mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomen joulukirkkojen pakokauhut Tapaus sai alkunsa puoli yhdeksän aikaan aamulla, kun kirkon käytävällä istunut nainen oli 1- ja 3-vuotiaiden lastensa kanssa jäänyt päälle kaatuneen väkijoukon jalkoihin. Naisen molemmat lapset saivat surmansa. Hänen huutonsa saivat aikaan yleisen pakokauhun, joka yltyi vielä entisestään, kun joku huusi kirkon olevan liekeissä. Kirkkoherra apulaisineen yritti saarnatuolista turhaan hillitä kolmelle uloskäynnille ryntääviä ihmisiä. Kaaos vaati yhteensä 14 kuolonuhria.
Gilmore Girls: Vuosi elämää Rory ja Logan ovat suhteessa, vaikka Logan on kihloissa ranskalaisen naisen kanssa ja Rorylla on poikaystävä nimeltä Paul. Rory yrittää löytää töitä, mutta hän tapaakin Jess Marianon (Milo Ventimiglia), joka kannustaa häntä kirjoittamaan oman kirjan elämästään äitinsä kanssa.
Leo Mechelin Suurlakon aikana marraskuussa 1905 perustuslailliset saivat ratkaisevan aseman ja Mechelin kävi 1. marraskuuta luovuttamassa kenraalikuvernööri Obolenskille sanelemansa julistuksen, jonka pohjalta keisari antoi Marraskuun manifestin kolme päivää myöhemmin. Samana päivänä kansankokous Rautatientorilla oli jo ehtinyt nimetä Suomelle uuden hallituksen, jossa mainittiin myös Mechelinin nimi. Mechelin sai Venäjän johtajat vakuutettua siitä, että hän kykenisi patoamaan yhteiskunnallisen kumouksen Suomessa. Luvattujen uudistusten toteuttamiseksi Mechelin nimitettiin 1. joulukuuta 1905 uuden senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi. Oikeusosaston johtoon asetettiin R. A. Wrede. Tätä perustuslaillisten muodostamaa Mechelinin senaattia on pidetty Suomen ensimmäisenä poliittisena hallituksena, ja sillä oli myös edeltäjistään poiketen kirjoitettu ohjelma. Senaatti oli ensimmäinen, jonka nimilista annettiin sellaisenaan keisarin hyväksyttäväksi. Senaatissa oli myös ensi kertaa mukana sosiaalidemokraatti, J. K. Kari, sillä Mechelin pyrki yhdistämään kaikki perustuslaillisella kannalla olleet ryhmät. Symbolisesti hän piti ohjelmapuheensa suomeksi ja vahvisti suomen aseman senaatin pöytäkirjakielenä. Suomea oli tosin alkanut käyttää jo myöntyväisyyslinjaa edustanut Strengin senaatti aiemmin samana vuonna. Vanhasuomalaiset leimasivat ruotsalaisten johtaman Mechelinin senaatin epäkansalliseksi ja taantumukselliseksi. Myös työväestössä oltiin tyytymättömiä siihen miten Mechelin ja muut perustuslaillisten johdossa olleet "herrat" olivat päättäneet suurlakon heidän ohitseen saatuaan omat tavoitteensa läpi. Mechelinin senaattia kutsuttiin jopa "kuularuiskusenaatiksi".
Perustuslailliset olivat valtansa huipulla 1905–1906, jolloin Mechelin johti Suomea yhdessä kenraalikuvernööri Nikolai Gerardin kanssa ja yhteisymmärryksessä Venäjää johtaneen Witten hallituksen kanssa. Vapaamielisen kauden lyhyys Venäjällä tosin johti siihen, että vain osa suunnitelluista uudistuksista toteutui Suomessa. Tärkein saavutus oli yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen. Vielä pari vuosikymmentä aiemmin Mechelin oli itsekin suhtautunut kielteisesti demokratian laajennukseen. Vuonna 1885 hän oli senaatissa kannattanut vallitsevaa järjestelmää, jossa suurilla tuloilla sai lisä-ääniä aina 25 ääneen saakka, kun fennomaanit olivat vaatineet määrän alentamista kymmeneen. Nyt ajat olivat kuitenkin muuttuneet. Uusi valtiopäiväjärjestys ja vaalilaki valmisteltiin Robert Hermansonin johtamassa komiteassa. Tuloksena oli aikanaan radikaali esitys, joka sisälsi naisten äänioikeuden ja yksikamarisen eduskunnan.
Uimahyppääjien kerho Härveli 30. maaliskuuta 1946 muutamat uimahyppääjät kokoontuivat perustamaan Härveliä. Aluksi Härveli toimi "gentlemannien kerhona", joka tarkoitti, että vain kokeneet hyppääjät otettiin mukaan kerhoon. Hieman myöhemmin myös naiset saivat osallistua. Kerho rekisteröitiin vuonna 1958 Suomen Uimaliiton viralliseksi jäsenseuraksi.
Kiva (organisaatio) Kivan lainoista 80,46 % on myönnetty naisyrittäjille (1.4.2012). Kiva korostaa naisten tukemista, koska naiset hyötyvät eniten mikroluotoista. Patriarkaatti ja tiukka työnjako ovat valloillaan vielä monissa kehitysmaissa. Naiset ovat usein suurimpia köyhyyden kärsijöitä, koska niukat resurssit ovat monesti vain perheen mieshenkilöiden käytössä. Tietokirjassa "Half the Sky", Nicholas D. Kristof ja Sheryl WuDunn kertovat tarinoita naisista joiden elämä muuttui mikrorahoituslaitosten ansiosta joita Kiva tukee. Mikrolainojen avulla naiset saivat kulutusvoimaa ja kuluttivat vähemmän rahaa välittömän nautinnon hyödykkeisiin kuten alkoholiin, prostituutioon ja huumeisiin. Lisätuloilla he saivat lapsille koulutuksen, korjausta asuintiloihinsa tai modernia teknologiaa ja lääkkeitä. Kulutusvoiman siivellä myös heidän itsenäisyytensä ja kunnioitus miesten suunnalta lisääntyi. Kristof ja WuDunn ovat kirjoittaneet, että "mikrorahoitus on kohottanut naisen asemaa ja suojannut heitä pahoinpitelyltä enemmän kuin mikään laki olisi auttanut".
Suomen äänioikeuden historia Ruotsin säätyvaltiopäivillä porvarissäädyssä olivat edustettuina kaupungeittain porvarinoikeuksien haltijat, talonpoikaissäädyssä kihlakunnittain perintö- ja kruununtilalliset, mutta eivät rälssitalonpojat tai maattomat. Talonpoikien asema neljäntenä säätynä oli muualla Euroopassa tuntematon ruotsalainen erikoisuus. Porvarissäädyn vaalissa äänimäärä määräytyi vero-osuuden mukaan ilman ylärajaa. Pappissäätyyn saivat virassa olevat papit ja kappalaiset valita rovastikunnittain edustajansa, minkä lisäksi piispat olivat itseoikeutettuina paikalla. Aatelissäätyyn oli jokaisella ritarihuoneeseen merkityllä aatelissuvulla oikeus lähettää yksi edustaja, yleensä vanhimman sukuhaaran vanhin miespuolinen jäsen tai tämän valtuuttama henkilö. Vuonna 1750 aateli käsitti koko valtakunnan väkiluvusta noin 0,5, papisto 0,9 ja porvaristo 2 prosenttia. Valtiopäivillä päätöksen tekeminen edellytti vähintään kolmen säädyn hyväksyntää, perustuslakiasioissa kuitenkin kaikkien neljän säädyn yksimielisyyttä.
Aikajana naisten äänioikeuden historiasta Tämä on aikanajana naisten äänioikeuden historiasta.
Unelmien voima Kate tuntee sietämätöntä vetovoimaa Templeton hotellien uuteen johtajaan Byron De Wittiin. Kate ei salli itselleen tunteita Byroniin, koska mies näyttää päälle päin häikälemättömältä
naistenmieheltä, ja Kate ei siedä sellaisia miehiä. Totta puhuen, Byronkin on aivan lääpällään Kateen, ja suorastaan nauttii saadessaan naisen hikeentymään. Kate milloin ottaa Byronin kanssa
rajusti ja äänekkäästi yhteen, ja vihaa tätä koko sydämensä voimalla, ja milloin rakastaa tätä niin ettei näe muuta maailmaa ollenkaan. Byroniin tutustuessaan Kate joutuu
tajuamaan, ettei tunteita voi hallita kuin työprojektia, ja yllättäen, Kate eksyykin lakanoiden väliin Byronin kanssa. Pian he ovat suloinen pari vailla vertaistaan.
Suomen äänioikeuden historia Vuosien 1904–1905 valtiopäiville annettiin lakiesitys ääniasteikkojen poistamisesta, mikä olisi tuonut yhtäläisen äänioikeuden aatelittomiin säätyihin. Säätyjen perustuslakivaliokunnan mietinnössä olisi lisäksi annettu myös palkollisille äänioikeus ja naisillekin vaalioikeus, mutta ei vaalikelpoisuutta. Mietintö hyväksyttiin eräin muutoksin talonpoikais- ja pappissäädyssä, mutta aatelis- ja porvarissäädyt eivät ottaneet sitä käsiteltäväkseen, sillä varsinkin ruotsinkieliset perustuslailliset halusivat ”valtiopäivälakkoa” kunnes lailliset olot olisi palautettu. Tämän seurauksena työväenliike otti vuoden 1905 aikana äänioikeustaistelun johdon käsiinsä ja sai mobilisoitua kansanjoukot suuriin mielenosoituksiin vaatimaan yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta.
Suomen äänioikeuden historia Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen myös kunnallisella tasolla kuitenkin lykkääntyi vielä vuosikymmenellä. Eduskunta hyväksyi asiaa koskevan lain jo vuonna 1908 pääasiassa vanhasuomalaisten ja sosiaalidemokraattien äänin 146–41, mutta amiraalisenaatti viivytteli sen esittelyä keisarin vahvistettavaksi vuoteen 1914 saakka. Lopulta antamassaan lausunnossa senaatti totesi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden ”epäoikeudenmukaiseksi” ja hallitsija jätti lain vahvistamatta. Vasemmistoenemmistöinen eduskunta hyväksyi heinäkuussa 1917 uudet yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvat kunnallislait, joissa lisäksi oli äänioikeusikärajana 20 vuotta ja mahdollisuus kunnallisiin kansanäänestyksiin. Venäjän väliaikainen hallitus ei vahvistanut näitäkään lakeja, vaan hajotti eduskunnan valtalain vuoksi. Kahdeksan tunnin työaikalain ohella kunnallislakien toimeenpano oli samana syksynä yhtenä päävaatimuksista sosiaalidemokraattien ”Me vaadimme” -ohjelmassa, jonka toteuttamiseksi järjestettiin marraskuussa uusi yleislakko. Julistauduttuaan 15. marraskuuta korkeimman vallan haltijaksi Suomessa uusi eduskunta vahvisti välittömästi nämä lait. Ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvat kunnallisvaalit päästiin sisällissodan vuoksi järjestämään vasta joulukuussa 1918, mutta tuolloisen käytännön mukaisesti niissäkin valittiin vasta kolmannes valtuutetuista. Kokonaisuudessaan yleisellä äänioikeudella valitut valtuustot saatiin siis vasta vuoden 1920 kunnallisvaalien myötä. Lisäksi porvarienemmistöinen eduskunta poisti vuoden 1919 aikana kunnallisvaalilaeista niiden radikaaleimmat piirteet: äänioikeusikäraja nostettiin ensin 24:een ja tasattiin sitten 21:een vuoteen, minkä lisäksi kansanäänestysten mahdollisuus poistettiin. On arveltu, että kunnallisen demokratian puuttumisella oli merkittävä vaikutus sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen, sillä varsinkin syksyllä 1917 harvainvaltaisten valtuustojen ja järjestäytyneen työväestön välit kiristyivät monilla paikkakunnilla hyvin jyrkiksi.
Suomi Suomen kehitystä 1850-luvulta eteenpäin leimasivat voimakas väestönkasvu, kansallinen herääminen, teollistumisen tuoma taloudellinen nousu ja uuden hallitsijan, Aleksanteri II:n, myötä syntynyt vapaamielinen ilmapiiri. 1860-luvulta lähtien valtiopäivät saivat kokoontua useiden kymmenien vuosien tauon jälkeen säännöllisesti. 1880-luvulla Suomen säädyt saivat lisäksi lakien esitysoikeuden. Suomen ensimmäinen rautatie valmistui, ja ensimmäinen liikepankki perustettiin 1860-luvulla. Elinkeinojen vapautumisen ja liikenneyhteyksien kehittymisen seurauksena myös muuttoliike ja kaupungistuminen kiihtyivät. Näitä uudistuksia edelsivät oma rahayksikkö, omat postimerkit ja ensimmäinen lennätinlinja sekä oma tullilaitos. Keskeinen osa maan teollistumisessa oli sahateollisuudella, jonka osuus kokonaistuotannosta 1900-luvun toisella vuosikymmenellä oli 35 prosenttia. Käsi kädessä edellä mainitun kehityksen kanssa kulkivat koululaitoksen ja kansansivistyksen voimakas kehittäminen, naisen aseman kohentuminen sekä työväenliikkeen synty.
Sari (nimi) Vuoden 2012 loppuun mennessä nimi Sari on annettu noin 31 350 suomalaiselle naiselle ja alle 20 miehelle. Suurin osa Sareista on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.Vuonna 2003 Sarit saivat oman etunimiyhdistyksensä. Sari-yhdistys ry oli Markku-liiton, Seppojen yhdistyksen ja Erkkien yhdistyksen lisäksi Suomen neljäs etunimiyhdistys. Sari-yhdistys on Suomen ainoa naisten etunimiyhdistys. Sen toiminta on hiipunut innostuneen alun jälkeen.
Vaalioikeuden menettäminen Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ja ortodoksisessa kirkkokunnassa on ollut käytössä vaalioikeuden menettämistä vastaava säännös nimeltään äänioikeuden menettäminen.
Liberaalifeminismi 1800-luvulla syntyi liberaalifeministinen naisasialiike, ensimmäisen aallon feministien liike, jonka tavoitteena oli tehdä naisista täysvaltaisia kansalaisia. Pyrkimyksiin kuuluivat muun muassa äänioikeuden saavuttaminen ja opiskelun turvaaminen jokaiselle naiselle. Aate pyrki muokkaamaan myös voimassa olevaa avioliittolakia, jonka mukaan avioitunut nainen oli velvollinen noudattamaan aviomiehensä tahtoa. Liikkeellä oli yhteyksiä rauhan- ja raittiusliikkeisiin, ja se otti aktiivisesti kantaa niin sanottuihin siveyskysymyksiin, kuten prostituutioon. Liike oli alkujaan keski- ja yläluokan liike, eikä se vastannut työväen tarpeisiin. Työläisnaiset järjestäytyivätkin työväenpuolueiden alaisuudessa.
Awak Kuier Vuonna 2016 Kuier palkittiin B-tyttöjen SM-sarjan vuoden pelaajana. Kuier edusti Suomea Basketball Without Borders -maailmanleirillä helmikuussa 2017. Tuolloin 15-vuotias Kuier nousi mediaotsikoihin kyettyään ikäisekseen ja naiselle poikkeuksellisesti donkkaamaan. Jo tuolloin Kuierin taustajoukot saivat jatkuvasti yhteydenottoja Yhdysvalloista ja eurooppalaisseuroista.
Suomen äänioikeuden historia Vuonna 1362 Ruotsin kuninkaaksi valittu Haakon VI Maununpoika määräsi, että suomalaisilla oli oikeus ottaa osaa Ruotsin kuninkaanvaaliin. Suomen edustajina tuli lähettää Moran kiville laamanni, pappeja ja 12 talonpoikaa.
Carlos Manuel de Céspedes Vuonna 1869 Céspedes muodosti väliaikaishallituksen ja oli mukana kirjoittamassa uutta perustuslakia. Céspedes otti käyttöön myös monia uudistuksia, kuten vapaakaupan, tasa-arvoisen verotuksen ja yleisen äänioikeuden. Céspedesin yhtenä päätavoitteena oli myös orjuuden lakkauttaminen, mutta ajatus herätti vastustusta itsenäisyysliikkeen sisällä. Joukko muita itsenäisyysliikkeen vaikuttajia syöksi Céspedesin asemastaan vuonna 1873 ja hän siirtyi maan alle. Espanjalaiset saivat vangittua hänen seuraavana vuonna ja hänet teloitettiin 27. huhtikuuta 1874.
Hongwu Uudistukset eivät kuitenkaan poistaneet talon­poikiin virka­miesten taholta kohdistunutta uhkaa. Päin vastoin, virkamiesten määrän kasvu ja heidän kasvava vaikutusvaltansa toi lisää varallisuutta ja vapautuksia veroista niille, jotka olivat valtion palveluksessa. He saivat uusiakin erioikeuksia, ja jotkut heistä ryhtyivät laittomiksi rahan­lainaajiksi ja uhkapelien järjestäjiksi. Valta-asemaansa käyttäen virkamiehet saivat tiluksiaan laajennetuksi talon­poikien kustannuksella sekä suoraan ostamalla maata että vaatimalla itselleen lainan vakuutena olleita tiloja milloin hyvänsä halusivat jonkin niistä. Monet talonpojat päätyivät vuokra­viljelijöiksi tai työläisiksi tai etsivät työ­tilaisuuksia muualta.
Bobi Sivén Hans Håkon Christian Sivén syntyi 18. huhtikuuta 1899 Helsingissä. Hänen isänsä oli kuuluisa ja voimakas aktivistijohtaja, lääketieteen ja kirurgian tohtori Valter Osvald Sivén jä äitinsä ylioppilas Siiri Sivén o.s. Blomstedt. V. O. Sivénin nuorena kuollut isä oli Pudasjärven piirilääkäri Frans Johan Edvard Sivén. Siiri Sivénin isä oli fennomaani, yliopistovaikuttaja sekä suomen ja unkarin kielten dosentti Oskar Blomstedt. Hans Håkonilla oli kolme sisarusta Paavo (s. 1896), Liisa (s. 1897) ja Anna (s. 1903). Isä Ossi Sivén, kuten häntä lähipiirissä kutsuttiin, oli ruotsinkielinen, mutta ehdottomasti suomenmielinen. Ossi Sivén kannatti ”yksi kansa, kaksi kieltä” -ajattelua. Siiri taas oli pohjalainen suomenkielinen ja luki lapsille alusta alkaen "Kalevalaa". Aatemaailmaltaan hän oli snellmanilainen fennomaani, mutta kieliriitaa perheessä ei koskaan ollut, joten lapset olivat käytännössä kaksikielisiä. Tarkkaan ottaen Bobi Sivén puhui äidinkielenään suomea, mutta puhui äidinkielen tasoisesti myös ruotsia.
Bobi Sivén Siiri-äiti kutsui Hans Håkonia aluksi Håkoniksi, mutta lempinimeksi tuli "Bob", josta lopulta tuli suomalaisittain äännettävä "Bobi". "Bobi" on alun perin joko Håkon-lapsen omaa jokellusta tai sisarusten antama lempinimi; tarkkaa nimen alkuperää ei tiedetä. Bobi Sivenin alkuperäinen nimi taas tulee Henrik Ibsenin runosta "Vuggevise", "Kehtolaulu". 
Sivénin luonnetta lapsena on kuvailtu pohdiskelevaksi, varhaiskypsäksi ja hieman pikkuvanhaksikin. Perhe asui Kammion hermotautisairaalan yhteyteen rakennetuissa yksityistiloissa, koska V. O. Sivén toimi aluksi sairaalassa lääkärinä, lopulta omistajana sekä johtajana vuodesta 1904. Sairaala toimi myös aktivistien keskuspaikkana, ja siellä piiloteltiin venäläisen virkavallan etsimiä aktivisteja. 1906 perhe oli vähällä hajota, kun V. O. Sivén tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen separatismista, mutta hänet vapautettiin juuri vankilaan vietäessä kruununprinssi Aleksein syntymän johdosta julistetun yleisen armahduksen takia. Syksyllä 1907 Bobi Sivén aloitti kansakoulun Alli Nissisen valmistavassa koulussa. Oppikoulunsa Hans Sivéninä tunnettu nuori Bobi kävi Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa klassillisella linjalla veljensä Paavon tapaan.
Bobi Sivén Normaalilyseo vaikutti huomattavasti nuoren Bobi Sivénin maailmankatsomukseen. Sivén luki latinankielisiä klassisia teoksia, ja hän omaksui antiikin ajan filosofisen ajattelutavan ja hyveet, kuten stoalaisuuden, urhoollisuuden, uskollisuuden ja kunniantunnon. Heroistinen ajattelutapa iskostui häneen myös kansallisromanttisten teosten, kuten "Vänrikki Stoolin tarinoiden" kautta. Koulu oli pohjaltaan fennomaaninen ja luokkarajoista piittaamaton, ja se vahvisti näin jo kotona saatua humanistista kasvatusta. Sivén oppi, että hyvä ja isänmaallinen ihminen asettaa aina yhteisen edun oman itsensä edelle. Samoin koulussa korostettiin luterilaisuuden hengessä velvollisuutta, nöyryyttä, puhdassydämisyyttä ja oikeudenmukaisuutta. Jo pienestä pitäen Bobi Sivén oli ollut kova oikeudenmukaisuuden ja rehellisyyden vaatija.
Bobi Sivén Sivénille heimosotien aikakausi oli elämän tärkeintä ja viimeisintä aikaa. Sivénistä tuli jo Vienan retken jälkeen kuuluisa ja aktivistipiireissä kiersi kasku: "Kaikki menettivät toivonsa karjalaisiin, paitsi luonnollisesti Bobi Sivén." Moni oli katkeroitunut ja illuusionsa menettänyt Vienan retkillä, mutta Sivén ei. Hänen mielestään tuli vain yrittää entistä kovemmin.
Osvald Sivén Sivénin vanhemmat olivat piirilääkäri "Frans Edvard Sivén" ja "Olga Laetitia Lindeqvist o.s. Polin" ja hänet vihittiin avioliitoon vuonna 1895 Siiri Blomstedtin (1871–1948) kanssa.Susitaival 1968: 28. Heille syntyi neljä lasta: Paavo Oskar Edvard Sivén (vuodesta 1927 "Susitaival") (1896–1993), jääkärieverstiluutnantti ja IKL:n kansanedustaja, "Liisa Margareta Sivén" (1897–1985), joka oli naimisissa vuodesta 1919 Pertunmaan kirkkoherran ja IKL:n poliitikon, rovasti Aarne Israel Kallialan (1895–1953) kanssa, Hans Håkon Kristian "Bobi" Sivén (1899–1921), joka ampui itsensä vuonna 1921 vastalauseena Tarton rauhansopimuksen ehdoille ollessaan Repolan nimismiehenä ja "Anna Maria Sivén" (avioiduttuaan "Leisten") (1903–1991), joka oli sairaanhoitaja.
Bobi Sivén Taistelujen jälkeen Sivén ja muu Helsingin Valkokaarti osallistui saksalaisten perässä voitonparaatiin. Pian Helsingin Valkokaarti nimi muutettiin Helsingin Jääkäriprikaatiksi, jota saksalaiset alkoivat kouluttaa preussilaiseen kuriin. Tämä ei Sivéniä pahemmin innostanut ja hän halusi takaisin rintamalle. Samoin hän oli kuullut veljensä Paavon sotamenestyksestä komppanianpäällikkönä Karjalan rintamalla. Kuitenkin Sivén oli jo kiinnitetty Jääkäriprikaatiin ja hän oli vannonut sotilasvalan. Isä V. O. Sivén tuli maanpaosta Helsinkiin toukokuussa ja järjesti arvovaltaisena itsenäisyyspoliitikkona pojalleen siirron. Bobi keskusteli vielä Hallan-Ukon kanssa, joka antoi hänelle viestin, joka koski Itä-Karjalan asiaa ja tuli antaa karjalaisille aktivisteille. 6. toukokuuta Bobi saapui Viipuriin, jossa jääkärieversti Aarne Sihvo määräsi ratsuväkeen, 2. Karjalan rykmenttiin, jossa palveli kapteenina myös Paavo Sivén. Sivén ehti veljensä kanssa ratsastella Viipurissa muutaman päivän, kunnes piti lähteä Helsinkiin suureen voitonparaatiin. Sivén ei ehtinyt ottaa sotaan osaa kuin Helsingin taistelujen verran, mutta Itä-Karjalan kysymys alkoi kiinnostaa Sivéniä koko ajan yhä enemmän. Kunnostautumisestaan Helsingin valtauksessa Sivénille myönnettiin IV luokan Vapaudenristi.
Bobi Sivén 16. toukokuuta Sivén oli seuraamassa vapaussodan suurta voitonparaatia. Seuraavana päivänä hän otti osaa Vanhalla Ylioppilastalolla aktivistien kokoukseen, jossa mietittiin uutta maan hallitusta ja armeijan puhdistamista "ryssäläisistä upseereista", joilla tarkoitettiin Venäjän keisarikunnan armeijassa palvelleita suomalaisupseereja. 18. toukokuuta innostunut Bobi saapui Sortavalaan, mutta kuuli itse paikalla, ettei tilanne kehittynytkään poliittisesti suotuisasti. Sivén kotiutui Sortavalaan ja alkoi tutustua karjalaisuuteen. Sivén luki Sortavalassa seuraavat teokset: Martti Pihkalan "Minkälainen Suomi meidän on luotava?", Ilmari Kiannon "Vienan kansan kohtalossa" I. K. Inhan "Kansallista itsetutkiskelua" ja Gustave Le Bonin sosiaalipsykologinen "Joukkosielu". Viimeksi mainittu teki suuren vaikutuksen. Sivén päätti ottaa tuolloin tavoitteekseen valtiomiehen uran, varsinkin kun siihen näytti olevan aika hyvät mahdollisuudet. Tässä vaiheessa Sivénin filosofinen ajatusmaailma oli kehittynyt hegeliläis-snellmanilais-kalevalais-runebergiläiseksi, johon yhdistyivät antiikin hyveet ja kristillinen oikeudenmukaisuuden vaatimus. Kalevalaisuus oli Sivénille antiikin kulttuurin veroinen. Kalevalainen myyttinen historia yhdisti Suomen ja Karjalan kansoja, joita ei vielä ollut voitu yhdistää, mutta tultaisiin yhdistämään uudeksi suureksi kalevalaiseksi renessanssiksi, josta syntyisi hyvinvointia ja oikeutta.
Bobi Sivén Puoluekannaltaan Sivén oli maalaisliittolainen.
Bobi Sivén Sivénien perhe oli siis alusta lähtien aktivistinen, suomalaismielinen ja isänmaallinen. Helmikuun manifestin ja Bobi Sivénin syntymisen aikoihin isä V. O. Sivén sai tärkeimmän ajatuksensa, jonka hän sortokauden aloittaneesta manifestistä kuultuaan kiteytti huudahdukseensa: "Irti ryssästä maksoi mitä maksoi!" Sivénien perheessä kaiken edelle meni Suomen kansallinen vapaus. Siiri-äiti iskosti lastensa mieliin isänsä periaatteen: "On elettavä aatteen puolesta, muuten elämä ei ole minkään arvoista." Vaikka Sivénin perhe oli porvarillinen ja korkeasti koulutettu, luokkarajat olivat merkittyksettömät. Kaikki olivat vain suomalaisia. Esimerkiksi Viaporin kapinan aikana 1906 Sivénit tukivat punakaartia ja V. O. Sivén auttoi Punaisen Kaartin ylipäällikön, aktivisti Johan Kockin pakoon. Perheellä oli muutenkin hyvät välit sosialisteihin ja kaikkiin, jotka vain olivat suomalaisten vapauden ja itsenäisyyden kannalla. Bobi Sivén omaksui äidiltään perinteisen kansallismielisyyden aatteen filosofisen pohjan ja isältään uskon aktivismiin eli suoraan toimintaan. V. O. Sivén oli Voima-liiton ja myöhemmin myös jääkäriliikkeen johtajia.
Bobi Sivén Kun Suomen vapaus oli saavutettu, kääntyivät aktivistien katseet heimokansojen puoleen, Itä-Karjalaan. V. O. Sivén oli ollut heimoaatteen kannattaja aina, ilmeisesti myös Bobi, mutta oman maan itsenäisyyden puuttuessa sitä ei ollut korostettu. Maaliskuun lopulla 1918, vielä sisällissodan aikana, Carl Wilhelm Malmin johtamat suomalaisjoukot olivat edenneet syvälle Vienaan ja jääneet Uhtualle epäonnistuneen Vienan Kemin valtauksen jälkeen. 12. toukokuuta 1918 Kammion sairaalla pidettiin V. O. Sivénin johtama ja isännöimä "Kauko-Karjalan kokous", johon ottivat osaa Viipurista juuri saapunut ylioppilas Bobi Sivén, maisterit Lauri Hannikainen ja Herman Stenberg sekä jääkärit Oiva Willamo ja Vilho Suvirinne. Kokous päätti perustaa Aktiivisen komitean tapaisen piirin, joka ajaisi Itä-Karjalan asiaa aktiivisesti, mutta hallituksen rahoituksella ja tuella. Tarkoituksena oli nostaa vienalaisten keskuudessa oma jääkäriliikkeen tyylinen kehitys. Se päätti myös, että Vienan luonnonrikkaudet on käytettävä vain ja ainoastaan maakunnan hyväksi aina siihen, kunnes maakunta olisi muun Suomen tasolla. Samoin Vienalle annettaisiin itsehallinto ja Aunus sekä Viena erotettaisiin hallinnollisesti toisistaan. Tarkoituksena oli lähettää useita retkikuntia Itä-Karjalaan ei vain sotilaallisia, vaan myös tieteellisiä, poliittisia ja lääketieteellisiä. Toimintaa järjestelemään päätettiin lähettää Sortavalaan Lauri Hannikainen apulaisenaan Bobi Sivén. Sivén päätti lähteä mitä pikimmin ja haki eron armeijasta 13. toukokuuta. Saman päivän iltana Bobi kuuli isältään tämän olevan ehdolla sotaministeriksi ja keskusteli Gustaf Mannerheimin erosta. Isä-Sivén inhosi aatelista Mannerheimia, koska piti tätä "ryssäläisenä kenraalina", joka saattoi yrittää käyttää hyväkseen Suomea Venäjän keisarikunnan palauttamiseen.
Bobi Sivén Aktivisteille toinen paha takaisku monarkiahankkeen ja Itä-Karjalan retkien epäonnistumisen lisäksi oli Mannerheimin Ståhlbergille kärsimä tappio ensimmäisissä presidentinvaaleissa valitsijamiesäänin 143–50. Sivén oli poikkeuksellinen aktivisti, koska hän kannatti Ståhlbergiä, vaikka tämä olikin pitänyt jääkäreitä maanpettureina, eikä ollut suosiollinen Suomen itsenäisyydelle. Sivénin mielestä Mannerheim ei olisi auttanut kansallista eheytymistä sisällissodan jälkeen, koska punaiset vihasivat häntä punakapinan kukistajana. Sivén ei myöskään luottanut Mannerheimiin, koska tämä oli ruotsinkielinen aatelinen ja Venäjän armeijan upseeri. Sivén ei ollut varma oliko Mannerheim varmasti suomalaisten asialla. Bobi Sivén oli siis isänsä tapaan epäluuloinen Mannerheimiä kohtaan. Sivén levittikin kesä-heinäkuussa 1919 Kailan aktivistipiirissä kiertokirjettä "Mannerheimikö presidentiksi?", jossa piti sisällissodan tärkeimpänä tehtävänä kansallisen yhtenäisyyden palauttamista, eikä Mannerheim olisi Sivénin mukaan tämän tehtävän mikään paras toteuttaja.
Bobi Sivén Vapaa-aikansa 17–18-vuotias Sivén käytti maailmankatsomuksensa muotoilemiseen. Hän totesi parhaimmaksi maailmankatsomukseksi idealismin ja realismin välimuodon, kultaisen keskitien, jolloin syntyisi jalat maassa kulkevia, mutta suuriin tekoihin kykeneviä ihmisiä. Lisäksi Sivén kulutti erityisesti kesällä 1917 aikaansa historian, valtio-opin, filosofian, klassikkojen ja päivänpolitiikan lukemiseen Sivénin kesäpaikassa, maatilalla Haloniemen kylässä, Ruokolahdella. Sivén myös kehittyi taitavaksi metsämieheksi, joka kulki uskollisen Pilkki-pystykorvansa kanssa Ruokolahdella metsästämässä. Hän oli myös erittäin tarkka ampuja, mistä oli hyötyä myöhemmässä elämässä. Hänen kerrotaan osuneen 25-penniseen 20 metrin päästä.
Bobi Sivén Isä V. O. Sivén ja muu aktivistien kärkijoukko alkoivat ensimmäisen maailmansodan syttyessä 1914 suunnitella jääkäriliikettä. Tavoitteena oli taistella Suomi vapaaksi suomalaisin sotilasjoukoin tai ainakin panna hanttiin venäläistä sortohallintoa vastaan. Nämä suomalaisjoukot koulutettaisiin Saksassa, joka oli sodassa Venäjää vastaan. Kesällä 1915 Bobi Sivén kuuli ensimmäisen kerran jääkäriliikkeestä, kun taas Paavo oli kuullut asiasta jo vuodenvaihteessa 1914–1915. Isän ollessa voimakas aktivistijohtaja ja itsenäisyysliikkeen esikunnan Aktiivisen komitean (AK) seitsenhenkisen johdon jäsen oli selvää, että veljekset Paavo ja Bobi jatkaisivat isänsä työtä. Paavo oli kuitenkin kolme vuotta vanhempi, joten hän pääsi heti isänsä mukana aktivistipiireihin. Kaiken lisäksi Ossin ja Paavon luottamus Bobiin meni pitkäksi aikaa, kun hän 16-vuotiaana oli mennyt paljastamaan ystävälleen erään koulukaverinsa lähtevän "Saksan matkalle". Alkusyksystä 1916 veli Paavo lähtikin pohjoiseen pyrkien Ruotsin kautta Saksaan, mutta päätyikin jääkärietapin hoitajaksi Hallan Ukon kanssa. Tosin Bobille ei tätä kerrottu. Luottamus Bobiin palautui pikkuhiljaa, ja hän sai erinäisiä kuriiritehtäviä, joissa hän ilmoitti partiojohtajalleen ja aktivistille Sven E. Donnerille jääkärietapin tukoksista. Joulukuussa 1916 V. O. Sivén lähti Hyrynsalmelle ottamaan selvää jääkärietappien tukoksista, jotka johtuivat venäläisten vastatoimista. Bobi Sivén oli kotona, kun venäläissantarmit tekivät keskellä yötä kotitarkastuksen Kammion sairaalaan. Aamulla Bobi ilmoitti kotitarkastuksesta Donnerille, joka varoitti V. O. Sivéniä, joka taas lähti maanpakoon. Tämän jälkeen hän tapasi Enson asemalla lappilaiseksi aktivistiksi muuttuneen Paavon, joka antoi Bobille tehtäväksi viedä tiedonantoja Helsingin aktivisteille.
Bobi Sivén Veljekset H. H. Sivén ja Paavo Susitaival (ent. Sivén) olivat jälkiaktivismin ajan nousevia voimahenkilöitä. Hans Håkonin eli Bobi Sivénin ura oli nousujohteista, ja kuollessaan 21-vuotiaana hänellä oli ikäisekseen korkea ja vaikutusvaltainen asema. Hänen isoveljestään everstiluutnantti Paavo Susitaipaleesta, joka oli heimoaktivisti ja vapaussoturi, tuli sittemmin Lapuan liikkeen aktiivi, Mäntsälän kapinan johtohenkilö, Isänmaallisen kansanliikkeen kansanedustaja, talvisodan ja jatkosodan merkittäviä sotilasjohtaja sekä myöhemmin Kekkosen ja suomettuneisuuden ajan toisinajattelija ja kirjailija.
Bobi Sivén Työtoverit ryntäsivät huoneeseen ja löysivät välittömästi laukaukseen menehtyneen Bobi Sivénin, jonka pää roikkui yli selkänojan toinen käsi heiluen rentona ja toinen pysyen sylissä. Sivén oli ampunut Eugen Schaumanin tavoin itseään sydämeen. Pistooli lojui lattialla. Luoti oli mennyt välittömästi tappaen rinnan läpi ja upoten hirsiseinään. Pöydällä oli Sivénin kirjoittamat konstaapeli Eemil Huhtalalle kirjoitettu lappu, jossa Sivén kiitti ystäväänsä ja lahjoitti tälleen pistoolinsa, ja seitsemän kirjettä:
Bobi Sivén Tähän aikaan Kaisa Sibeliuksen ja Bobi Sivénin suhde syveni. Tunne-elämään Sivénillä ei ollut ollut paljon aikaa aktivistien ja suojeluskuntalaisten piireihin päästyään. Kaisa Sibelius ilmeisesti tajusi olevansa rakastanut Bobiin 4. huhtikuuta 1918 tämän kanssa Kaivopuistossa tekemänsä kävelyn aikana. Sivén alkoi kirjoittaa myös runoja.
Bobi Sivén Suunnitelma kuitenkin kehittyi hyvin. E. E. Kailan Jääkäritoimisto lähetti Repolaan 500 kivääriä ja 100 000 patruunaa. Lieksan ja Joensuun alueen sotilasviranomaiset saatiin ummistamaan silmät asekuljetuksilta. 16. joulukuuta Bobi Sivénin Paavo-veljelleen kirjoittamassa kirjeessä Sivén kertoi, että metsää oli saatu myytyä kahden miljoonan markan arvosta. Työtä riitti ja Sivén oli vielä toiveikas. Joulukuussa 1920 Sivén vietti Eemil Huhtalan kanssa Porajärvellä viikon ja muodosti alueella 60-miehisen joukon, joka vetäytyisi merkin saatuaan karhunpesään, Repolaan. Muuten Sivén ja Huhtala päättivät jättää Porajärven suosiolla bolševikeille. Passiivisella Porajärvellä käynti kuitenkin masensi Sivéniä ja matkan jälkeen hän sanoi epätoivoisena Huhtalalle: "Olisi parasta laskea kuula kalloonsa, eihän sitä ilkiä palata Suomeen. Uskotko Huhtala sitä?". Huhtala vastasi, ettei Sivén ajatellut asiaa noin, mutta Sivén vain valitti väsymystään.
Bobi Sivén 10. elokuuta Paavo Sivén lähetti kirjeen, jossa pyysi Bobia tulemaan Helsinkiin ja valmistautumaan lähtemään kohti Vienaa, koska "engelsmannit ryppyilevät kovasti pohjoisessa ja uhkaavat Uhtuaa". Ennen lähtöään Bobi Sivén piti Ruokolahden suojeluskunnan juhlassa puheen, jossa sanoi:
Sivén pakkasi reppuunsa "Vänrikki Stoolin tarinat" ja lähti Kajaaniin, jossa oli Kuisman joukon värväyspiste. Siellä Sivén ilmoittautui palvelemaan sotamiehenä Suomen vakinaisen sotaväen oikeuksin ja velvollisuuksin palvelemaan rajakarjalaisten tukemiseksi korkeintaan vuoden 1918 loppuun kolmen markan päiväpalkalla. Sivén ja 20 muuta heimosoturia aloitti 17. elokuuta nelipäiväisen vaelluksen valtakunnan rajalle, josta siirryttiin ensimmäisen vienalaiskylän Kivijärven ja Latvajärven kautta kohti Uhtuaa, joka oli vielä suomalaisten hallussa ja retkikunnan päätukikohta. Rajalta Uhtualle kesti kaksi päivää, joten heimosoturit saapuivat perille 23. elokuuta.
Bobi Sivén Bobi Sivénin ja Kaisa Sibeliuksen välille kehkeytyi ystävyydestä luja rakkaussuhde, joka kesti Bobin kuolemaan saakka. Kihloihin he eivät koskaan ehtineet. Aatemaailmaltaan ja ajattelutavaltaan pariskunta oli samanlainen. Sibeliuksen perhe oli tunnetusti suomalaismielinen ja isänmaallinen, tulivathan Jean Sibelius ja V. O. Sivén keskenään hyvin toimeen jo jääkäriliikkeen alkuvaiheissa.
Bobi Sivén Ruokolahdella kesällä 1917 Sivén teki ensimmäiset julkiset poliittiset esiintymisensä. Koko kesän ajan hänellä riitti tekemistä, kun isä oli vapausliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä Ruotsissa ja Paavo jääkäriliikkeen tehtävissä ympäri Suomea. Hän ehti ottaa osaa maalaisliiton paikallisjaoston toimintaankin. V. O. Sivén oli jo Maalaisliiton perustamisesta 1906 lähtien kuulunut puolueeseen. Sivén oli isänsä kanssa samaa mieltä, ettei itsenäisyys voinut toteutua ilman suurimman väestöryhmän, maalaisten, tukea. Ruokolahdella juhannusjuhlan puheessaan 1917 Sivén kävi läpi Suomen historian Jaakko Ilkasta jääkäriliikkeeseen korostaen, ettei itsenäisyysaate ollut nuori, kuten valloittajat olivat uskotelleet, vaan se oli suomalaisten vuosisatainen tahto. Vapaus oli otettava vaikka aseellisesti:
Ensimmäisen puheen aikoihin aktivistit, mukaan lukien Sivén, ja sosiaalidemokraatit kannattivat korkeimman vallan antamista Suomen eduskunnalle eli ensimmäistä valtalakia. Toisen puheensa ruokolahtelaisille Sivén piti suuressa kansalaiskokouksessa elokuun alussa 1917. Tällöin vasemmisto oli jo lietsonut luokkataistelua ja yhteiskunnalliset ristiriidat kytivät. Sivén varoitti, ettei puolue- ja luokkataistelua saa sekoittaa itsenäisyyspyrkimyksiin ja- tavoitteisiin. Oman kansan tuli mennä puoluetavoitteiden edelle:
Tätä yleisaktivistista venäläisten karkottamistavoitetta varten Bobi ja Paavo Sivén aloittivat Ruokolahdella sotilaskoulutuksen antamisen syksyllä 1917. Sivénin veljekset organisoivat nuorista miehistä ryhmiä, joille opetettiin taistelukoulutuksen alkeita ja harjoituskäsikranaattien heittämistä. Heillä ei kuitenkaan ollut kovin montaa oikeata asetta, kuten ei monella muullakaan tuon ajan varhaisilla taistelujärjestöillä. Sivénin veljekset kuitenkin tulivat luoneeksi Ruokolahden suojeluskunnan perustan, mikä oli ainutkertaista koko Etelä-Karjalassa sitten Voima-liiton. Yhteistyötä veljekset tekivät työväen urheiluseura "Jyskeen" kanssa. Samoin Bobi otti osaa suojeluskuntien harjoituskirjallisuuden kirjoittamiseen. Hänen kirjoittamansa merkinantoja koskeva luku löytyi kirjasesta "Voima 1906", joka oli tärkeä suomalaisten taisteluhengen nostattaja.
Bobi Sivén Avoimessa kirjeessään ulkoministeri Holstille Sivén selvitti, että kyseessä oli harkittu itsemurha, joka oli tehty sovintouhrina tuskasta ja häpeästä. Sivén ilmoitti, ettei voinut kunnian miehenä toteuttaa ulkoministeriön käskyä estää karjalaisten aseellinen vastarinta. Kirjeessä selviää kuinka Sivén oli alistunut kohtaloonsa ja siihen, ettei Repolan politiikasta ja vapaustaistelusta tulisi mitään, kun Höttönen oli saanut surmansa. Holsti luonnehti kirjettä "pateettisimmaksi kirjeeksi, jonka oli koskaan lukenut". Äidilleen, Siiri Sivénille 11. tammikuuta kirjoittamassaan kirjeessä Sivén ei kirjoittanut itsemurhasuunnitelmista, vaan vakuutteli tälle rakkauttaan ja toivotti kirjeen lopuksi: "Jää nyt hyvästi Mami rakas ja hyvää yötä!" Asekuljetusten ja -kätköjen paljastumisesta Sivén kirjoitti vain: "Saa nähdä mitä nyt tästäkin jutusta tulee." Paavo Sivénille kirjoittamassaan kirjeessä Bobi Sivén kiitteli rakkaan veljensä ystävyyttä ja pyysi tätä huolehtimaan Siiri-äidistä sekä hoitamaan muutaman talousasian. Aschanille ja Mauraselle kirjoitettujen kirjeiden sisältöä ei tiedetä. Samoin Sivénin rakastetulleen Kaisa Sibeliukselle lähettämä kirje on kadonnut. Samoin Sibelius on repinyt kaikki päiväkirjansa sivut näiltä ajoilta. Jalmari Takkiselle osoitetussa kirjeessä Sivén kiitti yhteistyöstä, ja pyysi lähettämään ilmoituksen ulkoministeriöön hänen kuolemastaan. Takkiselle hän vielä kirjoitti: "Koeta sinä, veli, pysyä pystyssä."
Bobi Sivén Vapaa-aikansa Sivén käytti kansanperinnettä ja runoja keräillen. Hän ystävystyi syvästi erään Repolan kansanjohtajan Pekka Kyöttisen isän Konoi Kyöttisen kanssa. Konoi Kyöttisen kanssa Sivén kalasteli, tervasi veneitä ja keräsi tältä muistiin sananlaskuja, runoja ja kansantietoutta. Sivén suostui myös ottamaan osaa aktiivisesti repolalaisten juhlajärjestelyihin. Samalla Sivén karjalaistui erittäin nopeaa tahtia. Rutiinihommat vähenivät, kun Sivén sai loppukesästä apulaisnimismiehen, joka oli aluksi hänen vanha Norssin koulukaverinsa, lakitieteen ylioppilas Jaakko Sadeniemi. Myös Bobin sisko Anna Sivén kävi tutustumassa Repolaan.
Bobi Sivén Sivén kuitenkin oli valmis lähtemään uudelleen ja summasi ensimmäisen ja ainoaksi jääneen heimosotaretkensä 17-vuotiaalle asetoverilleen Arno von Pfalerille näin:
Bobi Sivén Hans Håkon Christian ”Bobi” Sivén (kouluaikoina Hans Sivén, aikuisena H. H. Sivén; 18. huhtikuuta 1899 Helsinki – 12. tammikuuta 1921 Repola, Itä-Karjala) oli suomalainen heimoaktivisti, Suomen ensimmäisiä partiolaisia, itsenäisyysaktivisti, sisällissodassa valkoisten joukossa, heimosoturi ja Repolan nimismies sekä lopulta Suomen ulkoasiainministeriön edustaja Suomen suojelusalueilla Repolassa ja Porajärvellä. Sivénistä tuli heimoaatteen ensimmäinen marttyyri ja Suomen sotien välisen ajan kansallismielisen nuorison suuri sankari hänen ammuttuaan itsensä Repolassa vastalauseeksi heimoveljien hylkäämiselle. Hän päätyi ratkaisuunsa saatuaan Tarton rauhan määräämän käskyn estää kaikki repolalaisten toimet, jotka tähtäisivät takaisin Suomeen liittymiseen tai aseelliseen kapinaan neuvostovenäläisiä vastaan. Aunukselainen Repolan kunta oli kansanäänestyksessä 31. elokuuta 1918 eronnut Venäjästä ja liittynyt Suomeen. Repolan nimismies toimi käytännössä alueen johtajana ja Suomen valtion edustajana.
Bobi Sivén Sivénin kotikaupunki Helsinki jäi punaisten haltuun, eikä kannattanut yrittää valkoiselle puolelle. Sivén kuuli Kaisa Sibeliukselta, kuinka punaiset olivat julmasti murhanneet kaikki, jotka olivat pyrkineet valkoiselle puolelle. Sivén ei sitä paitsi ehtinyt alkupäivinä paeta kaupungista, koska hänen vastuullaan oli Kammion sairaalassa toimiva käsikranaattitehdas. Sivénin johtaman koulupoikajoukon tuli aloittaa maanalainen suojeluskuntatyö. Sivén oli jo syksystä 1917 ollut mukana Helsingin suojeluskuntatoiminnassa. Maanalaisesti perustettiin Helsinkiin oma maanalainen suojeluskunta nimellä "Helsingin Valkokaarti", jonka I pataljoonan 3. komppaniaan Sivén kuului. Sivén oli mukana hengenvaarallisissa vakoilussa ("kontraspagiooni"), aseiden hankinnassa ja salakuljetuksessa. Sodan alkupäivinä Sivén myös avusti pakoilevaa senaattoria Kyösti Kalliota ja piilotteli tätä Kammion sairaalassa. Lopulta Sivén joutui punaisten etsintäkuulutetuksi ja Sivén otti salanimekseen Hannu Halonen. Hannu viittasi etunimeen Hans ja Halonen perheen kesäpaikkaan Haloniemeen. Lopulta Sivénin koko aika meni lähes kokonaan punaisten pakoilussa. Kerran hän oli jäädä kiinni nukkuessaan kummitätinsä Anni Swanin luona, mutta Swan vaihtoi poikansa Anteron Bobin tilalle, jolloin punakaartilaiset löysivät ihmeissään sängystä lyseolaisen Swanin eikä lyseolaista Sivéniä. Toisen kerran Bobi oli jo menossa antautumaan punaisille, kun nämä olivat vanginneet viattoman Kammion sairaalan talonmiehen, koska Sivéniä ei löytynyt. Sivénin mielestä oli väärin, että joku viaton joutuisi kärsimään hänen takiaan. Siiri Sivén sai kuitenkin talonmiehen puhuttua vapaaksi ja käski punaisten esikuntaan menemässä ollutta poikaansa pakenemaan paikalta.
Bobi Sivén Syys-lokakuun vaihteessa Repolassa toimitettiin vaalit, jossa valittiin 12-henkinen Repolan toimituskunta, joka julistautui Repolan ainoaksi hallitukseksi ja otti hoitaakseen Itä-Karjalan toimituskunnan ja kunnanvaltuuston tehtävät. Puheenjohtajaksi tuli Pekka Kyöttinen, kansliapäälliköksi Paavo Höttönen ja voimakkaaksi taustavaikuttajaksi Bobi Sivén. Repola irtautui tällä toimituskunnan päätöksellä Suomen valtiosta ja julistautui Suomesta ja Venäjästä riippumattomaksi. Toimikunnan lähetiksi Helsinkiin lähetettiin kunnallislautakunnan jäsen F. V. Netsäinen, jonka tuli erityisesti pitää yhteyttä Suunta-lehden aktivisteihin, kuten Kai Donneriin ja Sivénin hyvään aktivistiystävään Toivo Kaukorantaan. Sivén sai kyllä itsekin juosta repolalaisten asioilla Helsingissä koko syksyn 1920.
Bobi Sivén Bobin oltua 10 päivää Sortavalassa hän kuuli kotoaan, että edistystä ei tapahtunut, kun V. O. Sivénistä tulikin vain armeijan ylilääkäri sotaministerin sijaan. Tilannetta sekoitti Suomen sisäinen hallitusmuototaistelu. Paavo Sivén oli monarkisti, kuten isänsäkin. Bobi Sivén ilmeisesti taipui monarkiaan päin, jos se mahdollistaisi Suur-Suomen ja kansallisen yhtenäisyyden. Suomen koko poliittinen ja sotilaallinen johto oli Itä-Karjalan Suomeen liittämisen kannalla, mutta pelättiin sotaa Britannian kanssa. Britannia oli aseistanut karjalaisten oman Karjalan rykmentin, joka aloitti etenemisen kohti Vienan suomalaisjoukkoja. Britannia kun luuli, että saksalaiset havittelivat suomalaisten kautta Itä-Karjalaa. Malmin retkikunta Uhtualla alkoi hajota ja jääkärikapteeni, vannoutunut heimoaktivisti Toivo Kuisma päätti koota uuden joukon.
Bobi Sivén 31. joulukuuta Repolan kunnantalolla laskettiin alas Suomen lippu. Sivén totesi ystävälleen: "Veli, en jaksa kärsiä tätä häpeää. Karjalan asia on henkeni arvoinen. Repolasta poistun viimeisenä ja tuskin silloin elävänä". Sivén kuitenkin päätti vielä yrittää karhunpesäsuunnitelmaa. Jos suunnitelma ei tuottaisi tulosta, olisi oman henkilökohtaisen ratkaisun aika.
Bobi Sivén Bobi Sivén ei koskaan kirjoittanut ylioppilaaksi, vaan hänet julistettiin. Sisällissodan takia kirjoitukset keskeytettiin ja kaikki abiturientit julistettiin suoraan ylioppilaiksi. Sivén kirjoittautui sisään historiallis-kielitieteellisen tiedekuntaan ja opiskeli pääaineenaan historiaa, filosofiaa ja kansantaloutta sekä sivuaineenaan latinaa, jota hän sai luettua kevätlukukaudella approbaturin verran. Sivén oli erittäin kiinnostunut antiikista ja latinasta. Sivén kuului Karjalaiseen osakuntaan, joka oli ollut tuolloin vankasti heimoaatteellinen jo vuosi. Sivéniä kuitenkin harmitti, että hänen tulisi keskeyttää opintonsa varusmiespalveluksen takia. Sivén ei ollut luonteeltaan sotilas ja kaiken lisäksi oli hieman outoa, että taisteluissa kunnostautunut vapaus- ja heimosoturi joutuisi vielä varusmieheksi. Sivénin johtajaluonne pääsi heimoaktivistisessa osakunnassa esiin. Pian hän ehdotti osakunnassa, että varusmiespalveluksen voisi suorittaa Itä-Karjalassa eli käytännössä Suomeen liittyneessä Repolassa sekä niillä alueilla, jotka tultaisiin valtaamaan. Osakunta järjesti myös Repolan alakouluseminaarille kirjaston pyytämällä eri kustannusliikkeiltä lahjoituksia. Sivén myös perusti osakuntalaisista valtiokunnan Itä-Karjalan asiaa ajamaan. Sivén kirjoitti Paavo-veljelleen valiokunnasta: "Ehken saamme pystyyn joukon, joka tulee valloittamaan ihmiset kunhan te sotilaat valloitatte maan." Pian ensimmäiseksi hommakseen Sivénin valiokunta järjesti juhlat Aunuksen Karjalasta saapuneelle lähetystölle. Sivén oli henkilökohtaisesti kutsunut juhlan arvovaltaiset vieraat, joita olivat 13-henkinen Keski-Aunuksen lähetystö, ministeri Kyösti Kallio ja Itä-Karjalan asioita hoitava ministeri Mikko Luopajärvi, eduskunnan puhemies Lauri Kristian Relander. Lisäksi saapui joukko muita Karjalan ystäviä ja heimoaatteelle uhrautuneita. Bobi Sivén piti jo kesällä 1918 Ruokolahdella ja kevättalvella 1919 Norssin Viro-juhlassa pidetyn puheen Suur-Suomelle. Puhe sai suuret suosionosoitukset ja liikutti osaanottajia. Juhlan pääesiintyjä oli Ylioppilaskunnan Laulajat. Juhlan jälkeen Sivén seurusteli vaikutusvaltaisten poliitikkojen ja aktivistien kanssa solmien tärkeitä yhteyksiä. Tällöin hän pääsi esittämään myös tärkeimmän ideansa talonpoikais- ja ylioppilasnuorison puolueesta. Maalaisliitto loisi tälle puolueelle pohjan, johon yhdistyisivät ylioppilaat ja akateeminen keskiluokka. Tämä uusi puolue olisi toteuttanut porvarillista reformipolitiikkaa, joka olisi tähdännyt yhteiskuntaluokkien kuilun poistamiseen ja sisällissodan haavojen parantamiseen. Keskusteluissaan poliitikkojen kanssa Sivén korosti, että Maalaisliitto oli edelleen puolueista parhain, koska se tuki aktiivisesti heimopolitiikkaa. Sivénin maalaisliittolaisuutta korosti entisestään Kaila, josta tuli sittemmin 1920-luvulla Maalaisliiton vahva taustavaikuttaja. Kesäkuussa 1919 Sivénin oli tarkoitus lähteä varatuomari Otto Åkessonin kanssa järjestämään Aunukseen siviilihallintoa. Åkesson olisi ollut pääministeri ja Sivén hänen kansliapäällikkönsä, mutta ulkoministeri Rudolf Holsti kielsi aktivistien osallistumisen Aunuksen politiikkaan.
Bobi Sivén Vielä puolen päivän aikaan Takkinen näki Sivénin seisomassa toimikunnan toimistotalon rappusilla ruotsalainen vaalea sotilasturkki päällään. Sivén antoi Takkiselle tehtäväksi järjestää repolalaisten passinleimaukset ja muut perusasiat sekä keskustella Joensuusta saapuneiden Höttösen omaisten kanssa. Lähtiessään Sivén puristi Takkista lujasti kädestä ja ilmoitti menevänsä kirjoittamaan kunnantalolle, koska siellä oli rauhallisempaa.
Bobi Sivén Iltapäivällä Sivén kävi ystävänsä kirkkoherra Fiilinin luona. Kirkkoherra huomasi Sivénin olleen hermostunut, mutta ajatteli sen johtuneen seuraavana päivänä 13. tammikuuta pidettävistä Höttösen hautajaisista. Samalla Sivén kävi samassa talossa asuneen kunnankirjuri Feodor Hippisen luona ja hyvästeli tämän tyttövauvan, joka oli myös Sivénin kummityttö, kahteen kertaan hellästi ja syvästi tuuditellen.
Paavo Susitaival Susitaival oli veljensä Bobi Sivénin kanssa Suomen ensimmäiiä partiopoikia. Bobi Sivén ampui itsensä toimiessaan Repolan ja Porajärven väliaikaisena nimismiehenä vastalauseena Tarton rauhansopimukselle, jossa kyseiset kunnat luovutettiin Venäjän sosialistiselle federatiiviselle neuvostotasavaltalle.
Bobi Sivén Koska Bobilla oli koulu kesken, hän toimi aluksi vain aktivistien tiedonvälittäjänä ja yhdyshenkilönä. Poliittista uraansa Sivén aloitteli Normaalilyseon konventin eli oppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 1917. Helmikuussa 1917 konventin järjestämissä tanssiaisissa hän tapasi Jean Sibeliuksen 14-vuotiaan tyttären Katarina (Kaisa) Sibeliuksen. Sivén teki vaikutuksen Sibeliukseen ensi keskustelulla tanssiaisissa, joka meni Sibeliuksen päiväkirjan mukaan näin:
Bobi Sivén Heimoaktivistit kiinnostuivat Vienan jälkeen Aunuksesta. Sivén ei itse lähtenyt Aunuksen retkelle, koska hänet määrättiin suorittamaan asepalvelustaan "Valkoisen Kaartin" "Vöyrin pataljoonan" konekiväärikomppaniaan. Kuitenkin Sivén toimi E. E. Kailan pyynnöstä vapaaehtoisten aluksi värvääjänä toukokuussa ja kesäkuusta lähtien ""Karjalan retkikunnan värväystoimiston keskuskanslian päällikkönä"" Wladimirinkadulla. Vaikka Sivén ehti vain hätistellä värväystoimistosta luokalle jääneitä koulupoikia ja värvätä vain 53 vapaaehtoista heimosoturia, tärkeämpää oli se, että Sivén oli päässyt aktivistien vaikutusvaltaiseen sisäpiiriin. Sivénistä tuli Kailan luottomies. Kaila totesikin Bobista: "hitonmoinen poika tekemään näppärästi työtä heti ensi alussa".
Bobi Sivén Pettynyt ja katkeroitunut, mutta motivoitunut Sivén vaelsi tuskien taivalta joukkonsa kanssa kohti Suomen rajaa. Haavoittunut Sotamies T.A. Simpura jäi kuitenkin jälkeen. Sivén päätti, ettei kaveria jätetä Vienan korpeen ja lähti palaamaan syvemmäksi Vienaan etsimään asetoveriaan. Sivén löysi Simpuran, mutta oli eksynyt matkan varrella. Miehet tarpoivat ilman ruokaa, jalat verillä ja keho täitä kuhisten kohti rajaa. Sivén ehti tehdä päätöksen kolmantena vaelluspäivänä, että hän ampuu itsensä, jollei mitään muutosta tapahdu kello 12 mennessä. Kello 10 Sivén ja Simpura kuitenkin saapuivat karjalaisukkojen kalasaunalle, josta heidät opastettiin Suomen puolelle. Sivén oli huonossa kunnossa ja yski vielä kuukausi Suomen puolelle tulemisen jälkeen verta. 4. lokakuuta Kuisman päiväkäskyssä mainittiin Sivén kunnostautuneeksi ja hänet ylennettiin korpraaliksi sekä myönnettiin IV luokan Vapaudenristi, mutta se oli jo hänelle kerran myönnetty. Viikko kotiin paluun jälkeen Sivén osallistui jääkärivääpeli Karl Dahlmanin tiedusteluretkelle Latvajärvelle. Tällä retkellä Sivén ampui yhden vihollisen.
Bobi Sivén Kello kuudelta aamulla 12. tammikuuta Repolaan tuli ulkoministeriön sähke. Takkinen alkoi purkaa salakirjoituksella kirjoitettu sähkettä. Sivén tuli unettomuudestaan vihaisena katsomaan Takkisen työtä. Takkinen luki viestin alun, jossa luki: "Erikoisten syiden takia on teidän ehdottomasti tehtävä kaikki voitavanne estääksenne repolaisten ja porajärveläisten aseistautumista." Tällöin kiihtynyt Sivén ravasi huonetta edestakaisin ja vetäisi seinällä roikkuneesta kotelosta 9-millimetrisen Luger Parabellum -sotilaspistoolinsa ja latasi sen. Takkinen katsoi ihmeissään, jolloin Sivén laski pistoolin koteloonsa.
Bobi Sivén Lahjakas Sivén menestyi koulussa erittäin hyvin. Hän kiinnostui erityisesti kasvi- ja eläinopista eli biologiasta, ja 16–17-vuotiaana hänestä kehkeytyi asiantunteva harrastajabiologi. Lisäksi suosikkiaineita olivat historia ja filosofia. Kielissäkin Sivén oli lahjakas: hän osasi ruotsia, saksaa, kreikkaa ja myös jossain määrin englantia, jonka osaaminen oli tuohon aikaan harvinaista. Tähän kielitaitoon vaikutti erityisesti Sivénien perheen ulkomaiset kotiopettajattaret. Sortoaikaan Suomessa oli oppiaineena pakkovenäjä, jossa Sivén ei periaatteellisista syistä menestynyt. Hän oli jäädä viidennelle luokalle saatuaan ehdot venäjästä, joka oli arvosanaltaan yleensä syksyllä nelonen ja keväällä vitonen.
Bobi Sivén Bobi Sivénin itsemurhalla oli suuri henkinen vaikutus ja perintö Akateemisen Karjala-Seuran perustamiseen vuonna 1922. Akateeminen Karjala-Seura kätki Sivénin surmanluodin lippunsa nauhoihin, ja jokainen uusi AKS:n valajäsen vannoi lipun ääressä taistelevansa heimokansojen ja suomalaisuuden puolesta sekä antavansa kaikkensa aatteensa puolesta Bobi Sivénin esimerkkiä noudattaen. Sivénistä tuli aikansa ylioppilasnuorison ihanne ja esikuva, jonka maine lopulta muodostui lähes myyttiseksi.