mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Rykmentin tytär Hortensius ja markiisitar menevät Sulpicen puheille, sillä markiisitar haluaa pyytää suojelua voidakseen palata turvallisesti linnaan. Sulpice hätkähtää kuullessaan markiisittaren sanovan nimekseen Berkenfield, sillä sama nimi oli Marien isällä kapteeni Robertilla, joka oli kuollut taistelussa. Markiisitar valehtelee väittäessään että Robert oli hänen sisarensa salainen aviomies (todellisuudessa markiisitar on Marien äiti eikä täti). Koska markiisitar on uskonut tyttärensä kuolleen, hän tiedustelee olosuhteista ja koulutuksesta, jota hänen "sisarentyttärensä" on saanut kaikkina niinä vuosina. Marie saapuu juuri silloin paikalle ja käyttää karkeaa sotilaskieltä. Markiisitar järkyttyy ja ilmoittaa Marielle, että tämän on muutettava hänen luokseen välittömästi, jotta hänet voidaan kouluttaa hienoksi naiseksi. Marie suostuu, mutta vain jos koko rykmentti saa lähteä mukaan. Rummut pärisevät ja sotilaat laulavat "("Rataplan, rataplan, rataplan plan plan")" pettyneen markiisittaren edessä. Tonio saapuu onnellisena saatuaan liittyä rykmenttiin "("Ah, mes amis, quel jour de fête")". Korpraali ja sotilaat liittyvät tajuavat kuitenkin, että Tonio liittyy mukaan vain Marien takia, ja vastustavat sitä että Marie ottaisi puolisokseen vihollisen. Seuraa epätodellisia "neuvotteluja" sotilaiden ja korpraalin sekä Tonion välillä. Tonio perustelee aikeitaan väittämällä että "tyttärenne rakastaa minua". Lopulta rykmentti vakuuttuu siitä, että myös Marie rakastaa Toniota. Tonio riemuitsee "("Pour mon âme")". Marie on murheellisena lähdössä linnaan "("Il faut partir!")". Myös rykmentti, Tonio mukaan lukien, suree Marien lähtöä Marie pyytää Toniota olemaan unohtamatta häntä. Marien haikeutta lisää se, että hän joutuu hyvästelemään rykmentin lisäksi myös rakastettunsa.
Giovanna d'Arco Oopperaan kuuluu jo luonnostaan rakkautta, kieroiluja, yliluonnollisia kykyjä. Kuninkaan ja Jeannen välillä on oopperassa tietty eroottinen jännite. Jeannen isä Giacomo on puolestaan oudon skitsofreeninen henkilö. Hän on toisinaan suuresti tytärtään rakastava isä, joka puolustaa kaikin keinoin joidenkin väheksymää tytärtään. Toisinaan hän on tätä noituudesta syyttävä juonittelija. Tavallaan isä edustaa burgundilaisia vallanpitäjiä, jotka istuivat aina kahdella tuolilla samaan aikaan.
Hämeen panssaripataljoona Sodan päättymisen jälkeen pataljoona suoritti rajan vartiointitehtäviä Kannaksella pääosin Terijoella. 
Sotaväen uudelleen järjestelyissä kesäkuussa 1918 tapahtui muutoksia nimissä. Rykmentistä tuli Jääkärirykmentti N:o 2 sekä XII Jääkäripataljoonasta sen III pataljoona. 
Elokuussa rykmentin nimi muuttui Porin Jalkaväkirykmentti N:o 2:ksi. Samalla rykmentti siirtyi pois Kannakselta Riihimäelle ja Hämeenlinnaan. 
15.3.1919 rykmentin nimi muuttui Savon Jääkärirykmentiksi. Syksyllä rykmentti muutti varuskuntapaikkaa siirtyen Kouvolaan ja Korialle. III pataljoona majoittui Kouvolaan. 
Kesäkuussa 1921 rykmentti siirtyi Viipuriin, jossa III pataljoona majoittui Keskuskasarmeihin. 
Täältä III pataljoona siirtyi syksyllä 1922 kotipaikakseen muodostuvaan Sakkolan Kiviniemeen. 
Vuonna 1927 tapahtui pataljoonan kannalta huomattavia muutoksia. Savon Jääkärirykmentistä muodostettiin Savon Prikaati. Sen pataljoonat alkoivat kehittyä itsenäisiksi joukko-osastoiksi. 
Syyskuussa 1930 pataljoonan nimi vaihtui ja sen uudeksi nimeksi tuli Vuoksen Jääkäripataljoona. 
Vuoden 1933 lopussa alistus Savon Prikaatiin purettiin ja vuoden 1934 alussa pataljoonasta tuli joukko-osasto, joka oli suoraan divisioonan komentajan johdossa. 
16.5.1936 pataljoona sai nimekseen Jääkäripataljoona 4 (JP 4), jonka nimisenä se taisteli menestyksellisesti koko sotavaiheen läpi.
La Wally Monet oopperan ystävät tuntevat teoksen sen sankarittaren ensimmäisessä näytöksessä laulamasta aariasta ”Ebben? Ne andrò lontana”. Catalani sävelsi kyseisen aarian alun perin vuonna 1878 Jules Vernen runoon ”Chanson groenlandaise”. Runon alkuperäinen nimi on ”Chanson scandinave” (1856), ja Verne muokkasi sitä teostaan "Le pays des fourrures" ("Turkiksien maassa", ks. tätä) varten, jossa se on siis nimellä ”Chanson groenlandaise”. Se on julkaistu myös Vernen tekstejä sisältävässä teoksessa "Text Oubliés" (1979, Union Général d'Éditions, Collection 10-18, No. 1294).
Suitian kartano Tilan historia ulottuu ainakin 1400-luvulle. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1420 olevassa rajankäyntiasiakirjassa, jossa tilan omistajaksi mainitaan Hämeen linnan vouti ja Raaseporin tuomiokunnan tuomari Björn Ragvaldson. Tilan oli mahdollisesti muodostanut hänen isänsä Ragvald Ragvaldsson yhdistämällä useita pientiloja ja saamalla mailleen rälssioikeuden. Tilan alkuperäinen nimi lienee ollut Syrjä. Björn Ragvaldssonin tytär Elin meni naimisiin valtaneuvos Joakim Flemingin kanssa, joten tila siirtyi vuonna 1494 Flemingin suvulle.
Birger Homén Homén palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Rykmentissä hän toimi 3. pataljoonan komentajana. Hänet siirrettiin 13. tammikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, jonka nimi muuttui myöhemmin Porin rykmentiksi. Rykmentissä hänet määrättiin 1. pataljoonan komentajaksi. Hän on myös hoitanut Porin rykmentin komentajan tehtäviä eri aikoina yhteensä noin kahden ja puolen vuoden ajan. Hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1926 Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonan komentajaksi ja edelleen 27. kesäkuuta 1928 Vaasan kutsuntapiirin päälliköksi, josta hänet komennettiin 15. helmikuuta 1932 ja siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Vaasan sotilaspiirin päälliköksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta säädetyn eroamisiän perusteella 11. marraskuu 1935 ja siirtyi Tammisaaren kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden kunnallisneuvosmieheksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1947 saakka. Hänet on haudattu Tammisaareen.
Henkikaartin Semjonovin rykmentti Henkikaartin Semjonovin rykmentti () oli Venäjän keisarillisen armeijan vanhimpia kaartin jalkaväkirykmenttejä. Rykmentin nimi juontaa Moskovan ulkopuolella sijainneesta Semjonovskojen kylästä, jossa joukko-osasto alkujaan luotiin ja jonne se oli sijoitettuna Pietari I:n nuoruusvuosina.
Henkikaartin Preobraženskin rykmentti Henkikaartin Preobraženskin Hänen majesteettinsa rykmentti () oli Venäjän keisarillisen armeijan vanhin kaartin jalkaväkirykmentti. Rykmentin nimi juontaa Moskovan ulkopuolella sijainneesta Preobraženskojen kylästä, jonne joukko-osasto oli alkujaan sijoitettuna. "Preobraženije" tarkoittaa Kristuksen kirkastumista.
Matti Kurri Kurri palveli sisällissodan jälkeen nuorempana upseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka taasen tunnettiin myöhemmin nimellä Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een (myöhempi nimi Viipurin rykmentti). Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 4. komppaniassa. Viipurin rykmentistä hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmenttiin ja 5. toukokuuta 1920 takaisin Viipurin rykmenttiin.
Dead or Alive (yhtye) Dead or Alive oli englantilainen pop-yhtye, jonka keulakuva oli ulkonäköään alati vaihtava laulaja Pete Burns. 
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Nightmares In Wax, mutta nimi vaihtui Dead Or Aliveksi, kun alkuperäinen nimi ei saavuttanut kovinkaan suurta suosiota.
Carmen Jones "Carmen Jonesin" pääosia näyttelevät Harry Belafonte, Dorothy Dandridge ja Pearl Bailey. Kun alkuperäinen novelli ja ooppera sijoittuvat 1820-luvulle ja sevillalaiseen tupakkatehtaaseen, "Carmen Jonesissa" tapahtumat on siirretty Pohjois-Carolinassa sijaitsevaan laskuvarjotehtaaseen toisen maailmansodan aikana. Elokuvan musiikki pohjautuu Bizet’n oopperan sävelmiin.
Metropolitan-ooppera Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Edgar (ooppera) Edgar on toinen Giacomo Puccinin säveltämä ooppera. Se sijoittuu Flanderiin ja vuoteen 1302. Giulio Ricordi osti "Le Villin" ja tilasi seuraavaksi täysimittaisen oopperan lupaavalta nuorelta säveltäjältä. Uuden teoksen libretistiksi tuli jälleen Ferdinando Fontana. Oopperasta haluttiin tehdä ”Puccinin "Carmen"”. Roolit ovat selkeästi samankaltaisia: Edgar/Don José, Tigrana/Carmen, Fidelia/Micaëla, Frank/Escamillo. Siirtämällä Alfred de Mussetin alkuperäinen kertomus Tirolista Flanderiin ja vuoteen 1302 yritettiin saada mukaan myös ripaus "Trubaduurin" tunnelmaa. Flanderissa oli 11. heinäkuuta 1302 Courtrainin taistelu eli niin kutsuttu kannustaistelu.
Ahti Sonninen Sonnisen läpimurtoteos oli 1952 valmistunut baletti "Pessi ja Illusia". Yrjö Kokon kirjaan perustuvan baletin tilasi Alfons Almi balettikiertuettaan varten. Myöhemmin balettia esittivät myös Suomalainen Ooppera (nyk. Suomen Kansallisooppera) ja Tukholman Kuninkaallinen Ooppera. Esitysmääriltään "Pessi ja Illusia" on menestynein suomalainen baletti. Sitä esitettiin vuosina 1952–1955 noin 150 kertaa, ja siitä tehtiin myös televisioversio. Sonninen on säveltänyt myös baletit "Ruususolmu" (1956) ja "SE" (1972), radio-oopperan "Merenkuninkaan tytär" (1949), ja kaksi muuta oopperaa: suomalaiskansallisen "rituaalioopperan" "Karhunpeijaiset" (1968) sekä meriaiheisen "Haavruuvan" (1971).
Serendipisyys Tutkija Diaz de Chumaceiro on kerännyt suuren määrän serendipisyysesimerkkejä, jotka liittyvät esiintyvien taiteilijoiden työhön. Esimerkiksi Luciano Pavarotti tuli tunnetuksi sattumien summan vuoksi: Vuonna 1963 hän oli nuori ja tuntematon italialainen tenori, ja Lontoon kuninkaallisessa oopperassa häntä pyydettiin laulamaan harjoituksissa "La Bohème" -oopperan Rodolfon aarioita varsinaisen esiintyjän sijasta. Osan alkuperäinen esittäjä joutui luopumaan roolistaan, jolloin Pavarotti valittiin rooliin. Hän lauloi aariat oopperan lisäksi myös televisio-ohjelmassa, jolla oli Iso-Britanniassa 15 miljoonaa katsojaa.
Uudenmaan rakuunarykmentti Ylipäällikön päiväkäskyllä yhtymän nimi muutettiin 28. helmikuuta 1918 Järjestyslipustosta Uudenmaan Rakuunarykmentiksi. Rykmentin järjestämisessä käytettiin komentajansa tekemää suunnitelmaa, joka pohjautui venäläiseen harjoitusohjesääntöön. Vaatetuskin saatiin rykmentin komentajan suunnittelemana. Rykmentti oli koossa 625 miehen vahvuisena ja se siirrettiin rintamalle 9. maaliskuuta 1918.
Suomalainen oopperamusiikki Aikaisemmin harrastelijavoimin toteutettu ooppera ammattimaistui, kun Kaarlo Bergbom perusti vuonna 1872 perustetulle Suomalaiselle teatterille lauluosaston eli Suomalaisen oopperan jo vuonna 1873. Ensimmäinen uuden oopperaseurueen produktio oli Gaetano Donizettin "Lucia di Lammermoor". Suomalaisen oopperan taiteellinen taso oli ilmeisen korkea, ja sen tunnusti jopa aikakauden kieliriitaisassa ilmapiirissä Suomen ruotsinkielinenkin lehdistö. Oopperan suurimpiin tähtiin kuului Emmy Strömmer-Achté, joka yritti jopa luoda kansainvälistä laulu-uraa siinä kuitenkaan onnistumatta. Strömmer-Achtén tytär Aino Ackté toteutti kuitenkin äitinsä unelman kansainvälisestä urasta. Suomalaisen oopperan ja ruotsalaisen teatterin oopperanäytännöt kilpailivat kiihkeästi yleisöstä ja rahallisesta tuesta, ja aikanaan niiden yhdistymisestäkin käytiin neuvotteluja. Hankkeen kariuduttua Suomalainen ooppera joutui lopettamaan toimintansa talousvaikeuksien vuoksi vuonna 1879.
Vilho Harinen Harinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja lopuksi Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä komppanianvääpelinä. Hänet määrättiin 14. marraskuu 1919 2. pataljoonan adjutantiksi ja 23. toukokuuta 1920 alkaen rykmentin esikuntavääpeliksi sekä 1. kesäkuuta 1923 pataljoonan varusupseeriksi ja 1. kesäkuuta 1924 alkaen 1. pataljoonan taloudenhoitajaksi. Tampereen rykmenttiin 5. komppanian vääpeliksi hän siirtyi 1. elokuuta 1925, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1926 rykmentin ase-, ammus- ja pioneerivaraston hoitajaksi ja 1. syyskuuta 1928 rykmentin asevaraston hoitajaksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 rykmentin esikuntavääpeliksi. Missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan syttymiseen saakka.
8. Porin rykmentti Bergh nimesi joukkonsa Porin rykmentiksi, vaikka se nimi virallisesti vasta 1. huhtikuuta 1918. Linderin nimityksen kanssa saman aikaisesti saatiin aseita rykmentille ja maahan saapuneista jääkäreistä koulutetut johtajat. Porin pataljoonasta muodostettiin rykmentin I pataljoona, jossa oli neljä porilaiskomppaniaa, Turun komppania ja konekiväärikomppania. Kussakin komppaniassa oli päällikkönä jääkäri ja sen kokonaisvahvuus oli noin 700 miestä. Bergh antoi 27. helmikuuta määräyksen rykmentin II pataljoona muodostamisesta Paavo Talvelan alaisena toimineesta Kristiinan lentävästä pataljoonasta. Pataljoonan komentajana jatkoi Talvela ja hänen alaisuudessaan oli neljä komppaniaa sekä konekivääriosasto.
Karjalan prikaati Joulukuussa 1952 rykmentin nimi muutettiin 5. prikaatiksi ja edelleen 1. tammikuuta 1957 Karjalan prikaatiksi. Tuolloin prikaatille määrättiin vaalittavaksi entisen Viipurissa sijainneen Karjalan kaartin rykmentin perinteet. Niiden merkiksi prikaati sai rykmentin lipun ja kunniamarssin, Oravaisten marssin. Prikaatin vuosipäiväksi määrättiin 6. toukokuuta, päivä, jolloin vuonna 1618 Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf antoi käskyn Suomen sotaväen uudesta kokoonpanojärjestelystä, jossa mm. perustettiin Karjalan Rykmentti.
Booker-palkinto Booker-palkinnon alkuperäinen nimi oli Booker-McConnell prize palkintoa sponsoroineen Booker-McConnell -yhtiön mukaan. Vuonna 2002 palkintoa hallinnoimaan perustettiin säätiö Booker Prize Foundation (BPF), ja uudeksi pääsponsoriksi tuli sijoitusyhtiö Man Group. Alkuperäinen Booker-nimi säilytettiin palkinnon nimessä. Alkuperäinen 21 000 punnan palkintosumma nousi 50 000 puntaan. Todellinen palkinto on kuitenkin kirjamyynnin odotettavissa oleva kasvu.
Ifistiadai Demos tunnettiin kahdessa nimimuodossa, "Ifistiadai" ja "Hefaistiadai". Sen alkuperäinen nimi oli todennäköisesti "Ifistiadai", joka oli peräisin Ifistios-nimisestä heeroksesta. Myöhemmin, kun nimen alkuperä ei enää ollut tiedossa, se muuntui Hefaistokseen viitanneeseen muotoon "Hefaistiadai". Alkuperäinen nimi esiintyy kuitenkin useammin piirtokirjoituksissa.
Suomen Kansallisooppera ja -baletti Edvard Fazer, Oskar Merikanto ja Aino Ackté perustivat vuonna 1911 vakinaisen oopperan nimeltä Kotimainen ooppera - Inhemska operan. Oopperan kaksikielisellä nimellä ja esityksillä sekä suomeksi että ruotsiksi pyrittiin saamaan yleisöksi koko pääkaupungin sivistyneistö kielestä riippumatta. Uuden oopperanseurueen ensimmäinen esitys oli 2.10.1911 Aleksanterin teatterissa. Silloin esitettiin ruotsiksi Ruggiero Leoncavallon "Pajatso" ja suomeksi Jules Massenet’n "Navarralainen". Ackté ajautui nopeasti ristiriitoihin oopperan muun johdon kanssa ja lähti vuonna 1912 Kotimaisesta oopperasta. Samana vuonna hän perusti Savonlinnan oopperajuhlat. Vuonna 1914 Kotimainen ooppera muutettiin osakeyhtiöksi, ja samalla sen nimi muutettiin "Suomalaiseksi Oopperaksi".
Greater Sudbury Sudburysta tuli kauppala ("town") vuonna 1883 ja kaupunki ("city") vuonna 1930. Alueen alkuperäinen eurooppalaisperäinen nimi oli "Sainte-Anne-des-Pins"; Sudbury perustettiin metsurien leiriksi, johon myös alkuperäinen nimi viittaa ("pin" on ranskaa ja tarkoittaa mäntyä).
Suomen valkoinen kaarti Rykmentin nimi vaihtui 15. maaliskuuta 1919 Valkoisen kaartin rykmentiksi samalla kun pataljoonat saivat uudet yllä mainitut nimensä. Perustamisen jälkeen rykmentti aloitti kiivaan koulutuksen tukenaan saksalaiset maassa olevat upseerit ja aliupseerit, joista pääosa kuitenkin poistui maasta syyskuun alussa. Pari aliupseeria komppaniaa kohti jatkoi kuitenkin tehtävässä joulukuun alkuun. Tästä eteenpäin rykmentti oli normaali rauhan ajan yhtymä, joka vastaanotti varusmiessaapumiserän toisensa jälkeen aina 1930-luvun lopulle saakka.
Vilho Lindén Hän palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 2:ksi ja myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Rykmentistä hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 alkaen Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:n (myöhempi nimi Viipurin rykmentti) 3. konekiväärikomppaniaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana ja oli komppanian mukana Repolassa ja toimi Omelian ja Muujärven vartiokomennuskuntien päällikkönä. Hänet määrättiin 16. kesäkuuta 1919 edellä mainitun komppanian ja 27. heinäkuuta 1928 alkaen 2. konekiväärikomppanian päälliköksi. Hän oli Viipurin rykmentin aliupseerikoulun johtajana vuosina 1928–1930 ja hoiti useita kertoja pataljoonankomentajan tehtäviä vuosina 1930–1932. Hänet määrättiin 1. heinäkuuta 1933 toisen ja 29. syyskuuta 1933 ensimmäisen pataljoonan komentajaksi, josta hänet siirrettiin 11. syyskuuta 1935 Pohjan rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi ja komennettiin 11. heinäkuuta 1938 vuodeksi ensimmäiseksi sotilasohjaajaksi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin esikuntaan.
The Tender Land The Tender Land oli Aaron Coplandin toinen ooppera. Sen tilasi säveltäjältä Rodgers and Hammerstein Society League of Composersin 30-vuotisjuhlan kunniaksi. Nuorille laulajille sävelletyn teoksen ensimmäisen näytöksen päättävä kuorokappale "The Promise of Living" esitetään usein oopperasta irrallaan. "The Tender Landin" alkuperäinen, kaksinäytöksinen versio kantaesitettiin New York City Operassa 1. huhtikuuta 1954 ja uusittu kolminäytöksinen versio vuonna 1955. Kolminäytöksinen versio on nykyisin yleisesti käytetty. Oopperan libreton kirjoitti Horace Everett eli Erik Johns.
Jumalten tuho Jumalten tuho ("Götterdämmerung") on Richard Wagnerin säveltämä ooppera. Oopperan saksankielinen nimi ”Götterdämmerung” tarkoittaa sanatarkasti käännettynä ”Jumalten hämärää”.
Otto Iivarinen Sisällissodan jälkeen hän toimi edellä mainitun pataljoonan komentajana rykmentin hajottamiseen saakka, jolloin hänet siirrettiin 14. heinäkuuta 1918 Viipurin vartiopataljoonan komentajaksi ja edelleen 15. elokuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 2:een, jonka nimi muuttui ensin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:ksi ja myöhemmin Viipurin rykmentiksi. Hänet määrättiin ensin rykmentin adjutantiksi ja 1. kesäkuuta 1919 alkaen talouspäälliköksi, josta hänet komennettiin 8. helmikuuta 1922 alkaen 6. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi. Hänet komennettiin 16. lokakuuta 1922 sekä siirrettiin 7. marraskuuta 1923 Pohjois-Savon rykmenttiin ja sijoitettiin 1. pataljoonan komentajaksi ja 8. tammikuuta 1924 alkaen rykmentin talouspäälliköksi sekä 1. kesäkuuta 1927 alkaen uudelleen 1. pataljoonan komentajaksi. Armeijasta hän erosi 30. elokuuta 1928 ja toimi sen jälkeen liikemiehenä.
Rovaniemen Ilmatorjuntapatteristo Lapin Ilmatorjuntarykmentti perustettiin 1.1.1989, kun Rovaniemen ilmatorjuntapatteriston toiminta itsenäisenä joukko-osastona lopetettiin ja patteristosta tuli toinen Lapin ilmatorjuntarykmentin joukko-yksiköistä. Toinen rykmentin joukkoyksiköistä, Oulun ilmatorjuntapatteristo liitettiin rykmenttiin samalla päivämäärällä ja siirrettiin Oulusta Rovaniemelle. Lisäksi 1.1.1990 rykmenttiin liitettiin aikaisemmin Rovaniemen sotilaspiiriin kuulunut Rovaniemen varuskuntasoittokunta ja sen nimi muutettiin Lapin sotilassoittokunnaksi.
Berndt Dyhr Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin adjutantiksi Karjalan kaartin rykmenttiin, josta edelleen 17. elokuuta 1918 päälliköksi 1. divisioonan miinanheittäjäkomppaniaan. :en 2. komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1918. 3. divisioonan miinanheittäjäkomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1919 ja 6. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 31. maaliskuuta 1921. Pohjois-Savon rykmenttiin, jonka nimi muutettiin myöhemmin Pohjan rykmentiksi, hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921. Pohjan rykmentissä hän toimi aluksi komppanianpäällikkönä ja myöhemmin hän otti vastaan pataljoonan komentajuuden. Rykmentin talouspäällikön tehtävät hän otti vastaan 9. heinäkuuta 1927 ja hoiti tehtävää aina vuoteen 1939 asti. Viipurin upseerikokelaskursseilla hän toimi opetusupseerina vuosina 1918–1919.
Galileo Galilei (ooppera) Kolmas kohtaus (Päärynät): Marie Celeste, Galilein tytär lähettää kirjeen, jossa julistaa rakkauttaan ja tukeaan.
Panssaridivisioona Hermann Göring Vuoden 1941 alussa rykmentti järjestäytyi uudelleen motorisoiduksi rykmentiksi. Sille annettiin myös uusi nimi Regiment (mot) Hermann Göring, sillä Göring oli ylennetty valtakunnanmarsalkaksi. Tämän jälkeen se siirrettiin itään operaatio Barbarossaa varten. Operaatio myöhästyi, sillä Saksa joutui auttamaan liittolaisensa Benito Mussolinin Italiaa, jonka yritys vallata Kreikka oli kääntynyt katastrofiksi. Tuona aikana rykmentti osallistui Ploieştin öljykenttien suojelemiseen ilmahyökkäyksien varalta.
Ruotsin kuninkaallinen ooppera Carl Fredrik Adelcrantzin piirtämä alkuperäinen, niin sanottu kustavilainen oopperatalo rakennettiin 1777–1782. Se purettiin kuitenkin vuonna 1892, koska suurten oopperoiden esittämiseen tarvittiin väljemmät tilat. Arkkitehti Axel Anderberg oli voittanut suunnittelukilpailun uudesta oopperatalosta 1887 ja vanhan oopperatalon paikalle rakennettu uusi rakennus valmistui 1898. Uusbarokkia edustava oopperatalo avattiin virallisesti 19. syyskuuta 1898 Adolf Fredrik Lindbladin oopperalla "Frondörerna".
Jānis Mediņš Jānis Mediņš (9. lokakuuta 1890 Riika – 1966) oli latvialainen säveltäjä. Myös hänen vanhemmat veljensä Jāzeps ja Jēkabs Mediņš olivat säveltäjiä. Hän opiskeli lapsena pianon-, viulun- ja sellonsoittoa. Ensimmäiset laulunsa säveltäjä kirjoitti vuonna 1909, ja vuonna 1913 hän aloitti oopperan "Uguns un nakts" säveltämisen. Alkuperäinen tarkoitus oli oopperan valmistuminen lokakuuhun 1915 mennessä. Ensimmäisessä maailmansodassa Mediņš kuitenkin johti armeijan orkesteria, ja sodan lopuksi hän joutui Siperiaan.
Suomalainen oopperamusiikki Vuonna 1914 Kotimainen ooppera muutettiin osakeyhtiöksi ja samalla sen nimi muutettiin Suomalaiseksi oopperaksi. Sen väliaikaiseksi esiintymispaikaksi annettiin 1919 vanha venäläinen varuskuntateatteri Aleksanterin teatteri, josta tuli sen koti aina vuoteen 1993 saakka. Koska valtio ei rahallisesti juuri tukenut toimintaa, se oli pitkälti Fazerin tuen varassa. Fazer myös toimi oopperan johtajana ja tarvittaessa harjoituspianistinakin.
Allan Lahtinen Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja sitten Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi ensin koulutusaliupseerina, mutta määrättiin 15. heinäkuuta 1918 9. komppanian vääpeliksi, josta hänet siirrettiin 16. tammikuuta 1919 jälleen koulutusaliupseeriksi ja 1. huhtikuuta 1921 alkaen 3. pataljoonan kuormastovääpeliksi. Rykmentin rehuvaraston hoitajaksi hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1928 ja l. toukokuuta 1934 alkaen rykmentin kuormastoaliupseeriksi.
Martti Hellstén Hellstén palveli sisällissodan jälkeen 4. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:n 2. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 3. heinäkuuta 1918 Kaartin jääkäripataljoonaan ja edelleen 21. tammikuuta 1919 alkaen Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, josta muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana ja nuorempana upseerina. Porin rykmentistä hänet siirrettiin 8. toukokuuta 1929 Pohjois-Savon rykmenttiin ja sijoitettiin päälliköksi 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin komppanianpäälliköksi Polkupyöräpataljoona 3:een 13. syyskuuta 1932 (nimi myöhemmin Jääkäripataljoona 3) 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 19. kesäkuuta 1936.
Petolahti Vanhoissa ruotsinkielisissä kirjoitusmuodoissa oli pitkään "Peto"-, "Pete", "Peta"-vaihtelua, kunnes vuodesta 1725 vakiintui nykyinen nimimuoto "Petalax". Alkuperäinen nimi on alueen varhaisten suomalaisten antama lahdennimi, jonka lopussa on nykyisen "lahti"-sanan vanhempi muoto "laksi". Ralf Saxénin mukaan nimen alkuperäinen suomalainen muoto olisi ollut "Petalahti" ~ "Petaalahti" ~ "Petä(j)älahti". On mahdollista, että alkuperäinen nimi on kuitenkin ollut "Petäjälaksi", alkuosa puulajin nimestä "petäjä". "Petäjä"- on tavallinen myös suomesta ruotsiin lainatuissa nimissä, esim. Petsmo. "Petalax"-nimen suomenkielinen vastine haki muotoaan ennen kuin se vakiintui Petolahdeksi (1885).
3. jääkärirykmentti Sisällissodan päätyttyä 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Lipolan ja Laatokan välillä Itä-Kannaksella. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 siten, että järjestysnumero siirrettiin nimen loppuun eli Jääkärirykmentti 3:ksi. Se nimettiin 23. elokuuta uudelleen Savon Jääkärirykmentti N:o 3:ksi. 15. maaliskuuta 1919 annetulla käskyllä joukko-osaston nimeksi tuli Uudenmaan rykmentti. Rykmentin esikunta sijaitsi Terijoella, I pataljoona Raivolassa, II pataljoona Jalkalassa ja III pataljoona Kellomäessä. Rykmentti siirrettiin joulukuussa annetulla määräyksellä Haminaan ja edelleen tammikuussa 1921 Helsinkiin, jossa se palveli aina talvisotaan saakka. Uudenmaan rykmentti lakkautettiin 13. kesäkuuta 1940, jolloin siitä, jalkaväkirykmenteistä 9 ja 10 sekä polkupyöräpataljoonasta ja pienemmistä erikoisjoukoista muodostettiin välirauhan ajan 13. prikaati.
Turun rannikkorykmentti Turun Rannikkotykistörykmentin nimi muutettiin Rannikkotykistörykmentti 2:ksi 1.12.1952 ja samalla II Linnakkeisto erotettiin erilliseksi joukko-osastoksi. Rykmentistä erotettiin myös Örön ja Sommarön linnakkeet ja uusi moottoroitu rannikkotykistöpatteri perustettiin Uudenkaupungin Janhuaan. Utön ja Kuuskajaskarin linnakkeet toimivat rykmentin koulutuslinnakkeina, joiden lisäksi koulutusta annettiin myös Turussa ja Janhualla. 1.1.1957 nimi muuttui kolmannen kerran Turun Rannikkotykistörykmentiksi. Asetekniikassa raskaat hajaryhmitetyt rannikkotykit säilyivät edelleen rannikkotykistön runkona, merkittävin muutos oli 152/45 C kaluston muuttaminen 152/50 T malliksi. Vuoteen 1970 mennessä Utön, Örön (liitettiin takaisin rykmenttiin 1969) ja Gyltön linnakkeet oli varustettu 152/50 T -kalustolla. Kevyiksi tykeiksi tuli 76 ItK/31 ja Örön 2/305/52 O patteri pidettiin edelleen käytössä. Ilma- ja lähitorjunta perustui pitkälti toista maailmansotaa edeltävään kalustoon. Tulenjohtomenetelmiä kuitenkin kehitettiin ja tutkien käyttö aloitettiin. Rykmentillä oli yhteysaluksena käytössä yhteysalus Pansio pienempien alusten ohella.
SS-Totenkopfverbände Vuonna 1937 nämä viisi pataljoonaa organisoitiin jälleen uudestaan, tällä kertaa kolmeen rykmenttiin, jotka olivat Oberbayern, Brandenburg ja Thüringen. Sijoituspaikoiksi näille rykmenteille määrättiin Dachau, Oranienburg ja Frankenberg. Itävallan miehityksen jälkeen perustettiin vielä neljäs Totenkopfstandarte, jonka nimi oli Ostmark ja jonka sijoituspaikaksi tuli Linz.
Paavo Tuononen Tuononen palveli sisällissodan jälkeen kuormastovääpelinä 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi vaihdettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja myöhemmin Uudenmaan rykmentiksi. Hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1928 Uudenmaan rykmentin kengitys– ja kuormastosepäksi. Hän kävi kengitysseppäkoulu ja sen täydennyskurssin vuonna 1930.
Turandot Turandot on Giacomo Puccinin säveltämä kolminäytöksinen ooppera. Sen italiankielisen libreton kirjoittivat Giuseppe Adami ja Renato Simoni. Libretto perustuu Carlo Gozzin näytelmään. Oopperan nimi lausutaan kuten se kirjoitetaan, siis ”Turandot”.
Lentävä hollantilainen (ooppera) Oopperan alussa seitsemän vuotta on jälleen kulunut, ja hollantilainen purjehtii vuonoon Norjan rannikolla. Hänen mielialansa on synkkä, sillä hän tietää aiempien kokemustensa perusteella, että uskollisen vaimon löytäminen on lähes mahdotonta. Samaan vuonoon on aiemmin purjehtinut myrskyä pakoon norjalainen laiva, jota komentaa kapteeni Daland. Kun hollantilainen saa kuulla, että Dalandilla on naimaton tytär, hän esittelee Dalandille rikkauksiaan. Daland vakuuttuu siitä, että hollantilainen on hyvä sulhasehdokas hänen tyttärelleen.
The Phantom of the Opera Romaanin ja muiden teosten tavoin musikaali kertoo naiivista laulajasta, Christine Daaésta, johon oopperataloa terrorisoiva nero ”oopperan kummitus” rakastuu. Christinen lapsuudenihastuksen Raoulin ilmaannuttua paikalle oopperan kummitus alkaa tavoitella rakkautta yhä radikaaleimmin keinoin. Vaikka alkuperäisesti Kummituksen koko kasvot ovat epämuodostuneet, musikaaliin se jätettiin vain oikeaksi puoleksi kasvoista, koska kokonaamion takaa oli hankala laulaa. Musikaalin logoon jätettiin silti alkuperäinen, kasvot peittävä naamio.
Paavo Paalu Paalu jäi sisällissodan jälkeen edelleen palvelukseen 3. jääkärirykmenttiin, jonka nimi muutettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3:ksi ja sitten Uudenmaan rykmentiksi. Rykmentissä hän toimi päällikkönä II pataljoonan 3. komppaniassa. Komppanianpäällikön tehtävien ohella hän hoiti myös pataljoonan komentajan tehtäviä 20. tammikuuta – 25. huhtikuuta 1919 välisen ajan. Paalu siirrettiin 5. helmikuuta 1920 alkaen Käkisalmen läänin rykmenttiin, jossa hän toimi komentajana I pataljoonassa.
Suomalainen oopperamusiikki Vuosina 1904–1910 järjestettiin pääasiassa eri kapellimestarien kuten Merikannon ja Kajanuksen ansiosta Kansallisteatterissa useita yksittäisiä oopperaesityksiä. Onnistuneiden esitysten rohkaisemana muun muassa Edvard Fazer, Oskar Merikanto ja Aino Ackté perustivat vuonna 1911 Kotimaisen oopperan. Oopperan nimi oli ilmeisesti kompromissi ruotsin ja suomenkielisten ryhmien välillä. Uuden oopperan johtokunta pyrki välttämään kieliriitoja myös järjestämällä esityksiä niin suomeksi kuin ruotsiksikin. Lisäksi johtokunta palkkasi oopperaan myös ulkomaisia taiteilijoita. Uuden oopperanseurueen ensimmäisinä produktioina olivat Acktén toivomuksesta Ruggiero Leoncavallon "Pajatso" ja Jules Massenetin "Navarralainen". Ackté ajautui nopeasti ristiriitoihin oopperan muun johdon kanssa ja lähti vuonna 1912 Kotimaisesta oopperasta. Samana vuonna hän perusti Savonlinnan oopperajuhlat.
Antero Laakso Sisällissodan jälkeen hän palveli joukkueenjohtajana 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:n 1. komppaniassa, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 2:ksi ja sitten Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 komppanian päälliköksi Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, jonka nimi myöhemmin muutettiin Viipurin rykmentiksi. Komppanian päällikön tehtävistä hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 rykmentin ase- ja konekivääriupseeriksi, kunnes 22. heinäkuuta 1921 hän sai siirron Pioneeripataljoonan 4:ään komppanian päälliköksi ja 29. kesäkuuta 1928 pataljoonankomentajan apulaiseksi sekä edelleen 8. toukokuuta 1929 Pohjois-Savon rykmentin I pataljoonan komentajaksi. Hän erosi armeijan palveluksesta 19. lokakuuta 1931 ja astui suojeluskuntajärjestön palvelukseen 23. tammikuuta 1933 ja sijoitettiin sotilasohjaajaksi Suojeluskuntain yliesikuntaan ja edelleen 21. helmikuuta 1935 Sortavalan suojeluskuntapiirin 1. alueen päälliköksi.
Startpage Startpage on anonyymi hakukone. Sen alkuperäinen nimi on Ixquick. Nimi muutettiin, koska nimi Ixquick oli liian vaikea muistaa. Nykyään hakukone toimii sekä osoitteessa startpage.com että osoitteessa ixquick.com.
Urho Hyttinen Takaisin Suomeen Hyttinen palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 15. tammikuuta 1919 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een (myöhemmältä nimeltään Pohjois-Savon rykmentti). Hän toimi rykmentissä kulutusaliupseerina 6. komppaniassa ja 1. tammikuuta 1920 alkaen saman komppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 1. toukokuuta 1922 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Juvan suojeluskuntaan 1. heinäkuuta 1922 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1928 alkaen palvelukseen Pohjois-Savon rykmenttiin (minkä myöhempi nimi oli Pohjan rykmentti) ja hänet määrättiin 1. komppanian vääpeliksi.
Macallan Macallan on skotlantilainen viskitislaamo. Se sijaitsee Macallanin tilan vieressä Craigellachien kylässä Speyjoen varrella Skotlannin ylämaassa. Tislaamo on perustettu vuonna 1824, ja sen alkuperäinen nimi oli Elchies Distillery. Alkuperäinen nimi esiintyy yhä tislaamon pääkonttorin nimessä Easter Elchies House. Tämä 1700-luvulla rakennettu kartano on kuvattuna pullon etiketissä. Nykyään tislaamon omistavat The Erdington Group ja Suntory.
Nils Gadolin Sisällissodan loppuhetkillä Gadolin nimitettiin Helsinkiin perustettavan vänrikkikoulun johtoon (ensimmäinen kurssi aloitti Mikkelissä, mutta siirtyi kohta Helsinkiin). Koulun tarkoituksena oli kouluttaa reservin upseereita. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Karjalan Rykmentti N:o 3:n komentajaksi, jonka nimi muutettiin Viipurin Rykmentiksi.
IGoogle Palvelun alkuperäinen nimi oli Google Personalized Homepage, mutta vuonna 2007 nimi vaihdettiin iGoogleksi.
Alessandro Stradella Vuonna 1927 Torinosta löydettyä, Genovassa 1678 sävellettyä oratoriota "Forza dell’amor paterno" pidetään yhtenä hänen merkittävimmistä teoksistaan. Stradellalta on säilynyt ainakin kuusi oopperaa ja useita intermezzoja. Oopperassa "La forza dell’amor paterno" (”Isänrakkauden voima”, Nicolò Minaton librettoon, 1678) isä Seleukos luopuu Lucindasta poikansa Antiokiksen hyväksi. "Le gare dell’amor eroico" (“Sankarillisen rakkauden kilpailut”, Minaton libretto, 1679) kertoo roomalaisten sankarista, joka uhmasi etruskihallitsijaa. Oopperassa "Il Trespolo tutore" (”Holhooja Trespole”, libretto G., C. Villafranchi, 1679) nimihahmo on oopperahistorian ensimmäisiä basso buffo -rooleja. Stradellan ehkä tärkein ooppera on Orsinin librettoon sävelletty "Moro per amore" (”Kuolen rakkaudesta, 1681) Siinä orvoksi jäänyt Sisilian kuninkaan tytär Eurinda ei halua mennä naimisiin.
Suomalainen oopperamusiikki Leevi Madetojan ensimmäinen ooppera "Pohjalaisia" (1924), joka perustuu Artturi Järviluoman näytelmään, kertoi kevyen peitellysti sortovuosien tapahtumista. Teoksessa käytettiin paljon pohjalaisia kansansävelmiä. Oopperaa pidettiin nopeasti ”suomen kansallisoopperana” ja se menestyi myös ulkomailla: Tukholmassa 1927, Berliinin radiossa 1932 ja Kööpenhaminassa 1931. Madetojan versio Acktén "Juha"-libretosta sai kantaesityksensä vuonna 1935. Madetojan tekemät muutokset librettoon eivät välttämättä parantaneet teosta, mutta musiikillisesti se kuuluu säveltäjän parhaaseen tuotantoon.
Lähes unohdettuja sotia edeltäneiden vuosien oopperasäveltäjiä ovat Väinö Raitio ja Alfred Anderssén. Raitio sävelsi lukuisia oopperoita, muun muassa "Jeftan tytär" (1931), "Lyydian kuningas" (1936) ja "Väinämöisen kosinta" (1943–1946). Raition oopperoita ei yleisesti ole pidetty hänen parhaimpina sävellystöinään. Turkulaisen Anderssénin ooppera "Kohtalo" ("Med ödet ombord", 1935) ensiesitettiin Suomalaisessa Oopperassa.
Kaidu Kaidun tytär Khutulun osallistui isänsä mukana taisteluihin ja sai maineen pelottomana soturina. Khutulun on esikuvana lukuisille "Turandot"-tarinoille, joista tunnetuin on Giacomo Puccinin ooppera.
Kalle Mata Mata määrättiin sisällissodan jälkeen 19. toukokuuta 1918 alkaen Karjalan armeijakunnan 2. rykmentin aliupseerikoulun harjoitusupseeriksi, josta hänet siirrettiin 9. kesäkuuta 1918 komentajaksi Karjalan divisioonan 1. rykmentin 3. pataljoonaan. Kolmannesta pataljoonasta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1918 niin ikään komentajaksi I pataljoonaan. Tässä yhteydessä rykmentin nimi muuttui Itä-Suomen jalkaväkirykmentti 5:ksi. Itä-Suomen jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin 25. marraskuuta 1918 päälliköksi Karjalan kaartin rykmentin II pataljoonan 4. komppaniaan. Karjalan kaartista hän sai siirron 25. elokuuta 1919 alkaen päälliköksi Viipurin vartiopataljoonan 2. komppaniaan. Armeijasta Mata erosi 21. kesäkuuta 1920.
Karl Müller-Berghaus Müller-Berghausin sävellystuotantoon kuuluu muun muassa kaksi jousikvartettoa, sinfonia, kantaatti "Jeftan tytär" sekä Suomessa sävelletty ooppera "Die Kalewainen in Pochjola".
Halka Halka on Stanisław Moniuszkon säveltämä puolankielinen ooppera. Libretto on Włodzimierz Wolskin. Alkuperäinen kaksinäytöksinen versio esitettiin ensi kertaa Vilnassa vuonna 1848. Nelinäytöksinen versio esitettiin ensi kerran 1858 Varsovassa, ja se oli hyvin suosittu.
Luettelo James Bond -kirjoista Ian Fleming, hahmon luoja, kirjoitti kaksitoista Bond-romaania (sulkeissa suomalainen kustantaja, ilmestymisvuosi, alkuperäinen nimi ja alkuperäinen ilmestymisvuosi):Häneltä julkaistiin postuumisti kaksi novellikokoelmaa:
Figaron häät "Figaron häiden" kantaesitys Wienin Burgtheaterissa oli menestyksekäs, mutta siitä huolimatta oopperaa esitettiin vain yhdeksän kertaa. Kilpailu Wienissä oli kovaa, eikä italiankielisen oopperan aristokraattinen yleisö innostunut oopperasta, jossa heidän yhteiskuntaluokkaansa pilkattiin avoimesti. Hildesheimer (1983) jopa väittää että:
”Figarosta” tuli hänen tuhonsa syy. Korkeat piirit, jotka olivat tottuneet näkemään itsensä opera seriassa lempeytensä ja suvereenisuutensa takia loputtomiin ihannoituina hahmoina, eivät tosin tunteneet joutuneensa äkillisen törkeän kohtelun kohteeksi, mutta eivät toisaalta nielaisseetkaan tällaista kovin kernaasti.Oopperan tapahtumat sijoittuvat 1700-luvun puoliväliin, kreivi Almavivan linnaan, joka sijaitsee Espanjassa lähellä Sevillaa. Päähenkilöitä ovat kreivi ja kreivitär Almaviva, kreivin kamaripalvelija Figaro ja kreivittären kamarineito Susanna. Myös paašipoika Cherubino, lääkäri Don Bartolo, lääkärin taloudenhoitaja Marcellina, laulunopettaja Don Basilio, tuomari Don Curzio, kreivin puutarhuri Antonio sekä puutarhurin tytär Barbarina ovat tämän koomisen oopperan keskeisiä henkilöitä.
Ragnar Hallbäck Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja sitten Tampereen rykmentiksi. Rykmentissä hän toimi 7. komppanian ja 25. huhtikuuta 1919 alkaen 8. komppanian vääpelinä. Hänet määrättiin 25. helmikuuta 1920 alkaen 8. komppanian nuoremmaksi upseeriksi ja 13. elokuuta 1920 alkaen rykmentin viestiupseeriksi ja edelleen 15. heinäkuuta 1921 aliupseerikoulun opetusupseeriksi. Rykmentin lähettiupseeriksi hänet siirrettiin 12. joulukuuta 1921 ja 4. komppanian nuoremmaksi upseeriksi 28. lokakuuta 1922 sekä tiedonantojoukkueen johtajaksi 5. lokakuuta 1924. Hän hoiti lyhyitä aikoja pataljoonan adjutantin ja aseupseerin tehtäviä ja oli 25. marraskuuta 1924 lähtien 8. komppanian päällikkönä, josta hänet siirrettiin 2. helmikuuta 1926 Uudenmaan rykmenttiin ja sijoitettiin 4. komppanian (aliupseerikouluun) nuoremmaksi upseeriksi ja 1. tammikuuta 1927 alkaen viestijoukkueen johtajaksi sekä 5. lokakuuta 1928 alkaen 4. komppanian ja 1. toukokuuta 1937 alkaen rykmentin alokaskeskuksen päälliköksi. Hän hoiti vuonna 1927 puolen vuoden ajan 1. konekiväärikomppanian päällikön tehtäviä.
Bertil Heinrichs Heinrichs palveli sisällissodan jälkeen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja myöhemmin Tampereen rykmentiksi. Hän toimi aluksi rykmentin esikunnassa konekivääriupseerina, josta hänet määrättiin 31. tammikuuta 1919 alkaen l:sen ja 16. toukokuuta 1921 alkaen 2. konekiväärikomppanian päälliköksi ja edelleen 14. tammikuuta 1922 rykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Rykmentin rahastonhoitajaksi hänet nimitettiin 27. tammikuuta 1923 ja 5. komppanian päälliköksi 1. huhtikuuta 1926. Hänet siirrettiin 23. lokakuuta 1926 Karjalan kaartin rykmenttiin, missä hänet määrättiin ensin 9:nnen ja 24. joulukuuta 1925 alkaen 5. komppanian päälliköksi. Esikuntatehtäviin hänet määrättiin 28. huhtikuuta 1927 ja sijoitettiin Yleisesikuntaan järjestelytoimistoon toimistoupseeriksi ja 1. tammikuuta 1930 alkaen toimistopäällikön viransijaiseksi ja 27. marraskuuta 1931 alkaen järjestelytoimiston päälliköksi. Suojeluskuntajärjestöön hän siirtyi 1. huhtikuuta 1936 ja hänet sijoitettiin Uudenmaan eteläisen ruotsalaisen suojeluskuntapiirin päälliköksi.
Filippo Taglioni Vuonna 1832 sai kantaesityksensä alkuperäinen "La Sylphide", jossa esiintyminen oli merkittävä virstanpylväs tytär Marien uralla. Taglioni eli 93-vuotiaaksi.
Giorgio Tozzi Tozzi opiskeli DePaulin yliopistossa Rosa Raisan, Giacomo Riminin ja John Daggett Howellin johdolla, vaikka hänen alkuperäinen aikomuksensa oli opiskella biologiaa. Hän debytoi oopperalaulajana vuonna 1948 Tarquiniuksen roolissa Benjamin Brittenin oopperassa "Lucretian raiskaus".
Le domino noir Le domino noir on ranskalaisen säveltäjän Daniel-François-Esprit Auberin ooppera, joka kantaesitettiin vuonna 1837. Tämä hyvin suosittu teos esitettiin vuosien 1837 ja 1910 välillä yli 1200 kertaa. Oopperan nimi viittaa Angèlen naamiaisissa yllään pitämään viittaan.
Tuubi Ohjelmasta tiedotettiin alun perin nimellä "Tuubi", mutta alkuvuodesta 2014 sen nimi vaihdettiin "Tuubin maailmaksi", sillä alkuperäinen nimi oli varattu toisaalle. Helmikuussa 2014 ohjelman nimi palasi jälleen Tuubiksi, sillä asianomaiset saivat sovittua asiasta.
Robert George Wardlaw Ramsay Hänen isänsä oli Robert Balfour Wardlaw Ramsay, ja äitinsä Louisa oli Tweeddalen markiisin Georgen tytär. Wardlaw opiskeli Cheamissa ja Harrowissa, ja liittyi Hampshiren rykmenttiin tammikuussa 1871. Hän sai komennukset Intiaan, Afganistaniin ja Burmaan.
Mikael Toppelius Mikael Toppeliuksen vanhemmat olivat Oulun kaupungin tullikirjuri Kristoffer Toppelius ja Margaretha Lithovia. Hänen isänpuoleinen sukunsa oli vanhaa pohjoispohjalaista talonpoikaissukua Limingasta. Suvun alkuperäinen sukunimi oli Toppila, mutta Mikaelin isoisä oli muuttanut sen latinalaistettuun muotoon Toppelius lähtiessään virkamiesuralle. Hänen äitinsä oli puolestaan huomattavaa Lithoviuksen pappissukua, Sievin kappalaisen Gabriel Litohoviuksen tytär. Pariskunta sai neljä poikaa ja kaksi tytärtä, joista Mikael oli toiseksi vanhin.
Suomen polkupyöräpataljoona 1 Suomen tasavallan presidentti hyväksyi Käkisalmen läänin rykmentin hajottamisen 15. maaliskuuta 1921 ja rykmentti lopetti toimintansa 19. maaliskuuta. Lakkautetun rykmentin ensimmäisestä pataljoonasta perustettiin I polkupyöräpataljoona (I Py.P). Tämän pataljoonan viralliseksi perustamispäiväksi merkittiin 20. huhtikuuta, jolloin Tasavallan Presidentin sotilaskäskyllä (Tasavallan Presidentin Sotilaskäsky N:o 17 13.4.1921) siirrettiin upseereita Käkisalmen läänin rykmentistä I pataljoonaan. Käskyllä siirrettyjä upseereita olivat:
Ensimmäinen päiväkäsky annettiin jo viikkoa myöhemmin. Pataljoonan nimi esiintyy muodossa Polkupyöräpataljoona 1 (P.P.P. 1) ensimmäisen kerran päiväkäskyssä 43/1921. Vaikka pataljonan nimeksi tuli Polkupyöräpataljoona ei sillä ollut alkuvuosina käytössään kuin viisi vanhaa saksalaisilta saatua Titus-polkupyörää. Vasta vuonna 1924 pataljoonan jokaiselle miehelle voitiin osoittaa polkupyörä.
Suomen valkoinen kaarti Jääkärikapteeni B. Nordenswan perusti 21. kesäkuuta 1918 Yliopiston sairaalarakennuksessa Nimrodinkadun varrella Töölössä rykmentin III pataljoonan, jonka nimi muutettiin heinäkuun puolivälissä II pataljoonaksi. Pataljoonan nimeksi vahvistettiin maaliskuussa 1919 Vöyrin pataljoona. Pataljoonan rungoksi siirrettiin perustettaessa ensimmäiset sotilaat rykmentin kahdesta muusta pataljoonasta. Heinäkuun alussa saapui lakkautetusta Porin rykmentistä 84 miestä. Pataljoonan miesmäärä kasvoi elokuun puoleen väliin mennessä 536 sotilaaseen. Se siirtyi vuoden 1919 alussa Uudenmaan kasarmille Kruununhakaan, jossa pataljoona lakkautettiin 1926.
Kärmäläinen Kärmäläinen-nimen etymologia viittaa käärmeeseen. Saaren alkuperäinen nimi on ollut Käärmesaari, jonka rinnakkaismuoto on paikannimijohtimella -nen muodostettu Kärmäläinen, joka oli ”kansanomainen nimi”. Kotimaisten kielten keskuksen Nimiarkiston vuoden 1953 keruutietojen mukaan saaren virallinen nimi oli Käärmesaari ja kansanomainen nimi Kärmäläinen. Tuolloin saarella oli Kärmäläinen-niminen yksinäistila, joka ei ole enää peruskartoissa.
Sun Yat-sen Sunin alkuperäinen nimi eli iso nimi tai koulunimi oli Sūn Wén (P: 孫文; Y: 孙文; K: Syun Man). Tämä nimi on kiinalaisten keskuudessa tunnetumpi. Sun käytti tätä nimeä allekirjoittaessaan virallisia asiakirjoja
Dario Argento Dario Argenton tytär on näyttelijä-ohjaaja Asia Argento, joka näytteli naispääosaa Dario Argenton elokuvissa "Trauma" (1993), "Stendhal-syndrooma" (1996), "Oopperan kummitus" (1998) ja "La Terza madre" (2007).
Virve (nimi) Nimi Virve tuli ensin käyttöön Virossa 1900-luvun alussa. Tiettävästi ensimmäinen Virve oli Oskar ja Aino Kallaksen vuonna 1901 Virossa syntynyt tytär. Suomeen nimen toi Estonia-teatterin johtajana toiminut näyttelijä Hilma Rantanen-Pylkkänen, jonka ehdotuksesta hänen veljensä tytär, vuonna 1912 syntynyt Virve Tähtinen (myöh. Vierikko) sai ensimmäisenä Suomessa nimen Virve.
Jalkaväkirykmentti 30 (talvisota) Rykmentin nimi muuttui 1.1.1940 Jalkaväkirykmentti 21:ksi (JR 21)
Jalkaväkirykmentti 29 (talvisota) Rykmentin nimi muuttui 1.1.1940 Jalkaväkirykmentti 20:ksi (JR 20)
Irmer Forsius Sisällissodan jälkeen Forsius toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muuttui ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi, sitten Kajaanin sissipataljoonaksi ja vihdoin Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin 19. marraskuuta 1918 Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, minkä nimeksi sittemmin tuli Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi aluksi 2. komppanian päällikkönä ja 1. joulukuuta 1920 alkaen rykmentin rahastonhoitajana. Uudenmaan rykmentin 1. konekiväärikomppanian päälliköksi hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1921, josta hänet siirrettiin edelleen 17. lokakuuta 1923 päälliköksi 1. Erillisen konekiväärikomppaniaan ja 8. toukokuuta 1926 jälleen Uudenmaan rykmenttiin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Aliupseerikoulun johtajaksi hänet komennettiin 29. kesäkuuta 1928 ja 30. toukokuuta 1929 komentajaksi 2. pataljoonaan. Hän on hoitanut toimensa ohella myös Uudenmaan rykmentin kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928 ja 1. Divisioonan kaasu-upseerin tehtäviä vuosina 1927–1928.
Joukkoyksikkö Joukkoyksiköiden nimet vaihtelevat suuresti. Tyypillisin nimi on pataljoona. Muita nimiä ovatRykmentit voivat olla joko joukko-osastoja tai joukkoyksiköitä. Yleensä rykmentit, jotka ovat samalla paikkakunnalla jonkin toisen joukkoyksikön kanssa on yhdistetty joukko-osastoksi 1990-luvulla. Näin on käynyt muun muassa kaikille tykistörykmenteille. Toisaalta eräät yhtä aselajia kouluttavat joukko-osastot on nimetty rykmenteiksi. Näin on käynyt viimeksi Pioneerirykmentille.
Nas Vuonna 2008 Nas julkaisi albumin "Untitled". Albumin alkuperäinen nimi oli "Nigger", mutta nimi jouduttiin muuttamaan. Näin ollen albumille ei tullut lopulta ollenkaan nimeä.
Öljyväri Öljyvärit tulivat suosituiksi 1400-luvulla. Hollantilaisen Jan van Eyckin sanotaan usein olleen ensimmäinen, joka käytti öljyä pigmenttien sideaineena. On kuitenkin todennäköistä, että jotkut häntä edeltäneet taiteilijatkin tekivät öljyväreillä kokeiluja. Saksalainen munkki Theophilus kuvaili jo noin vuonna 1100 puupinnalle öljyväreillä tehtyä maalausta ja samalla valitteli öljymaalin pitkää kuivumisaikaa.
Öljymaalaus Öljyvärejä alettiin käyttää 1400-luvulla. Sitä ennen oli käytetty temperavärejä, joita tehtiin vedessä liotetuista väripigmenteistä, joihin sekoitettiin munankeltuaista tai kaseiinia. Hollantilaisen Jan van Eyckin sanotaan usein olleen ensimmäinen, joka käytti öljyä pigmenttien sideaineena. On kuitenkin todennäköistä, että jotkut häntä edeltäneet taiteilijatkin tekivät öljyväreillä kokeiluja. Saksalainen munkki Theophilus kuvaili jo noin vuonna 1100 puupinnalle öljyväreillä tehtyä maalausta ja samalla valitteli öljymaalin pitkää kuivumisaikaa. Öljyväreillä saatiin aikaan aiempaa tasaisempia ja kiiltävämpiä pintoja. Niiden joustavuus temperaväreihin verrattuna mahdollisti myös sen, että työ voitiin tehdä ateljeessa, kangas voitiin kääriä kokoon ja levittää toisaalla uudelleen. Öljyvärien pitempi kuivumisaika mahdollisti myös taiteilijalle aiempaa suuremman vapauden muokata työtään tekovaiheessa.
Öljymaalaus Öljyvärit ovat maaleja, joita tehdään hiertämällä pigmenttijauhetta kuivuvaan öljyyn, joka toimii sideaineena. Hiertämisen jälkeen pigmentin jokainen värihiukkanen on öljyn ympäröimä, jolloin maalisekoite on samalla sekä riittävän taipuisaa että riittävän tahmeaa maalaamiseen. Sideaineiden lisäksi maalatessa voidaan käyttää maalausnesteitä ja ohenteita, kuten pellavaöljyä, dammarhartsivernissaa ja ranskalaista tärpättiä.