mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Aurelianus Aurelianuksen voitto gooteista oli myös vakauttanut ainakin tilapäisesti Tonavan raja-alueen ja nostanut joukkojen moraalia. Tilanne keisari Trajanuksen 170 vuotta aiemmin valloittamassa Daakian provinssissa oli kuitenkin hatara. Aluetta pystyttiin vain vaivoin puolustamaan, ja germaanit ja gootit pystyivät kulkemaan sen läpi miten halusivat. Gallienus oli vuosia sitten vetänyt joukot osittain pois Daakiasta, ja Aurelianus päätti luopua provinssista kokonaan. Hän oli jo aiemmin suunnitellut hyökkäystä kuningatar Zenobian johtamaa Palmyraa vastaan ja tiesi, että tarvitsi kaikki mahdolliset voimavarat lyödäkseen palmyralaiset. Daakian provinssi taas teki ikävän mutkan pohjoiseen ja söi pahasti alueen voimavaroja, joita Aurelianus ei voinut tuhlata. Ninpä hän käski evakuoimaan kaikki Daakiassa vielä olevat joukot ja roomalaiset siirtolaiset Tonavan taakse. Siirtolaiset hän asutti vasta perustettuun "Dacia Ripensiksen" provinssiin Tonavan ja Daakian eteläpuolelle. Daakiasta vetäytyminen tapahtui luultavasti vuonna 271, mutta myös vuodet 272 ja 273 ovat mahdollisia ajankohtia.
Boniface de Montferrat Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio. Se sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä.
Sarmizegethusan piiritys Daakialaiset olivat traakialainen kansa, joka oli jo vuosikausia tehnyt ryöstöretkiä Tonavan yli Rooman hallitsemaan Moesian provinsseihin. Keisari Domitianus oli sotinut daakialaisia vastaan vuosina 85-89, mutta hän oli lopulta joutunut solmimaan Rooman kannalta heikot rauhanehdot Daakian kuningas Decebaluksen kanssa. Vuonna 101 keisari Trajanus hyökkäsi Daakiaan suuren armeijan kanssa tavoitteenaan palauttaa Rooman arvovalta. Sotaretki oli menestyksekäs ja seuraavana vuonna Decebalus joutui antautumaan. Hän joutui luovuttamaan roomalaiset sotavangit ja loikkarit sekä lopettamaan armeijansa varustamisen. Vuonna 105 puhkesi kuitenkin toinen Daakian sota, ja Trajanus joutui jälleen lähtemään Daakiaan. Daakialaiset olivat pahasti alivoimaisia, ja joutuivat perääntymään kohti Daakian pääkaupunkia Sarmizegethusaa. Sillä välin roomalaiset valtasivat daakialaisten linnoituksen yksi kerrallaan. Kesällä Trajanus pääsi kaupungin porteille asti.
Malesian historia Malakan niemimaalla oli 300–400-luvulla kolmisenkymmentä varhaista kuningaskuntaa, jotka sijaitsivat pääosin maan itäosissa. Malaijilaisten kirjoitusten mukaan Gangga Negaran hindukuningaskunta sijaitsi nykyisen Perakin alueella. Ajankohdasta ei ole varmuutta, mutta sen epäillään olleen olemassa 200–1100-luvulla. Kelantanin tai Terengganun osavaltion alueella uskotaan sijainneen 300–500-luvuilla Pan Panin kuningaskunta. Muinaisen Langkasukan kuningaskunta sijaitsi 200-luvulta aina 1400-luvulle asti nykyisen Malesian pohjoisosassa ja Thaimaan eteläosassa. 600-luvulla myös nykyisen Kambodžan alueella sijainnut Funanin kuningaskunta hallitsi niemimaan itäosia.
Ghanan kuningaskunta Ghanan kuningaskunta (noin 750–1240) sijaitsi nykyisen Mauritanian ja Malin alueella. Se rikastui Saharan poikki kulkeneen kullan ja suolan kaupalla. Ghanan kuningaskunnasta on hyvin vähän tietoa, lähinnä Andalusian kauppiailta ja Almorovadeilta, jotka hyökkäsivät sinne 1100-luvulla.
Trajanus Trajanus perusti ainakin yhden uuden "colonian" Daakiaan, "Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacican". Luultavasti hän perusti vielä toisenkin kaupungin, Malvan, jonnekin Daakian eteläosaan. Lisäksi hän korotti myöhemmin usean muun kaupungin municipiumiksi. Daakian kulta- ja hopeakaivoksista tuli keisarin omaisuutta.
Daakia Trajanus perusti ainakin yhden uuden "colonian" Daakiaan, "Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacican". Luultavasti hän perusti vielä toisenkin kaupungin, Malvan, jonnekin Daakian eteläosaan. Lisäksi hän korotti myöhemmin usean muun kaupungin municipiumiksi. Daakian kulta- ja hopeakaivoksista tuli keisarin omaisuutta.
Myanmarin historia Ensimmäisiä kansoja alueella olivat myös tiibetiläis-burmalaisia kieliä puhuneet pyut, jotka saapuivat nykyisen Burman alueelle ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Pyuiden ensimmäinen kuningaskunta Sriksetra sijaitsi Iravadijoen laaksossa. Pyuiden muinaiset kaupungit kukoistivat alueella tuhannen vuoden ajan vuosina 200 eaa. – 900 jaa.
Varsinaiset burmalaiset eli bamarit alkoivat saapua alueelle Tiibetin suunnalta 800-luvulta lähtien, syrjäyttäen Iravadijoen varrella asuneet monit ja pyut. Vuonna 849 burmalaiset perustivat pääkaupunkinsa Baganiin, joka sijaitsi nykyisen Burman keskiosassa Iravadi-joen varrella. Paganin kuningaskunta oli ensimmäinen burmalainen kuningaskunta.
Costești (Hunedoara) Linnoitus rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. tai jaa. daakialaisten kuningas Burebistan ja Decebaluksen aikana. Se oli yksi tärkeimmistä linnoituksista Daakian puolustuslinjassa ja se suojasi Daakian pääkaupunkia Sarmizegethusaa koillisesta. Mutta huolimatta puolustusjärjestelmien vahvuudesta, roomalaiset onnistuivat valtaamaan ja tuhoamaan sen Daakian sotien aikana 100-luvun alussa.
Mosambikin historia Bantukansat perustivat useita valtioita, jotka ulottuivat ajoittain myös nykyisen Mosambikin alueelle. Yksi niistä oli Maravi, joka sijaitsi Njassajärven itäpuolella ja oli laajimmilaan noin vuonna 1650. Etelämpänä, Sambesi- ja Limpopojokien välisellä tasangolla kehittyivät Zimbabwen kuningaskunta (noin 1220–1450) ja sen seuraaja Mwene Mutapa (noin 1450–1698). Eteläisessä Mosambikissa sijaitsi Zimbabwen kuningaskuntaan kuulunut Manekwenin kaupunki, joka oli 1100-luvulta 1700-luvulle maanviljelyn, karjankasvatuksen ja kultakaupan keskus.
Koyan kuningaskunta Koyan kuningaskunta oli afrikkalainen valtio ennen siirtomaa-aikaa nykyisen Sierra Leonen alueella. Sen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Liberian Cape Mountilla.
Granada (kuningaskunta) Granadan kuningaskunta eli Granadan emiraatti tai Granadan sultanaatti oli viimeinen muslimien hallitsema valtakunta Pyreineiden niemimaalla, jonka eteläosassa se sijaitsi vuosina 1238-1492.
Daakian kieli Daakian kieli kuoli viimeistään 500- tai 600-luvulla.
Daakian sodat Daakian sota alkoi maaliskuussa vuonna 101. Sodan tarkoitus ei ilmeisestikään ollut vallata Daakiaa vaan palauttaa Rooman arvovalta; kyseessä oli siis eräänlainen kostoretki. Tätä kuvaa se, että ennen sotaretkeä lyödyissä rahoissa sodan jumala Marsista käytettiin nimeä "Mars Ultor" (Koston Mars). Trajanus oli valmistautunut hyökkäykseen nimittämällä Daakian läheisten provinssien johtoon kokeneita kenraaleja, joihin hän saattoi luottaa. Trajanus itse lähti Roomasta 25. maaliskuuta arvaaliveljien rukouksien saattelemana. Hän otti sotaretkelle mukaan pretoriaanikaartin, toisen pretoriaaniprefekteistään ja useita kenraaleja, jotka olivat johtaneet joukkoja jo Domitianuksen daakialaisodassa. Kun keisarin saattue pääsi Tonavalle, sinne oli kerääntynyt jo yhdeksän legioonaa ja 90 "auxilia"-yksikköä. Legioonalaisia ja auxilia-joukkoja oli yhteensä yli 55 000. Paikalla oli myös Rooman klienttivaltioiden joukkoja. Trajanuksen Daakian sotaretkeen otti osaa muun muassa palmyralaisia, brittejä ja maureja. Joukkoja oli yhteensä noin 100 000. Trajanuksen armeija oli suurin, minkä Rooma oli koskaan koonnut yhtä sotaa varten.
Trajanus Daakiasta tuli Rooman provinssi nimellä "Dacia". Sodan aikana ja Rooman miehityksen alla Daakian kulttuuri katosi täysin. 11. elokuuta 106 Trajanus nimitti "Dacia"-provinssin ensimmäiseksi maaherraksi erään D. Terentius Scaurianuksen. Tämä tapahtui vain pari viikkoa Sarmizegethusan valtauksen jälkeen ja ennen Decebaluksen kuolemaa. Daakiaa uhkasivat etupäässä lännessä asuneet iazygit ja idässä roksolaanit, kummatkin skyyttiläisiä paimentolaiskansoja. Paimentolaisten vaellusreitit kulkivat osittain uuden provinssin läpi. Aluksi roomalaiset pitivät hallussaan Baanaattia ja Valakian tasankoja, joita kuitenkin oli vaikea puolustaa. Pian, ehkä jo vuonna 108, roomalaiset jättivät nämä alueet ja Daakian provinssi sai lopulliset rajansa.
Daakian kieli Jotkut tutkijat, kuten bulgarialainen Vladimir Georgiev, ovat havainneet daakiassa samankaltaisuuksia albanian kielen kanssa.
Perak Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että Perakin alueella on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Ensimmäiset kuningaskunnat muodostuivat 100-luvulla, kun alueella sijaitsi Gangga Negaran muinainen kuningaskunta 100-1000-luvuilla. Langkasukan kuningaskunta taas kukoisti 100-1300 luvuilla. Ensimmäinen suuri kauppaa käynyt kuningaskunta, joka hallitsi aluetta oli Srivijayan imperiumi 600-1300 -luvulla. Srivijayan imperiumin hajottua Majapahit hallitsivat aluetta 1500-luvulle asti.
Mali Songhaiden hallitsema Songhain kuningaskunta syrjäytti Malin kuningaskunnan 1400-luvulla. Se saavutti huippunsa kuningas Askia Mohammad I:n valtakaudella 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa. Silloin kuningaskuntaan kuului laajoja alueita nykyisestä Nigeriasta saakka. Suurin osa nykypäivän Malista sijaitsi Songhain kuningaskunnan alueella. Songhain kuningaskunnan lopuksi koituivat sekä sisäiset että ulkoiset paineet, joihin kuului muun muassa marokkolaisten berberien hyökkäys 1591. 1700-luvulla Ségoun kaupungista muodostui Bambaran kuningaskunnan keskus. Siihen kuuluivat muiden muassa nykyiset Blan, Djennén, Moptin, Timbuktun ja Ségoun kaupungit. Bambaran kuningaskunta väistyi vuonna 1861 El Hadj Umar Tallin perustaman Toucouleurin kuningaskunnan tieltä, joka sekin romahti muutaman vuosikymmenen kuluttua.
Daakian sodat Daakialaiset olivat traakialainen kansa, joka asui muinaisessa Daakiassa Vähän-Aasian luoteispuolella, nykyisen Romanian alueella. Rikkaiden luonnonvarojen, kuten kulta- ja hopeakaivosten ansiosta daakialaiset olivat kehittyneempiä kuin läheiset germaani- tai kelttiheimot. Daakian maasto oli hyökkääjän kannalta erittäin vaikeakulkuista, ja daakialaiset olivat lisäksi rakentaneet linnakkeita turvaamaan valtakunnan rajoja. Tärkeimmät niistä olivat Orăștie-vuoriston alueella sijainneet Costești, Blidaru, Piatra Rosie ja Sarmizegethusa.
Camillo Cavour Cavourin suku kuului Sardinian kuningaskunnan hallitsevaan eliittiin, ja se oli palvellut useiden sukupolvien ajan maansa hallitsijoita. Sardinian kuningaskunta oli Camillo Cavourin nuoruudessa tosin melko vähäpätöinen valtio. Siihen kuuluivat Piemonten ja Savoijin maakunnat Länsi-Alpeilla sekä Sardinian saari. Vaikka maan nimenä oli Sardinian kuningaskunta, oli Sardinian saari kaikkein vähämerkityksellisin osa siitä. Varsinainen vallan ja elinkeinoelämän keskus sijaitsi Piemontessa, ja Piemonten pääkaupunki Torino oli myös Sardinian kuningaskunnan pääkaupunki.
Xuchang Xuchang sijaitsi Xia-dynastian (2000–1500 -luku eaa.) ydinalueella, ja keskeisellä paikalla myös muinaisen Läntisen Zhou-dynastian Xu-kuningaskunnan (11. vuosisata–771 eaa.) ja Wei-kuningaskunnassa Kolmen kuningaskunnan aikakaudella (220–280 jaa.). Nimen Xuchang sille antoi keisari Wei Wen (Cao Pi) Wei-kuningaskunnan aikana vuonna 221 jaa. Tätä ennen paikkakunta tunnettiin nimellä "Xu" siellä muinaisista ajoista asuneen Xuyou-heimon mukaan.
Sveebien kuningaskunta Sveebien kuningaskunta oli sveebien germaaniheimon Pyreneiden niemimaalle perustama kuningaskunta. Sveebit saapuivat Rooman valtakuntaan kuuluneelle niemimaalle vuonna 409 osana sveebit, vandaalit ja alaanit käsittänyttä heimojen liittoa ja Rooman luhistuessa heimot jakoivat suuren osan niemimaata keskenään Sveebien saadessa alueita nykyisestä Portugalista ja Espanjan luoteisosista. Sveebien pääkaupunki sijaitsi Bragassa. Sveebien onnistui sittemmin levittämään valtaansa suureen osaan niemimaata, mutta he kärsivät lopulta tappion visigooteille. Visigoottien kuningas Leovigild syrjäytti viimeisen sveebikuningas Audekan vuonna 585 ja sveebien kuningaskunta liitettiin visigoottien kuningaskuntaan.
Kakhetin kuningaskunta Kakhetin kuningaskunta () oli valtio itäisessä Georgiassa myöhäiskeskiajalla ja uuden ajan alussa. Kuningaskunta sijaitsi pääosin nykyisen Kakhetin hallintoalueen alueella, ja sen pääkaupunkina toimi aluksi Gremi ja myöhemmin Telavi. Se syntyi Georgian kuningaskunnan hajotessa kolmeen osaan vuonna 1465 ja oli olemassa lyhyitä taukoja lukuun ottamatta vuoteen 1762, kun Kakheti ja viereinen Kartli yhdistyivät Bagrationi-dynastian kakhetilaisen haaran hallitsemaksi valtioksi. Suurimman osan myrskyisää historiaansa Kakheti oli Persian valtakunnan vasallivaltio. Persia yritti pitää vastahakoisen georgialaisen kuningaskunnan vaikutuspiirissään, mikä johti useisiin sotilaallisiin konflikteihin ja karkotuksiin.
Daakia Daakiasta tuli Rooman provinssi, kun keisari Trajanus valloitti alueen Daakian sodissa vuosina 101–106. Provinssin nimi oli "Dacia Traiana".
Roksolaanit Keisari Trajanuksen Daakian valloituksen aikana roksolaanit asettuivat aluksi daakialaisten puolelle, missä he muodostivat valtaosan ratsuväestä, mutta heidät lyötiin ensimmäisellä sotaretkellä vuosina 101–102. Daakian valtakunnan täydelliseen tuhoon johtaneen Trajanuksen toisen sotaretken aikana 105–106 roksolaanit ilmeisesti pysyttelivät puolueettomina. Daakian provinssin liittäminen Rooman valtakuntaan toi Rooman vallan aivan roksolaanien naapuriin. Keisari Hadrianus vahvistutti ja rakennutti Tonavan varrella useita linnoituksia roksolaanien uhan torjumiseksi.
Daakian sodat Daakialaisista, kuten ei monista muistakaan barbaarikansoista, ollut vastusta roomalaisille avoimessa taistelussa, eikä daakialaisilla ollut pysyvää kenttäarmeijaa. Paikalliset heimopäälliköt ja ylimykset ("pileati") rekrytoivat miehiä sotaväkeen tarvittaessa, ja lisäksi Daakian kuningas Decebalus pystyi kutsumaan liittolaisjoukkoja roksolaanien ja bastarnien parista. Roksolaanien ensiluokkaisten ratsuväkimiesten merkitys olikin suuri Daakian sodissa. Daakialaiset tapasivat värvätä myös Rooman armeijasta karanneita sotilaita, ja heidän armeijansa olikin usein koulutettu ja järjestetty Rooman mallin mukaan.
Daakian sodat Daakia oli virallisesti Rooman vasalli, ja se sai vuosittain suuria summia rahaa Roomalta. Rauhanehtoihin kuului myös, että roomalaisten piti lähettää eri alojen käsityöläisiä Daakian pääkaupunkiin Sarmizegethusaan. Lisäksi daakialaiset saivat sotilaallisia neuvonantajia, joiden johdolla he rakensivat muun muassa erilaisia sotakoneita. Pian Daakiasta ja sen kuninkaasta Decebaluksesta tuli yhdistävä voima kaikille, jotka vastustivat Rooman kasvavaa valtaa, ja daakialaiset solmivat liiton muun muassa sarmaattiheimo roksolaanien kanssa. Daakialaiset uskoivat, että roomalaiset eivät uskaltaisi tulla armeijoineen Karpaattien yli.
Daakian sodat Sillä aikaa Trajanus kokosi armeijaa Drobetassa hyökätäkseen Daakiaan. Armeija oli vieläkin suurempi kuin ensimmäisessä Daakian sodassa, ja sitä varten Trajanus perusti kaksi uutta legioonaa: Legio II Traiana Fortiksen ja Legio XXX Ulpia Victrixin. Hän perusti myös erityisiä "numerus"-yksiköitä ulkomaalaisista sotilaista. Ne olivat tilapäisiä ja huonompilaatuisia kuin muut Rooman armeijan yksiköt, ja niitä komensivat roomalaiset kenturiot, "praepositukset". Numeruksien kokoa ei tiedetä varmasti, mutta niiden koon oletetaan vaihdelleen 130:sta kenties jopa 1000:een mieheen.
Shu Han -kuningaskunta Shu Han -kuningaskunta (蜀漢 (yksinkertaistetuilla merkeillä 蜀汉) [shǔ hàn], 221–263) oli yksi Kiinassa Kolmen kuningaskunnan kaudella vallasta kilpailleista valtioista, se sijaitsi osapuilleen nykyisen Sichuanin ja Hanzhongin alueella. Shu Han oli näin ollen hyvin suojattu vuoristoilla ja helposti puolustettavissa, mutta toisaalta vuorien vuoksi sieltä oli vaikeaa hyökätä, koska armeijan huoltaminen oli hankalaa. Sen lisäksi Shu Han oli heikoin kolmesta kuningaskunnasta väestönmäärässä mitattuna. Valtion nimi tunnetaan myös ilman Han-dynastiaan viittaavaa 漢 [Hàn] päätettä, eli Shu-kuningaskuntana, jota ei saa sekoittaa alueella muinaisaikoina sijaitseesta Shu-kuningaskuntaan.
Porolissum Porolissum oli antiikin roomalainen kaupunki Daakiassa, nykyisen Romanian alueella, 8 kilometriä Zalăun kaupungista. Kaupunki oli yksi roomalaisen Daakian yksi tärkeimmistä kaupungeista ja sen rauniot ovat säilyneet todella hyvin.
Daakian sodat Decebalus alkoi kuitenkin pian valmistautua uuteen sotaan: hän hankki lisää aseita, varusti joukkojaan, linnoitti Daakian rajoja ja loi suhteita naapuriheimoihin, jotka olivat vihamielisiä Roomaa kohtaan. Niihin saattoi kuulua myös Rooman vanha vihollinen Parthia. Decebalus valtasi sarmaatteihin kuuluneen Jazygien heimon maat ja liitti ne valtakuntaansa, ja vuonna 105 hän määräsi joukkonsa hyökkäämään roomalaisia vastaan Baanaatissa. Kuultuaan hyökkäyksestä senaatti julisti heti Decebaluksen valtion viholliseksi. Toisen Daakian sodan tarkoitus oli nyt ilmeisesti vallata Daakia kokonaan ja liittää se osaksi Rooman valtakuntaa.
Kommagene Kommagene (, ) oli kuningaskunta, joka sijaitsi Eufratin yläjuoksulla. Kommagenen pääkaupunki oli Samosata.
Dait Daiden oman perinteen mukaan heidän edeltäjänsä ovat lähtöisin Jangtsejoen eteläpuolelta, josta han-kiinalaiset alkoivat työntää heitä kohti etelää noin 3 000 vuotta sitten. 900-luvulla dait perustivat historioitsijoiden Mong Mao -nimellä tunteman kuningaskunnan, jota seurasi 1000-luvulla Kocambin kuningaskunta. Molemmat hallitsivat alueita Dehongissa. Xishuangbannan puolella sijaitsi puolestaan samana aikana Yonagan kuningaskunta ja Thaimaan puolella 1700-luvulle saakka säilynyt Lannan kuningaskunta. Daiden kuningaskunnat hallitsivat daiden lisäksi muitakin paikallisia kansoja, kuten de'angeja, blangeja, haneja, lahuja ja jingpoja. Tutkimusmatkailija Marco Polo kulki daiden alueiden läpi matkallaan Pohjois-Kiinaan ja hän kertoi kirjoituksissaan heidän tatuointitavoistaan.
Kongon kuningaskunta Kongon kuningaskunta oli kongo-kansan muodostama valtio läntisessä Afrikassa 1300-luvulta 1800-luvulle. Maantieteellisesti kuningaskunta sijaitsi Kongojoen alajuoksun varrella. Laajimmillaan sen alue ulottui pohjoisessa Oguwejoelle (nykyisin Gabonissa), etelässä Kwanzajoelle (Angolassa), lännessä Atlantin valtameren rannikolle ja idässä Kwangojoelle (Kongon demokraattisessa tasavallassa). Kuningas piti hovia Mbanza Kongon kaupungissa, joka nimettiin myöhemmin São Salvadoriksi kuningas Álvaro I:n eurooppalaistamistoimien aikana.
Daakia 11. elokuuta 106 Trajanus nimitti Daakian provinssin ensimmäiseksi maaherraksi erään D. Terentius Scaurianuksen. Tämä tapahtui vain pari viikkoa pääkaupunki Sarmizegethusan valtauksen jälkeen ja jo ennen viimeisen Daakian kuninkaan Decebaluksen kuolemaa. Uutta provinssia uhkasivat etupäässä lännessä asuneet iazygit ja idässä roksolaanit, kummatkin skyyttiläisiä paimentolaiskansoja. Paimentolaisten vaellusreitit kulkivat osittain uuden provinssin läpi. Aluksi roomalaiset pitivät hallussaan Baanaattia ja Valakian tasankoja, joita kuitenkin oli vaikea puolustaa. Pian, ehkä jo vuonna 108, roomalaiset jättivät nämä alueet ja Daakian provinssi sai lopulliset rajansa.
Ghana Ghanan tasavalta on saanut nimensä keskiaikaisesta Ghanan kuningaskunnasta. Siitä tuli osa Malin kuningaskuntaa 1200-luvun loppupuolella. Ghanan kuningaskunta sijaitsi noin 800 kilometriä nykyisestä Ghanasta pohjoiseen, Senegal- ja Niger-jokien välissä. Osalla nykyisistä ghanalaisista on esi-isiensä kautta yhteyksiä keskiaikaiseen Ghanaan.
Zulumaa Zulumaa (aikaisemmin myös Sulumaa) oli kuningaskunta, joka sijaitsi nykyisen Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin provinssin alueella. Sitä asuttivat pääasiassa zulut, ja se oli vuosina 1816—1897 itsenäinen kuningaskunta. Zulumaa rajoittui Intian valtamereen sekä suurin piirtein nykyisiin Mosambikin ja Swazimaan rajoihin. Se oli kooltaan noin 25 900 km².
Kaarta Kuningas Bitòn Coulibalyn tiukentaessa otettaan Ségousta, juuri perutamansa Bamana valtakuntansa pääkaupungista, pakeni osa Ségoun bambaroista länteen, jonne he perustivat Kaartan kuningaskunnan 1753. Kuningaskunta sijaitsi heidän entisellä kotialueellaan muinaisen Ghanan kuningaskunnan paikalla. Kaartan pääkaupungiksi tuli Nioro du Sahel.
Kaarta tuhoutui 1854 monien muiden valtakuntien ohella Umar Tallin Länsi-Afrikan jihadissa. Tall valloitti Nioron ja teloitti kuninkaan (Fama) Mamady Kanian ja koko tämän suvun.
Kruununmetsä Kruununmetsä oli Ruotsin kuningaskunnassa valtiolle eli silloisen kielenkäytön mukaan kruunulle kuuluva metsä. Ruotsissa kuningas Kustaa Vaasa määritti, että alueet, joilla ei ollut omistajaa, kuuluivat kruunulle, so. valtiolle. Tällä perusteella Ruotsin kuningaskunnassa kyettiin jakamaan eräalueita uudisasutusmaaksi. Osa 1500-luvun uudisasutusmaasta Korsholman linnaläänissä sijaitsi Kainuussa Novgorodin tasavallassa ennen Täyssinän rauhaa Moskovan suuriruhtinaskunnan kanssa 1595. Myös myöhemmin osa uudisasutusalueesta kuului Ruotsin kuningaskunnan rauhansopimuksella vahvistetun valtionrajan itäpuolelle.
Legio V Macedonica Vuonna 101 legioona siirrettiin Daakiaan taistelemaan paikallisia kansoja vastaan ja se pysyi Daakiassa vuoteen 274 asti, jolloin se siirrettiin Moesian provinssiin. Se pysyi siellä 400-luvulle asti, jolloin se katoaa merkinnöistä.
Piatra Rosie Piatra Rosie () oli muinainen linnoitus antiikin Daakiassa nykyisen Romanian alueella. Se rakennettiin luultavasti kuningas Burebistan aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Se suojasi Daakian pääkaupunkia Sarmizegethusaa Streijoen laaksosta päin. Linnoituksen rauniot on löydetty.
Trajanus Daakian sodan jälkeen Trajanus astui uuteen rooliin, kun hän hallitsi valtakuntaa seitsemän vuoden ajan rauhan oloissa. Daakian ryöstöretken jälkeen hänen oli helppo olla antelias. Hän aloitti huomattavan rakennuskampanjan etenkin Italiassa ja, keisareille tyypillisesti kotiseutuaan suosien, Hispaniassa.
Daakian sodat Vaikka pääkaupunki olikin jo kukistunut, Daakian pohjoisosissa taistelut jatkuivat vielä. Roomalaiset, pääasiassa "auxilia"-joukkojen johdolla, hyökkäsivät Apulumiin, Napocaan ja Potaissaan vallaten viimeiset vastarinnan pesäkkeet ja pakottaen daakialaissotilaat joko antautumaan tai tekemään itsemurhan.
Pozsonyn maakunta Pozsonyn maakunta oli hallinnollinen alue Unkarin kuningaskunnassa. Se sijaitsi nykyisen Slovakian alueella.
Thaimaan historia Lannan kuningaskunta sijaitsi nykyisen Pohjois-Thaimaan alueella tuhannen vuoden ajan. Lannan aikakausi jakaantuu eri aikakausiin, kuningaskunta syntyi vuonna 750 ja kuningaskuntaa hallitsivat alun perin monit, aina 1300-luvulle asti. 1200-luvun lopulla tai-kansat alkoivat asuttaa aluetta ja valtasivat alueen mon-kansalta.
Trajanus Trajanus jätti Daakiaan kolme legioonaa. Provinssiin sijoitettiin myös paljon apujoukkoja, yhteensä noin 27 000 sotilasta. Trajanus määräsi provinssiin rakennettavaksi teitä. Laajin näistä oli Via Pontica, joka kulki Pannonia Inferiorista Daakian läpi Mustallemerelle. Tien rakentamiseen käytettiin sotavankeja.
Fryygia Fryygia (, ) oli kuningaskunta, joka sijaitsi antiikin aikana Vähän-Aasian keskiylängön luoteisosassa nykyisen Turkin alueella.
Preussin sotakorkeakoulu Preussin sotakorkeakoulu, myös Berliinin sotakorkeakoulu 
() oli Preussin kuningaskunnan sotakorkeakoulu ja upseerioppilaitos, joka sijaitsi Berliinissä.
Trajanus Daakian sota alkoi maaliskuussa vuonna 101. Sodan tarkoitus ei ilmeisestikään ollut vallata Daakiaa vaan palauttaa Rooman arvovalta; kyseessä oli siis eräänlainen kostoretki. Trajanus oli valmistautunut hyökkäykseen nimittämällä Daakian läheisten provinssien johtoon kokeneita kenraaleja, joihin hän saattoi luottaa. Trajanus itse lähti Roomasta 25. maaliskuuta arvaaliveljien rukouksien saattelemana. Mukaan sotaretkelle hän otti pretoriaanikaartin, toisen pretoriaaniprefekteistään ja useita kenraaleja, jotka olivat johtaneet joukkoja jo Domitianuksen daakialaisodassa. Kun keisarin saattue pääsi Tonavalle, oli sinne kerääntynyt jo yhdeksän legioonaa ja 90 eri yksikköä "auxiliaa" sekä klienttivaltioiden joukkoja. Yhteensä joukkoja oli noin 100 000. Trajanuksen armeija oli suurin, mitä Rooma oli koskaan koonnut yhtä sotaa varten.
Daakian sodat Kun roomalaiset olivat valloittaneet Karpaattien yli johtavat solat, Decebalus lähetti Daakian ylimystön jäseniä neuvottelemaan Trajanuksen kanssa rauhasta. Trajanus suostui sillä ehdolla, että Decebalus antautuisi ja liittoutuisi Rooman kanssa. Decebalus luovutti kaikki piirityskoneensa ja pioneerinsa sekä roomalaiset karkurit ja lupasi, ettei värväisi heitä enää.
Demakin sulttaanikunta Demakin sulttaanikunta oli Jaavalla 1400- ja 1500-luvulla sijainnut islamilainen kuningaskunta. Demakin sulttaanikunnan perusti Majapahitin kuningaskunnan prinssi Raden Patah. Sulttaanikunta sijaitsi Jaavan saaren pohjoisrannikolla, mistä käsin se pyrki laajentamaan vaikutusvaltaansa ja islamia saaren keskiosiin. 1600-luvulle tultaessa Demak oli jo sulautunut Keski-Jaavaa hallinneeseen Mataramin sulttaanikuntaan.
Mysoren kuningaskunta Kuningaskunta oli aluksi varsin pieni, ja sijaitsi Mysoren kaupungin ympäristössä. Sen perustivat kaksi veljestä, Vijaya ja Krisha Wodeyar. Se oli Vijayanagaran valtakunnan osa kunnes tämä hajosi 1500-luvun loppupuolella. Mysore nousi kukoistukseensa 1600-luvun keskivaiheilla Raja Wodeyarin hallituskaudella. Se laajeni ja kattoi lopulta nykyisen Karnatakan osavaltion eteläosat ja osia sen naapureista.
Daakian sodat Dion mukaan monet daakialaiset jättivät Decebaluksen ja siirtyivät roomalaisten puolelle, mikä sai Decebaluksen tiedustelemaan rauhanehtoja. Trajanus vastasi, että Decebaluksen oli antauduttava ja luovutettava itsensä ja daakialaisten aseet roomalaisille. Nämä olivat mahdottomia ajatuksia Daakian kuninkaalle, joten neuvottelut katkesivat siihen. Decebalus yritti saada naapuriheimoja puolelleen, mutta epäonnistui lopulta.
Legio XIII Gemina Neljän keisarin vuonna 69 XIII Gemina oli ensin Othon ja sitten Vespasianuksen puolella Vitelliusta vastaan ja se osallistui kahteen taisteluun Bedriacumissa pohjois-Italiassa. Trajanuksen aikana legioona taisteli molemmissa Daakian sodissa 101-106, joiden jälkeen se siirrettiin miehittämään vasta valloitettua Daakian provinssia.
Traakian kieli Traakia oli Traakiassa puhuttu indoeurooppalainen kieli. On säilynyt neljä traakiankielistä kirjoitusta. Traakia oli läheisintä sukua Daakiassa puhutulle daakian kielelle. Lisäksi traakian on arveltu olleen sukua Fryygiassa puhutulle fryygialle ja Makedonian valtakunnassa puhutulle vanhalle makedonialle. Samankaltaisuuksia on havaittu myös albanian ja traakian kielten välillä.
Trajanus Vuonna 101 Trajanus aloitti Daakian valloituksen, ja vuonna 106 Daakiasta tehtiin Rooman provinssi. Seuraavaksi Trajanus ryhtyi kukistamaan Rooman perivihollista Parthiaa. Sota alkoi vuonna 113 ja päättyi vuonna 116 Parthian pääkaupungin Ktesifonin valtaukseen. Matkallaan kotiin Trajanus sairastui. Ennen kuolemaansa hän nimitti Hadrianuksen seuraajakseen.
Sarmizegethusa Sarmizegethusa oli tärkeä linnoitus ja uskonnollinen keskus antiikin aikaisessa Daakiassa. Se sijaitsee 1200 metrin korkeudella. Linnoitus kattaa noin 30 000 m² alueen. Sarmizegethusa kukoisti erityisesti kuningas Decebaluksen aikana. Roomalaiset valtasivat ja tuhosivat Sarmizegethusan Daakian sotien aikana. Trajanus perusti uuden kaupungin Ulpia Traianan 40 km Sarmizegethusasta.
Tapaen taistelu (101) Tapaen taistelusta ja Daakian sodista on säilynyt hyvin vähän lähteitä nykypäivään. Roomalaisen historioitsija Dio Cassiuksen tekstit ovat ainoa kirjallinen lähde tapahtumista, mutta ne eivät kerro juuri mitään sodan yksityiskohdista. Päälähteenä on Trajanuksen Roomaan vuonna 113 rakennuttama Trajanuksen pylväs, jotka spiraalimaisesti kiertävät kohokuvat kertovat Daakian sodista.
Daakia Trajanus jätti Daakiaan kolme legioonaa, Legio IIII Flavian Berzobikseen ja Legio XIII Gemina Apulumiin. Provinssiin sijoitettiin myös paljon apujoukkoja, yhteensä noin 27 000 sotilasta. Trajanus määräsi provinssiin rakennettavaksi teitä. Laajin näistä oli Via Pontica, joka kulki Pannonia Inferiorista Daakian läpi Mustallemerelle. Tien rakentamiseen käytettiin sotavankeja.
Daakian sodat Roomalaisten hyökkäys Daakiaan alkoi keväällä 106. Trajanus ylitti Tonavan Drobetassa sijaitsevaa Trajanuksen siltaa pitkin ja eteni sitten armeijoineen 1621 metrin korkeudella olevan Vulcanin solan kautta Sarmizegethusan alueelle, siis eri reittiä kuin ensimmäisessä Daakian sodassa. Trajanuksen pylvään kohokuvat eivät kerro roomalaisten kohdanneen vakavaa vastarintaa, vaan daakialaiset, jotka olivat entistäkin pahemmin alivoimaisia, välttelivät suurta taistelua ja turvautuivat sissi- ja uuvutussotaan. He hyökkäsivät aina pieniä osastoja ja etuvartioasemia vastaan. Roomalaiset joutuivat valtaamaan daakialaisten linnoituksia yksi toisensa jälkeen, ja koko sotaretki kuluikin pääasiassa vihollislinnakkeiden valtaamiseen. Sota oli pitkä ja verinen. Roomalaisten oli muutettava varustustaan, sillä daakialaisten koukkupäiset, pitkää vesuria muistuttavat "falx"-miekat puhkaisivat vaivatta roomalaisten kypärät. Kypäriin jouduttiin tämän takia lisäämään suojakaari.
Legio IIII Flavia Felix Legioonan ensimmäinen tukikohta oli Burnum Dalmatiassa, mutta se siirrettiin myöhemmin Singidunumiin. Vuonna 88 Legio IIII Flavia Felix osallistui Domitianuksen Daakian sotaan, jossa se taisteli ainakin Tapaen taistelussa. Se osallistui myös Trajanuksen Daakian sotaan ja jäi sen jälkeen Daakiaan varuskunnaksi, kunnes keisari Hadrianus komensi legioonan takaisin Singidunumiin. Vuoden 193 sisällissodassa legioona kannatti Septimius Severusta. Legio IIII, tai sen alaosastoja taisteli useissa sodissa vielä 200-luvulla pääasiallisesti Tonavan rannoilla, mutta osallistui hautalöytöjen perusteella ainakin myös Sassanideja vastaan käytyyn sotaretkeen nykyisen Syyrian alueella. Legioona oli vielä 300-luvun alkupuolella toiminnassa Moesia Superiorissa, mutta maininnat siitä historiallisista lähteistä loppuvat ennen vuotta 400.
Afganistan Afganistanin alueella sijaitsi Baktrian kuningaskunta 500-luvulle eaa. saakka, jolloin se liitettiin Persian valtakuntaan ja Baktriasta tuli Persian maakunta. Afganistan kuului Persiaan, kunnes Aleksanteri Suuri valloitti sen 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuren valtakuntaa seurasi Seleukidien valtakunta, jonka vallasta uusi Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta itsenäistyi 250-luvulla eaa. Baktria oli hellenistisen maailman itäisin kolkka.
Legio II Adiutrix Keisari Trajanuksen Daakian sotien aikana legioonan tukikohta oli yhdessä Legio IIII Flavia Felixin kanssa Singidunumissa (Belgrad). Toisen Daakian sodan jälkeen vuonna 106 Legio II Adiutrix lähetettiin Aquincumiin, joka oli Ala-Pannonian provinssin pääkaupunki. Legioona pysyi Aquincumissa monta vuotta, jonka aikana sillä teetettiin useita julkisia rakennustöitä Ala-Pannoniassa.
Khasso Khasso oli kuningaskunta Länsi-Afrikassa 1600–1800-lukujen välisenä aikana. Se sijaitsi suunnilleen nykyisen Senegalin ja Malin Kayesin alueella. Khasson pääkaupunki oli Médine.
Daakialaiset Daakialaiset (, ) olivat kansa antiikin Daakiassa (suurin piirtein nyky-Romaniassa) ja osissa Moesiaa Etelä-Euroopassa. He puhuivat daakiaa, jonka juuria ei ole kunnolla saatu selville, mutta sillä on yhteyksiä traakiaan ja albaniaan. Ensimmäinen maininta heistä on roomalaisten lähteissä, mutta antiikin historioitsijat ovat eri mieltä, kuuluvatko daakialaiset traakialaisiin vai ei. Strabo määritteli, että daakialaiset ovat Getae (Traakian pohjoisosan nimi) -kansaa, jotka asuivat Pannonian tasangolla (nykyisessä Transilvaniassa).
Laosin historia Nykyisen Laosin eteläosaa hallitsi Funanin Hindulais-buddhalainen kuningaskunta 100-luvulta alkaen. Pohjoiseen osaan levisi monien Dvaravatin theravada-buddhalaisen kuningaskunnan vaikutus 600–700-luvuilla. Funanin kuningaskunnan valtakautta alueella kesti 600-luvulle asti, jolloin se sulautui khmerien Chenlan valtakuntaan. Legendan mukaan Chenla syntyi chameilta vallatulle alueelle nykyisen Laosin provinssin Champasakin alueelle. Valtakunta jakautui kahtia kuningas Jayavarman I:n kuoltua vuonna 681. Kiinalaiset kronikat kutsuvat jakaantunutta maata Maa-Chenlaksi ja Vesi-Chenlaksi. Maa-Chenla sijaitsi nykyisen Laosin eteläosassa ja Vesi-Chenla nykyisen Kambodžan alueella.
Bantenin sulttaanikunta Bantenin sulttaanikunta syntyi vuonna 1520-luvulla, kun Keski-Jaavalla sijainnut Demakin sulttaanikunta pyrki laajentamaan vaikutusvaltaansa Jaavalla. Islam sai Malaijien saaristossa jalansijaa 1400-luvulta lähtien, Jaavan länsiosassa sijaitsi hindulainen Sundan kuningaskunta islamilaisten sulttaanikuntien puristuksessa. Myös portugalilaiset saivat jalansijaa Jaavalla vuonna 1522, kun Sundan kuningaskunta tarjosi heille kaupan etuoikeuksia vastineeksi suojelusta. Portugalilaiset eivät kuitenkaan kyenneet suojelemaan Sundaa. Muslimisulttaanien liittouma hyökkäsi ja valloitti portugalilaisten kanssa liittoutuneen Sundan kuningaskunnan vuonna 1527 ja monet Sundan hindut pakenivat Balin saarelle. Demakin johtaja Sunan Gunungjati perusti Jaavan länsiosaan Bantenin sulttaanikunnan.
Chenla Chenlan yhtenäisen kuningaskunnan viimeiseksi kuninkaaksi jäi Chenlassa Jayavarman I (hallitsi 657-681). Hänen kuoltuaan Chenla jakautui kahteen osaan, joille kiinalaiset kronikoitsijat antoivat nimet Maa-Chenla ja Vesi-Chenla. Maa-Chenla sijaitsi Laosin nykyisen Champasak-provinssin alueella ja Vesi-Chenla puolestaan käsitti suurin piirtein entisen Funanin alueen (nyk. Kambodža). 715 Chenla alkoi jakaantua useiksi pieniksi kuningaskunniksi, joista merkittävin oli Shambpupura.
Tapaen taistelu (101) Tapaen taistelu käytiin keisari Trajanuksen johtaman Rooman armeijan ja daakialaisten joukkojen välillä syyskuussa 101 Daakian Tapaessa (nykyinen Romania). Taistelu päättyi roomalaisten voittoon, mutta tappiot olivat suuret molemmilla puolilla ja sodankäyntikausi oli lopuillaan, joten Trajanus ei pystynyt hyödyntämään menestystään aivan kuin edellisen Tapaen taistelun jälkeen vuonna 88. Roomalaiset lähtivät Daakiasta mutta palasivat seuraavana vuonna, jolloin daakialaiset kukistettiin.
Tapaen taistelu (101) Taistelun jälkeen Trajanuksen sotilaat huusivat keisarinsa imperaattoriksi. Tämä oli toinen kerta Trajanuksen uralla. Roomalaisten tappiot olivat kuitenkin suuret ja talvi lähestyi, joten hän ei pystynyt kukistamaan daakialaisia kokonaan. Sota päättyi seuraavana vuonna kun roomalaiset valtasivat Daakian pääkaupungin Sarmizegethusan. Vihamielisyydet roomalaisten ja daakialaisten välillä eivät kuitenkaan päättyneet, ennen kuin Trajanus kukisti daakialaiset lopullisesti toisessa Daakian sodassa vuosina 105–106.
Slovenian historia Slovenian alue siirtyi esihistoriasta kulttuurikauteen kelttien myötä. Keltit olivat saapuneet alueelle noin 400-luvulla eaa. Kelttiläiset perustivat alueelle myös alkeellisen valtion, Noricumin kuningaskunnan. Tämä norikkien kuningaskunnan keskuspaikka sijaitsi nykyisen Itävallan puolella, mutta Celjen alueella lyötiin heidän hopeakolikoita 100-luvulla eaa. Rooman valtakunta taisteli vuosina 35–33 eaa. norikkiheimoja vastaan, jotka lopulta joutuivat antautumaan. Noricum liitettiin Roomaan taisteluitta vuonna 10 eaa.
Decebalus Decebalus ("alkujaan" Diurpaneus, k. 106) oli daakialaisten kuningas noin vuosina 87–106. Hajallaan ollut Daakia alkoi hyökkäillä etelässä sijainneeseen Moesian roomalaisprovinssiin vuoden 85 tienoilla. Vuonna 87 Rooman keisari Domitianus lähetti Daakiaan pretoriaanikaartin prefektin Cornelius Fuscuksen neljän tai viiden legioonan kanssa. Daakialaiset löivät roomalaiset legioonat kuninkaansa Decebaluksen johdolla. Vuonna 88 Tettius Julianus komensi parempionnista sotaretkeä daakialaisia vastaan, ja daakialaiset voitettiin toisessa Tapaen taistelussa. Seuraavien vuosien ongelmat toisaalla pakottivat roomalaiset päättämään sodan daakialaisia vastaan epäsuotuisin rauhanehdoin. Vasta keisari Trajanus kautensa aluksi vuonna 98 tarttui uudestaan Daakian tilanteeseen ja valloitti sen Roomalle. Vuonna 102 Decebalus jätettiin Daakiaan roomalaisten klienttikuninkaaksi. Kuitenkin kolme vuotta myöhemmin hän kääntyi uudestaan roomalaisia vastaan. Tästä seurasi roomalaisten vastaisku. Kun Decebaluksen armeija oli tuhottu, hän päätti kiinnijäämisen sijaan tehdä itsemurhan.
Trajanus Trajanuksen omasta kuvauksesta Daakian sodasta, "Dacicasta", on säilynyt vain yksi lause. Trajanuksen lääkäri T. Statilius Crito kirjoitti myös sotaa käsitelleen tekstin "Getica", mutta sekin on suurimmilta osiltaan hävinnyt. Myöskään Dion Khrysostomoksen "Getica" ja Appianuksen "Dacica" eivät ole säilyneet nykypäivään. Tärkeimmät lähteet Daakian sodasta ovat Dio Cassiuksen historian säilyneet osat ja Trajanuksen pylväs, jonka kohokuvat luultavasti viittaavat todellisiin tapahtumiin sodan aikana.
Daakian sodat Burebistan kuoleman jälkeen daakialaiset eivät saaneet yhtä vahvaa johtajaa moneen vuosikymmeneen. Tilanne muuttui lopulta ensimmäisen vuosisadan jaa. lopulla, kun Daakian kuninkaaksi nousi Diurpaneus. Hän alkoi heti koota voimakasta armeijaa ja oli myös innokas värväämään Rooman armeijan karkureita. Lopulta hän alisti naapuriheimot, kuten sarmaatit ja bastarnit, valtaansa. Roomalaisen historioitsijan Dio Cassiuksen mukaan Diurpaneus ymmärsi sodan luonteen ja oli erittäin taitava sodankävijä.
Hyborialainen aika Vuoteen 3 500 mennessä Hyborian kuningaskunnat olivat vakiintuneet ja hallitsivat Thurin mantereen länsiosia. Kansana hyborit olivat sekoittuneet naapureihinsa ja alistamiinsa kansoihin tehden väestöstä etnisesti kirjavan. Shemiitit olivat entistä enemmän tekemisissä Kothin eivätkä niinkään heitä kauan alistaneen Styygian kanssa; Styygian pohjoisraja oli vetäytynyt etelämmäksi ja sijaitsi tästä lähin Styx-joella. Hyborikuningaskunnista läntisimmän, Akvilonian, pohjoispuolella sijaitsi hajanainen Kimmerian valtakunta, jonka kansa oli atlantislaisten jälkeläisiä. Idässä lemurialaiset olivat perustaneet oman valtakuntansa.
Makedonian nimikiista Antiikin aikana Makedonian valtakunta vastasi alueeltaan alun perin suurin piirtein nykyistä Kreikan Makedoniaa. Sen pohjoispuolella sijaitsi Paionian kuningaskunta, jonka alue suunnilleen vastasi nykyistä Makedonian tasavaltaa.
Pretoriaanikaarti Ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa kaarti osallistui lukuisiin sotiin Rooman vihollisia vastaan ja osoitti kyvykkyytensä taisteluissa. Nerva kuoli 27. tammikuuta 98 ja Trajanus seurasi häntä valtaistuimelle. Trajanus teloitutti kaartin prefektin ja tämän tukijat. Hänen kaudellaan pretoriaanikaarti osallistui sotiin Daakiaa vastaan vuosina 101–102 ja 105–106 ja Parthian sotaan vuosina 113–117. Kaarti esiintyy näkyvästi Trajanuksen pylväässä, joka kuvaa Daakian sotaretkiä.
Eritrean historia Muinainen Aksumin kuningaskunta sijaitsi pääosin nykyisen Eritrean alueella. Se syntyi noin sata vuotta ennen ajanlaskun alkua ja hajosi lopulta1100-luvulla. Sen vaikutuspiiriin kuuluivat lisäksi Etiopian, Somalian, Djiboutiin ja Jemenin alueet. Se kävi vilkkaasti kauppaa Intian ja Välimeren itäosan kanssa. Sen kautta kulki Afrikasta mm. norsunluuta, kilpikonnankuoria, taljoja, mausteita, suitsukkeita, kultaa, jalokiviä ja orjia. Näistä vastikkeeksi saatiin metalleja, lasia, tekstiilejä, viiniä ja oliiviöljyä. Kuningaskunnan valta oli huipussaan kuningas Ezanan aikaan 300-luvulla, jolloin valtio kääntyi kristinuskoon. Se laajeni Punaisellemerelle ja ylettyi myös valtaosan nykyisestä Jemenistä. Aksumin kuningaskunta oli tiiviisti yhteydessä eteläisiin Arabimaihin, joissa puhuttiin samantapaisia kieliä. Aksumin kuninkaat rakennuttivat hautamuistomerkeikseen massiivisia kivipylväitä. Muinaisen Aksumin kaupungin rauniot kohoavat nykyään Pohjois-Etiopiassa lähellä Eritrean rajaa. Se oli mahtavan kuningaskunnan keskus Itä-Rooman keisarikunnan ja Persian välissä.
Dahomeyn kuningaskunta Dahomey oli 1600-luvulla perustettu kuningaskunta Afrikassa, nykyisen Beninin valtion alueella. Se menetti itsenäisyytensä 1800-luvulla, kun Ranskan Senegalissa olleet joukot valtasivat sen ja liittivät osaksi Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaita. Dahomey joutui 1600-luvun lopulla Oyon kuningaskunnan ratsuväkijoukkojen ahdistelemaksi, sillä maasto oli tällaisten hyökkäysten kannalta edullinen. Koska Dahomey sijaitsi epäterveellisellä rannikkoseudulla, se ei voinut kasvattaa hevosia muodostaakseen omaa ratsuväkeä hyökkääjiä vastustamaan. Toisaalta hyökkääjätkään eivät kyenneet viipymään alueella pitkään ja saivat tehtyä lähinnä ryöstöretkiä, joskin tuhoisia. 1700-luvulla valtio sai kuitenkin käyttöönsä tuliaseita, joiden avulla se piti aiempaa paremmin hyökkäävät ratsujoukot loitolla, ja sai samalla yliotteen muista rannikon pikkuvaltioista.
Trajanus Daakiassa Decebaluksen joukot hyökkäsivät roomalaisia vastaan Baanaatissa vuonna 105. Hyökkäys tuli ilmeisesti yllätyksenä roomalaisille. Trajanus pääsi lähtemään Roomasta kesäkuussa, ja Tonavalle hän pääsi vasta syksyllä. Tällä välin Decebaluksen joukot olivat tehneet sissihyökkäyksiä roomalaisten asemia vastaan. Vuonna 106 Trajanus valloitti Daakian kokonaan. Pääkaupunki tuhottiin, ja Decebalus teki itsemurhan. Valtava määrä kultaa vietiin yhdessä Decebaluksen pään kanssa Roomaan, ja Roomassa pidettiin toistasataa päivää kestäneet voitonjuhlat.
Aksumin valtakunta Aksumin valtakunta sijaitsi nykyisten Eritrean ylänköjen ja Etiopian pohjoisosien alueella, Punaisenmeren rannalla, suunnilleen ajanlaskumme ensimmäisellä vuosituhannella. Se syntyi ensimmäisellä vuosisadalla ja hajosi noin 900-luvulla. Kuningaskunnan keskuspaikka oli Aksumin kaupunki.
Mosambik Alueella on elänyt varsin löyhästi organisoituneita heimoja, jotka ajoittain muodostivat liittoja. Keskisen Mosambikin alueella nämä liittoumat yhdistyivät 1100-luvulla Zimbabwen kuningaskuntaan, joka samoin kuin sen seuraaja Mwene Mutapan kuningaskunta sijaitsi nykyisten Mosambikin ja Zimbabwen alueilla. Bantukansojen hallitsema Maravi-valtakunta levisi Malawi-järveltä kohti Intian valtameren rannikkoa, ja kattoi laajimmillaan 1600-luvun puolivälissä suuria alueita nykyisen Mosambikin pohjoisosista, Mogincualin ja Angochen välille asti. Nykyisen Niassan maakunnassa eli yao-kansaa, joka muodosti löyhärakenteisen valtakunnan. Nampulan ja Zambezian maakunnissa makuat ja lomwet järjestäytyivät enimmäkseen kyläyhteisöiksi, mutta 1500-luvulla kehittyi jonkinlaisia laajempia valtarakenteita. Etelässä kylä- ja heimotason hallinto säilyi pisimpään, ja ensimmäinen järjestäytynyt valtakunta oli vasta Soshanganen hallitsema Gazan kuningaskunta 1800-luvulla.
Enclava Enclavan kuningaskunta (, ) on itsenäiseksi julistautunut mikrovaltio Serbian ja Kroatian rajalla, Tonavan rannalla. Se sijaitsi alun perin Slovenian ja
Kroatian rajalla, noin 50 kilometrin päässä Zagrebista, mutta se siirrettiin, kun kävi ilmi, että sen omakseen vaatima alue kuului Slovenialle.
Alkeenit Alkeenit ovat hiiliatomien välisen kaksoissidoksen sisältäviä hiilivetyjä. Suoraketjuisten alkeenien eli n-alkeenien yleinen kaava on CH. Alkeeneja kutsutaan toisinaan myös "olefiineiksi" (’öljyä muodostava’), mutta alkeeni on suositeltavampi nimitys. Yksinkertaisimmat alkeenit, eteeni (CH) ja propeeni (CH), ovat tärkeimmät teollisesti valmistetut orgaaniset kemikaalit.
Epoksidit Alkeenit, joissa on useita substituentteja reagoivat nopeammin, kuin alkeenit, joissa substituentteja on vähän.Alkyylisubstituentit tekevät alkeenista nukleofiilisemmän, jolloin se reagoi nopeammin elektrofiilisen hapettimen kanssa. Epoksidointi on stereospesifinen reaktio ja cis-alkeeneista muodostuu cis-epoksideja ja trans-alkeeneista trans-epoksideja.
Hydroboraatio Hydroboraatioissa reagoivat lähes kaikki alkeenit riippuen käytetystä boorireagenssista. Helpoimmin reagoivat substituoimattomat terminaaliset alkeenit, eli alkeenit, joissa kaksoissidos sijaitsee hiilivetyketjun päässä. Substituoidut alkeenit reagoivat hitaammin muodostaen organoboraanin. Alkyynit reagoivat tyypillisesti alkeeneja hitaammin ja tuotteena muodostuu allyyliboraaneja. Liuottimina reaktiossa käytetään tyypilisimmin dietyylieetteriä, diglyymiä tai tetrahydrofuraania.
Disiamyyliboraani Disiamyyliboraania käytetään selektiivisenä reagnessina muun muassa pelkistyksissä ja hydroboraatioissa. Hydroboraatioissa se reagoi huomattavasti nopeammin niin kutsuttujen terminaalisten alkeenien, joissa kaksoissidos sijaitsee hiiliketjun päässä, kuin alkeenien, joiden kaksoissidos on ketjun keskellä, kanssa. Lisäksi cis-alkeenit reagoivat trans-alkeeneja nopeammin. Yhdiste muodostaa terminaalisten alkyynien kanssa organoboraanin, joka voidaan hapettaa emäksisissä olosuhteissa vetyperoksidin avulla aldehydiksi. Lisäksi disiamyyliboraania käytetään alkeenien ja alkyynien kytkentäreaktioissa.
Alkeenien metateesi Alkeenien metateesi on katalysoitu kemiallinen reaktio, jossa alkeenien substituentit vaihtavat paikkaa, esim.:
Metateesi Alkeenien metateesi on katalyyttinen reaktio, jossa alkeenien puolet vaihtavat paikkaa. Alkeenien metateesi tapahtuu siten, että katalyytti (esimerkiksi Grubbsin katalyytti) asettuu hiilihiili-kaksoissidoksen väliin "halkaisten" sen. Haljennut kakoissidos muodostaa uusia tuotteita samalla tavoin halkaistujen kaksoissidosten kanssa. esimerkiksi 2-buteeni + 3-hekseeni ←→ 2-penteeni. 
alkeenien metateesi on tasapainoreaktio.
Alkeenit Alkeenin happokatalysoitu hydraatio on elektrofiilinen reaktio. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa alkeenista tulee karbokationi vesiliuoksen hydroniumionin vedyn liityttyä kaksoissidokseen.
Alkeenit Alkeenien "trans"-isomeerit ovat pysyvämpiä kuin "cis"-isomeerit. Alkeenien "cis"-isomeereilla substituenttien välillä ilmenee steeristä jännitystä ja ne ovat siksi suurienergiaisempia. Aineen "cis"- ja "trans"-isomeerien suhdetta voidaan tutkia isomeerien energiaeroa hyödyntämällä niiden palamislämmöstä: paljon "cis"-muotoa sisältävä alkeeni vapauttaa palaessaan enemmän lämpöenergiaa kuin paljon "trans"-muotoa sisältävä. Toinen vaihtoehto on hydrogenoida alkeenia palladium- tai platinakatalyytin avulla ja tarkkailla siitä vapautuvaa lämpöä.
Sulfonointi Alkeenit reagoivat vetysulfiittiliuosten kanssa muodostaen sulfonihappoja ja koska alkeenien ja rikkitrioksidin tai väkevän rikkihapon reaktio on hyvin eksoterminen, on se teollisuudessa käytetty tapa syntetisoida alifaattisia sulfonihappoja. Reaktio on tällöin tyypiltään vapaaradikaaliadditio. Myös klooririkkihappoa voidaan käyttää alkeenien sulfonoimiseen. Erityisesti sulfonoidaan 12–18 hiiliatomia sisältäviä alkeeneja ja niiden sulfonointituotteet ovat kaupallisesti tärkeitä pinta-aktiivisia aineita. Sivutuotteina voi muodostua 1,2-disulfonihappoja, joiden muodostumista voidaan hillitä reaktio-olosuhteiden valinnalla.
Hydroformylointi Ensimmäisen kerran hydroformylointireaktion raportoi vuonna 1938 saksalainen kemisti Otto Roelen, joka työskenteli saksalaisessa kemianalan yrityksessä Ruhrchemie AG:llä. Hän huomasi kobolttia ja toriumia sisältävän katalyytin katalysoivan propanaalin muodostumista eteenistä ja synteesikaasusta. Ensimmäinen hydroformylointiprosessia hyödyntävä laitos valmistui vuonna 1945. Hydroformylointireaktiolla reagoivat lähes kaikki alifaattiset tai aromaattiset alkeenit. Nopeimmin reagoivat terminaaliset alkeenit ja hitaimmin haarautuneet alkeenit, joissa kaksoissidos sijaitsee hiiliketjun keskellä. Eteeniä pidempiketjuisista terminaalisista alkeeneista muodostuva aldehydi voi olla joko suoraketjuinen n-aldehydi tai haarautunut. n-Aldehydi on tyypillisesti päätuote. Alkeeneissa voi olla läsnä useita muita funktionaalisia ryhmiä, kuten hydroksyyli-, karbonyyli-, karboksyyli- tai syanoryhmiä, mutta halogeeniatomit yleensä häiritsevät reaktiota.
Lindlar-katalyytti Lindlar-katalyytti koostuu kalsiumkarbonaattiin absorboituneesta palladiumista. Palladiumia katalyytissä on noin 5 massaprosenttia. Alkyynien pelkistäminen vedyttämällä metallikatalyyttien läsnä ollessa johtaa yleensä täysin tyydyttyneiden alkaanien muodostumiseen. Tämän vuoksi Lindlar-katalyytin tehoa heikennetään lyijyoksidilla tai lyijyasetaatilla, jotka ovat niin sanottuja katalyyttimyrkkyjä. Lisäksi voidaan käyttää myös kinoliinia. Niiden tehtävänä on hidastaa alkeenin pelkistymistä alkaaniksi, jolloin alkeeni on reaktion päätuote. Käytettäessä Lindlar-katalyyttiä muodostuu vedytyksissä pääasiassa alkeenin cis-isomeeria. Tämä on merkittävää, sillä useimmat alkeeneja muodostavat reaktiot tuottavat pääasiassa trans-alkeenin. Lindlar-katalyytin käyttö onkin yksi tärkeimmistä tavasta syntetisoida cis-alkeeneja. Alkyynien pelkistyksen lisäksi Lindlar-katalyyttiä voidaan käyttää myös nitroyhdisteiden pelkistämiseen amiineiksi.
Difluorikarbeeni Difluorikarbeenia käytetään pääasiassa alkeenien syklopropanointiin. Hyvin elektronirikkaat ja siten nukleofiiliset alkeenit reagoivat helposti difluorikarbeenin kanssa muodostaen difluorisyklopropaanirakenteen. Vähemmän nukleofiiliset alkeenit reagoivat sen kanssa kuitenkin vasta korotetussa lämpötilassa. Yhdiste reagoi myös imiinien kanssa muodostaen atsiridiinin johdannaisia.