mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Voodoo Kun voodoo siirtyi orjalaivoissa Amerikkaan, moni jumala koki muodonmuutoksen ja sulautui usein samankaltaiseen katoliseen pyhimykseen. Legbasta tuli vanhus, käärmejumala Damballahista tuli Pyhän Patrickin kaltainen, Sakpatasta tuli Pyhän Lasaruksen kaltainen, Changosta tuli Pyhä Barbara mutta joskus myös Johannes Kastaja, Pyhä Pietari tai Pyhä Hieronymus, raudanjumala Oggunista tuli Pyhä Pietari, ja rakkaudenjumalatar Ezili nivoutui Neitsyt Mariaksi. Karkeat afrikkalaiset fetissit korvattiin Karibialla pyhimyksenkuvilla ja nukeilla. Samalla suurin osa jumalista katosi, ja esimerkiksi Kuuban santeriassa palvotaan enää noin kolmeakymmentä.
Paroni von Münchhausen Karl Friedrich Hieronymus von Münchhausen (11. toukokuuta 1720 – 22. helmikuuta 1797) oli saksalainen, Hannoverissa syntynyt vapaaherra, joka sepitti mielellään liioiteltuja kertomuksia sotamuistoistaan.
Albrecht Dürer Viimeisinä vuosinaan hän teki vain vähän taidetta. Maalauksista mainittakoon "Hieronymus Holtzschuherin muotokuva", "Madonna ja lapsi" vuodelta 1526 sekä kaksi paneelia, joissa ovat etualalla Pyhän Johannes ja Pietari, sekä taustalla Pyhän Paavali ja Markus. Kuparikaiverruksina Dürer teki vain muutaman muotokuvan, kuten Mainzin kardinaali-vaaliruhtinaan, Saksin vaaliruhtinas Fredrik Viisaan sekä hänen ystäviensä humanististen oppineiden Willibald Pirckheimerin, Philipp Melanchthonin ja Erasmus Rotterdamilaisen muotokuvat.
Masaccio Masaccion töitä on nykyään esillä muun muassa Napolin Capodimonte-museossa ("Lumimadonna" , "Neitsyt Marian taivaaseen astuminen", Masolinon maalaamana pidetty "Santa Maria Maggiatoren perustaminen") sekä Lontoon National Galleryssa ("Pyhä Hieronymus ja Johannes Kastaja").
Hieronymus Hieronymus on epäilemättä kaikkein oppinein läntisistä kirkkoisistä. Katolisessa kirkossa häntä pidetään kirjastonhoitajien ja kääntäjien suojeluspyhimyksenä. Hieronymus ohittaa muut erityisesti heprean kielen taidoillaan, jotka hän sai kovan opiskelun kautta, ja joita hän käytti taitavasti. Hieronymus oli täysin tietoinen kyvyistään, eikä aina kyennyt välttämään kiusausta ylenkatsoa tai halventaa kirjallisia kilpailijoitaan, erityisesti Ambrosiusta. Hieronymus ei loista niinkään omaperäisellä ajattelullaan tai tietojensa soveltamisessa kuin runollisella tyylillään, purevalla älyllään, sekä kyvyillään soveltaa sanallisia ilmaisuja tarpeisiinsa ja saavuttaa haluttu retorinen vaikutus.
Hieronymus Prahalainen Hieronymus Prahalainen ("Jeroným Pražský", 1379 – 30. toukokuuta 1416) oli teologi, Tšekin kirkollisen uudistusliikkeen jäsen sekä Jan Husin työtoveri ja seuraaja. Hänet poltettiin harhaoppisena roviolla Konstanzin kirkolliskokouksessa 1416. Hieronymus opiskeli teologiaa Oxfordin yliopistossa John Wycliffen ohjauksessa ja palasi Prahaan 1401 tukemaan Jan Husin uudistusliikettä. Prahassa toimii nykyisin Hieronymuksen mukaan nimetty keskiasteen oppilaitos Collegium Hieronymus Pragensis.
Esus Trier eli roomalaisaikainen Augusta Treverorum sijaitsee Moselin laaksossa. Moselin ja sen sivujokien kuten Saarin laaksojen alue oli kelttiläisellä ajalla treverien heimon asuinaluetta. Sophronius Hieronymus eli Pyhä Jerome oli Vulgatan eli ensimmäisen latinankielisen Vanhan Testamentin kääntäjä, joka opiskeli Augusta Treverorumissa ja oppi siellä ollessaan ainakin tunnistamaan treveriankielen. Jerome todisti n. 387:
Lucretius Lucretiuksen elämästä ei tiedetä paljoakaan. Cicero antaa yhdessä veljelleen kirjoittamassa kirjeessään ymmärtää, että he olisivat kerran lukeneet Lucretiuksen runoja. Tämä on viimeinen maininta Lucretiuksesta Donatukseen saakka. Donatus kertoo Vergiliuksen elämästä kertovassa teoksessa, että Lucretius kuoli 15. lokakuuta vuonna 55 eaa. Jos Hieronymus oli oikeassa Lucretiuksen iästä, voidaan laskea, että hän olisi syntynyt vuonna 99 eaa.
Mokoman 120 päivää "Mokoman 120 päivää" on sanoituksiltaan eräänlainen teemalevy, joka kertoo ihmisen kamppailusta erilaisten valtavirtojen ja koneistojen kanssa. Yhtyeen laulaja ja sanoittaja Marko Annala otti sanoituksia kirjoittaessaan vaikutteita markiisi de Saden yhteiskuntakritiikistä. Albumin nimi on viittaus de Saden teokseen "Sodoman 120 päivää" ja kansitaiteessa on käytetty osia Hieronymus Boschin maalauksista "Pyhän Antoniuksen kiusaus" ja "Heinävankkurit".
Antonios Suuri Antonioksen oppilas Athanasios Suuri kirjoitti tämän pyhimyselämäkerran ja hagiografisen kirjallisuuden klassikon "Antonios Suuren elämä" joko vuonna 357 tai 365. Myös kirkkoisät Efraim Syyrialainen, Gregorios Nazianzilainen, Hieronymus ja Rufinus mainitsevat hänet elämäkerran kirjoittajaksi. Teos käännettiin piakkoin latinaksi, jolloin se levitti munkkiselämän aatetta lännessäkin. Tekstiä mallinaan pitäen pyhä Hieronymys kirjoitti itsekin joitakin hagiografioita.
Holger Hieronymus Uransa jälkeen Hieronymus valmensi Hamburger SV:tä vuonna 2001.
Léon Dehon Léon Johannes Dehon (14. maaliskuuta 1843 La Capelle – 12. elokuuta 1925 Bryssel) oli varakkaiden maanomistajien perheeseen syntynyt ranskalainen roomalaiskatolinen pappi. Hän perusti sääntökunnan "Congregatio Sacerdotum a Sacro Corde Iesu" (S.C.I. tai S.C.J.) eli Jeesuksen Pyhän Sydämen Pappien kongregaation (dehoniaanit). Sääntökunta toimii nykyään Euroopassa, Amerikassa, Afrikassa ja Aasiassa, yhteensä yli 30 maassa. Vuonna 2014 sääntökunnalla oli 1 683 pappia ja 455 seurakuntaa. Kirkko julisti isä Dehonille vuoden 1997 huhtikuun 8. päivänä nimityksen kunnianarvoinen.
Gloria in excelsis Deo Hymnin latinalaisen käännöksen tekijänä on perinteisesti pidetty Hilarius Poitierslaista (n. 300–368), joka mahdollisesti tutustui siihen ollessaan maan­paossa itä­malla vuonna 360. Se on siis vanhempi kuin Raamatun tunnetuin latinan­kielinen käännös, Vulgata, joka on vuodelta 382. Latinan­kielisessä hymnissä kreikan kielen sana "ὑψίστοις" (korkein) käännettiin sanalla "excelsis", kun taas Pyhä Hieronymus piti tämän Raamatussa (Luuk. 2.14) esiintyvän sanan parhaimpana käännöksenä sanaa "altissimis".
Hieronymus Hieronymus syntyi Stridonissa, Pannonian ja Dalmatian rajalla, todennäköisesti nykyisessä Grahovo poljessa Bosnia ja Hertsegovinassa. Hänen vanhempansa olivat kristittyjä, mutta häntä ei kastettu ennen vuotta 360, kun hän oli mennyt Roomaan ystävänsä Bonosuksen kanssa opiskelemaan retoriikkaa ja filosofiaa. Roomassa hän opiskeli Aelius Donatuksen alaisuudessa, joka oli taitava latinan kielen grammaatikko. Hieronymus oppi myös koinee-kreikkaa, mutta hän ei vielä tuolloin opiskellut kreikkalaisten kirkkoisien kirjoituksia tai muitakaan kristillisiä kirjoituksia.
Holger Hieronymus Holger Hieronymus (s. 22. helmikuuta 1959 Hampuri) on saksalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana.
Ammonios Sakkas Ammonios Sakkaksen elämän yksityiskohdat ovat niin hämärän peitossa, että hänet sekoitetaan joskus samannimiseen kristittyyn filosofiin. Eusebius sanoo "Kirkkohistoriassaan", että tämä olisi syntynyt kristittynä ja pysyi uskossa koko elämänsä, ja olisi jopa kirjoittanut kaksi teosta, "Mooseksen ja Jeesuksen harmonia" ja "Diatessaron" ("Neljän evankeliumin harmonia"). Hieronymus tukee Eusebiusta tässä ajatuksessa. Porfyrios, jota Eusebius käytti lähteenä, sanoo kuitenkin hänen luopuneen uskostaan myöhemmällä iällä, jättämättä jälkeensä yhtään kirjoituksia. Tästä voidaan päätellä, että Eusebius viittaa johonkin toiseen, kristittyyn filosofiin.
Holger Hieronymus Lyhyestä urastaan huolimatta Hieronymus ehti olla maajoukkueen kokoonpanossa yksissä arvokisoissa, vuoden 1982 MM-kisoissa.
Johann Hieronymus Schröter Johann Hieronymus Schröter (30. elokuuta 1745, Erfurt - 29. elokuuta 1816, Lilienthal) oli saksalainen tähtitieteilijä.
Pyhä Linus Hänestä ei tiedetä oikeastaan yhtään mitään. Ei ole löydetty yhtään historiankirjoitusta, jonka hän olisi kirjoittanut tai josta olisi kirjoitettu hänen elinaikanaan. Harvat häntä käsittelevät lähteet on kirjoitettu kymmeniä vuosia hänen kuolemansa jälkeen ja niissä hänet mainitaan vain ohimennen. Ensimmäisenä hänet mainitsi kirkkoisä Irenaues n. vuodelta 180" .Irenaeus luokitteli Linuksen ensimmäiseksi Rooman piispaksi. Hieronymus on esittänyt Linuksen "ensimmäiseksi sen jälkeen, kun Pietari oli vastuussa Rooman kirkosta" . Vielä ongelmallisempaa on, että eri lähteissä ohimennen mainitut perusasiat ovat ristiriidassa keskenään: edes Linuksen syntymävuotta ei pystytä määrittelemään niiden perusteella kymmenenkään vuoden tarkkuudella.
Seneca nuorempi Koska Senecalla on esitetty olleen veljensä kautta yhteys apostoli Paavaliin, on syntynyt joukko kirjeitä, joiden on esitetty olevan Senecan ja apostoli Paavalin välistä kirjeenvaihtoa. Varhaiset kristilliset kirjoittajat kunnioittivat näitä kirjeitä suuresti, ja muun muassa kirkkoisä Hieronymus mainitsee ne teoksessaan "De viribus illustribus". Nykyisin suurin osa tutkijoista ei pidä kirjeitä aitoina. Arvellaan, että ne olisi kirjoitettu noin vuonna 370. Myöskään Senecan yhteyksiä kristittyihin ei ole todistettu millään tavalla, eikä hän selvästikään lainannut mitään ajatuksia kristityiltä, vaikka onkin saattanut olla tietoinen näiden olemassaolosta .
Hieronymus Aleander Hieronymus Aleander, tunnetaan myös nimillä Girolamo Aleandro tai Jerome Aleander, (13. helmikuuta 1480 – 1. helmikuuta 1542) oli italialainen kardinaali, joka nimitettiin virkaansa "in pectore".
Hieronymus Froben Hieronymus Froben (1501-1563) oli Baselissa toiminut kirjanpainaja ja samalla alalla toimineen Johann Frobenin vanhin poika. Hän opiskeli Baselin yliopistossa ja matkusteli laajasti ympäri Eurooppaa.
Pietari (apostoli) Pyhän Pietarin mukaan on perustettu 18. lokakuuta 1988 roomalaiskatolinen sääntökunta "Fraternitas Sacerdotalis Sancti Petri" (F.S.S.P) eli Pyhän Pietarin veljeskunta, joka keskittyy tridentiinisen messun viettämiseen ja toimii ainakin 13 maassa. Muita Pietari-nimisiä pyhimyksiä ovet esimerkiksi pyhä Peter Chrysologus (406–450), pyhä Pavian Pietari (kuollut 735), pyhä Anagnin Pietari (kuollut 1105), pyhä Tarentaisen Pietari (1102–1174), pyhä Peter Damian (1007–1072), pyhä Pietari Pareuzi (kuollut 1199), pyhä Veronan Pietari (1206–1252), pyhä Alcántaran Pietari (1499–1562), pyhä Peter Claver (1581–1654) ja pyhä Peter-Louis-Marie Chanel (1802–1841). Pietari on muun muassa paavien, kalamiesten, verkkojen tekijöiden ja laivojen rakentajien suojeluspyhimys.
Hieronymus Bosch Hieronymus Bosch (Jheronimus van Aken, noin 1450 ’s-Hertogenbosch – 9. elokuuta 1516 ’s-Hertogenbosch) oli renessanssiajan hollantilainen taidemaalari. Bosch tunnetaan mielikuvituksellisista helvetin kauhuja kuvaavista maalauksistaan.
Holger Hieronymus Hieronymus oli lupaava puolustaja, joka nousi Hamburger SV:n riveihin jo 20-vuotiaana. Hän ehti pelata seurassa 121 ottelua, kunnes pelitilanteessa hänen nivelsiteensä murtui, ja loukkaantuminen pakotti Hieronymuksen lopettamaan uransa jo 25-vuotiaana.
Harry Bosch Rikostutkija Hieronymus ”Harry” Bosch on kirjailija Michael Connellyn luoma kuvitteellinen henkilöhahmo. Bosch on ammatiltaan poliisi ja työskentelee LAPD:ssa. Bosch esiintyy Connellyn romaaneissa sekä Connellyn käsikirjoittamassa televisiosarjassa "Bosch". Nimen romaanihenkilölleen Connelly poimi hollantilaiselta renessanssiajan taidemaalarilta Hieronymus Boschilta.
Hieronymus Hieronymus kuoli Betlehemin lähellä 30. syyskuuta vuonna 420. Hänen kuolinpäivänsä kertoo Prosperus Akvitanialaisen teoksessaan "Chronicon". Hänen jäännöksensä, jotka olivat alun perin haudattuina Betlehemiin, kerrotaan myöhemmin siirretyn Santa Maria Maggioren kirkkoon Roomaan. Kuitenkin myös muut paikkakunnat sanovat omistavansa hänen pyhäinjäännöksiään.
Hieronymus Fabricius Hieronymus Fabricius (1537–1619) oli italialainen lääketieteilijä. Hän opiskeli Padovan yliopistossa ja nousi siellä anatomian professoriksi. Tekemällä eläimille ruumiinavauksia Fabricius tutki sikiön kehitystä, ruokatorven, vatsan ja suoliston rakennetta sekä silmän, korvan ja kurkunpään kummallisuuksia. Hän löysi laskimosuonten sisäpinnoilta kudoslaskoksia, joita kutsui venttiileiksi.
Jeesuksen syntymäkirkko Vuonna 384 Betlehemiin tuli Eusebius Sophronius Hieronymus sekä 386 jalosukuinen roomalainen Paula sekä tämän tytär Eustochium. Kaikki kolme asettuivat Betlehemiin. Paula perusti naisluostarin asettuen itsekin sinne. Alueelle perustettiin myös miesluostari, johon Eusebius Sophronius Hieronymus asettui itse asumaan tehden Vulgata-käännöksen raamatusta.
George Boyd Boydin vanhemmat ovat englantilaisia, ja hän itsekin on syntynyt ja asunut koko ikänsä maassa. Boyd päätti kuitenkin edustaa maajoukkuetasolla Skotlantia, jonka edustusoikeuden hän sai, sillä hänen äidinäitinsä on syntynyt siellä. Boyd debytoi Skotlannin jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2013 Serbiaa vastaan.
Stavelot-triptyykki Stavelot-triptyykki on keskiaikainen reklivaario ja kolmiosainen alttarikaappi. Se on valmistettu pyhän ristin ympärille ja sen suojaksi. Pyhä risti on se risti johon Jeesus ristiinnaulittiin ja se on yksi tärkeimmistä kristinuskon pyhäinjäännöksistä. Maailmassa on useita ristinpalasia joiden väitetään olevan pyhästä rististä. Alttaritaulu on valmistettu noin 1150-luvulla Stavelotin luostarille. Valmistajat olivat Maasin jokilaakson taiteilijoita. Se on emaloitu ja kullattu. Nykyisin alttaritaulu on The Morgan Library & Museumin kokoelmissa New Yorkissa.
Hieronymus Heikkouksista huolimatta Hieronymus on ansainnut paikkansa kirkkoisien joukossa jo pelkästään latinankielisen raamatunkäännöksensä ansiosta. Käännös on vaikuttanut suunnattomasti häntä seuranneeseen kirkolliseen ja teologiseen kehitykseen. Hänen saavuttamansa pyhimyksen ja kirkon tohtorin asema on kuitenkin ollut mahdollinen ainoastaan siksi, että hän ainoana pystyi siirtämään hänet kasvattaneen teologisen koulukunnan, origeneläisyyden, opetuksesta läntisen kirkon käyttöön sen vahvuudet samalla suodattaen siitä harhaoppisina pidetyt piirteet.
Hieronymus Herculanus Bumbun Hieronymus Herculanus Bumbun (s. 5. elokuuta 1937) on indonesialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 27. heinäkuuta 1967, ja hänet nimitettiin Pontianakin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Capran titulaaripiispaksi 19. joulukuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta 1976. Pääkonsekraattorina toimi Justinus Darmojuwono, jota avustivat Gabriel Willem Sillekens ja Alfred Gonti Pius Datubara.
Hieronymus Hieronymus kirjoitti vielä tiukemmin poleemisia teoksia läpi koko elämänsä. Käydessään Antiokiassa ja Konstantinopolissa hän joutui tutustumaan areolaisuus-kysymykseen, ja erityisesti Meletioksen ja Lucifer Calaritanuksen ympärille muodostuneeseen skismaan. Kaksi paavi Damasukselle osoitettua kirjettä (kirjeet 15 ja 16) valittaa sekä Meletioksen että Paulinuksen kannattajien käytöstä. Kummatkin olivat yrittäneet vetää häntä puolelleen kysymyksessä termien "ousia" ja "hypostasis" soveltamisessa kolminaisuuteen.
Ankkurilapsi Yhdysvalloissa ankkurilapseksi () kutsutaan lasta, joka on syntynyt laittomille maahanmuuttajille. Maassa syntynyt lapsi saa Yhdysvalloissa automaattisesti kansalaisoikeudet "ius soli" -periaatteen nojalla. Tällä tavalla lapsi ankkuroi vanhempansa perheiden yhdistämisen kautta maahan. Amerikkalaisessa mediassa tällaista lasta kutsutaan myös "jackpot babyksi".
Parsifal (ooppera) Muutamia vuosia myöhemmin pitkäperjantaina Gurnemanz on edelleen vartiossa Graalin mailla. Kundry makaa maassa hänen vieressään ja näkee ensin lähestyvän mustan ritarin. Gurnemanzille tulija on pyhään paikkaan pyhänä päivänä tuleva aseellinen tunkeutuja. Ritari on hiljaa ja nyökkää vain Gurnemanzin kyselyihin ja istuutuu.
Pyhä Valentinus Pyhä Valentinus on laajalti tunnettu 200-luvulla elänyt roomalainen pyhimys. Hän on rakkauden, mehiläistenhoitajien, ruton, kihlattujen, epilepsian ja onnellisten avioliittojen suojelupyhimys. Hän koki marttyyrikuoleman 14. helmikuuta vuonna 269. Nykyään päivä 14. helmikuuta on nimetty hänen kunniakseen. Tästä päivästä on tullut monessa maassa rakastavaisten juhla, Valentines Day, joka Suomessa tunnetaan nimellä ystävänpäivä. Pyhä Valentinuksen juhlan seuraavana päivänä oli roomalainen hedelmällisyyden juhla Lupercalia, josta johtuu Valentinuksen päivän yhdistäminen rakkauteen.
Maapallon veden alkuperä Erään teorian mukaan Maa sai vetensä, kun noin 85 % Maasta oli syntynyt.
Pyhä Kristoforos Saksalainen piispa ja runoilija Walter Speyeriläinen kuvasi Pyhän Kristoforoksen koiranpäiseen lajiin kuuluvana jättiläisenä, joka asui Kanaanin maassa, söi ihmislihaa ja haukkui. Mutta kun hän tapasi Kristus-lapsen, hän katui aikaisempaa käytöstään ja otti vastaan kasteen. Tällöin hän myös sai ihmismäisen ulkonäön, ja siitä lähtien hän omisti elämänsä kristilliselle palvelukselle ja tuli yhdeksi sotilaspyhimyksistä.
Hieronymus Aleksandriassa Hieronymus kuunteli Didymos Sokean tulkintoja profeetta Hooseasta ja muistelmia Antonius Suuresta, joka oli kuollut kolmekymmentä vuotta aiemmin. Hän vietti jonkin aikaa Nitrian munkkiyhteisössä ja ihaili ”Herran kaupungin” lukuisten asukkaiden kurinalaista elämää, mutta havaitsi jopa siellä ”kätkettyjä käärmeitä”, eli Origeneen teologian vaikutusta. Loppukesästä 388 hän palasi Palestiinaan ja asettui loppuelämäkseen Betlehemiin. Hänen ympärillään oli joitakin ystäviä, joihin kuului sekä miehiä että naisia, mukaan lukien Paula ja Eustochium. Hän toimi yhteisön papillisena opettajana.
Ardo Hansson Hansson on syntynyt ja kasvanut Yhdysvalloissa. Hänen vanhempansa olivat virolaisia pakolaisia, jotka olivat lähteneet maasta toisen maailmansodan aikana.
Alkyoneus Alkyoneus () oli kreikkalaisessa mytologiassa gigantti, Gaian ja Uranoksen jälkeläinen. Hän oli kuolematon niin kauan kuin hän pysytteli Pallenessa; maassa, jossa hän oli syntynyt.
Henkilöpalvonta (politiikka) Pisimmälle viety henkilöpalvonta on nykyään Pohjois-Korean ”Suuren johtajan” Kim Il Sungin ja tämän pojan, ”Rakkaan johtajan” Kim Jong Ilin ympärille rakennettu Juche-aate. Pohjois-Koreassa on käytössä kalenteri, joka alkaa Kim Il Sungin syntymävuodesta 1912. Maassa ihmisten kasvattaminen aatteeseen aloitetaan lastentarhassa. Peruskouluissa oppimäärään sisältyy 304 tuntia poliittista opetusta ja lukioissa 504 tuntia sellaisia aineita kuin ”Kim Il Sungin vallankumoukselliset teot” ja ”Kim Jong Ilin vallankumoushistoria”. Kim Jong Ilin elämästä kerrotaan myös tarinoita ihmeteoista, kuten ”nelivuotiaana hän tahri Japanin kartan mustalla maalilla ja Japanissa satoi ja myrskysi”. Kim Jong Il oli tiettävästi syntynyt Neuvostoliitossa, mutta valtio väittää hänen syntyneen perinteisesti pyhänä kunnioitetulla vuorella. Vuosien 1992–1994 aikana Pohjois-Koreassa julkaistiin 300 runoa ja 400 laulua, jotka ylistävät ”Rakastettua johtajaa”.
Joogamatto Hindujen pyhän kirjoituksen "Bhagavad Gitan" 11. kappaleessa jumala Krishna kertoo, että joogaan ja meditaatioon sopivia alustoja ovat pyhä kusha-ruoho, hirven tai tiikerin talja ja kangas. Pyhiin "Kulamārgan" kirjoituksiin kuuluvassa "Kulārṇava-tantrassa" suositeltuja alustoja ovat puuvillaiset, villaiset ja kankaiset alustat sekä hirven, tiikerin ja leijonan taljat. Kirjoituksessa kehotetaan välttämään bambusta, kivestä, maasta, puusta, ruohosta ja versoista koostuvia alustoja.
Piero Coccia Coccia on Jerusalemin Pyhän Haudan ritarikunnan suurupseeri ja kuuluu jäsenenä Paavilliseen neuvostoon maasta muuttavien ja matkalla olevien sielunhoitoa varten.
Lucretius Yksi tiedonlähde on Hieronymus, joka mainitsee Lucretiuksen teoksessaan "Chronica Eusebia" neljällä virkkeellä. Hieronymuksen mukaan Lucretius syntyi vuonna 94 eaa. ja kuoli 44-vuotiaana. Hän sanoo, että suuri osa Lucretiuksen töistä oli kirjoitettu huumattuna, ja hän kuoli juotuaan lemmenjuomaa. Näitä tietoja pidetään epäluotettavina kahdesta syystä. Ensinnäkin Lucretiuksen kannattama epikurolaisuus painotti järkeä ja suosi välttämään romanttisia siteitä. Toisekseen vaikuttaa siltä, että yhtenä ensimmäisistä kirkkoisistä Hieronymus halusi halventaa Lucretiuksen filosofiaa, sillä se ei sisältänyt minkäänlaista uskoa kuolemanjälkeiseen elämään eikä mihinkään jumaliin, jotka vaikuttaisivat ihmisten elämään.
Hieronymus Aleander Seuraavat vuotensa Aleander matkusti jälleen ympäri Eurooppaa katolisen kirkon asialla. Käytyään Alankomaissa hän siirtyi lähettilääksi Ranskan Frans I:n hoviin. Kuninkaan seurassa hän joutui sotavangiksi Pavian taistelun yhteydessä vuonna 1525. Aleander kuitenkin vapautettiin raskaita lunnaita vastaan. Seuraavaksi hän sai jälleen toimia Saksassa, missä Lutherin alullepanema uskonpuhdistus levisi. Vuonna 1536 paavi Paavali III teki Aleanderista kardinaalin "in pectore", ja muutamaa vuotta myöhemmin nimitys julkistettiin. Hieronymus Aleander menehtyi 1. helmikuuta 1542 ollessaan Roomassa.
Hieronymus Samaan aikaan tai hieman myöhemmin, noin vuonna 379, Hieronymus kirjoitti teoksensa "Liber Contra Luciferianos" (”Kirja luciferianolaisia vastaan”), jossa hän käytti dialogimuotoa taistellessaan suuntauksen oppeja vastaan, erityisesti sitä, että he hylkäsivät harhaoppisten suorittaman kasteen. Roomassa, noin vuonna 383, hän vastusti Helvidiuksen opetuksia puolustaessaan teoksessaan Marian ikuista neitsyyttä, sekä naimattomuuden ylempää arvoa suhteessa avioliittoon. Suunnilleen samanluoteinen vastustaja oli Jovinianus, jonka kanssa hän joutui konfliktiin vuonna 392. Tätä vastaan hän kirjoitti teoksen "Adversus Jovinianum", sekä kirjan ääriasketistisia piirteitä puolustelevan kirjeen (kirje 48), joka oli osoitettu hänen ystävälleen Pammachiukselle.
Hieronymus Omat Vanhan testamentin selitykset
Hieronymus Omat Uuden testamentin selitykset
Hieronymus Käännökset tai muokkaukset varhaisemmista kreikkalaisista teoksista
Davit IV Davit IV tai Davit Rakentaja (; 1073–24. tammikuuta 1125) oli Georgian kuningas vuosina 1089–1125 Bagrationi-suvusta. Davit oli ehkä kaikkein menestynein Georgian hallitsija – hän onnistui ajamaan turkkilaiset maasta Didgorin taistelussa vuonna 1121 ja hänen uudistuksensa armeijassa ja hallinnossa yhdistivät Georgian ja tekivät maasta Kaukasian alueen suurvallan. Davit oli kirkon ystävä, ja ortodoksikirkko onkin sittemmin julistanut hänet pyhäksi.
Kämärän taistelu Kämärän taistelu oli Kuolemajärven pitäjän Kämärän asemalla 27. tammikuuta käyty suojeluskunnan ja punakaartin välinen taistelu, jota pidetään Suomen sisällissodan ensimmäisenä sotatoimena. Taistelua on kutsuttu myös sisällissodan aluksi, vaikka yleensä tapahtumien katsotaan käynnistyneen vasta seuraavien päivien aikana muualla Suomessa. Esimerkiksi valkoisen armeijan ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheim piti vuonna 1933 sodan alkuna nimenomaan Kämärän taistelua.
Kämärän taistelu Kämärän tapahtumien taustalla oli pohjoiseen kohti Antreaa pyrkinyt Viipurin läänin suojeluskuntalaisista koostunut ns. ”Venäjänsaaren retkikunta”, jonka tarkoituksena oli ylittää Viipurin ja Pietarin välinen rata Kämärän kylän kohdalta. Suojeluskuntalaiset saivatkin vallattua aseman sitä hallussaan pitäneiltä punaisilta. Tämän jälkeen paikalle saapui vielä Pietarista lähtenyt asejuna, jota saattaneiden punakaartilaisten kanssa syntyi uusi taistelu. Iltapäivän aikana Kämärän asemalla kuoli 18 valkoista ja ainakin 30 punaista.
Kämärä Kämärän rautatieasemalla käytiin 27. tammikuuta 1918 taistelu, joka oli Suomen sisällissodan ensimmäinen varsinainen sotatoimi. Lisäksi kylässä käytiin kiivaita taisteluja sisällissodan aikana vielä huhtikuun lopussa 1918 ja myöhemmin talvisodan aikana helmikuussa 1940.
Kämärän taistelu Korpelan kartanossa yöpynyt joukko jatkoi seuraavana aamuna marssiaan kohti itää. Nyt aikomuksena oli ylittää rata noin 18 kilometriä kauempana sijaitsevan Kämärän kylän kohdalta, josta johti tie pohjoiseen Vuokselle. Joukosta irrotettiin kaksi erillista 30 miehen ryhmää, joiden tarkoituksena oli räjähteillä katkaista rata Kämärän molemmilta puolilta. Kumpikaan ryhmä ei kuitenkaan onnistunut tehtävässään. Suojeluskuntalaiset saapuivat Kämärän asemalle hieman ennen kello kahta iltapäivällä. Heidän vastassaan oli nyt Viipurin Kelkkalan kaupunginosan punakaarti, jonka kanssa aseman ja sen vieressä sijainneen työväentalon ympäristössä käytiin kiivas tulitaistelu. Kesken laukaustenvaihdon tuli paikalle Viipurin suunnasta juna, johon osa asemaa puolustaneista punakaartilaisista onnistui nousemaan, ennen kuin se jatkoi matkaansa kohti Äyräpäätä. Loput punaisista antautuivat tai pakenivat Kämärästä ja näin asema jäi valkoisten haltuun. Suojeluskuntalaiset löysivät asemalta sähkösanoman, jonka mukaan Pietarista oli kohta saapumassa asejuna. Sen lastina oli 15 000 kivääriä, 30 konekivääriä, 10 tykkiä ja kaksi miljoonaa patruunaa. Aselastia saattoi toisessa junassa matkustanut Pietarin suomalaisen punakaartin 400 miehen osasto. Sitä komensi 30-vuotias metallimies Jukka Rahja ja mukana oli myös "Työ"-sanomalehden toimittaja Juho Latukka, joka oli Viipurin punakaartin päällikkö.
Hulmin taistelu Hulmin taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin Laihialla 27. tammikuuta 1918 suojeluskuntien ja Hulmin kylässä olleen venäläisen ratsuosaston välillä. Kyseessä oli yksi ensimmäisiä sisällissodan taisteluja, joka edelsi suojeluskuntien seuraavana yönä Pohjanmaalla aloittamaa venäläisten varuskuntien valtausta. Taistelua on myös erityisesti Pohjanmaalla pidetty koko sisällissodan alkuna, vaikka samana päivänä Karjalankannaksella tapahtui myös Kämärän taistelu.
Kämärän taistelu Valkoiset yrittivät ennen junan saapumista katkaista radan rähjähteillä, mutta eivät kuitenkaan onnistuneet kaivamaan niitä varten tarpeeksi syviä kuoppia umpijäiseen maahan. Tämän jälkeen eversi Aminoff lähetti pääjoukon jatkamaan matkaansa Antreaan, katsottuaan ettei heidän voimansa riittänyt junan valtaamiseen. Kämärään jäi jääkäri Urho Sihvosen johtama 60 miehen osasto, jonka tarkoituksena oli yllättää juna ja viivyttää sitä, aiheuttaen samalla mahdollisimman suuria tappioita punaisille.
Bror Hofman Hofman astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui 3. maaliskuuta 1918 aselastia seuranneen komennuskunnan mukana höyrylaiva S/S Virgolla Vaasaan. Hänet määrättiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä, Kukossa ja Kelhossa sekä Kämärän asemalla. Hän haavoittui Lempäälässä 27. maaliskuuta 1918 ja Kämärällä 24. huhtikuuta 1918.
Frans Friberg Tämä luotsioppilaana ja merimiehenä toiminut kokkolalainen nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 järjestetyille Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi).
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 1. komppaniaan 24. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Kämärällä 23. huhtikuuta 1918.
Åke Mangström Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, jossa hän toimi myös komppanianpäällikkönä 21. – 27. huhtikuuta 1918 välisen ajan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä, Kämärän asemalla ja Viipurissa. Hän haavoittui Kämärän asemalla 24. huhtikuuta 1918 ja Viipurin edustalla 28. huhtikuuta 1918.
Vilho Karvala Karvala osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä Kevyt Osasto l:ssä, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Munasuolla, Muolaassa, Leppäsuolla, Kämärällä, Pienperossa, Näätälässä ja Talissa.
Kämärän taistelu Asejunan veturi saatiin myöhemmin takaisin kiskoille ja se pääsi lopulta suunnitelmien mukaisesti perille Tamperelle. Useita junassa olleita punakaartilaisia joutui kuitenkin jäämään sairaalahoitoon Viipuriin. Heidän joukossaan oli myös vakavasti haavoittunut Jukka Rahja. Asejunan miehistöstä kuoli taistelussa neljä ja noin 30 haavoittui.
Kämärän taistelu Taistelussa mukana olleet ”venäjänsaarelaiset” tilasivat oman muistomerkin kuvanveistäjä Wäinö Aaltoselta vuonna 1939. Sen aiheena oli itärajaa kohti lippu ja miekka kädessään hyökkäävä soturi, jonka jaloissa on kaatuneena toinen taistelija. Punagraniitista veistetty monumentti valmistui lopulta 1942. Se piti pystyttää Kämärän asemalle, mutta toisen maailmansodan vuoksi sitä ei ehditty saamaan paikalleen, vaan veistos jäi Aaltosen haltuun. Jatkosodan jälkeisten alueluovutusten myötä monumentti pystytettiin vuonna 1949 Helsinkiin Kansallismuseon edustalla sijaitsevaan puistikkoon, josta se vuonna 1974 siirrettiin nykyiselle paikalleen Lappeenrannan varuskuntaan Maasotakoulun alueelle. Tarinan mukaan veistoksen alkuperäisessä versiossa oli lisäksi idän suunnalta saapuva nuolisade, joka muuttuneen poliittisen tilanteen vuoksi piti poistaa ennen sen pystyttämistä Helsinkiin. Lappeenrantaan siirron väitetään johtuneen siitä, että maassa makaava hahmo muistutti Leniniä. Venäjänsaareen puolestaan pystytettiin vuonna 1923 muistomerkki, joka on edelleen paikallaan.
Kämäri (urheilukenttä) Kämärin yleisöennätys on 4174 mestaruussarjan pesäpallo-ottelusta Puurtilan Kisa-Pojat–Sotkamon Jymy vuodelta 1963. Vuonna 1964 Kämäri isännöi pesäpallon Liitto-Lehdistö-ottelua. 1975 Kämärillä pelattiin jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden ottelu Suomi–Norja. Kentän vieressä on Luode Areena, jossa jääkiekkojoukkue Warkis pelaa kotiottelunsa.
Otto Hautakoski Hautakoski osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Osasto Långhjelmissa ja osallistui taisteluihin Summassa, Kämärällä, Pilppulassa ja Talissa. Välirauhan ja Jatkosodan puhjetessa hän palveli 2. Armeijakunnan 2. tykkikomppanian vääpelinä, missä hän toimikin aina vuoteen 1944 saakka, jolloin hänet siirrettiin Sotavankileiri 41. Vartiokomppanian päälliköksi. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Hopeasalmella, Munasuolla, Kuolemajärvellä, Terijoella, Inoossa ja Karhumäessä.
Kämäri (urheilukenttä) Kämärillä on osittain katettu katsomo, joka on talvisin seisomakatsomo. Kämärin kentän koko jääpallossa on 60 × 100 neliömetriä, ja se on valaistu.
Johannes Kiljunen Kiljunen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui sisällissodan taisteluihin Kurussa ja Muroleessa Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 4. patterissa ja otti osaa taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Kämäri (urheilukenttä) Kämäri on jääpallo- ja pesäpallokenttä Varkaudessa. Se sijaitsee Varkauden keskustan läheisyydessä. Arkkitehti Yrjö Lindegrenin suunnitelutyö Kämärin urheilukeskuksesta, "The Centre of Athletics", palkittiin 1948 Lontoon olympialaisten taidelajien kaupunkisuunnittelussa kultamitalilla. Tekojäärata ja hiekkatekonurmi valmistuivat kentälle vuonna 2002. Kämäri on jääpalloseura Warkauden Pallo -35:n ja pesäpalloseura Puurtilan Kisa-Poikien kotikenttä.
Heikki Saure Saure osallistui talvisotaan Erillinen Pataljoona 7:n komentajana, josta hänet siirrettiin myöhemmin komentajaksi Jalkaväkirykmentti 14:een. Hän osallistui talvisodan taisteluihin Inossa, Kuolemajärvellä, Työppölässä, Kämärällä, Säiniöllä, Tammisuolla ja Suomenlahden rannikolla.
Ahti Karppinen Karppinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä joukossa hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa. Hänen kohtalokseen tuli kaatua Viipurissa Kolikkoinmäellä käydyssä taistelussa 28. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kempeleen sankarihautaan.
Eric Schauman Schauman saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja hänen tehtäväkseen tuli perustaa ja järjestää 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoona. Hän johti pataljoonansa sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Harry Wihtol Wihtol saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kämärässä ja Nuoraalla sekä Karjalankannaksella.
Vilhelm Malkamäki Malkamäki astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla, missä hän kaatui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Ylistaron sankarihautaan.
Aarne Örmä Örmä osallistui talvisotaan komppanian päällikkönä JR 18 kranaatinheitinkomppaniassa. Hän osallistui sodan verisimpiin taisteluihin Summassa, jossa hän kaatui rintaman murtumisen aikoihin Kämärän tien läheisyydessä Lähteen lohkolla 13. helmikuuta 1940. Hänet on haudattu Noormarkkuun.
Lauri Tilus Tilus saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kornetiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Nuoraalla ja Viipurissa.
Kämärän taistelu Asejunaa komentanut Jukka Rahja tapasi Leipäsuolla Kämärältä saapuneita punakaartilaisia, mutta päätti jatkaa matkaa, koska ei saanut heiltä täsmällistä tietoa tilanteen kulusta. Asemaa lähestyessään asejunan hiljaista vauhtia kulkenut veturi putosi kiskoilta, mutta perässä seuranneet vaunut säästyivät vaurioilta. Punakaartilaisia laskeutui tarkastelemaan tilannetta, jolloin suojeluskuntalaiset alkoivat ampumaan heitä asemistaan. Tilanne kuitenkin muuttui nopeasti, kun punaiset saivat konekiväärinsä suunnattua ja vastasivat tulitukseen. Asejunassa matkustanut Juho Latukka vaati suojeluskuntalaisia antautumaan, mutta ammusten loputtua nämä vetäytyivät tilanteesta ja jatkoivat matkaansa hiihtäen kohti Antreaa. Punaiset saatua tykistönsä taistelukuntoon, he tulittivat kohti etääntyviä suojeluskuntalaisia, mutta nämä onnistuivat saavuttamaan pääjoukkonsa ja jatkoivat matkaansa kohti Antreaa.
Vilho Hurme Hurme saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Kosti Wigren Wigren saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Taavi Taina Taina saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kiväärinjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Luettelo jääkäreistä P Pahikkala astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin muun muassa Lempäälässä, Kolhossa ja Kämärällä sekä Viipurissa. Käymissään taisteluissa hän haavoittui Kolhossa 7. huhtikuuta 1918.
Sigurd Wenelius Wenelius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan patteriupseeriksi Jääkäritykistön 2. patteriin ja osallistui taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn myötä patteriupseeriksi Jääkäritykistöprikaatiin 2. jääkäripatteriston 4. patteriin ja otti osaa taisteluihin Kämärän kylässä ja Hotakassa sekä Karjalankannaksella.
Eino Lindegren Lindegren astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa, missä hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa 25. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kuopion sankarihautaan.
Kalle Kotimäki Kotimäki saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.
Edvard Skarp Skarp saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan eskadroonanpäälliköksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 2. eskadroonaan Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kämärällä ja Nuoraalla, jossa hän haavoittui 25. huhtikuuta 1918.
Aarne Salminen Salminen johti Joensuun suojeluskuntalaisista muodostetun osaston Viipuriin ja osallistui Venäjänsaaren retkeen, missä toimi 2. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kämärän taisteluun. Hänet määrättiin helmikuun alussa Karjalan ryhmän 1. pataljoonan konekiväärikomppanian päälliköksi, jonka päällikkönä otti osaa taisteluihin Orassa, Noskualla ja Pullilassa, missä hän haavoittui lievästi 11. helmikuuta 1918. Haavoistaan parannuttuaan hänet nimitettiin 14. maaliskuuta 1918 alkaen Karjalan 2. rykmentin 4. pataljoonan komentajaksi ja otti rykmentin komentajana osaa taisteluihin Kääntymällä, Oravalan-Lottolan akselilla, Pihkalanjärvellä, Viipurissa ja Naulasaaressa.
Emil Sjöholm Sjöholm saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, jossa hän toimi kiväärinjohtajana, asemestarina ja asevarastonhoitajana. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.
Einar Hakasalo Hackzell siirtyi Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918, Vaasaan varavääpeliksi ylennettynä. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hackzell otti osaa taisteluihin Tampereella, missä haavoittui 3. huhtikuuta 1918, tultuaan ylennetyksi vänrikiksi vain kahta päivää ennen, 1. huhtikuuta 1918. Hackzell palasi takaisin joukko-osastoonsa ja osallistui taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Roley Sandström Sandström saapui Suomeen jääkärien pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 Vaasaan, josta hänet määrättiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan jaosjohtajaksi Jääkäritykistön 2. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalle ja Lempäälässä sekä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin päälliköksi Jääkäritykistöprikaatin 4. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Kämärällä kylässä ja Hotakassa sekä yleensäkin Karjalankannaksella.
Jalmari Karjalainen Karjalainen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä,Vuohiniemellä, Kelhossa, Kämärällä ja Viipurissa.
Väinö Vuori Vuori saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kelhossa Vuohiniemellä, Kukossa, Kämärällä ja Viipurissa.
Jussi Korhonen (jääkäri) Korhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanian vääpeliksi ja joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.
Kämäri Kämäri tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Karl Nordberg Nordberg astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1918 alkaen 4. komppaniasta muodostettuun konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Vuohiniemellä. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin 10. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kämärän asemalla, jossa hän kaatui taistelussa 24. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Kotkan hautausmaalle.
Lassi Kämäri Kämäri työskentelee Eduskunnan kirjastossa tietopalvelusihteerinä.
Runar Ahlstedt Ahlstedt saapui takaisin Suomeen aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ahlstedt komennettiin sisällissodassa 1. jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonaan varastonhoitajaksi, josta tehtävästä hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän otti osaa Tampereen, Kämärän ja Viipurin taisteluihin.
Karl Nordberg Karl Ragnar Olof Nordberg () oli suomalainen jääkärivänrikki. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana, jossa tehtävässä hän kaatui lopulta Kämärän asemalla käydyssä taistelussa.
Taavetti Laatikainen Laatikainen astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan lippuvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen. Samassa tilaisuudessa hänet ylennettiin Suomen armeijan luutnantiksi. Laatikainen palasi takaisin Suomeen (Vaasa) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasasta hänet komennettiin adjutantiksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan adjutanttina. Hän otti adjutanttina osaa sisällissodassa Kelhon ja Sotavallan taisteluissa Lempäälässä ja Kämärän asemalla käytyihin taisteluihin sekä itse Viipurin valloitukseen.
Johan Sainio Sisällissodan syttyessä hän osallistui Venäjänsaaren retkelle 4. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kämärän taisteluun. Venäjänsaaren retken jälkeen hän toimi Huutokoskelle koottujen suojeluskuntajoukkojen päällikkönä ja otti osaa Varkauden valloitukseen. Hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 päälliköksi 1. Karjalan rykmentin 1. pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Muolaassa, Valkjärvellä ja Raasulissa, missä hän haavoittui 25. maaliskuuta 1918. Hän erosi armeijasta 21. syyskuuta 1918 haavoittumisensa takia.
Väinö Paananen Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi adjutantiksi 1. jääkärirykmentin esikuntaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Säiniöllä ja Viipurissa.
Julius Lehtonen Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan muonitusupseeriksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.
Juho Parkkinen Parkkinen saapui takaisin Suomeen jääkärien etujoukon mukana 3. maaliskuuta 1918 aselaiva Virgolla Vaasaan. Hänet komennettiin Vaasasta aliupseeriksi ylennettynä 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet myöhemmin siirrettiin konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kämärällä, Tampereella, jossa hän haavoittui lievästi sekä Viipurissa.
Vesa Kämäri Vesa Kämäri on toiselta koulutukseltaan diplomi-insinööri (1987).
Vesa Kämäri Kämäri ylennettiin kenraalikuntaan vuonna 1994. Nykyään hän on reservissä.
Sulo Lehtinen Lehtinen palasi Suomeen sisällissodan aikana 15. maaliskuuta 1918 astuen valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin 1. Jääkärirykmentin 3. Jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Sisällissodassa hän otti ryhmänjohtajana osaa taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Tampereella 4. huhtikuuta 1918.
Einar Hakasalo Talvisotaan Hackzell osallistui joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 68:ssa. Hän osallistui taisteluihin mm. Honkaniemessä ja haavoittui Kämärällä 23. helmikuuta 1940. Jatkosotaan hän osallistui 27. Eläinlääkintäkomppanian varikkojoukkueenjohtajana, mistä toimesta hänet kotiutettiin vuoden 1941 lopulla.
Hackzell siirtyi tämän jälkeen hoitamaan kotitilaansa Koivuun. Hänet on haudattu Tornioon.
Väinö Junnila Junnila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi komppanian vääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Artturi Nikula Nikula astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan talouspäälliköksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.
Vesa Kämäri Vesa Ilkka Kämäri (s. 1943) on suomalainen upseeri ja kenraaliluutnantti evp.
Vesa Kämäri Myöhemmin Kämäri toimi Itäisen maanpuolustusalueen komentajana vuosina 2000–2003.
Kustaa Heikkilä Heikkilä saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Lempäälässä, Vuohiniemellä, Kukossa, Kelhossa ja Kämärässä sekä Viipurissa, missä hän haavoittui 28. huhtikuuta 1918.
Matti Jääski Jääski saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 23. maaliskuuta 1918 alkaen pataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärällä sekä Viipurissa.
Jussi Mäntylä Mäntylä astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä. Takaisin Suomeen hän palasi 3. maaliskuuta 1918 aselaiva S/S Virgolla Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa sekä Kämärällä.
Ture Erno Erno astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. Jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa.