mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Norfolkinsaarenkottarainen Norfolkinsaarenkottarainen ("Aplonis fusca") on sukupuuttoon kuollut, kottaraisten heimoon kuulunut varpuslintu.
Réunioninkottarainen Reunioninkottarainen ("Fregilupus varius") on sukupuuttoon kuollut, kottaraisten heimoon kuulunut varpuslintu.
Rubidgea Rubidgea on sukupuuttoon kuollut Gorgonopsiaan kuuluva terapsidisuku, joka eli myöhäisellä permikaudella.
Lobopodia Lobopodia on sukupuuttoon kuollut eläinkunnan pääjakso, josta ovat kehittyneet niveljalkaiset.
Ne ovat kehittyneet käsnäjalkaisista.
Intianjättiorava Intianjättiläisoravalla on neljä alalajia, joista yksi – "Ratufa indica dealbata" – on kuollut sukupuuttoon.
Pikkukoapeippo Pikkukoapeippo ("Rhodacanthis flaviceps") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Isoamakihi Isoamakihi ("Viridonia sagittirostris") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Pikkuakialoa Pikkuakialoa ("Akialoa obscura") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Molokainkiipijä Molokainkiipijä ("Paroreomyza flammea") on sukupuuttoon kuollut peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Ursavus elmensis Sarastuskarhu eli alkukarhu ("Ursavus elmensis") on sukupuuttoon kuollut karhulaji.
Zygosaurus Zygosaurus on sukupuuttoon kuollut panssarisammakoiden suku, joka eli permikauden keskivaiheilla Venäjällä.
Diplocaulus Diplocaulus on sukupuuttoon kuollut sammakkoeläin permikaudelta. Se oli pisimmillään 1,3 metriä pitkä.
Pseudomys glaucus Pseudomys glaucus on sukupuuttoon kuollut hiirilaji, jota tavattiin Australiassa Queenslandissa ja Uuden Etelä-Walesin pohjoisosissa. Laji tunnetaan kolmesta näytteestä, eikä siitä etsinnöistä huolimatta ole tehty havaintoja vuoden 1956 jälkeen. Sukupuuton syytä ei tiedetä, mutta se johtui luultavasti elinympäristöjen tuhoutumisesta ja saalistuksesta. Lajin elinympäristöä ja ekologiaa ei tunneta.
Carolinanaratti Carolinanaratti eli vanhalta nimeltään carolinanpapukaija ("Conuropsis carolinensis") oli pohjoisamerikkalainen papukaijalaji, joka on kuollut sukupuuttoon. Se oli Conuropsis-suvun ainoa edustaja. Laji oli Yhdysvalloissa ainoa alkuperäinen papukaijalaji. Se esiintyi siellä erittäin runsaina parvina ja saattoi tuhota satoa maanviljelyksillä. Muuttokyyhkyn tapaan carolinanaratti kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Alopekis Karvapeite on hyvänlaatuista, ja se on helppo harjata. Peitinkarva on kovaa ja pehmeää, ja pohjavilla pehmeää ja tiivistä. Kaksikerroksinen karvapeite on lyhyttä ja pehmeää. Karva on keskipitkää, maksimissaan 5 cm pitkää, ja ihonmyötäistä. Joskus se on hieman aaltoilevaa mutta sen pitäisi tuntua aina silkkiseltä.
On kolme eri muunnosta: lyhyt-, karkea- ja pitkäkarvainen. Pitkäkarvainen tunnetaan joskus nimellä "balkaninterrieri", ja se sekoitetaan usein virheellisesti miletoksenkoiraan. Karkeakarvainen muunnos on erittäin harvinainen ja pitkäkarvainen on eräiden lähteiden mukaan jo sukupuuttoon kuollut - täten ns. pitkäkarvaiset yksilöt joita vielä tapaa saattavat itse asiassa olla miletoksenkoiria eivätkä puhdasrotuisia alopekiksia. Aiemmin oli olemassa neljäskin muunnos, karvaton alopekis, mutta se on ollut jo pitkään sukupuuttoon kuollut.
Aizunkoira Aizunkoira on sukupuuttoon kuollut japanilainen koirarotu, joka oli kotoisin Aizun alueelta Fukushiman prefektuurista.
Gallowayponi Gallowayponi on sukupuuttoon kuollut Skotlannista kotoisin ollut ponirotu. Sitä arvostettiin nopeana ja varmajalkaisena matkaponina.
Strellufinajokoira Strellufinajokoira ("Strellufstöver") on sukupuuttoon kuollut tanskalainen koirarotu, joka on nykyisin sulautunut yhteen dreeverin kanssa.
Gorgodon Gorgodon on sukupuuttoon kuollut synapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji "Gorgodon minutus".
Normand-poitevin Normand-poitevin on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se oli aiemmin FCI:n hyväksymä.
Artésien-normand Artésien-normand on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se oli aiemmin FCI:n hyväksymä.
Choristodera Choristodera (joskus ”champsosaurit”) on sukupuuttoon kuollut osittain vedessä eläneiden matelijoiden lahko.
Berycopsis Berycopsis on sukupuuttoon kuollut partakalojen suku myöhäiseltä liitukaudelta. Fossiileja on löydetty Englannista.
Sphenocoelus Sphenocoelus on sukupuuttoon kuollut sorkkaeläinten suku, joka eli Pohjois-Amerikassa myöhäisellä eoseenilla.
Silmälasit Silmälasit keksittiin Pohjois-Italiassa todennäköisesti 1280-luvulla. Alkuperäiseksi keksijäksi on useissa lähteissä väitetty Salvino D’Armatea, mutta tämä tieto on osoitettu vääräksi, ja alkuperäinen keksijä on jäänyt tuntemattomaksi. Arabeilla saattoi olla suurennuslaseja jo 1100-luvulla. Keisari Neron kerrotaan käyttäneen smaragdia gladiaattorikisojen seuraamiseen ajanlaskun alussa.
1100-luvun renessanssi 1100- ja 1200-luvun aikana Euroopassa nähtiin suuri nousu uusien keksintöjen määrässä. Nämä keksinnöt vaikuttivat muun muassa tuotantoon ja sitä kautta talouskasvuun. Alle sadassa vuodessa keksittiin ja sovellettiin enemmän uusia asioita kun edeltävän tuhannen vuoden aikana. Näihin kuuluivat muun muassa painaminen, ruuti, astrolabi, silmälasit, parempi kello ja paremmat laivat. Nämä mahdollistivat osaltaan löytöretket.
Silmälasit Silmälasit ovat kehyksen ja linssien, tai vain linssien ja sankojen muodostama optinen apulaite, jota pidetään silmien edessä. Joskus silmälaseja pidetään ainoastaan esteettisistä syistä, mutta normaalisti silmälasien tehtävä on auttaa taittovikaista henkilöä näkemään paremmin. Silmälaseja käytetään myös mykiöleikkausten jälkitiloissa ja harmaakaihin yhteydessä.
Silmälasit Silmälasin linssit voivat olla itsestään tummuvat, jolloin ne tummuvat UV-säteilyn vaikutuksesta ja vaalenevat jälleen siirryttäessä pimeämpään. Tällöin linssit sisältävät jotakin hopeahalogenoidia, kuten hopeabromidia. Tällaisia silmälasin linssejä nimitetään fototrooppisiksi linsseiksi.
Silmälasit Taittovikaa korjaavia silmälaseja kutsutaan usein plus- ja miinuslaseiksi. Pluslaseja, jotka auttavat näkemään lähelle, kutsutaan myös lukulaseiksi ja niiden tarve liittyy usein ikääntymiseen. Miinuslaseilla puolestaan korjataan likinäköisyyttä eli parannetaan kauas näkemistä. Silmälasien linssit voivat myös olla kaksitehoiset, jolloin linssin ylempi osa parantaa kauas näkemistä, alempi lähelle näkemistä. Hajataittoisuutta hoidetaan sylinterilaseilla, joiden kaarevuussäde on eri suunnista erilainen. Myös karsastusta voidaan tarvittaessa hoitaa silmälaseilla, joihin hiotaan prismakorjaus.
Likinäköisyys Kimmoisan mykiön taittovoiman täytyy lisääntyä, kun silmä mukautuu (akkommodaatio) katsomaan lähietäisyydelle. Iän myötä mykiön muovautuvuus vähenee. Ikänäköisyyden (presbyopia) vuoksi lukeminen ilman silmälaseja käy työlääksi ja lopulta mahdottomaksi. Ikänäköisyyden oireet – silmien väsyminen ja kirveleminen sekä näön sumeneminen lähityössä – ilmaantuvat 45 vuoden iässä. Lukuetäisyyden pidentäminen vähentää oireita. Ikänäköisyyden oireet lisääntyvät ja lähilisän voimakkuus kasvaa noin 65 vuoden ikään asti. Sopivasti likitaittoinen voi lukea ilman silmälaseja minkä hyvänsä ikäisenä. Taittovika voidaan korjata useimmin silmälaseilla, piilolinsseillä tai laserleikkauksella. Jos henkilö on likinäköinen, hän tarvitsee silmälasit, joissa on koverat linssit, kun taas kaukotaittoiset tarvitsevat kuperat linssit. Likinäköisillä ihmisillä kuva muodostuu verkkokalvon eteen, pitkänäköisillä taas verkkokalvon taakse.
Lornjetti Lornjetti () on sangattomat silmälasit, jota pidellään kädellä silmien edessä sen sivussa olevan varren avulla. Se oli entisaikaan suosittu asuste, jota pidettiin tyylikkäämpänä kuin tavallisia silmälaseja.
Silmälasit Silmälasien voimakkuus ilmaistaan dioptrioina. Dioptriluku kertoo kuinka kaukana linssistä sen polttopiste on. Miinuslasit ovat koveria ja niiden valepolttopiste on linssin edessä. Pluslasit ovat kuperia ja niiden polttopiste on linssin takana.
Silmälasit Aiemmin silmälasien linssit tehtiin lasista, mutta nykyään ne tehdään pääosin muovista. Muovilinsseillä on useita etuja lasisiin verrattuna: ne ovat esimerkiksi kevyempiä eivätkä rikkoonnu yhtä helposti.
Silmälasit Näköä parantavien silmälasien lisäksi on olemassa häikäisyltä suojaavia aurinkolaseja sekä silmiä suojaavia suojalaseja työ- ja harrastekäyttöön. Suojaavat lasit voidaan varustaa vahvuuksilla, jolloin ne korjaavat samalla taittovikaa.
Optometristi 1800-luvulla silmälaseja tekivät ensin kiertävät linssinhiojat ja instrumenttimaakarit, jotka kaupustelivat myös ilmapuntareita, kaukoputkia ja suurennuslaseja. Sitten silmälasien teko siirtyi kelloseppien ammattikunnalle, jotka pitivät tarjolla yleisimpiä virheitä korjaavia valmissilmälaseja mutteivät välttämättä kyenneet räätälöimään linssejä asiakkaan tarpeen mukaan. Osa kellosepistä kuitenkin vähitellen kouluttautui "kelloseppäoptikoksi" ja hankki laitteet silmälasien räätälöintiin. Tehtävään opiskeltiin ammattikuntalaitoksen menetelmällä, jossa saattoi suorittaa kisällin tutkinnon neljän vuoden opissa olon jälkeen. Kisällin tutkinto oikeutti saamaan pohjoismaisen optikkokirjan, joka antoi pätevyyden muissakin Pohjoismaissa.
Eikä yksikään pelastunut Kun Wargrave on heittänyt pullopostin mereen, hän meni takaisin huoneeseensa, ja ampui itsensä: hänen silmälaseissaan on joustava nauha, jonka hän kiersi ovenkahvan ympäri ja sitten höllästi aseeseen ja silmälasit hän asetti alleen. Asetta hän piti nenäliinassa (jotta Veran sormenjäljet säilyisivät) ja laukauksen jälkeen hän kätensä putoaisi sivulle, joustava nauha sinkoaisi aseen ovelle ja nauha palautuisi silmälaseihin, jotka ovat Wargraven ruumiin alla. Lattialle pudonnutta nenäliinaa kukaan ei huomaisi.
"Eikä yksikään pelastunut" -romaania pidetään yleisesti yhtenä Christien parhaimmista teoksista. Se valittiin vuonna 2015 kansainvälisessä äänestyksessä Christien salapoliisiromaaneista parhaaksi.
Silmälasihaahka Silmälasihaahka on hiukan haahkaa pienempi, 52–57 cm pitkä. Koiras on huomiota herättävä kirjavassa höyhenpeitteessään: selkä on valkea, vartalo muuten musta ja pää kellanvihreä valkeita "silmälaseja" lukuun ottamatta. 
Naaras on sorsalintujen tapaan ruskeansävyinen mutta selvästi haahkan muotoinen, ja sen silmälasit erottuvat muuta höyhenpeitettä vaaleampina.
Peter Griffin Peter on Lois Griffinin aviomies ja Meg, Chris ja Stewie Griffinin isä. Hänellä on myös Brian-niminen koira. Peter on noin 42-vuotias, ylipainoinen, silmälasit omistava, ruskeahiuksinen, perinteinen amerikkalainen mies. Peter on todistetusti jälkeenjäänyt, eikä juurikaan ajattele tekemisiään ja tekee hetken mielenjohteesta vähintäänkin kyseenalaisia päätöksiä. Vaikka hän osoittaa joissakin jaksoissa äärimmäistä tyhmyyttä, tämä on tarpeen tullen hyvinkin älykäs ja tunteellinen. Peter rakastaa perhettään ja onkin valmis tekemään mitä vain heidän vuoksensa, vaikka on toisinaan tokaissut esim. vihaavansa lapsiaan. Suurin osa vitseistä Peterissä pyörivät tämän tyhmyyden ympärillä. Hänellä on usein hyvin erikoisia tempauksia, jotka usein näytetään niin sanotusti "cutaway gageina". Lois menettää usein hermonsa Peterin temppuihin. Peterin lapsellisuudesta kertoo myös perheensisäiset asiat, kuten Megin syrjiminen. Sarjan yksi toistuvimmista vakiovitseistä onkin se, kun Peter pieraisee Megin naamalle spontaanisti. Peter nähdään myös usein itkemässä milloin mistäkin, kuten eksyessään ruokakauppaan ja oltuaan eturauhastutkimuksissa.
3D-televisio Passiivitekniikan etuna on kuvan suurempi kirkkaus ja lasien edullisuus ja keveys; tosin uusimmat aktiivilasitkin ovat nykyisin jo varsin kevyitä. Silti on aina mahdollista tehdä kevyemmät passiivilasit kuin aktiivilasit. Passiivilaseja on saatavana myös silmälasien päälle laitettavina klipseinä, kuten tavallisia aurinkolasejakin, mikä on etenkin silmälasien käyttäjille merkittävä etu. Passiivilasien hinta alkaa noin 10 eurosta ylöspäin.
Aurinkolasit Silmälasien tavoin myös aurinkolaseihin on mahdollisuus saada vahvuudet, jolloin ne korjaavat taittovian kuten silmälasitkin. Monet aurinkolasit ovat tyyliteltyjä ja toimivat silmien suojaamisen lisäksi myös koristeena. Osa laseista on valmistettu niin kestäviksi, että ne suojaavat silmää myös iskuilta. Naisille ja miehille on omia aurinkolasejaan, mutta useat mallit sopivat tyyliltään molemmille. Aurinkolasien linsseissä on eroja. Niitä on eri värisiä ja jotkut ovat niin sanotut peililinssit, eli ne toimivat ulkopuolelta katsottaessa peileinä, eikä läpi pysty näkemään. Sisäpuolelta katsottaessa peili-ominaisuutta ei huomaa.
Specsavers Specsaversin ajatuksena on tuottaa näönhuoltoa edullisesti. Edulliset hinnat on mahdollistettu suurella tuotantokoolla ja tilausmäärillä. Suomessa silmälasien keskihinta on pudonnut 12 prosentilla Specsaversin tulon jälkeen.
”Valitse 2 maksa 1” -konsepti on käytössä kaikissa Specsaversin liikkeissä. TNS Gallupin vuonna 2009 teettämän tutkimuksen mukaan kaksi kolmasosaa kokeekin silmälasit nykyään entistä enemmän asusteeksi. Specsaversin kehysmerkkejä ovat Tommy Hilfiger, Osiris, Red or Dead, Ben Sherman, Austin Reed, Missoni, Quiksilver, Jasper Conran, Bench, Jaguar ja FCUK.
Ikänäkö Ikänäkö kehittyy yleensä noin 45 ikävuoden jälkeen, ja silmälasien linssejä on vahvennettava säännöllisesti, kunnes ikänäkö vakiintuu suunnilleen 60–65 vuoden iässä. Ikänäkö korjataan silmälaseilla tai leikkauksella. Ikänäköä ilmenee myös likinäköisillä, joilla se korjataan pienentämällä linssien miinusta, jolloin likinäköinen tarvitsee kahdet lasit: lukulasit pienemmällä miinuksella ja normaalit miinuslasit tai vaihtoehtoisesti moniteholinsseillä varustetut lasit. Laseissa voi myös olla toinen linssi lähinäköä ja toinen kauas katsomista varten. Likinäköisillä lähinäkö voi myös parantua niin, ettei lukulaseja tarvita lainkaan.
Sabae Sabae kehittyi Jōshō-jin buddhalaisen temppelin edustan asutuksena ja myöhemmin Edo-kaudella 1700-luvulta lähtien Sabaen daimiokunnan keskuksena osana Echizenin provinssia. Kaupunkioikeudet Sabae sai vuonna 1955 kuntaliitoksen myötä. Merkittäviä elinkeinoja ovat silmälasien sankojen valmistus, tekstiiliteollisuus, lakkatyöt ja uusimpana tietotekniikkateollisuus. Sabaessa tuotetaan 90 prosenttia Japanin silmälasien sangoista, ja kaupunkiin onkin avattu silmälasimuseo. Kaupungissa järjestettiin telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1995. Sabaeta palvelevat JR Nishi-Nihonin Hokuriku-päälinja ja Fukui-rautateiden Fukubu-linja.
Nörtti Sarvisankaisia silmälaseja kutsutaan ”nörttilaseiksi”.
Hypnoosi Eräs mielenkiintoisimmista kognitiivisista suggestioista on ns. posthypnoottinen suggestio mikä tarkoittaa, että koehenkilölle voidaan antaa suggestio, jonka tarkoitus on toteutua tietyn merkin laukaisemana sen jälkeen kun koehenkilö on jälleen normaalissa valvetilassa. Tällöin koehenkilölle voidaan hypnoosin aikana sanoa, että kun olet jälleen normaalissa valvetilassa tämän istunnon jälkeen, tunnet voimakasta halua laittaa hatun päähäsi silloin kun otan silmälasini pois. Tähän voidaan lisätä vielä suggestio siitä, että koehenkilö ei muista, että hänelle on sanottu näin. Posthypnoottinen suggestio voi koskea myös itse hypnoosin siirtymistä tai siitä ”heräämistä”. Esimerkiksi seuraavasti: ”…kun otan silmälasit päästäni, niin siirryt välittömästi takaisin tähän hypnoositilaan, missä olet nyt, ja kun laitan lasit takaisin päähäni, niin heräät…”.
Eva Angelina Hänen ”tunnusmerkkinsä” on silmälasit, joita hän pitää lähes jokaisessa kohtauksessa, jossa itse esiintyy.
Näöntarkastus Jos näöntarkastuksessa todetaan, että henkilö tarvitsee silmälasit nähdäkseen kunnolla, annetaan silmälasiresepti.
Hamtaro Dexter on viisas ja kohtelias hamsteri. Hänellä on turkissaan silmälasien muotoiset kuvioinnit. Hän on Howdyn kanssa huonoissa väleissä, koska he molemmat kilpailevat Pashminan huomiosta.
Karsastus Karsastusta voidaan hoitaa silmälihaksiin kohdistuvalla kirurgialla. Väliaikaista helpotusta voi saada valon tulosuuntaa muuttavilla silmälasien prismalinsseillä.
Silmälasit Kehysten materiaali voi olla metallia tai muovia. Alkujaan sarvisankaiset kehykset ovat jo kauan sitten muuttuneet muovisiksi, vaikka näyttävät edelleen luonnonmateriaalilta.
Hoya Lisäksi tuotevalikoimaan kuuluuvat mm. pöytäkristallit ja järjestelmien suunnittelu. Hoyan tuotemerkkejä ovat muun muassa Hoyalux iD (silmälasit) ja Pentax (digitaalikamerat ja objektiivit).
Hugo Boss (muotisuunnittelija) Nykyään Hugo Boss on suosittu maailmanlaajuinen merkki, joka valmistaa vaatteiden lisäksi muun muassa kenkiä, hajuvesiä, kelloja ja silmälaseja.
Alportin syndrooma Sairastajien silmissä voidaan havaita sarveiskalvon, verkkokalvon tai linssin muutoksia. Näkökyvyn heikkeneminen on usein vähäistä, joten sitä voidaan hoitaa silmälasien avulla.
Professori Frink Professori Frinkin ensiesiintyminen oli 2. tuotantokauden jaksossa ”Isoisän perintö”. Frink pukeutuu aina valkoiseen tai vaaleanruskeaan laboratoriotakkiin ja vaaleanpunaisiin housuihin. Hänellä on paksulinssiset silmälasit.
Heikkonäköisyys Heikkonäköisyys jaotellaan heikkonäköisyyteen ja vaikeaan heikkonäköisyyteen. Kyseessä on sokeutta lievempi ja huomattavasti yleisempi näkövamma. Heikkonäköisiksi ei määritellä ihmisiä, joiden näkökyky on silmälasien tai piilolinssien avulla normaali.
Ella ja kaverit Ella arvostaa joka kirjassa Tuukkaa sanoin: "Tuukka on nero". Tuukka on koko luokan viisain henkilö, jolla on yleensä ongelman sattuessa suunnitelma. Tuukalla on silmälasit.
Kolmiulotteinen tulostus 3D-tulostuksella on mahdollista tulostaa vaatekappaleita, kuten esimerkiksi kenkiä, mekkoja ja silmälasien kehyksiä. 3D-tulostuksen etuna on muutostentekomahdollisuus etenkin kenkien kohdalla.
Paljon melua Maggiesta Rayna on Maggien parhain kaveri. Rayna on töissä ravintolassa astianpesijänä. Raynalla on sinimusta tukka, ja hän osaa soittaa rumpuja. Hänellä on silmälasit.
Hän pitää ihmisten hoitamisesta.
Flapper Korut muodostettiin tavallisesti art deco -palasista, varsinkin monikerroksiset helmikaulakorut. Pinnit, sormukset ja rintaneulat kuuluivat tyyliin oleellisena osana. Sarvireunuksiset silmälasit olivat myös suosittuja.
Nikola Pašić Nikola Pašić (31. joulukuuta 1845 Zaječar – 10. joulukuuta 1926 Belgrad) oli serbialainen poliitikko ja yksi vuonna 1918 muodostetun Jugoslavian valtion perustajista. Hän toimi Serbian kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1891–1892, 1904–1905, 1906–1908, 1909–1911 ja 1912–1918 sekä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (sittemmin Jugoslavia) pääministerinä 1918, 1921–1924 ja 1924–1926. Hän kokosi uransa aikana kaikkiaan 22 hallitusta.
Nikola Pašić Elokuussa 1914 puhjennut sota vaimensi serbialaisten keskinäiset kiistat, ja Pašić kokosi marraskuussa eri puolueiden yhteishallituksen. Serbian armeija onnistui torjumaan vuonna 1914 Itävalta-Unkarin ensimmäisen hyökkäyksen, mutta saksalaisen August von Mackensenin syksyllä 1915 johtama toinen hyökkäys mursi vastarinnan, jolloin Serbian armeija joutui perääntymään Albanian kautta Kreikkaan. Pašić johti koko sodan ajan pakolaishallitusta, joka asettui vuoden 1916 alussa Korfuun. Hallituskoalitio hajosi vuonna 1917, minkä jälkeen Pašić jatkoi radikaalipuolueen yksinään muodostaman hallituksen johdossa.
Nikola Pašić Pašić oli vuosikymmenten ajan Serbian politiikan johtava hahmo ja radikaalipuolueen johtaja. Hän kannatti Venäjään suuntautunutta ulkopolitiikkaa, Balkanin pienten valtioiden liittoutumista ja Suur-Serbian luomista, mutta halusi välttää sodan Itävalta-Unkarin kanssa. Hän johti Serbian hallitusta myös koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Pašić ei kannattanut jugoslavismia, mutta joutui hyväksymään eteläisten slaavien yhteisen valtion perustamisen sodan jälkeen. Hän pyrki varmistamaan, että serbit pysyisivät uudessa valtiossa hallitsevassa asemassa.
Nikola Pašić Pašić kohosi Serbian politiikan hallitsevaksi hahmoksi sen jälkeen, kun vuonna 1903 toteutettu vallankaappaus nosti valtaan Karađorđević-sukuisen kuningas Pietarin. Pašić teki nyt radikaalipuolueesta maan johtavan voiman. Hän toimi helmikuusta 1904 alkaen Sava Grujićin hallituksen ulkoministerinä sekä samanaikaisesti pää- ja ulkoministerinä joulukuusta 1904 toukokuuhun 1905 ja uudelleen molemmissa tehtävissä toukokuusta 1906 kesäkuuhun 1908. Neljännen kerran Pašić oli pääministerinä vuosina 1909–1911, minkä jälkeen hallituksen johtoon tuli hänen kilpailijansa Milovan Milovanović. Pašić tuki Milovanovićia Turkkia vastaan suunnatun Balkanin liiton muodostamisessa ja palasi pää- ja ulkoministeriksi Milovanovićin kuoltua yllättäen vuonna 1912. Pašićin johdolla Serbia saavutti voiton vuonna 1912 ensimmäisessä ja seuraavana vuonna toisessa Balkanin sodassa, minkä seurauksena maan pinta-ala kaksinkertaistui. Varsinkin sotilaspiirit yrittivät saada Pašićin syrjäytetyksi, sillä hänen ei sittenkään katsottu tukevan riittävästi aluelaajennuksiin tähtäävää ulkopolitiikkaa. Kesäkuussa 1914 Pašićin hallituksen ja sotilasjohdon erimielisyydet Balkanin sodissa vallattujen alueiden hallinnosta johtivat perustuslailliseen kriisiin. Tilanne ratkaistiin tekemällä 24. kesäkuuta 1914 prinssi Aleksanterista maan sijaishallitsija, minkä seurauksena Pašićin asema vahvistui.
Nikola Pašić Pašić oli lähtöisin vaatimattomasta perheestä. Hän suoritti insinööriopintoja Belgradissa ja valmistui Zürichin teknisestä opistosta. Opiskeluaikanaan hän kiinnostui liberaaleista ja radikaaleista aatteista. Palattuaan vuonna 1873 Serbiaan Pašić liittyi Svetozar Markovićin johtamaan sosialistiseen ryhmään ja toimi "Oslobjenje"-nimisen (”vapautuminen”) lehden toimittajana. Hän osallistui vuosina 1876–1878 käytyyn sotaan Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Pašić oli tyytymätön Serbian ruhtinas Milanin hallintoon ja siirtyi pian aktiivisesti politiikkaan. Hänet valittiin vuonna 1878 kansalliskokoukseen (skupština), jossa hänestä tuli autoritaarista monarkiaa vastustaneen opposition johtaja. Hän osallistui vuonna 1881 radikaalipuolueen perustamiseen. Vuonna 1883 Milanin hallinto kukisti radikaalipuolueen lietsoman kansannousun Timokin alueella ja langetti rangaistuksia monille puolueen johtajille. Kuolemantuomion saanut Pašić pakeni Bulgariaan ja asui siellä vuoteen 1889, jolloin Milan luopui kruunusta poikansa Aleksanterin hyväksi.
Nikola Pašić Pašić kannatti serbien asuttamien alueiden liittämistä Serbiaan, muttei Balkanin eteläslaavilaisten kansojen yhdistämistä laajemmaksi liittovaltioksi tasaveroisin oikeuksin. Tämä ajoi hänet vastakkain sijaishallitsija Aleksanterin kanssa, joka kannatti jälkimmäistä ajatusta ja vahvisti vähitellen otettaan pakolaishallituksesta. Pašićin asema heikkeni Venäjän tsaarinvallan kukistumisen jälkeen, mikä pakotti hänet neuvotteluihin ja kompromissiin Ante Trumbićin johtaman Jugoslavian komitean kanssa. Tuloksena oli 20. heinäkuuta 1917 annettu Korfun julistus, joka loi pohjan sodanjälkeiselle Jugoslavian valtion perustamiselle. Pašić pyrki kuitenkin varmistamaan, ettei Jugoslavian komitea pääsisi syrjäyttämään Serbian pakolaishallitusta ympärysvaltojen yhteistyökumppanina. Hänen mielestään Serbialla tulisi olla yksinoikeus esiintyä eteläslaavilaisten kansojen nimissä myös sodan päätyttyä.
Nikola Pašić On edelleen epäselvää, missä määrin Pašić tiesi etukäteen Musta käsi -salaseuran suunnitelmasta salamurhata Itävalta-Unkarin arkkiherttua Frans Ferdinand. Ilmeisesti hän oli kuullut murhasuunnitelmasta ja teki ponnettomia yrityksiä sen toteutumisen ehkäisemiseksi. Saatuaan tiedon Pašić pyysi Serbian Wienin-lähettilästä varoittamaan Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta varoitus oli muodoltaan niin kiertelevä, ettei todellista viestiä ymmärretty Wienissä. Hän määräsi myös salaliittolaiset pidätettäviksi heidän yrittäessään siirtyä Serbiasta Bosniaan, mutta määräystä ei noudatettu. Myöhemmin Pašić kiisti tienneensä hankkeesta etukäteen mitään. Kun Frans Ferdinand sitten ammuttiin Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914, Itävalta-Unkari esitti Serbialle uhkavaatimuksen (ks. heinäkuun kriisi). Pašić oli aluksi valmis myöntymään siinä esitettyihin kohtuuttomiin vaatimuksiin, mutta hän tajusi sodan olevan väistämättä edessä ja varmisti Venäjän tuen Serbialle. Serbian vastaus Itävalta-Unkarille oli hyvin myöntyväinen, mutta siinä kuitenkin hylättiin eräät uhkavaatimuksen kohdista, mistä Itävalta-Unkari sai tekosyyn sodan julistamiselle.
Nikola Pašić Palattuaan Serbiaan Pašić toimi muun muassa skupštinan puhemiehenä ja kahdesti Belgradin pormestarina. Serbian pääministerinä hän oli ensi kerran helmikuusta 1891 elokuuhun 1892. Hän toimi samalla myös ulkoministerinä ja osallistuessaan vuonna 1892 kuninkaan valtiovierailuun hän loi henkilösuhteet Venäjän johtoon. Pašić oli Serbian lähettiläänä Pietarissa vuosina 1893–1894. Kuningas Aleksanteri kutsui 1894 isänsä Milanin takaisin Serbiaan ja säädätti uuden perustuslain, minkä jälkeen Pašić joutui jättämään lähettilääntehtävät. Kuningasisä Milania vastaan vuonna 1899 tehdyn murhayrityksen jälkeen Radikaalipuolueen johtajia syytettiin hankkeeseen sekaantumisesta ja Pašićia uhkasi kuolemantuomio. Hänet tuomittiin lopulta viideksi vuodeksi vankeuteen, mutta armahdettiin kokonaan Venäjän puututtua asiaan. Hän poistui sen jälkeen vapaaehtoisesti maasta ja palasi Milanin lähdettyä lopullisesti Serbiasta.
Nikola Pašić Pašić kieltäytyi tunnustamasta uuden valtakunnan muodostuvan erillisistä kansallisuuksista, ja hän tulkitsi sen sijaan kroaatit, sloveenit, makedonialaiset sekä bosniakit pikemminkin eri uskontoja edustaviksi serbeiksi. Vuoden 1920 lopulla pidettyjen parlamenttivaalien jälkeen Pašić palasi tammikuun 1921 alussa koalitiohallituksen pääministeriksi ja ajoi ensitöikseen läpi yhtenäisvaltion luoneen perustuslain, joka hyväksyttiin parlamentissa kroaattien ja sloveenien vastustuksesta huolimatta kesäkuussa 1921. Perustuslaki tosiasiassa takasi serbien ylivallan ja loi vahvan keskitetyn hallinnon lakkauttamalla kaikki historialliset itsehallintoalueet. Vuoden 1921 lopulla Pašić syrjäytti jälleen muut puolueet ja kokosi hallituksen yksin radikaalipuolueen ministereistä.
Pašićin suhteet kuninkaaksi kohonneeseen Aleksanteriin sekä kroaattien ja sloveenien puolueisiin pysyivät jännittyneinä. Radikaalipuolue menetti parlamenttienemmistönsä toukokuun 1923 vaaleissa, mutta opposition virheiden ansiosta Pašić pystyi jatkamaan edelleen pääministerinä. Heinäkuussa 1924 pääministeriksi tuli välillä Ljubomir Davidović, mutta hankittuaan tukea muilta puolueilta Pašić onnistui palaamaan valtaan jo saman vuoden lokakuussa. Hän hajotti parlamentin helmikuussa 1925, mutta sai turvattua kapean enemmistön hallitukselleen vangituttamalla Kroatian talonpoikaispuolueen johtajia. Myöhemmin samana vuonna hän ryhtyi yhteistyöhön kyseisen puolueen ja sen johtajan Stjepan Radićin kanssa, mutta hallinnon keskittämistä vastustaneen Radićin vedettyä tukensa pois hallitukselta Pašić joutui eroamaan maaliskuussa 1926. Hieman myöhemmin hänen poikansa joutui epäilyksen alaiseksi paljastuneessa korruptioskandaalissa, mikä järkytti vanhaa miestä. Pašić kuoli joulukuussa 1926 vähän ennen 81-vuotispäiväänsä.
Nikola Pašić Maailmansodan päätyttyä ja Itävalta-Unkarin valtakunnan romahdettua Pašić joutui hyväksymään 1. joulukuuta 1918 annetun julistuksen, jossa ilmoitettiin perustetuksi Serbien, kroaattien ja sloveenien yhteinen kuningaskunta. Hänet syrjäytettiin nopeasti uuden valtion hallituksen johdosta, mutta hän osallistui silti Trumbićin ja Milenko Vesnićin kanssa maansa edustajina Pariisin rauhankonferenssiin vuonna 1919. Hänen ansiostaan Neuillyn ja Saint-Germainin rauhansopimukset toivat Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnalle aluelaajennuksia.
Ante Trumbić Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Trumbić pakeni hengenheimolaistensa kanssa Roomaan. Hän pyrki sodan aikana vaikuttamaan ympärysvaltoihin, jotta nämä asettuisivat tukemaan Habsburgien valtakunnan slaavilaisten kansojen itsenäistymistä. Koska ympärysvallat kuitenkin olivat taipuvaisempia kuuntelemaan Serbian hallituksen toiveita Suur-Serbiasta, Trumbićin johdolla perustettiin toukokuussa 1915 Jugoslavian komitea, jonka puheenjohtajana hän itse toimi. Komitean päätoimisto sijoitettiin Lontooseen. Jugoslavian komitea kannatti itsenäistä ja yhtenäistä eteläslaavien valtiota, ja pyrki vetoamaan Serbian hallitukseen. Serbian pääministeri Nikola Pašić suhtautui kuitenkin epäluuloisesti ajatukseen eteläslaavien yhteisestä valtiosta, sillä hän oli kiinnostunut lähinnä Serbian alueiden laajentamisesta. Kun Serbia menetti tärkeimmän tukijansa Venäjällä tapahtuneen vallankumouksen myötä, Pašić suostui kompromissiin Trumbićin kanssa. Tuloksena syntyi heinäkuussa 1917 niin sanottu Korfun julistus, vakuutus eteläslaavien yhtenäisyydestä tasaveroisin oikeuksin. Julistus loi pohjan Jugoslavian perustamiselle.
Pietari I (Jugoslavia) Itävaltalaisvastainen Nikola Pašić toimi hänen pääministerinään. Pietari I:n ensimmäisinä vuosina tehtiin monia uudistuksia perustuslakiin, koulutukseen, armeijaan ja maatalouteen.
Dragutin Dimitrijević Dimitrijevićin uskotaan olleen merkittävässä roolissa arkkiherttuan murhan suunnittelussa vuonna 1914. Serbian pääministeri Nikola Pašić sai vihiä suunnitelmasta ja yritti estää sen toteutumisen varoittamalla Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta hänen varoitusviestiään ei ymmärretty. Pašićin antamasta pidätysmääräyksestä huolimatta kolmekin salaliittolaista pääsi livahtamaan Serbiasta rajan yli Bosniaan Frans Ferdinandin vierailun alla. Murhan toteutti lopulta bosnialainen serbiopiskelija Gavrilo Princip, joka oli Mustan käden jäsen. Itävallan viranomaiset saivat pian selville, että attentaatilla oli salaseuran kautta yhteyksiä Serbian sotilasjohtoon ja myös Dimitrijevićin nimi tuli heidän tietoonsa. Seurauksena oli Itävalta-Unkarin ja Serbian välinen selkkaus, joka johti edelleen maailmansodan syttymiseen, sillä Pašićin hallitus kieltäytyi luovuttamasta mahdollisia epäiltyjä Itävaltaan vedoten Serbian suvereeniuteen.
Stojan Protić Vuodesta 1903 Protić oli yksi Radikaalipuolueen johtajista Nikola Pašićin ja Lazar Pacun ohella. Hän toimi vuosien 1903–1918 välillä useasti Serbian sisäministerinä sekä kerran valtiovarainministerinä. Vuoden 1914 heinäkuun kriisin aikana Protić luonnosteli pääministeri Pašićin toimeksiannosta Serbian vastauksen Itävalta-Unkarin uhkavaatimukseen. Kun ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuoden 1918 lopussa perustettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta (sittemmin Jugoslavia), Protić nimitettiin sen pääministeriksi. Hän kokosi hallituksensa eri kansallisuuksien edustajista. Hän toimi pääministerinä joulukuusta 1918 elokuuhun 1919 sekä uudelleen helmikuusta toukokuuhun 1920. Vuosina 1920–1921 Protić toimi perustuslakia säätävästä kansalliskokouksesta vastanneena ministerinä. Toisin kuin Pašić ja pääosa Radikaalipuolueesta, hän ei kannattanut tiukkaa keskusvaltaisuutta, mutta hänen näkemyksensä eivät toteutuneet vuonna 1921 hyväksytyssä perustuslaissa. Tämän seurauksena Protić erosi puolueestaan, perusti uuden "Radikal"-nimisen lehden äänenkannattajakseen ja yritti vuoden 1923 vaaleissa parlamenttiin itsenäisenä radikaalina.
Joulukapina Ajatus Montenegron ja Serbian liittämisestä liittyi ideaan Jugoslaviasta, eli eteläslaavien yhteisestä valtiosta. Serbiassa nähtiin kuitenkin erityisen tärkeänä liittää Montenegro Serbiaan, vaikka idea Jugoslaviasta ei toteutuisikaan kokonaisuudessaan. Tämä oli taas tarkoitus toteuttaa mahdollisimman vähällä julkisella väittelyllä aiheesta. Serbian puolella ajatuksen tärkeimpiä kannattajia oli Nikola Pašić ja Montenegrossa sen tärkein vastustaja oli puolestaan maata hallinnut kuningas Nikola I Petrović-Njegoš. Nikola I oli kuitenkin paennut maastaan Pariisiin ensimmäisen maailmansodan johdosta, sillä Itävalta-Unkarin joukot olivat miehittäneet maan. Sodan jälkeen 1918 Itävallan joukot vetäytyivät ja maahan tuli serbejä ja näiden alaisuudessa palvelleiden montenegrolaisten sotajoukkoja saman vuoden marraskuussa.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota Muitakin sen ajan kuninkaallisia kulki rajakaupunkien kautta. Huhtikuussa 1916 Venäjälle matkusti Kreikan silloisen kuninkaan Konstantinin veli prinssi Kristofer ja kesällä 1916 samaa reittiä hänen veljensä prinssi Nikolaos. Huhtikuun lopussa 1916 Pietarista saapuivat Serbian silloinen kruununprinssi Aleksanteri ja pääministeri Nikola Pašić matkalla Englannin kautta kotimaahansa.
Korfun julistus Korfun julistus oli 20. heinäkuuta 1917 allekirjoitettu julistus, joka loi pohjan Jugoslavian valtion perustamiselle ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Julistuksessa vaadittiin yhteisen eteläslaavien valtion perustamista serbien, kroaattien ja sloveenien liiton pohjalta. Julistuksen allekirjoittivat Serbian pääministeri Nikola Pašić ja Jugoslavian komitean puheenjohtaja Ante Trumbić. Allekirjoitus tapahtui Kreikan Korfussa, jossa Serbian hallitus tuolloin oli maanpaossa.
Anton Korošec Korošec vihittiin vuonna 1895 katoliseksi papiksi. Hän kuului jesuiittajärjestöön ja oli tunnettu lahjakkaana puhujana. Hänet valittiin vuonna 1906 Itävallan valtakunnanneuvostoon. Hän kuului Slovenian kansanpuolueen jyrkempään siipeen, joka meni pisimmälle vaatiessaan Slovenialle autonomiaa. Vuodesta 1917 Korošec johti valtakunnanneuvostossa ryhmää, joka ajoi eteläslaavien riippumattomuutta ja ylläpiti salaisia yhteyksiä maanpaossa toimineeseen Jugoslavian komiteaan. Kesällä 1918 hänestä tuli puheenjohtaja eteläslaavien kansalliseen neuvostoon, joka Itävalta-Unkarin hajotessa saman vuoden lokakuussa ryhtyi toimimaan valtakunnan eteläslaavilaisten alueiden väliaikaisena hallituksena. Marraskuussa 1918 Korošec osallistui yhdessä Ante Trumbićin ja Serbian pääministeri Nikola Pašićin kanssa Genèvessä neuvotteluihin, joissa sovittiin serbien, kroaattien ja sloveenien yhteisen valtion perustamisesta. Kun uusi valtio perustettiin 1. joulukuuta, Korošecista tuli Pašićin hallituksen varapääministeri. Hän oli sen jälkeen liikenneministerinä useissa hallituksissa aina elokuuhun 1920 asti.
Sarajevon laukaukset Kun ”Musta käsi” -järjestö sai tietää kruununprinssin vierailevan Sarajevossa, se alkoi suunnitella salamurhaa. Kolme nuorta bosnialaista koulutettiin ja varustettiin suorittamaan murha. Heillä oli tuberkuloosi, johon he tiesivät kuolevansa joka tapauksessa. Jokainen sai revolverin, kaksi pommia ja syanidikapselin, jolla heidän piti tehdä itsemurha iskun jälkeen. Serbian pääministeri Nikola Pašić sai kuulla suunnitelmasta ja määräsi miehet pidätettäviksi heidän yrittäessään mennä rajan yli Serbiasta Bosniaan, mutta hänen määräystään ei noudatettu, ja salaliittolaiset pääsivät helposti livahtamaan Sarajevoon.
Stjepan Radić Radić ryhtyi maaliskuussa 1918 yhteistyöhön Zagrebiin perustetun kansallisen neuvoston kanssa, tavoitteenaan sellaisen eteläslaavien liittovaltion luominen, joka perustuisi serbien ja kroaattien tasavertaisuudelle ja turvaisi Kroatian itsehallinnon. Hänet valittiin myös mainitun neuvoston jäseneksi. Kun Itävalta-Unkarin romahdettua syksyllä 1918 Serbian sijaishallitsija prinssi Aleksanteri tarjoutui uuden Jugoslavian valtion hallitsijaksi, Radić oli ainoa Zagrebin kansallisen neuvoston jäsenistä, joka vastusti ehdotusta. Radić kannatti mieluummin tasavaltaa kuin monarkiaa, mutta erityisesti hän vastusti Serbian pääministeri Nikola Pašićin politiikkaa, joka tähtäsi keskusjohtoiseen valtioon liittovaltion sijasta. Koska Radić asettui vastustamaan uuden Jugoslavian hallitusta, hänet vangittiin vuosiksi 1919–1920. Kroatian talonpoikaispuolue sai Kroatian alueella suuren kannatuksen perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleissa, mutta puolueen edustajat kieltäytyivät ottamasta vastaan paikkojaan kokouksessa. Pääministeri Pašić sai näin mielensä mukaisen perustuslain hyväksytyksi kesäkuussa 1921. Jugoslavian uuden parlamentin ensimmäisissä vaaleissa maaliskuussa 1923 Radićin puolue sai jälleen Kroatian alueella suurimman kannatuksen.
Heinäkuun kriisi Heinäkuun kriisi sai alkunsa niin sanotuista Sarajevon laukauksista 28. kesäkuuta 1914, jolloin Sarajevossa Bosniassa tarkastusmatkalla ollut Itävalta-Unkarin kruununprinssi, arkkiherttua Frans Ferdinand ja hänen vaimonsa Sophie joutuivat salamurhan uhriksi. Murhaaja oli bosnialainen opiskelija Gavrilo Princip, joka kuului kiihkokansallismielisten serbien Musta käsi -nimiseen maanalaiseen järjestöön. Operaation taustalla oli Serbian sotilastiedustelun johtaja Dragutin Dimitrijević, joka oli samalla myös Musta käsi -järjestön johtaja salanimellä "Apis". Serbian pääministeri Nikola Pašić oli kuullut murhasuunnitelmasta etukäteen ja yrittänyt varoittaa Itävallan hallitusta, mutta hänen peitellysti muotoiltua varoitusviestiään ei oltu ymmärretty. Vaikka Serbian hallitus ei ollut vastuussa arkkiherttuan murhasta, Itävallassa se yhdistettiin pian tekoon.
Georgi Aleksandrovitš Romanov Georgi kuoli 9. elokuuta vuonna 1899. Georgin kuolema oli Nikolaille suuri järkytys, koska veljekset olivat olleet aina läheisiä ja olivat lapsena olleet leikkitovereita. Georgi osasi kertoa vitsejä, joista parhaimmat Nikolai oli kirjoittanut muistiin – Nikolai säilytti vitsit laatikossa aina Jekaterinburgin teloitukseen asti. Monta vuotta Georgin kuoleman jälkeen Nikolailla oli tapana lukea Georgin vitsejä aina kun häntä suretti. Georgin kuoleman jälkeen veli Mikael Aleksandrovitšista tuli kruununperillinen, kunnes Nikolaille syntyi poika, Aleksei vuonna 1904.
Ljubomir Davidović Davidović valittiin Serbian parlamenttiin vuonna 1901 ja hän osallistui samana vuonna Itsenäisen radikaalipuolueen perustamiseen. Vuonna 1912 hänestä tuli puolueensa puheenjohtaja. Davidović toimi opetusministerinä ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Nikola Pašićin kokoomushallituksessa vuosina 1914–1917 ja vuonna 1918 perustetun Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (sittemmin Jugoslavia) ensimmäisessä hallituksessa. Davidović toimi vuonna 1919 uuden Demokraattisen puolueen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän johti vuosina 1919–1920 demokraattien ja sosialistien yhteishallitusta sekä vuonna 1924 lyhytikäistä hallitusta, joka nojasi demokraattien, sloveenikonservatiivien, bosnian muslimien ja Kroatian talonpoikaispuolueen tukeen. Davidović uskoi demokraattisen ja keskitetyn hallinnon kykenevän ajan kuluessa yhdistämään Jugoslavian kansallisuusryhmät yhdeksi kansakunnaksi, mutta käytännön syistä hän kuitenkin tuki kansanliikettä, joka vaati federalistista hallintoa ja vallan jakamista serbien, kroaattien ja sloveenien kesken.
Korfun julistus Julistus oli suuri voitto Jugoslavian komitean johtaja Trumbićille, joka oli kannattanut ajatusta serbien, kroaattien ja sloveenien liittovaltiosta. Lontoosta käsin toiminut Jugolavian komitea edusti Itävalta-Unkarin eri slaavilaisia kansallisuuksia. Serbian pääministeri Pašić oli sen sijaan suhtautunut ajatukseen Jugoslaviasta epäluuloisesti, sillä hän oli ensisijaisesti kiinnostunut vain laajentamaan Serbian alueita. Kun Serbia menetti helmikuun vallankumouksen myötä tärkeimmän tukijansa Venäjän, Trumbić sai taivuteltua Pašićin suostumaan yhteiseen julistukseen, joka edusti kompromissia heidän tavoitteistaan. Kulissien takana Pašić kuitenkin pyrki varmistamaan, etteivät ympärysvallat ryhtyisi sodan jälkeen asioimaan Jugoslavian komitean kanssa Serbian hallituksen sijasta. Johtavat ympärysvallat Iso-Britannia ja Ranska siunasivat Itävalta-Unkarin hajottamiseen tähdänneen Korfun julistuksen.
Stjepan Radić Heinäkuussa 1923 Radić matkusti ulkomaille etsimään tukea Kroatian itsenäisyydelle. Hän joutui palaamaan tyhjin käsin elokuussa 1924, jolloin hänet vangittiin uudelleen. Vangitsemisen syynä olivat hänen Moskovassa käymänsä neuvottelut Kroatian talonpokaispuolueen liittymisestä suunniteltuun kansainväliseen talonpoikaisinternationaaliin. Radićin puolue luopui vähitellen jarrutuspolitiikastaan ja ryhtyi osallistumaan parlamentin toimintaan. Pääministeriksi palannut Pašić yritti nujertaa kroaattien separatismin lakkauttamalla koko puolueen 1. tammikuuta 1925 ja vangituttamalla neljä päivää myöhemmin Radićin, jota syytettiin nyt maanpetoksellisesta toiminnasta kuningaskuntaa vastaan. Puolue kuitenkin säilytti kannatuksensa helmikuun 1925 vaaleissa. Tämän jälkeen syntyi yllättävä sovinto. Radić sai armahduksen heinäkuussa 1925 ja ilmoitti vapauduttuaan puoluetovereidensa kanssa tukevansa varauksetta kuningaskuntaa ja Karađorđevićin dynastiaa, minkä jälkeen Kroatian talonpoikaispuolue muodosti yhteishallituksen Pašićin kanssa. Puolue kuitenkin palasi oppositioon vuonna 1927. Radić liittoutui nyt serbien itsenäistä demokraattipuoluetta johtaneen Svetozar Pribićevićin kanssa, ja heidän puolueensa ryhtyivät yhdessä vaatimaan Jugoslavian muuttamista liittovaltioksi.
Mihail Aleksejev Aleksejev syntyi sotilasperheeseen, hänen isänsä oli 64. kazanilaisrykmentin kapteeni. Mihail Aleksejev valitsi myös sotilasuran. Hän valmistui Moskovan jalkaväenkoulusta 1876 ja pääsi vänrikiksi isänsä rykmenttiin. Hän opiskeli Nikolain esikunta-akatemiassa. Valmistumisvuotensa 1890 jälkeen hän toimi 1. armeijakunnan päämajan vanhempana adjutanttina Pietarin sotilaspiirissä ja Nikolain akatemian sotahistorian laitoksen professorina.
Helena Roerich Nikolailla ja Roerichillä oli kaksi lasta. Elokuussa 1902 syntyi heidän vanhempi poikansa George. Hänestä tuli myöhemmin tutkija ja orientalisti. Heidän nuorempi poikansa Svetoslav syntyi lokakuussa 1904. Hänestä tuli taidemaalari.
Georgi Aleksandrovitš Romanov Georgin terveydentila heikkeni. Hän sairasti 1890-luvun alussa tuberkuloosia ja matkusti Bordžomin kylpylään. Terveydentilansa takia Georgi ei voinut matkustaa Pietariin veljensä Nikolain lasten Olgan ja Tatjanan ristiäisiin. Kun Nikolain kolmas lapsi Maria syntyi kesällä 1899, Georgi kirjoitti viimeisen kerran veljelleen kertoen olevansa hyvin surullinen, ettei ollut koskaan tavannut veljentyttäriään.
Mikael Aleksandrovitš Romanov Suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov (; 4. joulukuuta 1878 – 12. kesäkuuta 1918) oli Aleksanteri III:n ja Maria Fjodorovnan poika ja keisari Nikolai II:n veli. Mikaelin isoisä oli Aleksanteri II.
Nikolain lisäksi Mikaelilla oli 4 sisarustaVeljensä Georgin kuoleman jälkeen vuonna 1899 Mikaelistä tuli kruununperillinen kunnes Nikolaille syntyi poika, Aleksei, vuonna 1904.
Andrija Radović Radović syntyi Martinićissa 28. tammikuuta 1872 ja valmistui lukiosta Cetinjestä opiskellen myöhemmin insinööriksi Italiassa. Sittemmin hän työskenteli eri viroissa maan hallinnossa, mukaan lukien sisäministeriössä. Radović kuului ruhtinas Nikola I:n lähipiiriin ja nousi maan pääministeriksi 1. helmikuuta 1907. Pääministerinä ollessaan hän aloitti tutkimukset kavalluksesta maan taloushallinnossa, mikä vahingoitti ruhtinaan mainetta. Nikola I erotti hänet tehtävistään 17. huhtikuuta 1907 ja Radović muutti ulkomaille lyhyeksi aikaa.
Nikola Pilić Pilić syntyi Krsto Pilićille ja Danica Tomić Ferićille juuri ennen toisen maailmansodan alkamista. Pilić aloitti tenniksen pelaamisen vuonna 1952.
Nikola Petkov Petkov syntyi poliittisesti aktiiviseen perheeseen. Hänen isänsä Dimităr Petkov oli Bulgarian pääministeri, ja myös hänen veljensä Petko Petkov toimi politiikassa. Sekä Dimităr että Petko Petkov joutuivat poliittisen murhan uhreiksi.
Nikola Petrović-Njegoš Nikola nauttii suosiota Montenegron monarkistien keskuudessa. Nikola tuki Montenegron itsenäisyyttä ja hänellä on oikeus kruunuun. Montenegrossa puhutaan yleisesti monarkian palauttamisesta, jolloin Nikola voisi nousta hallitsijaksi.
Slavofilia Noin 1870-luvulla eräs slavofilian suunta kehittyi erityisen vanhoilliseksi ja siihen kytkeytyi juutalaisvastaisia aineksia, ja syntyi slavofilia nimeltä "potšvennitšestvo" (”maaperä”), joka näkyi ortodoksikirkon johtajan Konstantin Pobedonostsevin ja tsaarien Aleksanteri II:n ja Nikolain II:n politiikassa.
Sergej Milinković-Savić Milinković-Savić syntyi Espanjassa, jossa hänen isänsä, bosniahertsegovinalaissyntyinen Nikola Milinković pelasi tuolloin jalkapalloa. Myös Milinković-Savićin pikkuveli, Vanja Milinković-Savić on ammattilaisjalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti, ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestari.
Karoline zu Sayn-Wittgenstein Karoninelle ja Nikolaille syntyi yksi tytär, Marię Paulinę Antoninę (18. helmikuuta 1837 – 21. tammikuuta 1920), joka aikanaan avioitui ruhtinas, myöhemmin ratsuväenkenraali Konstantin zu Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürstin kanssa.
Nikola I Nikola asui loppuikänsä maanpaossa Ranskassa, mutta pitäytyi kuolemaansa saakka vaatimuksessaan Montenegron kruunuun. Hän kuoli vuonna 1921 Ranskan Antibesissa, jossa myös kuningatar Milena kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Nikolan kuoltua vaatimus Montenegron kruunuun siirtyi hänen vanhimmalle pojalleen Danilolle, joka kuitenkin luopui jo kuuden päivän kuluttua asemastaan 11-vuotiaan veljenpoikansa Mihailin hyväksi. Kuningas Nikola haudattiin Italiaan. Vuonna 1989 Nikolan, kuningatar Milenan ja kahden heidän kahdestatoista lapsestaan ruumiit siirrettiin Montenegroon.
Vanja Milinković-Savić Milinković-Savić syntyi Espanjassa, jossa hänen isänsä, bosniahertsegovinalaissyntyinen Nikola Milinković pelasi tuolloin jalkapalloa. Myös Milinković-Savićin isoveli, Sergej Milinković-Savić on ammattilaisjalkapalloilija, joka edustaa italialaista SS Laziota ja on myös alle 20-vuotiaiden maailmanmestari.
Franka Batelić Franka Batelić syntyi 7. kesäkuuta 1992 Rijekassa, Kroatiassa Ingrid ja Damir Batelićille. Batelićilla on nuorempi veli nimeltä Nikola, joka on "Storm"-nimisen kroatialaisbändin kitaristi. Batelić aloitti laulamisen kolmevuotiaana ja lauloi solistina "Minicantanti"-nimisessä kuorossa.
Nikolai Romanovitš Romanov Nikolai sai koulutuksensa Ranskassa. Hän pyrki ja pääsi Italian laivastoon. Nikolain perheellä oli hyvä suhde Italian kuninkaalliseen perheeseen. Nikolain isoäiti Militsa, Pjotr Nikolajevitš Romanovin puoliso, oli Italian kuningatar Helenan sisar ja Montenegron Nikola I Petrović Njegošin tytär. Vuonna 1936 Nikolain perhe muutti Italiaan.
Nikola Rachelle Nikola Rachelle Bedingfield (taiteilijanimeltään Nikola Rachelle) (s. 8. marraskuuta 1983) on lontoolainen laulaja. Hän on Daniel Bedingfieldin ja Natasha Bedingfieldin sisko.
Nikolai II Nikolai syntyi Venäjän kruununprinssi Aleksanterin (myöhemmän keisari Aleksanteri III:n) ja keisarinna Maria Fjodorovnan (syntyjään Tanskan prinsessa Dagmar) perheeseen 1868. Hänet, kuten myös hänen sisaruksensa, kasvatettiin kovassa kurissa ja nuhteessa. Nikolain isoisä, keisari Aleksanteri II murhattiin 1881, jolloin Nikolain isästä tuli keisari Aleksanteri III. Nikolai oppi tottelemaan asiassa kuin asiassa isäänsä, joka hänen vartuttuaan määräsi hänet osallistumaan erilaisten valiokuntien toimintaan. Nikolai piti kuitenkin politiikkaan liittyviä asioita kuivina ja vailla mielenkiintoa ja juhli mieluummin upseeritovereidensa kanssa ravintoloissa ja nuorten naisten kanssa Pietarin edustalla olevilla saarilla. Ensimmäistä kertaa perintöruhtinas uhmasi isänsä tahtoa alkaessaan seurustella Keisarillisen baletin nuoren tanssijattaren Mathilde Krzesinskan kanssa.
Nikolai Romanovitš Romanov Toisen maailmansodan aikana Nikolain perhe asui kuningas Viktor Emanuel III:n palatsissa. Kun Italian kuningas pakeni maasta, Nikolain perhe painui maan alle 9 kuukaudeksi. Kun Saksa miehitti Rooman, Nikolain isoäiti Militsa, Nikolain äiti ja Nikolai anoivat turvapaikkaa Vatikaanista, jossa he asuivat sodan loppuaikana. Sodan jälkeen Nikolai asui Egyptissä, mutta palasi pian Italiaan.
Nikola I Nikola hallitsi melko yksinvaltaisesti, kunnes joutui vuonna 1905 hyväksymään ensimmäisen perustuslain säätämisen Montenegrolle. Hänen itsevaltainen hallintonsa herätti sen jälkeenkin vastustusta, ja vuonna 1907 hänet yritettiin murhata pommiattentaatilla Cetinjessä. Toisaalta Nikola pyrki tuomaan Montenegroon länsimaisia uudistuksia ja tapoja. Hänen kaudellaan maan taloutta, kulkuyhteyksiä, oppilaitoksia ja oikeusjärjestelmää kehitettiin. Nikola oli kiinnostunut kulttuurista ja hän julkaisi 1890-luvulla useita runokokoelmia.
Belgradin Nikola Teslan lentoasema Belgradin Nikola Teslan lentoasema (; ) on kansainvälinen lentoasema Belgradissa, Serbiassa. Aiemmin Surčinin lentoasemana tunnettu lentoasema nimettiin vuonna 2006 uudelleen tiedemies Nikola Teslan mukaan.
Nikola Petrović-Njegoš Montenegron itsenäistyttyä kesäkuussa 2006 Nikola voitaisiin asettaa ehdolle Montenegron perustuslailliseksi hallitsijaksi, mutta näin ei ole tehty. Nikolan vanhin poika Boris Petrović-Njegoš on myös nykyinen kruununtavoittelija.
Nikolai Nikolajevitš Romanov Nikolain vanhemmat olivat Nikolai Nikolajevitš vanhempi ja Aleksandra Petrovna. Nikolain isä oli keisari Nikolai I:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan kuudes lapsi ja kolmanneksi vanhin poika. Nikolailla oli veli Pjotr Nikolajevitš Romanov. Nikolai kävi sotilasinsinöörikoulua ja valmistui sieltä vuonna 1873 ja pääesikunnan akatemiasta 1876. Nikolai nai Montenegron kuninkaan Nikola I Petrović-Njegošin tyttären Anastasian vuonna 1907. Molemmat olivat hartaita ortodokseja ja montenegrolaiset myös panslavisteja. Avioliitto oli lapseton.