mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
José Ortiz Ortiz siirtyi Almeríaan vuonna 1998. Kauden 1999–2000 hän pelasi italialaisessa Ravenna Calciossa, jonka jälkeen palasi kotikaupunkiinsa.
Greg Zanon Zanon pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta (1996–1999) juniorisarja BCHL:ssä, joukkueinaan Victoria Salsa ja South Surrey Eagles, sekä neljä kautta (1999–2003) yliopistosarja CCHA:ssa, joukkueenaan Nebraska–Omaha Mavericks. Hän toimi viimeisellä yliopistokaudellaan joukkueensa kapteenina.
Antonio Ortiz Mena Antonio Ortiz Mena (16. huhtikuuta 1907 Parral, Chihuahua – 12. maaliskuuta 2007 México) oli meksikolainen poliitikko ja taloustieteilijä.
Kong: Pääkallosaari Packard hautaa kuolleet miehensä ja lähtee etsimään Chapmania ja muita eloonjääneitä. Conrad, Weaver, Brooks, biologi San Lin (Jing Tian), sotilas Reg Slivko (Thomas Mann) sekä Landsatin työntekijä Victor Nieves (John Ortiz) kohtaavat paikallisia iwi-alkuasukkaita sekä saarella 29 vuotta olleen Marlow'n (John C. Reilly). Marlow kertoo Kongin olevan saaren suojelija, jota iwit palvovat jumalanaan ja joka suojelee niitä kallonryömijöiltä, liskomaisilta olennoilta, jotka tappoivat kaikki Kongin lajitoverit. Kong oli pudottanut helikopterit ainoastaan estääkseen niitä herättämästä suurimman kallonryömijän. Toisaalla Chapman näkee kuinka Kong tappaa valtavan mustekalan. Hän juoksee metsään, jossa kallonryömijä syö hänet.
Manuel Ortiz (nyrkkeilijä) Manuel Ortiz (2. heinäkuuta 1916 Corona, Kalifornia – 31. toukokuuta 1970 San Diego) oli yhdysvaltalainen kääpiösarjan (51–54 kg) ammattinyrkkelijä.
Michael Carter-Williams Joulukuun alussa ottelussa Orlando Magiciä vastaan Carter-Williams teki ammattilaisuransa ensimmäisen tripla-tuplan. Myös Magicin tulokas Victor Oladipo onnistui ottelussa tripla-tuplassa, ja kaksikko teki täten NBA-historiaa ensimmäisinä samassa ottelussa saavutukseen kyenneinä tulokkaina.
Zacarías Ortiz Rolón Ortiz Rolón sai 12. heinäkuuta 2003 nimityksen Concepción (Santissima Concezione) en Paraguayn hiippakunnan johtoon. Hän jäi tehtävistään eläkkeelle 11. heinäkuuta 2013.
Ana Ortiz Ortiz avioitui muusikko Noah Lebenzon kanssa 9. kesäkuuta 2007 Rincónissa, Puerto Ricossa. Heillä on kaksi lasta: vuonna 2009 syntynyt tyttö ja 2011 syntynyt poika..
Ana Ortiz Ortiz kävi Fiorello H. LaGuardia High School of Music & Art and Performing Artsia ja myöhemmin University of the Artsia, ennen ammattimaista uraansa.
Badou Jack Jack aloitti ammattilaisuransa vuonna 2009. Hän voitti avausottelussaan Maksim Nikonorovin. Suomessa Jack on otellut ammattilaisurallaan kahdesti, elokuussa 2009 Ulvilan pesäpallostadionilla ja saman vuoden lokakuussa Vaasan Maapohjahallissa. Huhtikuussa 2015 Jack saavutti WBC-liiton maailmanmestaruuden voitettuaan Anthony Dirrellin. Jack on voittanut ammattilaisuransa 21 ottelusta 19, joista 12 tyrmäyksellä. Nykyisin Jack edustaa Ruotsia.
José López Ortiz López Ortiz sai 18. helmikuuta 1969 nimityksen Espanjan sotilasarkkipiispaksi ja Gradumin titulaariarkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle sotilasordinariaatin johdosta 28. toukokuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Cristina Ortiz Cristina Ortiz on brasilialaissyntyinen, mutta Britanniassa pitkään asunut pianisti. Hän voitti Van Cliburn -pianokilpailun vuonna 1969. Hän on levyttänyt muun muassa Villa-Lobosin viisi pianokonserttoa sekä Clara Schumannin pianomusiikkia.
Bryce Salvador Salvador pelasi ennen ammattilaisuraansa viisi kautta juniorisarja WHL:n Lethbridge Hurricanesissa. Keväällä 1997, viimeisen juniorikautensa päätteeksi, hän oli voittamassa WHL:n mestaruutta. Tampa Bay Lightning varasi Salvadorin kuudennella kierroksella numerolla 138 . Hän jäi kuitenkin ilman sopimusta Lightningin kanssa. Salvador aloitti ammattilaisuransa syksyllä 1997 St. Louis Bluesin silloisessa farmijoukkueessa Worcester IceCatsissä AHL:ssä. NHL:ssä hän aloitti kaudella 2000–2001.
Mike Milo Mike Milo (s. 22. heinäkuuta 1965 New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu animaatio-ohjaaja ja animaattori, joka on työskennellyt urallaan enimmäkseen Warner Bros. Animationin tuottamien animaatioiden parissa. Näihin kuuluvat muun muassa Tiny Toons, Taz-Mania, Animaaniset ja Xiaolin Showdown. Hän aloitti uransa vuonna 1990 animoimalla mainoksia Broadcast Artsille New Yorkissa.
Paul Whiteman Whiteman syntyi Denverissä Coloradon osavaltiossa. Hän muutti vuonna 1920 yhtyeineen New Yorkiin, jossa kokoonpano aloitti levytysuran Victorille. Yhtye sai toukokuussa 1928 uuden levytyssopimuksen Columbialta, mutta se palasi Victorille syyskuussa 1931.
Victoria Stilwell Victoria Stilwell aloitti koirienkouluttajauransa vuonna 1990. Hänellä on oma yritys, johon hän on palkannut koirienkouluttajia mm. Yhdysvaltoihin, Italiaan, Kreikkaan ja Englantiin. Hän on aktiivinen koirienkouluttaja esimerkiksi hänen omassa ohjelmassaan "Isännän ja koiran käytöskoulu". Hän auttaa erilaisia lemmikkiyhdistyksiä.
José Luis Ortiz Moreno José Luis Ortiz Moreno (s. 1967) on espanjalainen tähtitieteilijä ja IAA:n entinen varajohtaja. Hän johtaa tiimiä, joka tutkii pikkuplaneettoja Sierra Nevadan Observatoriossa Granadassa. Asteroidi 4438 Ortizmoreno nimettiin hänen kunniakseen.
Victoria Climbién surma Kouao palasi Victoria mukanaan Pariisiin, jossa Victoria aloitti koulun. Joulukuuhun 1998 mennessä Kouao alkoi kuitenkin saada varoituksia Victorian toistuvista poissaoloista ja helmikuussa 1999 koulu teki "lapsi-riskissä" ilmoituksen, jonka seurauksena sosiaalityöntekijä tuli kuvaan. Koulussa oli tarkkailtu sitä, miten Victoria saattoi nukahtaa tunneilla. Koulun rehtori muisteli myöhemmin Kouaon maininneen, että Victoria kärsi jonkinlaisesta dermatologisesta tilasta, ja että hänen viimeisellä käynnillään koulussa 25. maaliskuuta 1999 tytön pää oli ajeltu kaljuksi ja hänellä oli päässään peruukki. Kun Kouao lähti Ranskasta, hän jäi velkaa viranomaisille, sillä hänelle oli maksettu väärin lapsilisästä ja siksi on väitetty, että Kouao näki Victorian hyödyllisenä välineenä maksujen saantiin. Kouao oli myös häädetty kotoaan Ranskassa vuokravelkojen takia.
José Ortiz 3. tammikuuta 2010 Ortiz ehti olla kentällä viisi minuuttia, kun hän onnistui maalinteossa naapuriseura Xereziä vastaan. Ottelu päättyi Almerían tärkeään 1–0-voittoon, joukkue oli juuri antanut potkut meksikolaisvalmentajalleen Hugo Sánchezille.
Motivaatio Motivaation itsehillintä ymmärretään yhä enemmän tunneälyn osaksi. Yksilö voi olla erittäin älykäs älykkyyden perinteisen määritelmän mukaan (kuten monet älykkyystestit sen mittaavat) mutta ei motivoitunut käyttämään tätä älykkyyttään tiettyyn tehtävään. Victor Vroomin ”odotusteoria” () kertoo, milloin ihmiset päättävät käyttää itsehillintää saavuttaakseen tietyn tavoitteen. Itsehillintä on usein asetettu vastakkain automaattisten prosessien, kuten ärsyke–vaste (stimulus-response), kanssa behavioristi B. F. Skinnerin paradigman mukaan.
Mathew Hayman Hayman aloitti ammattilaisuransa Rabobank-tallissa, jota hän edusti vuodet 2000–2009. Kausilla 2010–2013 hän ajoi Team Skyssa ja vuodesta 2014 Orica/Mitchelton-Scott-joukkueessa. Hän päätti ammattilaisuransa vuoden 2019 Tour Down Underiin.
Julio César Vidal Ortiz 29. joulukuuta 1998 Alto Sinún alueprelatuurista tehtiin Montelibanon hiippakunta ja Vidal Ortizista sen piispa. 31. lokakuuta 2001 hänet nimitettiin Monterían ja 16. heinäkuuta 2011 Cúcutan piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 10. syyskuuta.
Tohtori Doom Myöhemmin Werner yritti parantaa vaikutusvaltaisen paronin syöpää sairastavaa vaimoa, muttei onnistunut siinä. Raivostunut paroni lähti takaa-ajamaan pakenevaa perhettä. Victor oli vielä tuolloin nuori ja urhea isä pakeni halki jäisten tundrien saadakseen poikansa turvaan. Löydettäessä Werner oli kuolemassa mutta Victorin pelasti perheen pitkäaikainen ystävä Boris (Boriksen tyttärentytär Valeria tulisi olemaan Doomin elämän ainoa rakastettu). 
Vuosi isänsä kuoleman jälkeen Victor löysi äitinsä kätkemät taikakalut. Niin von Doom aloitti mustan magian opiskelunsa ja ryhtyi joka kuukausi taistelemaan Mefistoa, alamaailman herraa vastaan, joka oli vanginnut hänen äitinsä sielun. Samalla Doom aloitti yhden miehen sotansa Latveriaa vastaan pysytellen aina askeleen edellä takaa-ajajiaan.
Thomas Voeckler Alsacen seudulla syntynyt Voeckler muutti vanhempiensa mukana aikanaan Martinique'lle. Hän palasi sittemmin Ranskaan ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001. Hän edusti koko ammattilaisuransa ajan, vuoteen 2017 saakka, samaa joukkuetta, nimeltään viimeksi Direct Énergie.
M/S Victoria I 19. maaliskuuta 2004 "Victoria I" saapui Tallinnaan. Seuraavana päivänä alusta esiteltiin Helsingissä. 21. maaliskuuta 2004 alus esiteltiin myös Tukholmassa, ja samana päivänä se aloitti normaalin liikenteen Tukholman ja Tallinnan välillä. 1. toukokuuta 2004 "Victoria I" alkoi poiketa matkalla myös Maarianhaminassa, kun Viro liittyi Euroopan unioniin ja tax-free-myynti olisi loppunut, mikäli käyntejä Maarianhaminassa ei enää tehtäisi.
David Ortiz David Américo Ortiz Arias (s. 18. marraskuuta 1975 Santo Domingo, Dominikaaninen tasavalta) on baseballpelaaja, joka pelasi MLB-tasolla Yhdysvalloissa vuosina 1997–2016. Hänen joukkueinaan olivat Minnesota Twins (1997–2002) ja Boston Red Sox (2003–2016).
Silakkalaatikko Silakkalaatikko on suomalainen perinneruokalaji. Se tehdään viipaloimalla perunaa, laittamalla sitä vuokaan kerroksittain suolasilakan kanssa ja kaatamalla päälle munamaitoa. Ruoka paistetaan uunissa. Rannikolla on myös versioita, joissa käytetään tuoretta silakkaa. Periaatteessa Janssonin kiusaus on samankaltaista kuin silakkalaatikko, joskin siinä käytetään silakan sijasta kilohailia.
Kristuksen viimeinen kiusaus Kristuksen viimeinen kiusaus ("The Last Temptation of Christ") on Martin Scorsesen ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Paul Schraderin käsikirjoitus perustuu Níkos Kazantzákiksen romaaniin "Viimeinen kiusaus" (1951).
Kiusaus Kiusaus voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kiusaus (ruoka) Kiusaus on ruokalaji, jonka pääraaka-aine on ohuiksi suikaleiksi leikattu peruna, jonka lisäksi siihen laitetaan joko lihaa, kalaa tai kasviksia. Kyseessä on paistos tarkemmin ottaen gratiini.
Pyhän Antoniuksen kiusaus Pyhän Antoniuksen kiusaus () on Gustave Flaubertin vuonna 1874 ilmestynyt ranskalainen romaani. Teos käännettiin suomeksi vuonna 1970. Flaubert kirjoitti ja muokkasi teostaan useaan otteeseen ja työsti sitä enemmän kuin mitään muuta kirjaansa.
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva) Kiusaus on vuonna 1938 valmistunut saaristolaispapin kokemista viettelyksistä kertova suomalainen elokuva, jonka ohjasi Teuvo Tulio. Elokuva perustuu Teuvo Mannilan "Kymmenes käsky" nimiseen romaanikäsikirjoitukseen vuodelta 1937. Elokuvan ulkokuvaukset tehtiin Tytärsaarella.
Kiusaus (vuoden 1927 elokuva) Kiusaus () on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka on ohjannut Victor Fleming. Pääosan esittäjä Emil Jannings voitti roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Elokuvaa pidetään kadonneena ja siitä on jäljellä vain noin viiden minuutin pituinen pätkä.
Níkos Kazantzákis Kazantzákiksen kuuluisin teos on romaani "Kerro minulle, Zorbas" (1946), josta Michális Kakogiánnis teki samannimisen elokuvasovituksen vuonna 1964. Muita tunnettuja romaaneja ovat "Vapaus tai kuolema" (1950) ja "Viimeinen kiusaus" (1951), jonka pohjalta Martin Scorsese ohjasi elokuvan "Kristuksen viimeinen kiusaus" vuonna 1988.
Pyhän Antoniuksen kiusaus "Pyhän Antoniuksen kiusaus" oli Flaubertille hänen kaikista teoksistaan rakkain ja samalla työläin. Erakkomunkin kamppailut lienevät allegoria Flaubertin omista kirjailijan koettelemuksista. Epilepsiasta kärsivä kirjailija kuvasi esimerkiksi omia kokemuksiaan Antoniuksen aistiharhoissa. On huomion arvoista, että Flaubert, jota pidetään realistisen suuntauksen uranuurtajana ranskalaisessa kirjallisuudessa, kuvaa Antoniuksen hallusinaatioita naturalistisen tarkasti.
Martin Scorsese "Suuret setelit" oli Scorsesen ensimmäinen todellinen taloudellinen menestyselokuva, ja sen ansiosta hän pystyi kuvaamaan lopultakin elokuvan "Kristuksen viimeinen kiusaus" (1988). Scorsese oli yrittänyt tehdä usean vuoden ajan elokuvaa Nikos Kazantzakisin romaanista "Viimeinen kiusaus". Aiempi tuotanto oli lakkautettu vuonna 1983. Ilmestyttyään se herätti monissa kristityissä närää Jeesuksen seksuaalisuuden kuvaamisesta.
Nuuskamuikkunen Nuuskamuikkusen ulkoiset ominaisuudet on lainattu Tove Janssonin silloiselta miesystävältä toimittaja, kansanedustaja Atos Wirtaselta. Hahmoon on yhdistelty piirteitä myös Janssonin veljeltä Lars Janssonilta ja Janssonilta itseltään. Tyypillistä Nuuskamuikkuselle on, että hän tulee ja menee itsenäisesti, juuri muista välittämättä. Tämän piirteen alkuperänä on Atos Wirtanen. Wirtanen oli Janssonin elämän keskipiste tuohon aikaan, mutta Wirtasella oli monta rautaa tulessa, hän tuli ja meni, Janssonin ikävöidessä.
Tove Janssonin puisto Puiston nimi oli Katajanokanpuisto vuoteen 2014 asti. Vuonna 2009 Tove Jansson -seura ehdotti, että joko Katajanokanpuisto, Designmuseon edessä oleva puisto tai Kapteeninkadun puisto nimettäisiin Tove Janssonin mukaan. Kaikki puistot liittyvät Janssoniin. Myös Katajanokkaseura ehdotti vuonna 2013, että Katajanokanpuisto nimettäisiin Janssonin mukaan. "Helsingin Sanomat" oli aiemmin samana vuonna kertonut, että Tove Janssonille on etsitty nimikkokatua Helsingistä lähes kymmenen vuoden ajan. Janssonin syntymästä tuli vuonna 2014 kuluneeksi sata vuotta. Katajanokkaseura perusteli Katajanokanpuiston uudelleennimeämistä sillä, että puistosta alkaa Janssonin pitkäaikainen kotikatu Luotsikatu ja että puiston nimen muuttamisesta ei tulisi samanlaisia osoitteenmuutosongelmia kuin kadunnimen muuttamisesta. Marraskuussa 2013 yli 60 kaupunginvaltuutettua 85:stä allekirjoitti aloitteen, jossa esitettiin Katajanokanpuiston nimen vaihtoa Tove Janssonin puistoksi. Aloitteen perusteluiden mukaan puistoa ei tunneta nykyisen nimensä perusteella, joten nimen muuttaminen ei haittaisi ketään. Valtuutetut halusivat myös, että paikka, joka Tove Janssonin mukaan nimettäisiin, on sellainen, jossa käy paljon matkailijoita.
Nils Oskar Jansson Janssonilla ja Wemanilla oli oppilaina tulevia taiteilijoita ja tuleva suurliikemies ja mesenaatti Amos Anderson, johon Janssonilla oli pitkään jännitteinen suhde. Ennen Janssonin varhaista kuolemaa he kuitenkin tekivät sovinnon. Anderson teki ensimmäisen lahjoituksensa, Raamatun varhaispainoksen, Janssonin museolle.
Tove Janssonin bibliografia Tove Janssonin teosten bibliografia. Janssonin tuotantoon perustuvista teoksista on lisää artikkelissa Muumi.
Per Olov Jansson Per Olov Jansson (s. 22. huhtikuuta 1920 Helsinki) on suomenruotsalainen taidevalokuvaaja ja kirjailija. Hän on kuvanveistäjä Viktor Janssonin ja taidegraafikko Signe Hammarsten-Janssonin poika ja Tove Janssonin nuorempi ja Lars Janssonin vanhempi veli. Hän on tehnyt valokuvakuvituksen Toven viimeiseen muumikirjaan "Outo vieras Muumitalossa".
Pyhän Antoniuksen kiusaus Flaubert sai ratkaisevan virikkeen aiheeseensa vuonna 1845, kun hän Pohjois-Italiaan tekemällä matkallaan näki Genovassa Pieter Brueghel vanhemman maalauksen "Pyhän Antoniuksen kiusaus". Sen koommin aihe ei jättänyt häntä rauhaan. Romaanin ensimmäinen versio valmistui jo vuonna 1849, mutta Flaubertin ateljeekriitikkoina toimineet runoilijaystävät katsoivat, että se oli raskaslukuinen ja sisälsi liikaa filosofointia ja lyriikkaa. Flaubert pani käsikirjoituksensa syrjään, mutta palasi aiheeseensa vuonna 1869 ja jatkoi kirjoittamista. Teos julkaistiin vuonna 1874, jolloin se oli pienentynyt puoleen alkuperäisestä ja oli ollut tekeillä 25 vuotta.
Tiuhti ja Viuhti Tiuhti ja Viuhti perustuvat osin Tove Janssoniin ja Vivica Bandleriin, johon Janssonilla oli lyhyt suhde 1947. Hahmojen nimet olivat alkujaan salanimiä, joita Jansson oli käyttänyt kirjeissään ("Tofslan" = Tove, "Vifslan" = Vivica). Tove Janssonin elämäkerturi Boel Westin on tulkinnut, että Tiuhtin ja Viuhtin salaisuus (matkalaukun kätketty sisältö) kuvaa vertauskuvallisesti Janssonin ja Bandlerin salattua suhdetta.
Tove Janssonin elämäkerta Kesällä 2014 Helsingin Katajanokalla sijaitseva Katajanokan puisto nimettiin Tove Janssonin puistoksi. Nimikkopuisto sijaitsee lähellä Janssonin lapsuudenkotia.
Kesäkirja Yleisen käsityksen mukaan "Kesäkirjan" Sophia-tyttö perustuu Tove Janssonin veljentyttäreen Sophia Janssoniin ja isoäiti on Tove Janssonin äiti Signe Hammarsten-Jansson (”Ham”). Tove Jansson kirjoitti kirjan hieman äitinsä kuoleman jälkeen. Sophia Janssonin arvion mukaan noin kolmasosa kirjan sisällöstä perustuu häntä itseään koskeviin tositapahtumiin, kolmasosa Toven ja Hamin yhteisiin muistoihin ja loppuosa on puhdasta fiktiota.
Tove Jansson Kesällä 2014 Helsingin Katajanokalla sijaitseva Katajanokan puisto nimettiin Tove Janssonin puistoksi. Nimikkopuisto sijaitsee lähellä Janssonin lapsuudenkotia. Myös Tukholman kaupunki aikoi samana vuonna nimetä Janssonin mukaan kadun Kristinebergin kaupunginosassa Kungsholmenilla, jossa on entuudestaan paljon kuuluisien kirjailijoiden mukaan nimettyjä katuja. Hanke jouduttiin perumaan, koska Janssonin perikunta ei antanut sille lupaa ja hänen nimensä on rekisteröity tavaramerkki, jota ei saa käyttää luvatta.
Haisuli Haisuli () on pieni, karvainen hahmo Tove Janssonin Muumi-sarjakuvissa ja niihin perustuvissa animaatioissa. Haisulilla on merkittävä rooli myös Tove Janssonin kuvakirjassa "Outo vieras Muumitalossa" (1980), joka on sarjakuvien ohella Janssonin ainoa Muumi-teos, jossa Haisuli esiintyy.
Niisku Niisku esiintyy alkuperäisistä Muumi-kirjoista vain "Muumipeikossa ja pyrstötähdessä" sekä "Taikurin hatussa". Muumi-sarjakuvissa hänet nähdään vain kerran, Lars Janssonin vuonna 1967 piirtämässä tarinassa "Niiskuneiti seurapiireissä". Tarinassa Niisku on kuvattu ahdasmielisenä ja Muumiperhettä paheksuvana, toisin kuin kirjoissa. Tove ja Lars Janssonin piirroksissa Niisku on käytännössä samannäköinen kuin Muumipeikko. Tosin kirjassa "Muumipeikko ja pyrstötähti" Nuuskamuikkunen mainitsee Niiskun olevan vaaleanvioletti, siinä missä Muumipeikko on valkoinen. Toisaalta Tove Janssonin kirjaan tekemässä värillisessä kansikuvassa Muumipeikko, Niisku ja Niiskuneiti ovat kaikki valkoisia. Puolestaan Lars Janssonin sarjakuvassa Niisku käyttää villapaitaa.
Yrjö Hämäläinen Hämäläinen näytteli Teuvo Tulion elokuvassa "Kiusaus" (1938) ja Valentin Vaalan elokuvassa "Keinumorsian" (1943).
Muumipeikko (sarjakuva) Muumipeikko-sarjakuva syntyi, kun Associated Newspapersin syndikaattijohtaja Charles Sutton otti yhteyttä Tove Janssoniin. Janssonin ensimmäiset muumikirjat "Muumipeikko ja pyrstötähti" (1946) ja "Taikurin hattu" (1948) oli tuolloin jo käännetty englanniksi, ja molemmat olivat olleet myyntimenestyksiä Britanniassa. Tammikuussa 1952 lähettämässään kirjeessä Sutton tiedusteli Janssonin halukkuutta siirtää Muumit sarjakuvamuotoon:
Muumi Sarjakuvissaan Janssonit käsittelivät osin eri aiheita kuin Toven kirjoissa. Osa aiheista on johdettu aiemmasta tuotannosta, kuten Tove Janssonin piirtämistä pilakuvista. Kun sopimus Tove Janssonin kanssa umpeutui 1960, hän halusi lopettaa päivittäisen sarjakuvanteon. Tällöin hänen veljensä Lars Jansson, joka oli alusta asti kääntänyt sarjakuvat englanniksi ja myös ideoinut niitä, alkoi äitinsä johdolla opetella myös sarjakuvien piirtämistä, onnistuenkin siinä erinomaisesti. Lehtiyhtiö teki uuden sopimuksen Larsin kanssa, ja hän jatkoi sarjakuvan piirtämistä 1960–1975, joidenkin mukaan jopa ylittäen sisarensa tason. Toisaalta myös Tove Janssonin viivaa on sanottu täydelliseksi ja kuvan ja sanan yhteiseloa ainutlaatuisen saumattomaksi.
Muumi Muumi-aiheisia tuotteita on tehty Suomessa 1950-luvulta alkaen, mutta niiden määrä on sittemmin kasvanut huomattavasti. Tove Jansson ei vastustanut hahmojensa kaupallista käyttöä, mutta hyväksyi vain osan hänelle ehdotetuista tuoteideoista. Muumihahmojen käyttöoikeuksia valvoo ja myy nykyisin Janssonin perikunnan omistama Moomin Characters Oy Ltd. Yhtiön perusti Tove Jansson yhdessä veljensä Lars Janssonin kanssa avoimena yhtiönä vuonna 1958, ja se muutettiin vuonna 1979 osakeyhtiöksi. Moomin Characters valmisti alun perin muumituotteita itse, mutta siirtyi 1990-luvun ”muumibuumin” myötä lisenssien käyttöön ja luopui omista tuotteistaan 1997. Muumituotteita valvoi Moomin Charactersissa alun perin Tove Janssonin lisäksi myös Lars Jansson. Nykyään yhtiön taiteellisena johtajana toimii Larsin tytär Sophia Jansson, jolla on myös osake-enemmistö ja täysi päätäntävalta. Toimitusjohtajana oli pitkään Tove Janssonin toisen veljen Per Olov Janssonin vävy Christer Timgren. Nykyinen toimitusjohtaja on Sophia Janssonin puoliso Roleff Kråkström. Vuonna 2004 Talouselämä-lehti valitsi Moomin Charactersin Suomen kannattavimmaksi yritykseksi. Yhtiön tulot ovat noin kahdeksan miljoonaa euroa vuodessa. Koko kansainvälisen muumi-liiketoiminnan kokonaisarvoksi on arvioitu 450 miljoonaa euroa.
Muumiopas Happosella oli käytössään alkuperäisiä Janssonien piirroksia ja luonnoksia sekä myös suunnitelmia hahmoista, joita ei koskaan toteutettu. Aineistona ovat olleet niin Tove Janssonin kirjat kuin Janssonien yhdessä ja erikseen tekemät sarjakuvatkin. Hahmot on järjestetty artikkeleiksi aakkosittain, ja kirjan lopussa olevan hakemiston avulla löytyvät ne hahmot, joista ei ole itsenäisiä artikkeleita. Ohessa on myös leikkimielisiä ohjeita, joiden avulla voi muuntautua haluamakseen hahmoksi.
Sirke Happonen Happonen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelissä Kalevankankaan lukiossa vuonna 1990 ja valmistui luokanopettajaksi Helsingin yliopistosta 1996. Väitöskirjassaan "Vilijonkka ikkunassa: muumiteosten kuva, sana ja liike " (2007) hän tutki muumiteoksia kokonaisuuksina niin tekstin kuin kuvituksenkin näkökulmasta. Vuonna 2012 häneltä ilmestyi Tove Janssonin ja Lars Janssonin muumihahmoista kertova "Muumiopas "(SKS). Happonen on lisäksi julkaissut Janssonin tuotantoa ja kuvakirjataidetta käsitteleviä artikkeleita Suomessa ja ulkomailla, kirjoittanut esipuheita ja jälkisanoja sekä kääntänyt lastenkirjallisuutta. Vuonna 2014 ilmestyi "Seikkailu merenpohjassa" (WSOY), Happosen uusi käännös sekä taustoittavat jälkisanat Tove Janssonin esikoiskirjaan "Sara och Pelle och Näckens bläckfiskar "(1928/1933).
Tove Janssonin puisto Kaupunkisuunnittelulautakunta muutti Katajanokanpuiston nimeksi Tove Janssonin puisto 11. maaliskuuta 2014.
Ohjelmistotuotanto Prototyyppimallissa suuri kiusaus voi olla käyttää jo toteutettuja ohjelmistokomponentteja lopputuotteessa. Näin ei kuitenkaan tule tehdä, koska silloin menetetään prototyyppimallin perusidea.
Tove Janssonin elämäkerta Janssonin kirjoitustarmoa nämä takaiskut eivät kuitenkaan kyenneet lannistamaan. Kolmannen muumikirjan "Trollkarlens hatt" (suom. "Taikurin hattu") hän vei kilpailevalle kustantajalle Schildtsille, joka julkaisi sen syksyllä 1948. "Trollkarlens hatt" oli Tove Janssonin kirjallinen läpimurto. Se sai ylistävät arvostelut sekä Suomessa että Ruotsissa, jossa se edeltäjiensä tapaan julkaistiin samaan aikaan. Kirjasta tehtiin myös nopeasti englanninkielinen käännös "Finn Family Moomintroll", joka ilmestyi 1950.
Kanerva Cederström Cederströmin muita ohjauksia ovat muun muassa Tove Janssonin ja Tuulikki Pietilän maailmanympärimatkasta kertova Pietilän kuvaamaan kaitafilmimateriaaliin perustuva "Matkalla Toven kanssa" (1993). Vuonna 1998 valmistui Cederströmin ja Riikka Tannerin dokumenttielokuva "Haru – yksinäisten saari", joka perustui Janssonin ja Pietilän vuosina 1970–1991 kuvaamaan kaitafilmimateriaaliin. Cederström palasi Janssonin ja Pietilän matkoihin jälleen vuonna 2004 elokuvaesseellä "Tove ja Tooti Euroopassa".
Muumi Tampereen taidemuseoon kuuluu itsenäisenä yksikkönä Muumimuseo (ent. Muumilaakso). Sen kokoelmissa on Tuulikki Pietilän, Tove Janssonin ja Pentti Eistolan alkuperäistä Muumi-aineistoa: Pietilän tekemiä muumikuvaelmia, Janssonin taidegrafiikkaa ja alkuperäisiä muumikirjojen kuvituksia sekä kirjoja. Kokoelman helmi on Pietilän, Janssonin ja Eistolan yhdessä rakentama viisikerroksinen Muumitalon malli, josta on tehty myös tietokonesovellus. Museo sijaitsee Tampere-talossa, ja viereisessä Sorsapuistossa on Muumipeikkoa esittävä pronssipatsas.
Tove Janssonin puisto Tove Janssonin puisto () on 7 433 neliömetrin kokoinen puisto Uspenskin katedraalin kupeessa Helsingin Katajanokalla.
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva) Elokuvan ensi-ilta oli 25. maaliskuuta 1938 Helsingissä ja Kotkassa. Elokuvan kaikki materiaali tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959.
Mats Jansson Janssonin aikana SAS:in tulos oli rankasti tappiollinen ja yhtiö joutui tekemään rajuja leikkauksia. Janssonin lähti SAS:sta syksyllä 2010.
Kaarnalaiva Tove Janssonin Muumi-kirjoissa vuollaan paljon kaarnalaivoja, ja muistelmissaan hän mainitsi äitinsä Signe Hammarsten-Janssonin olleen kaarnalaivojen veiston mestari.
Kristuksen viimeinen kiusaus "The New York Timesin" kriitikot valitsivat "Kristuksen viimeisen kiusauksen" vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Tove Janssonin elämäkerta Vuonna 2014 Tove Janssonin elämäntyötä esiteltiin satavuotisnäyttelyssä Ateneumin taidemuseossa. Sama näyttely oli esillä Japanissa, jossa se kiersi viisi museota.
Tove Jansson Janssonin laajasta kirjeenvaihdosta julkaistiin syksyllä 2014 ruotsin- ja suomenkielinen valikoima "Kirjeitä Tove Janssonilta", jonka ovat toimittaneet Boel Westin ja Helen Svensson.
Tove Janssonin elämäkerta Janssonilla on ollut romanttisia suhteita sekä miesten että naisten kanssa. Ensimmäinen merkittävämpi rakkaussuhde Janssonilla oli taidemaalari Sam Vannin kanssa. Sodan aikana Janssonilla oli rakkaussuhde kuvataiteilija Tapio Tapiovaaraan. Vakavampi suhde oli 1940-luvun puolivälin molemmin puolin vasemmistolaisen intellektuellin ja kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa, joka tiedetään Nuuskamuikkusen esikuvaksi. Jansson oli valmis avioitumaan ja hankkimaan lapsia Wirtasen kanssa. Wirtasen empiessä Jansson tutustui naimisissa olevaan Vivica Bandleriin 1946. Tästä muodostui hänen ensimmäinen homoseksuaalinen suhteensa 32 vuoden iässä. Vivica ja Tove ikuistuivat muumikirjoihin Tiuhtin ja Viuhtin muodossa (Tofslan och Vifslan), Jansson signeerasi töitäänkin Tofslan-nimellä. Jansson ikuisti Bandlerin Helsingin kaupungin häneltä 1947 tilaamiin freskoihin. Suhde kuitenkin päättyi nopeasti, mutta ystävyys säilyi loppuelämän ajan. Heillä oli myös ammatillista yhteistyötä: Jansson ja Bandler toteuttivat useita muuminäytelmiä yhdessä.
Muumilaakso (animaatiosarja) Muumilaakso (, ) on helmikuussa 2019 ensiesityksensä saava suomalais-brittiläinen animoitu televisiosarja, joka pohjautuu Tove Janssonin Muumi-kirjoihin sekä Tove ja Lars Janssonin "Muumipeikko"-sarjakuviin.
Outo vieras Muumitalossa Outo vieras Muumitalossa () on vuonna 1980 ilmestynyt Tove Janssonin viimeinen muumikirja. Tove Janssonin veli Per Olov Jansson on tehnyt kirjaan valokuvakuvituksen.
Muumi 1990-luvulla myydyissä muumituotteissa käytettiin pääasiassa "Muumilaakson tarinoihin" perustunutta kuvamaailmaa. Tove Janssonin kuoleman jälkeen siirryttiin kuitenkin perikunnan tahdosta käyttämään yksinomaan Janssonien alkuperäispiirroksia.
Porvoon maalaiskunta Pellingin saaristossa sijainnut, vuonna 1835 rakennettu ja nykyisin raunioina oleva, ulkomuodoltaan pyöreä Glosholmin majakka on ollut Tove Janssonin kirjojen Muumitalon esikuva. Janssonilla oli kesämökki Porvoon ulkosaaristossa.
Muumilaakson tarinoita Muumilaakson tarinoita (jap. 楽しいムーミン一家 "Tanoshii Mūmin Ikka", , ) on vuosina 1990–1992 tehty japanilais-suomalais-hollantilainen animoitu televisiosarja, joka kertoo Tove Janssonin luomien muumien ja heidän ystäviensä seikkailuista Muumilaaksossa. Japanissa tuotettu sarja pohjautuu pääosin Tove Janssonin Muumi-kirjoihin sekä Tove ja Lars Janssonin "Muumipeikko"-sarjakuviin. Tove ja Lars Jansson toimivat läheisessä yhteistyössä sarjan japanilaisten käsikirjoittajien ja animaattoreiden kanssa. Sarjan tuotti suomalainen Dennis Livson ja hänen hollantilainen tuotantoyhtiönsä Telecable Benelux.
Lars Jansson Lars Jansson oli nuorin kuvanveistäjä Viktor Janssonin ja graafikko Signe Hammarsten-Janssonin kolmesta lapsesta. Muiden Janssonin sisarusten tavoin Lars lähti jo nuorena taiteilijan uralle. Hän julkaisi 15-vuotiaana ensimmäisen kirjansa, nuortenromaanin "Skatten på Tortuga" (1941), ja vuosina 1941–1952 ilmestyi kaikkiaan seitsemän hänen kirjoittamaansa kaunokirjallista teosta. Hän hallitsi englannin kielen erinomaisesti, ja hyödynsi taitoaan kääntämällä ruotsiksi brittiläisiä salapoliisiromaaneja sekä kirjoittamalla englanninkielisen liikekirjeenvaihdon oppikirjan. Taitonsa Jansson oli hankkinut lukemalla nuoresta lähtien englanninkielistä kirjallisuutta.
Vaarallinen matka Vaarallinen matka () on Tove Janssonin kirjoittama ja kuvittama muumiaiheinen kuvakirja vuodelta 1977. Sen on suomentanut Panu Pekkanen. Kyseessä on Janssonin toiseksi viimeinen muumikirja. Sen kaikki alkuperäiset kuvitukset on tallennettu Tampereen taidemuseon Muumilaaksoon.
Tove Janssonin elämäkerta Vuodesta 1956 alkaen Janssonin elämänkumppani oli taidegraafikko Tuulikki Pietilä, jonka kanssa hän vietti kymmenet kesät Pellingissä sijaitsevassa Klovharun saaressa. He kirjoittivat yhdessä kirjan "Haru, eräs saari" (1996), jossa he kertoivat kesistään saaressa. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla. Pietilän kuvaamista kaitafilmeistä on koottu useita TV-dokumentteja, joissa on käsitelty niin heidän kesiään Klovaharunilla kuin heidän matkusteluaan ympäri maailmaa. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ehkäpä ensimmäisenä lesboparina. Pietilän piirteitä löytyy 1957 julkaistun Taikatalvi-kirjan Tuu-tikista.
Scandinavian Airlines Lokakuussa 2006 SAS:n konsernijohtajana aloitti Mats Jansson. Janssonin aikana SAS oli rankasti tappiollinen yhtiö, minkä takia se on joutunut tekemään rajuja leikkauksia. Elokuussa 2010 Janssonin kerrottiin lähtevän SAS:sta syksyn aikana.
Erna Tauro Tauro työskenteli vuosina 1955–1967 teatterimuusikkona helsinkiläiselle Lilla Teaternille, jonka omisti tuolloin hänen ystävänsä Vivica Bandler. Tauro säesti ja myöhemmin myös sävelsi Lillanille musikaaleja ja revyitä. Tuolloin käynnistyi myös hänen yhteistyönsä Tove Janssonin kanssa. Janssonin "Troll i kulisserna" -nimisen muuminäytelmän saavuttaman menestyksen jälkeen Bandler tilasi Janssonilta kuusi muumilaulua, jotka Tauro sävelsi. Ne julkaistiin vuonna 1960 "Mumintrollen"-nimisellä EP-levyllä, josta tuli suurmenestys Suomessa ja Ruotsissa. Se oli Tauron ensimmäinen laajamuotoisempi sävellystyö. Ensimmäinen hänen itsenäisesti säveltämänsä musikaali oli Bengt Ahlforsin ja Frej Lindqvistin tekstiin vuonna 1963 syntynyt "Oli kevät" ("I våras"). Tauro sävelsi koko uransa ajan pääasiassa lauluja valmiisiin teksteihin. Janssonin tekstiin sävelletty ”Höstvisa” sai vuonna 1965 kolmannen palkinnon Yleisradion järjestämässä laulukilpailussa. Toiselle sijalle tuli Tauron Evert Huldénin sanoihin säveltämä ”Den gamla brudkläderskan”. ”Höstvisa” on nykyään suosittu kaikissa Pohjoismaissa.
Viktor Jansson Jansson opiskeli ja työskenteli Pariisissa vuosina 1908–1909 ja 1910–1911 stipendien turvin. Pariisissa ollessaan hän teki useimmat niistä veistoksista, jotka olivat esillä Suomen Kuvanveistäjäliiton näyttelyssä 1911. Näyttely merkitsi Viktor Janssonin läpimurtoa kuvanveistäjänä. Eniten kiitoksia keräsi alaston soturihahmo "Taistelija/Valmis", sen sijaan Rodin-vaikutteiset eroottiset pienoisveistokset herättivät ihailun ohella moraalista paheksuntaa. Menestys näyttelyssä poiki Janssonille uran ensimmäiset tilaustyöt. Liikemies Uno Staudingerin tilauksesta Jansson veisti Valmis-veistoksensa graniittiin, ja se paljastettiin 1913 Staudingerin Villa Ensin edustalla Helsingin Eirassa. Tämä oli Janssonin ensimmäinen huomattava julkinen veistos.
Mymmeli Mymmeli () on kahden Tove Janssonin Muumi-teoksissa esiintyvän hahmon nimi. Alkuperäinen Mymmeli esiintyy vain kirjassa "Muumipapan urotyöt". Hän on isokokoinen, pyöreä ja iloinen suuren lapsikatraan äiti. Toinen Mymmeli on hänen hoikka tyttärensä, josta varhaisemmissa kirjoissa käytetään nimitystä "Mymmelin tytär", mutta johon myöhemmin viitataan pääasiassa Mymmelinä. Jälkimmäinen Mymmeli esiintyy useissa Janssonin kirjoista sekä Muumipeikko-sarjakuvissa. Eräässä omaan käyttöönsä tekemässään muistiinpanossa Tove Jansson erotteli hahmot nimillä ”Mymmeli vanhempi” ja ”Mymmeli nuorempi”. Muualla kuin Janssonin varhaisemmissa kirjoissa Mymmelillä tarkoitetaan lähes aina nuorempaa Mymmeliä. Hahmo esiintyy myös "Muumilaakson tarinoita" -animaatiosarjassa.
Oscar-gaala 1929 Toisin kuin myöhemmissä seremonioissa, näyttelijä tai ohjaaja saattoi saada palkinnon useammasta työstään vuoden aikana. Esimerkiksi näyttelijä Emil Jannings voitti Parhaan miesnäyttelijän Oscar-palkinnon elokuvista "Kiusaus" ja "Viimeinen määräys".
Sagalundin museo Museon perustaja- ja vaikuttajahahmojen Adèle Wemanin ja Nils Oskar Janssonin eläkeläiskodiksi paikalle on rakennettu Sagalundin huvila vuonna 1911. Siinä on eletty vilkasta taiteilijaelämää 1910-1930 luvulla. Sisustus on säilynyt lähes sellaisenaan Janssonin ja Wemanin kuoltua.
Jan-Magnus Janssonin aukio Jan-Magnus Janssonin aukio () on rakennusten reunustama monumentaaliaukio Arabianrannassa Helsingissä. Se sijaitsee Toukolankadun päässä ammattikorkeakoulu Arcadan ja ammattioppilaitos Prakticumin rakennusten välissä. Rakennustyöt valmistuivat pääosin vuonna 2005. Lopullisen muotonsa aukio sai vuonna 2006, jolloin sille asennettiin kolme betonista valettua suurikokoista urosleijonaa ja niitä ympäröivän vesiaiheen käsittävä ympäristötaideteos "Oasen". Teosta valaisee oranssia valoa antava lyhty. Veistoksen suunnittelija on kuvanveistäjä Ann Sundholm. Veistoksia ympäröi virtaava vesiaihe. Aukion kivimateriaaleista tehdyt käytävät pysyvät puhtaina lumesta ja jäästä ympäri vuoden katulämmityksen ansiosta. Aukio on nimetty suomalaisen poliitikon Jan-Magnus Janssonin mukaan.
Tove Janssonin elämäkerta Erityisen merkitykselliseksi muodostui suhde pilalehti Garmiin, jota Jansson oli avustanut 15-vuotiaasta lähtien. Hän työskenteli Garmin' vakituisena kuvittajana viitisentoista vuotta ja piirsi siihen noin sata kansikuvaa sekä noin viisisataa muuta piirrosta. Ahkerin kausi oli 1940-luvun alussa toisen maailmansodan aikana, jolloin Jansson oli Garmin johtava taiteilija. Hän kuvasi piirroksissaan sekä taiteilijaelämää että sota-ajan karua arkea, mutta kaikkein eniten hän nautti poliittisten pilapiirrosten tekemisestä ja siitä, että sai olla "sikamainen Hitleriä ja Stalinia kohtaan". Janssonin terävä kynä johti Garmin ajoittain jopa ongelmiin esivallan kanssa. Vuonna 1938 Garmissa julkaistiin Janssonin piirtämä kansikuva, joka kritisoi Münchenin sopimusta: kuvassa Adolf Hitler on kuvattu kiukuttelevana pikkupoikana, joka vaatii huutaen lisää kakkua, vaikka on jo saanut runsaasti kakunpaloja (Puolan käytävän, Elsass-Lothringenin, Danzigin jne.). Garmin päätoimittajan Henry Reinin mukaan lehti oli vähällä saada rangaistuksen "vieraan ystävällismielisen valtion päämiehen loukkaamisesta". Maaliskuussa 1940, juuri ennen Moskovan välirauhaa, sensuuri kielsi Garmia julkaisemasta Janssonin piirtämää kansikuvaa, jossa irvailtiin Stalinin sotilaalliselle kyvyttömyydelle.
Taikurinhattu Päiväkoti on saanut nimensä Tove Janssonin "Taikurin hattu" -kirjan mukaan. Muumit näkyvät myös laitoksen päivittäisessä toiminnassa, koska sen ryhmät on nimetty eri muumihahmojen mukaan. Taikurinhatun juhlasalissa on kolme Janssonin seinämaalausta; ""Kevät", "Kesä"" ja ""Syksy"". Muumiaiheiset teokset ovat viimeiset hänen maalaamansa julkiset öljyvärityöt.
Nils Oskar Jansson Opettajana Janssonia kuvailtiin kiinnostavaksi, mutta myös autoritaariseksi. Hän oli mukaansatempaava luennoitsija ja innostaja, hän halusi vapautua painetuista oppikirjoista ja käytti laboratiivisia menetelmiä. Janssonin edistyksellinen menetelmä oli puutarhapedagogiikka, ja muutamassa vuodessa hän oppilaineen teki karusta Vretan koulun ympäristöstä kukoistavan puutarhan.
Adams Filmin tulipalo Muiden elokuvien osalta ollaan täysin käsikirjoitusten, silminnäkijäkuvausten ja valokuvien varassa. Tulion "Kiusaus" (1938) oli erityisen arvokas, koska se kuvattiin ennen sotia Suomenlahdella sijaitsevassa Tytärsaaressa, jonka Suomi joutui luovuttamaan talvisodan jälkeisessä rauhassa Neuvostoliitolle.
Irvin Kershner Kershner ohjasi myös muita tunnettuja elokuvia, kuten epävirallisen James Bond -jännärin "Älä kieltäydy kahdesti" ja "RoboCop 2:n". Ensiesiintymisensä näyttelijänä hän teki vuonna 1988 Martin Scorsesen elokuvassa "Kristuksen viimeinen kiusaus".
Sirke Happonen Happonen on ollut mukana suunnittelemassa ja toteuttamassa Tove Janssoniin liittyviä hankkeita, muun muassa 
Tanssiteatteri MD:n esitystä "Tanssiva Muumilaakso" sekä näyttelyä "Taiteilija Tove Jansson, Helsinki". Vuonna 2011 Happonen oli suunnittelemassa Hanasaaren kulttuurikeskuksessa järjestettyä Per Olov Janssonin näyttelyä "Arkipelago".
Tuulikki Pietilä Vuodesta 1956 lähtien Tuulikki Pietilä asui yhdessä Tove Janssonin kanssa aina tämän kuolemaan 2001 asti. Pietilä oli Janssonin seuralainen Presidentinlinnan itsenäisyyspäiväjuhlissa vuonna 1992, ehkäpä ensimmäisenä naisparina. Jansson ja Pietilä asuivat ja pitivät yllä galleriaa Helsingin Kaartinkaupungissa Ullanlinnankadulla.
Kuinkas sitten kävikään? (animaatio) Kuinkas sitten kävikään? () on Tove Janssonin kirjoittamaan samannimiseen kuvakirjaan perustuva ruotsalainen lyhytanimaatio, joka on valmistunut vuonna 1993. Sen animoi Jaromir Wesley, joka oli aiemmin tehnyt animaatiosovituksen myös Janssonin toisesta kuvakirjasta "Kuka lohduttaisi Nyytiä?". Molemmat lyhytanimaatiot seuraavat alkuteoksia uskollisesti kuva kuvalta.
Suuret setelit "Suuret setelit" lisäsi biljardin suosiota. Kriitikoiden arvostelut eivät kuitenkaan olleet kovin myönteisiä, sillä monet pitivät sitä vain "Suurkaupungin hait" -elokuvan heikompana uudelleenfilmatisointina. Scorsese myönsi myöhemmin, että "Suuret setelit" oli hänelle vain välityö, jolla hän rahoitti "Kristuksen viimeinen kiusaus" -elokuvan tekemisen.
C. J. Janssonin palkinto Insinööri Ingwald Sourander painatti 1925 uuden painoksen C. J. Janssonin kirjoittamasta kirjasta "Praktisk Handbok i Träpappers Fabrikation jämte Kartonpapps Tilverkning av Slipad hvitträmassa" (suom. Käytännöllinen käsikirja teollisesta paperintuotannosta sekä kartongin valmistamisesta puuhiokkeesta). Kirja ilmestyi alun perin 1878. Se oli ensimmäinen ruotsinkielinen puuhiokkeen ja kartongin valmistusta koskeva julkaisu. Paperi-insinöörit ry:n kesäkokouksessa 17. heinäkuuta 1925 insinööri Sourander lahjoitti teoksen koko painoksen yhdistykselle. Kirjan myyntituloista koottiin rahasto, jonka varoin myöhemmin on myönnetty C. J. Janssonin nimeä kantava palkinto. Rahaston säännöt hyväksyttiin 21. marraskuuta 1925. Sourander teki eläessään useita lahjoituksia rahastoon.
Kuvakirja Tove Janssonin "Kuinkas sitten kävikään" ja "Kuka lohduttaisi Nyytiä?" merkitsivät modernin ilmaisun läpimurtoa suomalaisessa kuvakirjatuotannossa. Janssoniakin modernimpaa ilmettä suomalaiseen kuvakirjaan toi Oili Tanninen, jonka tekniikka perustui keinotekoiseen värimaailmaan ja humoristisiin tussipiirustuksiin. Määrältään 1960-luvun kuvakirjatuotanto oli kuitenkin vaatimatonta ja vain muutaman tekijän varassa.
Tove Janssonin elämäkerta Jansson otti tuotannossaan usein kantaa vähemmistöjen, naiseuden ja homoseksuaalisuuden teemoihin. Jansson piti itseään aina ensisijaisesti taidemaalarina. Taiteilijaperheen tyttärenä hänelle oli lapsesta asti itsestään selvää, että hänestä tulee kuvataiteilija. Janssonin merkittävintä kuvataiteellista tuotantoa ovat julkiset tilaustyöt ja koristelumaalaukset muun muassa Auroran lasten­sairaalaan, kouluihin ja lastentarhoihin.
Hosuli Hosuli esiintyy Tove Janssonin vuonna 1949 Svenska Teaternille kirjoittamassa näytelmässä "Mumintrollet och kometen", joka sai ensi-iltansa jo ennen "Muumipapan urotöiden" ilmestymistä. Hosuli esiintyy myös Tove ja Lars Janssonin vuonna 1969 käsikirjoittamassa televisiosarjassa "Muumipeikko", joka on vuonna 2008 sovitettu teatterinäytelmäksi nimellä "Kungen i Mumindalen".
Tove Jansson Muumien ajatus syntyi Tove Janssonin mielikuvituksessa jo 1930-luvulla. Ensimmäinen piirros muumista syntyi Janssonien kesäpaikan ulkohuussin seinälle. 1930-luvun alkupuolella hänen akvarelleissaan esiintyy mustia muumin kaltaisia olentoja, ja pian Jansson alkoi käyttää hahmoa "Garmin" pilapiirroksissaan, joissa se toimi tekijän tunnusmerkkinä yhdessä signeerauksen kanssa.
Tove Jansson Ensimmäinen merkittävämpi rakkaussuhde Janssonilla oli 1935—1939 taidemaalari Sam Vannin kanssa. Sodan aikana Janssonilla oli 1941-1942 rakkaussuhde kuvataiteilija Tapio Tapiovaaraan. Vakavampi suhde oli 1940-luvun puolenvälin molemmin puolin vasemmistolaisen älykön ja kansanedustaja Atos Wirtasen kanssa, joka tiedetään muumiteosten hahmon Nuuskamuikkusen esikuvaksi. Jansson oli valmis avioitumaan Wirtasen kanssa.
Tove Janssonin elämäkerta Muumien ajatus syntyi Tove Janssonin mielikuvituksessa jo 1930-luvulla. Ensimmäinen piirros muumista syntyi Janssonien kesäpaikan ulkohuussin seinälle. 1930-luvun alkupuolella hänen akvarelleissaan esiintyy mustia muumin kaltaisia olentoja, ja pian Jansson alkoi käyttää hahmoa Garmin pilapiirroksissaan, joissa se toimi tekijän tunnusmerkkinä yhdessä signeerauksen kanssa. Varhaisessa vaiheessa hahmon nimi oli "Snork" (niisku), mutta myöhemmin se sai nimen "Mumin" tai "Mumintroll" (muumi/muumipeikko). Tämä nimi oli peräisin Tukholman taidekoulun ajoilta ja oli Toven enon Einar Hammarstenin keksimä. Tämä oli kertonut ruokaa näpistelevälle sisarentyttärelleen kauhutarinoita ruokakomerossa asuvasta "muumipeikosta". Alkuvaiheissaan muumit olivat pelottavia olentoja, mustia ja punasilmäisiä, eräänlaisia henkilökohtaisia demoneita. Ne olivat laihoja ja usein sarvipäisiä. Muumikirjojen myötä ne muuttuivat ystävällisiksi hahmoiksi.
Tove Janssonin elämäkerta Janssonit asuivat Toven lapsuuden ja nuoruuden ajan Helsingin Katajanokalla Luotsikatu 4:ssä. Talo oli viereisessä korttelissa toimineen kahviyhtiö Pauligin omistama vuokratalo, ja siinä asui paljon taiteilijoita. Janssonien hallussa oli ylimmän kerroksen ateljeehuoneisto, jonka edellinen asukas oli ollut taidemaalari Hugo Simberg. Tove vietti suuria osia lapsuudestaan myös Ruotsissa äidinpuoleisten sukulaistensa luona. Suomen itsenäistymisen jälkeisten levottomuuksien aikana Signe ja Tove asuivat pidemmän aikaa Ruotsissa, kun Viktor Jansson taisteli Suomen sisällissodassa valkoisten puolella. Hammarsten-suvun yhteinen kesänviettopaikka oli Ängsmarnin huvila Blidön saarella Tukholman saaristossa; myös Tove vietti lapsuutensa kesät Ängsmarnissa, ja vanha puuhuvila sekä sitä ympäröinyt vehreä laakso toimivat myöhemmin esikuvina Muumitalolle ja Muumilaaksolle.
Ernst Tandefelt 14. helmikuuta Tandefelt tapasi töittensä jälkeen Café Esplanadissa vänrikki Ivar Ståhlen, Selim Collianderin, ja Oskar Janssonin, joka antoi 1000 markan setelin hänelle pakomatkaa varten. Paljastuksen myötä oikeudenkäynnissä puitu epäselvä kahvilatapahtuma ratkesi. Poliisi haastatteli paljastuksen jälkeen uudelleen tarjoilijatar Elina Setteriä ja tämä myönsi tarjoilleensa kahvia myös Janssonille, joka keskusteli Tandefeltin kanssa. Setter myönsi myös, että Tandefeltin meni istumaan pöytään, jossa istui jo kolme miestä. Kahvilahenkilökunnan vaiteliaisuus johtui siitä, että kahvilanesimies Ida Barman oli Ritavuoren murhan jälkeen soittanut apteekkari Janssonille ja kysynyt tältä, pitäisikö kahvilahenkilökunnan kertoa poliisille tämän olleen Tandefeltin seurassa. Jansson kielsi ehdottomasti sotkemasta häntä Tandefeltiin. Saman ohjeen Jansson antoi myös vahtimestari Walter Grönholmille. Grönholm tunnisti erään miehistä Collianderiksi.
Kristuksen viimeinen kiusaus Elokuva kuvattiin Marokossa, ja se sai maailmanensi-iltansa Yhdysvalloissa 12 kaupungissa 12. elokuuta 1988. Protestien aiheuttaman julkisuuden ansiosta elokuva sai aiottua laajemman levityksen, ja se keräsi paljon katsojia. Martin Scorsese sai elokuvan ainoan Oscar-ehdokkuuden ohjauksesta.
Vaarallinen juhannus Tove Janssonin vuonna 1958 helsinkiläiselle Lilla Teaternille käsikirjoittama muuminäytelmä "Troll i kulisserna" perustui "Vaaralliseen juhannukseen", joskin siitä oli jätetty pois muut muumiperheen jäsenet paitsi Muumipeikko. Janssonin vuonna 1974 Ilkka Kuusiston säveltämään "Muumioopperaan" kirjoittama libretto perustuu myös samaan juoneen, mutta siinä kelluva teatteri on vaihdettu kelluvaksi oopperaksi.
Kiusaus (vuoden 1938 elokuva) Pelastusvene täyttyy pian kohmettuneista kalastajista ja omantunnon tuskia kärsivä pastori luovuttaa paikkansa veneessä merestä pelastetulle Martille. Itse hän jää elokuvan lopussa jäälautalle odottamaan toista venettä vaikka tietääkin että lautta ehtii melko varmasti hajota ennen kuin vene ehtii paikalle.
C. J. Janssonin palkinto C. J. Janssonin palkinto on eräs Puunjalostusinsinöörien (aiemmin Suomen Paperi-insinöörit ry:n) vuosittain jakama suomalainen tunnustuspalkinto. Palkinto myönnetään paperinvalmistuksen ja puunjalostuksen alan julkaisussa ilmestyneen ansiokkaan artikkelin tai tieteellisen tutkielman perusteella. Vuonna 2019 palkinto oli suuruudeltaan 2 000 euroa. Se voidaan myöntää myös pitkäaikaisista ansioista kirjoitustyössä.
Luettelo Tampereen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä Varhaisia ja näkyviä julkisia teoksia Tampereella ovat tuntemattomaksi jääneen tekijän "Kotkankallion muistomerkki" (1830-luku) Tammerkosken rannalla Finlaysonissa ja Robert Huberin "Keskustorin suihkukaivo" (1883). Näkyviä varhaisia veistoksia kaupungissa ovat esimerkiksi Viktor Janssonin "Vapaudenpatsas" (1921), Wäinö Aaltosen "Pirkkalaisveistokset" (1928–1929) tai Viktor Janssonin "Kajastus" (1930) Sorsapuistossa.
Harvey Keitel Keitelin läpimurto tapahtui elokuvassa "Sudenpesä" (1973), jonka ohjasi Martin Scorsese. Harvey Keitel on esiintynyt myös neljässä muussa Scorsesen ohjaamassa elokuvassa. Nämä olivat "Kuka kolkuttaa ovellani" (1967), "Alice ei asu enää täällä" (1974), "Taksikuski" (1976) ja "Kristuksen viimeinen kiusaus" (1988). Keitel on näytellyt yli sadassa elokuvassa.
Vivica Bandler Bandler oli 1930-luvulla Pariisissa elokuvaohjaajien Jacques Feyderin ja Maurice Clochen assistenttina. Vuonna 1939 hän perusti Studentteaternin, Helsingin ruotsinkielisen ylioppilasteatterin, jossa hän myös ohjasi. Samana vuonna elokuvista kiinnostunut ja kielitaitoinen Bandler puhui itsensä työryhmän tulkiksi, kun ranskalainen ohjaaja Jacques Feyder tuli Ruotsin Lappiin kuvaamaan elokuvaansa "Pako pohjoiseen" ("La loi du nord"). Hän oli ohjaajan assistenttina myös Ruotsissa 1940-luvulla.
Sodan jälkeen Bandler tutustui Pariisin teatterielämään ja mm. Louis Jouvet'n ja Jean-Louis Barrault’n ohjauksiin. Teatteriohjaajan ura alkoi Svenska Teaternissa Helsingissä 1948. Bandlerin ansiosta muumit päätyivät Svenska Teaternin lavalle 1949 Tove Janssonin käsikirjoittamassa, lavastamassa ja puvustamassa näytelmässä kirjasta "Muumipeikko ja pyrstötähti". Bandlerilla ja Janssonilla oli lyhyt suhde vuonna 1947. Hahmot Tiuhti ja Viuhti viittaavat tähän suhteeseen Janssonin 
Muumi-kirjoissa.
Hosuli Hahmo esiintyy ensi kerran Tove Janssonin piirtämässä ja Lars Janssonin kirjoittamassa tarinassa ”Hosulin kosinta” eli ”Sottulin kosiopuuhat” (1959), jossa hän esittäytyy Muumipapan nuoruudessaan tunteman Hosulin pojaksi. Nuorempi Hosuli (eli Sottuli) on siis Nipsun veli tai velipuoli. "Muumipapan urotöiden" ja sarjakuvien Hosuli ovat joka tapauksessa hyvin samanlaisia: molemmat pitävät kattilaa päässä, asuvat kahvipurkissa ja keräävät nappeja. Lars Janssonin piirtämässä tarinassa ”Nappeja ja avioliittoja” eli ”Napit ja avioliitto” (1962) Hosuli menee naimisiin Suska-nimisen otuksen kanssa (nimen varhaisempi suomennos Ruttana). He rakentavat yhteisen talon, johon he muuttavat asumaan. Louska kuitenkin paheksuu aviottoman parin yhdessä asumista, minkä takia Hosuli ja Suska menevät kiireellä naimisiin. Heille tulee aviokriisi. He löytävät portailtaan vauvan, jonka vanhemmiksi he ryhtyvät. Pariskunta päättää palata yhteen, kun vauvan äiti noutaa lapsensa.