopatran. Vuonna 94 eaa. Bithynian kuningas Nikomedes kuoli ja Mithridates pystyi liittämään Bithynian kuningaskuntaansa. Laillinen perijä Nikomedes IV karkotettiin ja Mithridates asetti Bithynian valtaan Nikomedeen velipuolen Sokrates Khrestoksen, joka oli kuitenkin pelkkä nukkehallitsija. Samaan aikaan Armenian Tigranes hyökkäsi Kappadokiaan ja valloitti sen. Rooman senaatti ei hyväksynyt tätä, ja se lähettikin vuonna 90 eaa. Manius Aquilliuksen Vähään-Aasiaan palauttamaan Nikomedeen ja Ariobarzaneksen valtaan.
Mirdat V Mirdat V (, nimen latinisoitu muoto "Mithridates") oli Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-dynastiasta. Hän hallitsi keskiaikaisen georgialaisen kirjallisen perinteen mukaan 12 vuoden ajan vuosina 435–447 (per Cyril Toumanoff).
Mehmed VI Mehmed VI, oikealta nimeltään Mehmed Vahdettin tai Mehmed Vahideddin, (14. tammikuuta, 1861 – 16. toukokuuta, 1926) oli Turkin viimeinen sulttaani, joka hallitsi vuosina 1918–1922.
Paflagonia Herodotoksen mukaan Kroisos valtasi Paflagonian ja myöhemmin sen valtasi Persian valtakunta. Vuonna 480 eaa paflagonialaiset lähettivät joukkoja Kserkses I:n sotaretkelle Kreikkaan. Ksenofonin mukaan Paflagoniaa hallitsi oma ruhtinas eikä se ollut suoraan minkään satraapin alainen. Aleksanteri Suuren valloitusten jälkeen diadokit jakoivat valtakunnan keskenään ja Paflagonia joutui Mysian ja Kappadokian kanssa Eumenekselle. Paflagonia pysyi kuitenkin miltei itsenäisenä siihen asti kun Pontoksen hallitsijat valtasivat sen 200-luvulla eaa. Paflagonia pysyi Pontoksen vallassa aina Mithridates VI:n kukistumiseen vuonna 65 eaa.
Mithridates VI Roomalaiset kokosivat Mithridatesta vastaan kolme armeijaa. Jokaisen armeijan vahvuuden kerrottiin olleen 40 000 miestä, joista vain pieni osa oli Rooman kansalaisia. Nikomedeellä oli puolestaan 50 000 sotilasta jalkaväessä ja 6000 ratsumiestä. Nämä armeijat asettuivat puolustusasemiin Pontoksesta Asiaan ja Bithyniaan johtavien neljän tien suuntaan. Aquilliuksen johtama armeija vartioi Bithynian rajaa, ja Nikomedes oli joukkoineen itäisessä Paflagoniassa. Gaius Cassius vartioi Galatian ja Quintus Oppius Kappadokian rajaa.
Mithridates I (Pontos) Mithridates I Ktistes ("Perustaja") oli Pontoksen ensimmäinen kuningas vuosina 280 eaa.. Mithridates I:n isän oli Mithridates Kioslainen, jonka isä puolestaan oli Bithynian länsipuolella sijainneen pienen Kioksen hallitsija Ariobarzanes (noin 362 eaa. – 337 eaa.)
Mithridates V Mithridates V peri myös osan Paflagoniasta sen kuninkaalta. Myös Galatia liitettiin Pontokseen. Mithridates antoi tyttärensä Laodiken vaimoksi Kappadokian kuninkaalle Ariarathes VI:lle.
Amazasp I Amazasp I () oli Iberian (eli Georgian itäosan Kartlin) kuningas, joka hallitsi varhaiskeskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan toisella vuosisadalla. Professori Cyril Toumanoff on ehdottanut vuosia 106–116 hänen valtakautensa ajankohdaksi. Toumanoff pitää häntä Mithridates I:n poikana ja seuraajana. Mithridateen tiedetään epigrafisen materiaalin perusteella olleen Rooman liittolainen.
Parsman VI Parsman VI (, nimi joskus latinisoitu muotoon "Pharasmanes") oli vuonna 561 Iberian (paikallisesti Kartlin eli itäisen Georgian) kuningas Khosroiani-hallitsijasuvusta. Hänen valtakautensa pituutta ei tunneta. Kuninkaan valta oli hänen aikanaan suureksi osaksi nimellistä, sillä Iberiaa hallitsi sassanidien valtakunta.
Ensimmäinen Mithridateen sota Vähän-Aasian itäosassa ja Mustanmeren rannalla sijainnut Pontoksen kuningaskunta oli perustettu 200-luvun eaa. alussa. Pontoksen kuninkaat olivat jo kauan haaveilleet valtakuntansa laajentamisesta koko Vähän-Aasian niemimaalle. Vasta vuonna 120 eaa. valtaan noussut Mithridates VI Suuri laajensi kuningaskuntaansa ympäri Mustanmeren rantoja. Vuoteen 107 eaa. mennessä Mithridateen kuningaskunta ulottui nykyisen Krimin alueella sijainneen Bosporin kuningaskunnan alueelle, kun Bosporin entinen kuningas Pairisades V testamenttasi kuningaskuntansa Pontokselle kiitokseksi skyyttejä vastaan käydystä sodasta.
Rooman valtakunta Orjat nousivat jälleen kapinaan 73 eaa. Spartacuksen johdolla kolmannessa orjakapinassa. Spartacuksen joukot löivät monta legioonaa ennen häviötään Crassukselle. Kapinan seurauksena 6000 orjaa ristiinnaulittiin Via Appian varrelle. Vuonna 91 eaa. lähes koko Italia kapinoi, ja se rauhoitettiin vain antamalla kaikille Pojoen eteläpuolisille asukkaille kansalaisuus. Samaan aikaan Pontoksen kuningas Mithridates VI valtasi Bithynian, ja häntä kukistamaan lähetetty sotapäällikkö Sulla marssikin Roomaan legioonien kanssa julistaen itsensä diktaattoriksi. Sullan jäätyä eläkkeelle 79 eaa. tasavalta palautettiin.
Mikael VI Mikael VI Stratiotikos hallitsi Bysantin keisarina 1056—1057. Ennen kuolemaansa keisarinna Theodora valitsi seuraajakseen Mikaelin. Aateliset eivät pitäneet Mikaelista ja yhdessä erään upseerin, Isaak Komnenoksen, kanssa he aloittivat kapinan. Mikael lyötiin Fryygiassa käydyssä taistelussa ja hänet syrjäytettiin vuonna 1057. Mikael vietti loput elämästään luostarissa.
Kardinaali Esimerkkinä paavien harjoittamasta nepotismista kardinaalinimitysten suhteen voidaan pitää 1400-luvulla hallineen paavi Calixtus III:n toimintaa. Borgian perheeseen kuulunut paavi Calixtus III teki kahdesta veljenpojastaan kardinaalin. Toisesta nepotistisesti nimitetystä kardinaalista tuli myöhemmin Aleksanteri VI. Aleksanteri VI tuli myöhemmin tunnetuksi yhtenä historian huonomaineisimpana paavina, ja hänen aikanaan paavius oli selvässä alennustilassa. Paavi Aleksanteri VI harjoitti itsekin nepotismia, ja hän jopa suunnitteli Kirkkovaltion antamista pojalleen. Aleksanteri VI nosti myös rakastajattarensa veljen Alessandro Farnesen kardinaaliksi, ja tästä tuli myöhemmin paavi Paavali III. Paavali III jatkoi perinteitä valitsemalla kaksi veljenpoikaa – iältään 14 ja 16 vuotta – kardinaaleiksi.
Venäjän keisarikunta Anna adoptoi sisarensa Katariinan tyttären Anna Leopoldnovnan kahdeksanviikkoisen pojan. Keisarinna Anna itse kuoli jo muutaman viikon kuluttua 28. lokakuuta 1740, ja nelikuinen Iivana VI (1740–1764) (hallitsi 1740–1741) nousi valtaistuimelle. Sijaishallitsijaksi Anna oli määrännyt Kuurinmaan herttuan Ernst Johann von Bironin (1690–1772), jota venäläiset inhosivat, ja Anna Leopoldovna syöksi hänet vallasta marraskuussa. Joulukuussa 1741 Pietari Suuren tytär Jelizaveta Petrovna (1709–1762) kaappasi vallan kaartin suosiollisella avustuksella ja nousi valtaistuimelle hallitsijanimellä Elisabet (hallitsi 1741–1762). Iivana VI suljettiin vankilaan, jossa hän eli koko loppuikänsä.
Mithridates Mithridates tai Mithradates on ollut useiden hallitsijoiden ja muidenkin henkilöiden nimi. Nimi on johdettu Mithra-jumalan nimestä.
Ensimmäinen Mithridateen sota Erityisen suosittu hän oli niissä kaupungeissa, jotka olivat joutuneet maksamaan veroa Roomalla tai jotka olivat velkaantuneet roomalaisille. Kasvattaakseen suosiotaan Mithridates ilmoitti, ettei näillä alueilla tarvitsisi maksaa veroja seuraavan viiden vuoden ajan. Hän antoi myös anteeksi kaikki lainat, niin valtioiden kun yksityistenkin. Mithridates saattoi käyttäytyä näin anteliaasti, koska hänellä oli kaikki rikkaan Bithynian varat. Mithridates nimitti myös satraappeja hallinnoimaan valtaamiaan alueitaan.
Kaarle VI (Ranska) Kaarle kuoli vuonna 1422 Pariisissa ja hänet haudattiin vaimonsa Baijerin Isabellan kanssa Saint Denisin basilikaan. Hänen seuraajakseen kohosi lopulta hänen poikansa Kaarle VII. Kohtalon ivaa oli, että hänen tyttärensä Katariinan kautta Kaarlen sairaus siirtyi Henrik VI:nteen, Katariinan ja Henrik V:n poikaan, jonka kyvyttömyys hallita oli yksi osatekijä ruusujen sodan syttymiseen. Vaikka Henrik myöhemmin tuli järkiinsä, hän oli sen jälkeen käytännössä jo hävinnyt Englannin kruunun.
Ensimmäinen Mithridateen sota Mithridates johti nyt itse armeijansa Bithyniaan ja valtasi sieltä käsin Fryygian, Mysian ja muut läheiset Roomalle kuuluneet alueet. Mithridates lähetti upseerinsa ottamaan vastaan Lykian, Pamfylian ja Joonian antautumisen. Valloitus tapahtui melko nopeasti. Vain Kaariassa Mithridateen joukot kohtasivat jonkinlaista vastarintaa. Oppius oli perääntynyt Laodikeian kaupunkiin. Mithridates hyökkäsi kaupunkia vastaan, mutta lupasi sen asukkaille armahduksen, jos he luovuttaisivat Oppiuksen hänelle. Laodikealaiset suostuivat ja vangitsivat Oppiuksen. Mithridates piti Oppiusta jonkin aikaa mukanaan vankina, mutta päästi tämän pian vapaaksi. Aquillius yritti puolestaan paeta Lesboksen saarelle, mutta saaren asukkaat luovuttivat hänet Mithridateelle, joka antoi aluksi sitoa hänet aasiin ja antoi julkisesti pilkata häntä. Lopulta Aquillius vietiin Pergamoniin, jossa hänet teloitettiin kaatamalla sulatettua kultaa hänen kurkkuunsa.
Mithridates IV (Pontos) Mithridates IV Filopator Filadelfos (, noin 159 eaa. – noin 151/150 eaa.) oli antiikinaikainen Pontoksen kuningas. Hän oli luultavasti edeltäjänsä Farnakes I:n nuorempi veli. Hänen lyhyen hallituskautensa aikana Pontos kukoisti. Mithridates IV vältti konfliktia Rooman kanssa. Hänet mainitaan Rooman Capitoliumilta löytyneessä piirtokirjoituksessa Rooman kansan liittolaisena. Mithridateen kerrotaan myös auttaneen Pergamonin Attalos II:ta sodassa Bithynian Prusias II:ta vastaan vuonna 155/154 eaa.
Reggae OK Reggae OK on Riki Sorsan vuonna 1981 esittämä kappale, jonka sävelsi Jim Pembroke ja sanoitti Olli Ojala. Kappale oli Sorsan ensimmäinen suomenkielinen hitti. Se edusti Suomea Euroviisuissa vuonna 1981. Kappale sai 27 pistettä ja sijoittui 20 kilpailijan joukossa kuudenneksitoista.
Riki Sorsa Esko Richard ”Riki” Sorsa (26. joulukuuta 1952 Helsinki – 10. toukokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen laulaja. Hänet tunnettiin hiteistään ”Reggae OK” (Suomen Euroviisu-edustuskappale vuodelta 1981), ”Muuttohaukka”, ”Haaveissa vainko oot mun”, ”Joki” ja ”Myrskyn silmä”.
Jim Pembroke Jim Pembroke on säveltänyt, sanoittanut ja laulanut monien Suomen kärkikastin artistien levyillä. Pembroke on säveltänyt Suomea Euroviisuissa edustaneet kappaleet Riki Sorsan "Reggae OK" (1981) ja Kojon "Nuku pommiin" (1982). 1970-luvun lopulla Pembroke myös kirjoitti Remu Aaltosen pyynnöstä Hurriganesille sanoituksia ja sävellyksiä. Jim oli toisinaan myös yhtyeen keikoilla mukana pianistina. Hän laulaa yhtyeen "Jailbird"-albumilla yhden kappaleen.