mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Anders Johannes Brax Braxin vanhemmat olivat tehtaanhoitaja Otto Fredrik Brax ja Louise Väänänen. Hänen puolisonsa oli Karin Lindh (s. 1879), metsänhoitaja Kari Harald Brax (s. 1918) oli heidän poikansa.
Johannes Blenner Blennerin puoliso oli säveltäjä Robert Kajanuksen tytär Lilly Kajanus-Blenner, joka tunnetaan muusikkona ja musiikinopettajana. Blenner kuoli lyhyen sairauden jälkeen Helsingissä vuonna 1936. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Tauno Johannes Hämeranta Taiteellisen työnsä ohella Hämeranta toimi opettajana oppikouluissa vuosina 1949–1973. Hänen puolisonsa oli Toini Hämeranta (s. Auvinen). Hämerannalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1963.
Aarne Alve Aarne Johannes Alve (5. kesäkuuta 1894 Heinävesi – 26. syyskuuta 1937) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Antti Fredrik Alve ja Hanna Kristiina Astrén. Hänen puolisonsa oli Fanny Augusta Rekola. Aarne Johannes Alve kävi viisi luokkaa Kuopion suomalaista yhteiskoulua, Saksassa hän opiskeli kaksi lukukautta Mittweiden teknisessä opistossa, sekä yhden lukukauden Tampereen teknisessä opistossa. Kouvolan yhteislyseossa hän suoritti 7. luokan yksityisesti vuonna 1932. Sotilas pedagogisen kurssin hän suoritti vuonna 1925.
Johan Storbjörk Storbjörkin puoliso oli Maria Lillbjörk. He avioituivat vuonna 1872. Myös heidän poikansa Johannes Storbjörk toimi Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana, huhtikuusta lokakuuhun 1917. Johan Storbjörk kuoli maaliskuussa 1932, 79-vuotiaana.
Johannes Klockars Klockars oli naimisissa kahdesti, vuodesta 1891 vuoteen 1910, puolisonsa kuolemaan asti, Maria Elisabet Häggmanin kanssa ja vuodesta 1911 Karin Anna Loide Wahlbäckin kanssa. Historioitsija Birgit Klockars (1912–1996) oli hänen tyttärensä.
Johannes Lundson Jäätyään eläkkeelle Lundson muutti Saloon, missä hän kuoli vuonna 1939. Suomen itsenäisyyden 70-vuotisjuhlavuonna 1987 Lundsonin syntymäkaupungin Leppävirran kunnantalon seinään kiinnitettiin Lundsonin muistolaatta. Hänen toinen puolisonsa oli oopperalaulaja Mally Burjam-Borga.
Helena Arnell Arnellin vanhemmat olivat Jonas Lauréntii Arnell ja Helena Adlerberg, isäpuoli Axel Aulaevill. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1720 teologian tohtori, Porvoon piispa Johan (Johannes) Nepos Gezelius. Heillä oli yksi lapsi Johan, joka aateloitiin nimellä Olivecreutz.
Ejwind Ahonius Ejwind Isac Johannes Ahonius (5. helmikuuta 1897 Kangasala – 24. elokuuta 1963) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat asemapäällikkö Rudolf Josef Kristian Ahonius ja Signe Maria Alanco. Hänen puolisoitaan olivat Gunhorg Ålgren ja Martta Lahtinen.
Johan Westerby Westerbyn puoliso vuodesta 1754 oli Maria Johanintytär (1735-1807). Perheeseen syntyneistä useista lapsista vain neljä kasvoi aikuiseksi ja heistäkin poika Johannes kuoli 25-vuotiaana. Johanneksen syntyessä 1764 hänen isänsä nimitettiin kuudennusmieheksi kotiseurakunnassaan.
Sigurd von Numers Sigurd von Numersin isä oli professorin arvon saanut lääkäri Gustaf von Numers. Von Numersin puoliso oli Eleni Sundwall, professori Johannes Sundwallin tytär. Heidän pojastaan Sigurd Johan von Numersista (s. 1934) tuli lääkäri.
Osmo Hassi Hassin puoliso vuodesta 1948 oli Signe Maija-Liisa Fredrickson (1921–2000). Heidän lapsiaan ovat arkkitehti Osmo Ville Johannes Hassi (s. 1952) ja kansanedustaja, ministeri, europarlamentaarikko, kirjailija Satu Hassi (s. 1951). Hassin veli on professori Antti Hassi.
Olli Hirvensalo Hirvensalon vanhemmat olivat maanviljelysneuvos Johannes Lagus ja Sofia Maria Lovisa Brax ja puoliso vuodesta 1909 Saima Liisa Elina Suomalainen. Kanslianeuvos Lauri Hirvensalo oli hänen veljensä, kirjailija Auni Nuolivaara hänen sisarensa. Ylioppilaaksi Hirvensalo tuli 903 ja valmistui agronomiksi 1905.
Aquiles Delle Vigne Delle Vigne esitti Vatikaanissa Johannes Paavali II:lle Olivier Messiaenin preludeja ja sai tästä kiitosta säveltäjältä. Delle Vigne on levyttänyt muun muassa EMI:lle, Harmonia Mundille ja Naxokselle. Hän asuu nykyisin Brysselissä puolisonsa Chantal Remyn kanssa. Parilla on kolme lasta.
Yrjö Suomalainen Yrjö Johannes Suomalainen (24. huhtikuuta 1893, Parikkala – 28. elokuuta 1964, Helsinki) oli suomalainen viulutaiteilija, musiikkiarvostelija ja musiikkikirjailija. Hänen puolisonsa oli kuvanveistäjä Emil Wikströmin vanhin tytär Estelle (1897–1970). Heidän tyttärensä oli oopperalaulaja Maaria Eira ja poikansa pilapiirtäjä Kari Suomalainen.
Aleksi Lehtonen Aleksi Lehtosen puoliso oli Kyllikki Margaretha af Hällström. Perheeseen syntyivät lapset Samuel, Mikael, Risto, Elisabeth ja Johannes. Pojista Samuel Lehtonen toimi aikanaan Helsingin piispana ja myös Mikael ja Risto Lehtonen ovat pappeja. Arkkipiispa Lehtonen kuoli Turussa 1951.
Ernst Edvard Qvist Ernst Edvard Qvistin puoliso oli Anna Franciska Snellman, Helsingin kirkkoherra Frans Arvid Snellmanin tytär. Heidän lapsiaan olivat kuvanveistäjä Gerda Qvist, kemian professori Walter Qvist ja kansakouluntarkastaja Johannes Qvist. Lehtimies Carl Immanuel Qvist oli Ernst Edvard Qvistin veli.
Viljo Kajava Viljo Kajavan vanhemmat olivat Konrad Johannes Kajava ja Martta Johanna o.s. Granlund. Kajavan puoliso oli Maj Inkeri Aulio vuodesta 1933 lähtien, ja heillä oli yksi lapsi Maija (1942). Lapsuudessaan hän joutui kokemaan vuoden 1918 sodan Tampereen valtauksen, mikä näkyi yhteiskunnallisena painotuksena hänen tuotannossaan.
Margit Borg-Sundman Borg-Sundmanin puoliso oli vuodesta 1945 alkaen Johannes Valdemar Sundman. Borg-Sundmanin sisaria olivat arkkitehti Elsi Borg ja taidegraafikko Ester Borg. Hänen veljensä oli arkkitehti Kaarlo Borg sekä veljenpoikia oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg ja säveltäjä ja musiikkituottaja Jaakko Borg.
Olli Heikinheimo Heikinheimon isoisä oli Albert Heikel, vanhemmat ylimetsänhoitaja Johan Henrik Heikel ja Lina Harlin ja puoliso vuodesta 1912 opettaja Ester Naukler. Metsänhoitajat Karl Henrik (Henni) Heikel, Knut Otto Heikinheimo (Heikel), Lauri Johannes Heikinheimo (Heikel) ja John Heino Heikinheimo (Heikel) olivat hänen veljiään.
Leontine Castrén Vanhemmat rautatehtaan isännöitsijä Johan Fredrik Reuter ja Gustava Elisabeth von Essen. Puoliso 1844 kirkkoherra, valtiopäiväedustaja Zachris Castrén (1817–1868). Lapsia: oikeusneuvosmies ja valtiopäiväedustaja Johannes Castrén (1847–1910), asianajaja ja kansanedustaja Jonas Castrén (1850–1922) ja asemapäällikkö Zachris Castrén (1852–1917).
Lilly Kajanus-Blenner Kajanus-Blennerin puoliso oli tanskalaissyntyinen laivanvarustaja ja liikemies, Jokelan Tiilitehtaan omistaja Johannes Blenner. Lilly Kajanus-Blennerin isä oli Helsingin kaupunginorkesterin perustaja, kapellimestari, säveltäjä Robert Kajanus ja äiti Inez Johanna Paulina Bärlund. Hänen sisaruksiaan olivat harpputaiteilija Aino Kajanus-Mangström ja viulisti Kai Kajanus.
Johannes Heinonen Heinosen vanhemmat olivat Isak Heinonen ja Elin Augusta Eriksson ja puoliso vuodesta 1938 Gunvor Vaenerberg. Heinonen tuli ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta 1911 ja valmistui odontologian kandidaatiksi 1915, lääketieteen kandidaatiksi 1915 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1920. Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja moniin Euroopan maihin sekä 1949 Amerikkaan.
Esko Iisalo Iisalon vanhemmat olivat rehtori Yrjö Johannes Iisalo ja Salli Maria Lehtoranta ja hänen puolisonsa vuodesta 1956 on lääketieteen lisensiaatti Ulla Marjatta Lappalainen. Iisalo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1948 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1955, tohtoriksi hän väitteli 1962. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden Iisalo sai 1961.
Ilmari Hannikainen Hannikainen oli säveltäjä P. J. Hannikaisen poika. Hänen veljensä Arvo, Tauno ja Väinö Hannikainen olivat myös merkittäviä konserttimuusikoita. Hannikaisen puoliso vuodesta 1937 oli lääketieteen ja kirurgian tohtori Göta Tingvald Hannikainen. Pariskunnalla oli kaksi ottolasta, Heli Marjatta Rusanen (s. 1934) ja Atte Johannes Rusanen (s. 1937).
Anolan kartano Kurkien suvun jälkeen Anolan kartano kuului muutaman vuoden ajan Posse-suvulle, kunnes vuonna 1706 omistajaksi tuli Tukholman pormestari Olof Törnflycht. Seuraavaksi se siirtyi Törnflychtin tyttären puolison Johan Paulinuksen omistukseen. Vuonna 1690 tapahtuneen aateloinnin jälkeen hänet tunnettiin nimellä Johannes Pauli i Lillienstedt.
Johan Stiernstedt Stiernstedtin ensimmäinen puoliso noin vuodesta 1680 oli Johanna Margareta Gripenberg (k. 1696), toinen vuodesta 1698 asessori Johan Gustaf Carlhielmin leski Sara Törne (k. 1701) ja kolmas vuodesta 1705 Maria Gezelius, Johannes Gezeliuksen tytär (k. 1735). Valtaneuvos ja vapaaherra Carl Johan Stiernstedt oli hänen poikansa.
Bruno Sundman Sundmanin vanhemmat olivat tehdastyöläinen Axel Einar Sundman ja Amanda Josefina Andström. Sundmanin puoliso vuodesta 1949 oli Ulla Birgitta Lindblom.
Heillä on kolme lasta, Folke Olav Johannes (s. 1951), Per Henrik (s. 1953) ja Bo Anders (s. 1955), joista Folke Sundman on ollut kansalaisaktivisti ja Suomen Rauhanliiton ja Kepan toiminnanjohtaja.
Juvan kirkko Kirkon kuorin sivuseinillä on kaksi maalausta, jotka Koikkalan kartanon isäntä Karl Lilliesköld puolisoineen lahjoitti vuonna 1706 kirkkoon, joka tuhoutui vuonna 1727. Toinen maalaus esittää ristiinnaulittua Kristusta, jonka ristin juurella seisovat Jeesuksen äiti Maria ja opetuslapsi Johannes. Toinen maalaus esittää ehtollisen asettamista. Näiden taulujen tekijä on tuntematon.
Pentti Laamanen Pentti Laamasen vanhemmat olivat sanomalehdentoimittaja Väinö Selim Johannes Laamanen ja Aleksandra (Sanni) o.s. Innola. Laamasen puoliso vuodesta 1955 lähtien Kyllikki Irene Piispanen. Pariskunnalla on kolme lasta, joista tytär Anu Laamanen on diplomaatti. Laamanen kirjoitti ylioppilaaksi Heinolan keskikoulun jatkoluokalta vuonna 1946 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1947–1948.
Cygnaeus Cygnaeus oli suomalainen pappissuku, jonka muutamilla jäsenillä oli huomattava vaikutus Suomen sivistyksessä 1800-luvulla. Suvun kantaisä oli vuonna 1721 kuollut Joutsenon kappalaisena toiminut Johannes Martinpoika, jonka puoliso Birgitta Svahn (Svanaeus) oli Joutsenon kirkkoherra Georgius Jouseniuksen tytär. Heidän poikansa ottivat äidin joutsenta tarkoittavasta sukunimestä itselleen nimen Cygnaeus (lat. "cygnus" = joutsen).
Mikko Anttonen Mikko Johannes Anttonen (15. maaliskuuta 1911 Parikkala – 22. helmikuuta 2005) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari ja maanviljelijä. Hän työskenteli koko ikänsä maanviljelijänä kotitilallaan Parikkalassa. Hänen vanhempansa olivat Pekka Anttonen ja Vilhelmiina Vilska, puoliso Parikkalan Tyrjällä vuonna 1915 syntynyt Martta Pajari (k. 2011). Perheeseen syntyi kahdeksan lasta.
Emil Collan (haulikkoampuja) Emil Johannes Collanin isä oli päätoimittaja Emil Collan (1851–1900) ja äiti Matilda Charlotta o.s. Allén (s. 1851). Collanin puoliso oli vuodesta 1913 Ellen Maria o.s. Littow (s. 1892). Pariskunnalle syntyi viisi lasta: Saga (1913), Ellen (1915), Brynhild (1916), Björn (1919) ja Kitty (1921).
Lahja Aalto Lahja Johannes Aalto (myöh. Valakivi) (29. elokuuta 1892 Iitti – 19. syyskuuta 1956 Askola) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti, opettaja ja toimittaja. Aallon vanhemmat olivat piirityönjohtaja Juho Aalto (aik. Hellsten) ja Josefiina Gustafsson. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Anna Katariina Väyrynen (1920–1942). Aalto avioitui toisen kerran Martta Teresia Saarentauksen kanssa vuonna 1943.
Hjalmar Askolin-Ingelberg Askolin-Ingelbergin vanhemmat olivat johtaja Fredrik Ingelberg ja Sofia Maria Helenius. Upseeritutkinnon hän suoritti 1903 ja oikeustutkinnon 1914. Askolin-Ingelberg palveli upseerina Suomen kaartissa 1903–1906. Rajamäen tehtaiden lainopillisena asiamiehenä 1915–1917 toiminut Askolin-Ingelberg työskenteli puolustusministeriössä ensin osastopäällikkönä ja sitten kansliapäällikkönä 1918–1922. Vuonna 1926 hänestä tuli Johannes Askolin -toiminimen johtaja ja Ab. Greggböle Egendomin toimitusjohtaja. Askolin-Ingelberg työskenteli erityisesti sahateollisuuden parissa. Suomen sisällissodassa Askolin-Ingelberg taisteli valkoisten puolella Jyväskylässä, toimi Lempäälän lohkon komentajana ja oli Viipurin valtauksessa kenraali Vilkaman esikuntapäällikkö. Hän toimi talvisodan jälkeen vapaaehtoisena SPR:n palveluksessa. Askolin-Ingelbergin puoliso oli Johannes Askolinin tytär ja perijätär Maini Askolin (k. 1929), jonka viides aviomies hän oli.
Raimo Heino Heinon vanhemmat olivat faktori Paavo Johannes Heino ja Aune Ellen Hellqvist ja puoliso vuodesta 1957 taidemaalari Marja Kuoppamäki. Heino tuli ylioppilaaksi 1952, kävi Suomen Taideakatemian koulun 1954-1957 ja valmistui kuvaamataidon opettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta 1963. Hän toimi kuvaamataidon, piirustuksen ja kuvasommittelun opettajana useissa eri oppilaitoksissa vuodesta 1960 vuoteen 1991 asti.
Ravintola Messenius Eräs merkittävimpiä Messeniuksen kävijöitä oli Salman Rushdie. Käydessään Suomessa suojelupoliisin tiukan vartioinnin alaisena Rushdie sai päähänpiston, että haluaisi käydä täysin ennaltasuunnittelemattomalla kapakkakäynnillä. Suojelupoliisin väki oli aluksi kovin huolestunut, mutta kääntäjä Arto Häilä ehdotti Messeniusta. Tapauksen kunniaksi ravintolapöydän yllä on pronssilaatta, johon on kirjattu Salmanin juoneen siellä ensimmäisen tuoppinsa tiloissa, jota turvamiehet eivät olleet ennakolta "varmistaneet".
Dagmar Hagelberg-Raekallio Dagmar Maria Hagelberg-Raekallio (o.s. Sarlin; 12. tammikuuta 1871 Viitasaari – 22. toukokuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen laulaja (altto). Hän konsertoi Suomen lisäksi Unkarissa ja Virossa. Hän toimi musiikinopettajana ja kuoronjohtajana. Hänen tiedetään pitäneen ensimmäisen kokonaan suomenkielisen laulukonsertin, ja sen jälkeen hän pyrki aina esiintymään suomeksi. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1895 köyhäinhoidon tarkastaja Johannes Hagelberg (k. 1936).
Vally Weigl Weiglin vanhemmat, lakimies Josef Pick ja Charlotte Pick (o.s. Rubinstein), kasvattivat hänet assimiloituneessa ja poliittisesti liberaalissa juutalaiskodissa. Hänellä oli sisko, Katherina (Käthe) Marianne. Vally Weigl opiskeli musiikkitiedettä Guido Adlerin johdolla Wienin yliopistossa. Lisäksi hän muun muassa sai yksityisopetusta säveltäjä Karl Weigliltä, josta myös tuli hänen puolisonsa vuonna 1921. Pariskunnalle syntyi vuonna 1926 poika Wolfgang Johannes.
Esko Haapa Esko Haavan vanhemmat olivat toimittaja Lauri Johannes Haapa ja Aura Emilia Nyholm ja puoliso vuodesta 1944 Hanni Tuulikki Kivikuru (Koskinen). Ylioppilaaksi Haapa tuli 1934 ja hänet vihittiin papiksi 1940. Teologian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1944 ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1947. Hän toimi ylimääräisenä pappina Tampereen hiippakunnassa 1940–1947 ja Helsingin yliopistossa vt. apulaisprofessorina vuodesta 1948.
Õnne 13 Erään Õnne 13 -asuintalon asunnossa asuu iäkäs rouva Alma Saarepera (Helgi Sallo). Hänen puoliso Johannes (Kaljo Kiisk) kuoli sarjassa vuonna 2007 ja sen jälkeen Alma on jäänyt yksinäiseksi. Samana vuonna kuoli myös Johanneksen näyttelijäkin. Alman poika Allan Peterson (Raivo E. Tamm) ja Allanin vaimonsa Mare (Anne Veesaar) asuvat samassa asuintalossa alakerrassa.
Martti Suntela Siviiliammatiltaan Suntela oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Asikkalassa. Suntelalle myönnettiin maanviljelysneuvoksen arvonimi vuonna 1964. Suntelan vanhemmat olivat maanviljelijä Eemil Johannes Suntela ja Lyydia Honkola. Suntelan puoliso vuodesta 1934 oli Sointu Astrea Toivonen ja heillä oli kaksi lasta, Matti Juhani (s. 1934) ja Maija-Leena (s. 1938). Suntela oli maaliskuusta 1999 saman vuoden heinäkuuhun iäkkäin elossa oleva kansanedustaja.
Johan Amos Comenius Johan Amos Comenius ( , , , ) (28. maaliskuuta 1592 – 15. marraskuuta 1670) oli tšekkiläinen kasvatusajattelija, teologi, opettaja, filosofi, kasvattaja ja kirjailija. Itseään hän piti etenkin teologina, vaikka jälkimaailma on oppinut tuntemaan hänet enemmän pedagogina, kasvatusajattelijana ja koulujen uudistajana.
Johan Amos Comenius Comeniuksen syntymäpaikka ei ole varmasti tiedossa, lähinnä on esitetty Nivnice-nimistä paikkakuntaa tai Uherský Brodia Määrissä, jotka tiedetään hänen lapsuutensa tärkeiksi kasvuympäristöiksi. Nimi Comenius taas juontaa juurensa pienestä Komňa-nimisestä kylästä, jossa hänen perheensä asui (tšekiksi: "Komňa" > "Komenský"; Comenius on latinalaistettu muoto). Nimen latinalaista muotoa Comenius alkoi käyttää myöhemmin, mutta kirjoitti eräissä varhaisissa asiakirjoissa nimensä myös Joannes Amos Nivnicensis. Comeniuksen isoisää kutsuttiin unkarilaisperäisellä nimellä. Perhe oli muuttanut 1500-luvun alussa Slovakiasta, silloisesta Pohjois-Unkarista. Unkarin kieli olikin yksi niistä kielistä hänen äidinkielensä tšekin lisäksi, jotka Comenius hallitsi.
Johan Amos Comenius Comeniuksen toiminnan taustalla on hussilainen kirkollinen uudistus ja böömiläis-määriläisen veljesyhteisön traditio. Comenius oli hussilaisen kirkon böömiläis-määriläisen veljesyhteisön (Unitas fratrum) viimeinen piispa. Veljesyhteisön tradition perillisenä hän oli ennen muuta kasvatuksen ja koulutuksen kehittäjä ja didaktiikan eli opetusopin isä.
Johan Amos Comenius Suoritettuaan yliopisto-opintonsa 1614 Comenius palasi kotiseudulleen opettaen ensin veljesyhteisön koulussa Preraussa ja toimien myöhemmin myös seurakunnan paimenena ja koulun johtajana Fulnekissa. 1600-luvun eurooppalaisen yhteiskunnan kriisi alkoi kuitenkin pian koskettaa Comeniuksen toimintaa, kun poliittiset ja uskonnolliset jännitteet kasautuivat ristiriidoiksi johtaen lopulta avoimeen vihamielisyyteen protestanttien ja katolisten välillä. Comenius joutui jättämään kotinsa, vaimonsa ja lapsensa ja piileskeli metsissä, sillä pappeja kohtaan viha oli suurimmillaan. Kärsimyksen, kuoleman ja vihan keskellä myös Comeniuksen vaimo ja lapset menehtyivät ruttoon. Comenius kamppaili sisäisissä ristiriidoissa paeten yhä syvemmälle metsiin. Näiden vuosien kahdessa teoksessa "Surujen mies" (1623) ja "Maailman labyrintti" (1623) kuvastuu henkilökohtainen ja yhteiskunnallinen syvä kriisi.
Bratislavan Comenius-yliopisto Bratislavan Comenius-yliopisto (slovakiksi Univerzita Komenského v Bratislave) on pian Tšekkoslovakian syntymisen jälkeen vuonna 1919 perustettu nykyisen Slovakian vanhin yliopisto. Se jatkaa "Academia Istropolitana"n perinteitä vuodelta 1465. Yliopisto on nimetty monien tieteiden uranuurtajan, tšekkiläisen Johan Amos Comeniuksen (1592-1670) mukaan.
Johan Amos Comenius Loppuvuodesta 1656 Comenius päätyi vapaamieliseen Amsterdamiin, jossa hän oli vieraillut jo aiemmin ja jota monet taiteilijat pitivät turvapaikkanaan. Kaupunki tuli myös Comeniuksen elämän viimeiseksi turvapaikaksi. Hänet otettiin vastaan kunnioittaen ja kykeni jatkamaan työtään rauhassa. Kaupungin neuvosto osoitti kiinnostusta hänen teoksiaan kohtaan, antoipa Juriaen Owensin maalata Comeniuksen, "kansakuntien opettajan" muotokuvankin. Comenius kokosi kaikki didaktiset teoksensa kokoomajulkaisuun "Opera didactica omnia" (Kootut didaktiset teokset, 1657) ja omisti sen Euroopan ilolle ja Alankomaiden ylpeydelle, Amsterdamille. Tämä teos tuli erittäin merkittäväksi länsimaisen kasvatuksen ja koulutuksen historiassa.
Johan Amos Comenius Comenius sai paljon kutsuja eri puolilta, ja myös Ranskassa oltiin kiinnostuneita hänen ajatuksistaan. Comenius tapasi filosofi René Descartesin, joka oli varsin eri kannoilla teologian ja filosofian välisissä suhteissa pitäen nämä alueet tarkasti erillään toisistaan. Comenius ei hyväksynyt myöskään Descartesin väitettä, jonka mukaan eläimet ovat täysin tunnottomia ja vaistonvaraisia olentoja. Comenius vastasi myönteisesti ruotsalaisten esittämään kutsuun ja matkusti Norrköpingiin Ruotsiin keskustellen koulunuudistusasiasta kansleri Axel Oxenstiernan kanssa, joka oli varsin hyvin perillä koulua ja kasvatusta koskevista kysymyksistä, vaikka suhtautuikin varsin kriittisesti pansofiaan. Comeniuksen tukija Ruotsissa oli rikas teollisuusmies, Louis de Geer, joka rahoitti hänen toimintaansa ja jolta Comenius toivoi ruotsalaisilta apua tšekkiläisille veljilleen uskonvapauden asioissa. Comeniuksen sai tehtäväkseen laatia oppikirjoja kouluille, joka liittyi parhaillaan käynnissä olevaan koulunuudistukseen. Hänen toimipaikakseen osoitettiin Elbingin kaupunki, joka kuului Ruotsin Itämeren takaisiin alueisiin. Alkoi varsin raskas kuuden vuoden jakso, sillä Comeniuksen mielessä oppikirjatyön lisäksi kehkeytyi suuri pansofinen haave ihmiskunnan johtamisesta rauhan tilaan. Suunnitelman hän puki seitsenosaisen teoksen muotoon, jolle antoi nimen "De rerum humanarum emendatione consultatio cathoica" (Yleinen neuvottelu inhimillisten asioiden parantamisesta). Tästä idealismista ruotsalaiset eivät olleet kiinnostuneita ja koska Comenius vielä osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovitteleviin neuvotteluihin (1645), alkoivat välit Comeniukseen viiletä ja lopulta Oxestierna tahtoi toteuttaa ruotsalaisen koulunuudistuksen vanhan suunnitelman pohjalta. Comenius tunsi työnsä valuneen hukkaan, vaikka tältä ajalta on peräisin eräs hänen didaktisen osaamisensa merkittävimpiä teoksia "Methodus linguarum novissima" (Kielten uusin menetelmä).
Johan Amos Comenius Comeniuksen mukaan on myös nimetty Opetusalan eettisen neuvottelukunnan laatima Comeniuksen vala.
Johan Amos Comenius Comenius palasi Puolan Lesznoon (1648) ja hänet valittiin veljesyhteisön piispaksi. Matkasta muodostui traaginen, sillä Comeniuksen toinen vaimo makasi kuolemansairaana hevosten vetämissä kärryissä kaksi pientä lastaan vierellään. Hän kuoli pian perilletulon jälkeen. Myös Oxenstierna unohti ruotsalaiset tšekkien uskontovapauskysymyksessä ja lohduttoman tilanteen murtamana Comenius kirjoitti uskonnollisen teoksen, eräänlaisen uskontunnustuksen, jolle antoi nimen "Kuolevan äidin testamentti tšekkiläiselle veljeskunnalle", joka tunnetaan myös lyhyesti tšekkiläisestä nimestään, Ksaft, testamentti. Lopussa Comenius ilmaisee vakaumuksensa, että tšekin kansan kohtalo vielä kääntyy. Comeniuksen toivon sanoista tuli tšekkiläisen kansan uskon rukous ja tunnus sukupolvelta toiselle.
Vaikka Westfalenin rauha vuonna 1648 tuli veljesyhteisön kannalta raskaaksi, päätettiin toimintaa jatkaa. Comenius kutsuttiin Unkariin Sarospatakiin kouluoloja järjestämään. Hän noudatti ruhtinas Racoczin kutsua ja saapui kahden avustajansa kanssa Unkariin myöhäissyksyllä 1650. Tavoitteena oli koulutyön uudistaminen Comeniuksen laatimien linjojen mukaisesti, mitä kuvaa hänen Unkarin kaudellaan laatimansa teos "Schola pansophica" (Pansofinen koulu). Vaikka uudistus kohtasikin monenlaisia vaikeuksia, muodostui Unkarin kaudesta monella tavalla merkittävä. Eräs tällainen merkittävä uudistus oli kuvien tehokas hyödyntäminen opetuksessa, joka johti ensimmäisen systemaattisesti kuvitetun oppikirjan, "Orbis sensualium pictus" (Kuvitettu näkyväinen maailma) idean syntymiseen. Teos painettiin 1658 Nürnbergissä. Lisäksi Comenius yhdisti draaman koulutyöhön, minkä tuli vaikuttaa siihen, että koulu muuttuisi raskaasta raadannasta leikinomaiseksi. Tätä kuvaa myös teos "Schola ludus" (Koulu leikkinä).
Kesäkuussa 1654 Comenius lähti Sarospatakista suuren oppilasjoukon saattaessa häntä kauas kaupungin ulkopuolelle. Puolan Lesznossa odottivat uudet haasteet poliittisten jännitteiden kasvaessa taas Ruotsin ja Puolan välille. Pian Lesznon kaupungissa väkivalta ja epäjärjestys lisääntyivät. Eri puolilla syttyi tulipaloja Comenius perheineen ollessa hengenhädässä. Comenius kaivoi kuopan talonsa lattian alle ja kätki sinne arvokkaimmat käsikirjoituksensa paeten perheineen kaupungista. Vain muutama hiiltynyt käsikirjoitus vältti tuhon. Lopullisesti tuhoutuneita olivat pansofian periaatteet sisältävä käsikirjoitus, samoin suuri tšekinkielen sanakirja, johon Comenius oli koonnut aineistoa yli 30 vuotta.
Johan Amos Comenius Vuonna 1668 painettiin Comeniuksen Englannissa kirjoittama "Via lucis" (Valon tie), jossa pansofinen uudistusohjelma on esitetty tiivistettynä ja jonka hän omisti Lontoon vuonna 1660 perustetulle Royal Societylle. Samana vuonna ilmestyi myös uskonnollinen teos, "Unum necessarium" (Ainoa välttämätön), jota on pidetty Comeniuksen testamenttina jälkimaailmalle. Kirjallisia töitä Comenius jatkoi loppuun asti keräten aineistoa ja pyrkien saamaan pansofisen pääteoksensa valmiiksi. Voimat kuitenkin vähenivät ja lopulta hänen täytyi antaa teoksen painoon saattaminen avustajalleen Kristian Nigrinille ja pojalleen Danielille. Ajatus työn keskeneräisyydestä teki viimeisten viikkojen kärsimykset raskaaksi. Marraskuun 15:ntenä 1670 Comenius kuoli Amsterdamissa ja haudattiin walloonikirkon alle Naardenissa.
Johan Amos Comenius 1800-luvun loppua kohden Comenius-harrastus virisi, mutta kovin näkyvästä toiminnasta ei ollut kyse. Comeniuksen syntymän 300-vuotisjuhlavuonna 1892 "Kasvatusopillinen aikakauskirja" julkaisi Saksassa perustetun yhdistyksen (Comenius Gesellschaft) julistuksen, jonka tarkoituksena epäilemättä oli Comenius-harrastuksen virittäminen., mihin viittasi myös Elis Lagerblad artikkelissaan. Lagerblad esitteli Comeniuksen elämää ja tuotantoa kattavasti pitäen "Didactica magna" -teosta merkittävimpänä Comeniuksen tuotannossa. Luultavasti näihin aikoihin alkoi viritä ensimmäisiä ajatuksia kyseisen teoksen kääntämisestä suomeksi, mutta työ lykkääntyi ja lopulta tehtävä annettiin kouluhallituksen ylitarkastaja E. J. Tammiolle, joka aiemmin oli pitkään toiminut myös latinan kielen lehtorina Porissa. Tammion käännös julkaistiin vuonna 1928 ja esipuheessa kääntäjä valitteleekin työn hitautta. Vaikka kasvatusopilliset aikakausjulkaisut suhtautuivat arvosteluissaan teokseen erittäin kriittisesti, tuli "Suuresta opetusopista" merkittävä teos koulujen opettajakirjastoihin ja opiskelijoiden pedagogisiin opintoihin. Uusintapainos otettiin vuonna 1931. Kriittisistä episodeista huolimatta Comeniuksen arvostus Suomessa on ollut hyvin myönteinen. Aiempi pansofian, teologian ja luonnonfilosofian kritiikki ei myöskään myöhemmin herättänyt pedagogisia kannanottoja. Comenius on joskus nähty suorastaan yli-ihanteellisessa valossa ihmiskunnan hyväntekijänä. Kasvatusopin historioissa hän on saanut oikeutetun paikkansa yhtenä sen suurimmista henkilöistä.
Johan Amos Comenius Vuonna 1628 Comenius joutui jättämään kotimaansa yhdessä suuren pakolaisjoukon kanssa. Turvapaikka löytyi Lesznon kaupungista Puolasta. Sitä ennen hän oli tutustunut Elias Bodinuksen didaktiseen teokseen ja toivoi voivansa kirjoittaa vastaavanlaisen tšekkiläisille. Näin sai alkunsa tšekkiläinen "Didaktika", jota Comenius myöhemmin muokkasi ja käänsi latinankielelle, jollaisena se myös tuli tunnetuksi nimellä "Didactica magna", Suuri opetusoppi. Opettaessaan Lesznon latinakoulussa hän sai kokeilla pedagogisia menetelmiään. Hän oivalsi myös varhaiskasvatuksen suuren merkityksen laatien teoksen "Informatorium der Mutterschul", jossa hän käsittelee varhaiskasvatuksen kysymyksiä perusteellisemmin kuin kukaan aikaisemmin. Teos, joka nosti hänet maailmanmaineeseen oli kuitenkin "Janua linguarum reserata" Avattu kielten ovi (1631), latinankielen realistista ajattelutapaa hyödyntävä oppikirja, josta otettiin pian painoksia eri kielillä Euroopassa.
Lesznon vuosina tulee esille myös Comeniuksen pansofinen toiminta. Pansofiaan (Universaali viisaus) Comenius tahtoi koota sellaisen kokonaisesityksen maailmasta ja tiedosta, joka auttaisi ihmiskuntaa rakentamaan onnellisemman tulevaisuuden ja rauhan. Hän tahtoi koota siihen kaiken ihmistä koskevan tiedon harmoniseksi kokonaisuudeksi, mutta joutui pian teologien kritiikin kohteeksi, vaikka 1600-luvun yleishenkisyyden ilmapiirissä myös pansofisella ajattelulla oli runsaasti kannattajia. Näiden pyrkimysten edistäminen johti hänet myös kosketuksiin englantilaisten aatetoverien, erityisesti Samuel Hartlibin kanssa. Pansofiaan kuului keskeisesti tiedemiesten kansainvälinen yhteistyö ja niinpä Comenius kutsuttiin Englantiin vuonna 1641 keskustelemaan pansofiastaan ja aloittamaan laaja uudistusohjelma. Takana oli vahva parlamentaarinen ryhmittymä. Poliittiset levottomuudet Englannissa keskeyttivät kuitenkin pian uudistustoimet ja Comenius joutui jättämään maan 1642, mutta yhteydet englantilaisiin aateveljiin säilyivät kirjeenvaihdossa. Englannissa Comenius viimeisteli tärkeän teoksen "Via lucis ", Valon tie, jossa hän esittää pähkinänkuoressa pansofisen uudistusohjelmansa perusteet.
Johan Amos Comenius Comeniuksen mukaan ihmisen koko elämä oli koulua, jatkuvaa oppimista ja kasvua, kehdosta hautaan asti. Maailma oli koko ihmiskunnan koulu, suuri oppimisyhteisö, jossa kansojen tuli rauhan, yhteistyön ja vastavuoroisuuden hengessä kasvaa toinen toisensa kunnioittamiseen, inhimillisyyteen ja Jumalan tuntemiseen. Hän esitti myös tieteen ja kasvatuksen kansainvälisen yhteistyöelimen, "Collegio lucis" (Valon kollegio) perustamista, joten UNESCO on pitänyt Comeniusta omien periaatteidensa edelläkävijänä. Comeniuksen kasvatuksen, teologian ja filosofian, sekä muunkin toiminnan päämäärä oli parantaa ihmiskunnan onneton tila. Comenius vaati kaikkien lasten oikeutta koulutukseen sukupuoleen ja yhteiskunnalliseen asemaan katsomatta ja hän suunnitteli ensimmäisenä maailmassa laajan ja yksityiskohtaisen ohjelman vaatimustensa toteuttamiseksi teoksessaan "Didactica magna" (Suuri opetusoppi). Comenius piti Eurooppaa maailman sydämenä, Saksaa Euroopan sydämenä, Saksaan silloin kuulunutta Böömiä Saksan sydämenä ja Prahaa Böömin sydämenä.
Johan Amos Comenius Comeniuksen elämäntarinassa on traagisia käänteitä. Onnellisena alkanut lapsuus keskeytyi jo kymmenvuotiaana, kun hänen vanhempansa ja kaksi sisarustaan kuolivat. Poika joutui sukulaisten hoidettavaksi. Pian huomattiin pojan lahjakkuus ja hän pääsi opilliselle uralle, ensin veljesyhteisön kouluihin ja sittemmin Herbornin, (Hessen) sekä Heidelbergin yliopistoihin. Yliopisto-opinnoissa Comenius perehtyi laajempaan eurooppalaiseen sivistysperintöön ja uusiin tieteellisiin keksintöihin, joita kohtaan hän osoitti kiinnostusta. Muun muassa Baconin ja Vesaliuksen ajatukset tulivat tutuiksi. Erityisesti saksalainen professori ja ensyklopedisti Johann Heinrich Alsted teki vaikutuksen Comeniukseen. Pyrkimys sivistykseen alkoi kyteä ja Comenius ryhtyi suunnittelemaan suurta tšekinkielistä sanakirjaa, johon hän aikoi koota äidinkielensä rikkaudet. Heidelbergissa hän tutustui myös Kopernikuksen heliosentriseen maailmankuvaan. Hän ei uskonut sitä, sillä hänen mukaansa se alensi Maan planeettojen tasolle, eikä sellainen maailmankuva voinut hänen mielestään pitää paikkaansa. Sen sijaan hän omaksui Tyko Brahen maailmankuvan, jossa Aurinko ja Kuu kiertävät Maata ja muut planeetat Aurinkoa.
Johan Amos Comenius 1900-luvun loppu ja 2000-luvun alku ovat olleet Suomessa Comenius-harrastuksen ja tutkimuksen viriämisen aikaa. On oivallettu uudelleen Comeniuksen pedagogisten ajatusten merkitys ja ajankohtaisuus. Tulkintoja on laajentanut Comeniuksen pansofisen pääteoksen käsikirjoituksen löytyminen Saksan Hallesta 1930-luvun puolivälissä. Seitsenosaisen suurteoksen neljäntenä osana oleva "Pampaedia" (Universaali kasvatus), esittää ihmisen koko elämän kattavan oppimisen järjestelmän liittyneenä globaaliin tarkasteluun, jossa maailma nähdään koko ihmiskunnan kouluna valtavine, koko ihmiskunnan yhteiseen käyttöön tarkoitettuine voimavaroineen. Viittauksia Comeniukseen ja hänen ajatuksiinsa tapaa aina silloin tällöin kasvatustieteellisessä kirjallisuudessa, mikä myös osoittaa hänen ajattelunsa elinvoimaisuuden Suomessa.
Johan Amos Comenius Comeniuksen päätyö oli kuitenkin ihmiskunnan uudistukseen tähtäävä seitsenosainen suurteos, "De rerum humanarum emendatione consultatio catholica", jonka hän oli aloittanut jo Ruotsin kaudellaan 1640-luvulla. Vuonna 1666 hän saattoi painattaa teoksesta sen kaksi ensimmäistä osaa, "Panegersia" (Universaali herätys) ja "Panaugia" (Universaali valaistus), mutta muut osat vaativat vielä työstämistä ja toisaalta Comeniuksella oli se kiliastinen vakaumus, että hänen teoksensa olisivat tärkeitä koko maailmaa koskevassa yleisreformissa. Hän tahtoi sen valaisevan ihmiskuntaa yllätyksenä, kuin salama. Vuosien kuluessa Comeniuksesta tuli kärsimätön. Hän uskoi Jeesuksen palaavan tietyn vuosimäärän kuluttua joko tämän syntymästä tai kuolemasta. Näistä kummastakin tämä aika tuli kuluneeksi hänen aikanaan, mutta elämänsä loppuun asti Comenius odotti kuumeisesti Kristuksen hyvin pikaista paluuta, jota ei kuitenkaan tullut. Comenius alkoi viimeisinä vuosinaan työstää "Clamores Eliae" -nimistä teosta, jossa hän profeetalliseen tapaan 'Elian hengessä' julistaa suuren sapatin koittamisesta, sekä yleisen sopimuksen ja sovinnon saavuttamisesta koko ihmiskunnan hyväksi. Teos jäi keskeneräiseksi ja käsikirjoitus löydettiin vasta omana aikanamme.
Kuvitus Johan Amos Comenius julkaisi oppikirjan "Orbis Pictus", tai "Orbis Sensualium Pictus" (Kuvissa näkyvä maailma) vuonna 1658. Sitä pidetään ensimmäisenä lapsille suunnattuna kuvakirjana. Comeniuksen merkittävä uudistus oli kuvien tehokas hyödyntäminen opetuksessa, joka johti tämän ensimmäisen systemaattisesti kuvitetun oppikirjan syntymiseen.
Didaktiikka Suomen kasvatus- ja opetusopin juuret ovat Saksassa. Didaktiikka-termin esitteli alun perin saksalainen kasvatustieteilijä Wolfgang Ratke (1571–1635) ja samoin saksalainen Johann Friedrich Herbart kirjoitti opetuksen muotoa ja opetuksen sisältöä käsittelevän teoksen "Allgemeine Pädagogik" (1806). Oman vaikutteensa teki myös tšekkiläinen Johan Amos Comenius, joka kirjoitti teoksen "Didactica magna", suomeksi Suuri opetusoppi (1657).
Johan Amos Comenius Suomen kieli kiinnosti Comeniusta, koska hänelle lahjoitettiin vuonna 1646 kaksi kappaletta ensimmäisen suomenkielisen Raamatun (1642) painoksesta. Tältä ajalta ovat myös peräisin Comeniuksen havainnot suomen ja unkarin kielten yhtäläisyyksistä, jotka hän esittää teoksessaan "Methodus linguarum novissima". Pian arvovaltainen Leibnizin johtama perinne alkoi pitää häntä suomen ja unkarin kielisukulaisuuden keksijänä. Vaikka myöhemmin E. N. Setälä antoi kunnian tästä saksalaiselle Martin Vogelille, Comeniuksen asema suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen innoittajana on yleisesti tunnustettu.
Jan Jonston Vuonna 1630 Jonston palasi Puolaan ja otti vastaan Bogusław Leszczyńskin yksityisopettajan toimen. Samaan aikaan hänelle tarjottiin Deventerin filosofian professorin oppituolia, jonka hän hylkäsi. 1632 Jonston matkusti yhdessä Bogusław Leszczyńskin ja eräiden muiden aristokraattien poikien kanssa tutustumaan eurooppalaisiin yliopistoihin. Hänet promovoitiin sekä lääketieteen että filosofian tohtoriksi sekä Leidenissä että Cambridgessä. Seurue palasi Puolaan 1636 ja Jonston asettui Lesznoon. Hän opetti aktiivisesti Lesznon Akatemiassa, jota johti hänen ystävänsä Johan Amos Comenius. Myöhemmin hän vielä kieltäytyi ottamasta vastaan Frankfurtista, Heidelbergistä ja Leidenistä tarjottuja oppituoleja.
Johan Amos Comenius Comeniuksen toiminta Ruotsin koulun hyväksi 1640-luvulla kosketti myös Suomea. Vaikka Comeniuksen koulujen uudistus ei johtanutkaan toivottuihin tuloksiin, oli aika Suomen kannalta merkityksellinen. Tarton yliopistossa kreikan ja itämaisten kielten professorina työskennellyt nuori ruotsalainen kielimies Johannes Gezelius vanhempi tutustui Comeniuksen pedagogisiin ajatuksiin, ja käänsi tämän "Janua linguarum reserata" -oppikirjan Uuden testamentin kreikaksi käyttäen sitä oppimateriaalina. Gezelius kuului Comeniukselta vaikutteita saaneeseen ireeniseen (kreikan "eirene" ’rauha’) reformistipiiriin ja osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovittelemaan pyrkivään kokoukseen, jossa hän on ilmeisesti tavannut Comeniuksen.
Comenius-puutarha Comenius-puutarha () on yleisölle avoin puutarha Berliinissä, Neuköllnin kaupunginosassa, lähellä entisen Böhmisch-Rixdorfin kylän keskustaa. Puutarhan ylläpitäjä on yhdistys nimeltä "Förderkreis Böhmisches Dorf in Berlin-Neukölln e. V.", jota tukee Berliinin osavaltio. Puutarhan suojelijoita ovat Prahan ylipormestari ja Berliinin hallitseva pormestari.
Johan Amos Comenius Comeniuksen tuotanto on yli 200 teosta ja useita käsikirjoituksia on tullut päivänvaloon vasta omana aikanamme. Varsin dramaattinen oli myös hänen suuren pansofisen pääteoksensa kohtalo. Sitä ei yrityksistä huolimatta painettu ja käsikirjoitus kulkeutui lopulta pietistien mukana Saksan Halleen August Hermann Francken laitosten kirjastoon. Hallessa teoksesta painettiin sen ensimmäinen osa, "Panegersia" (1702) mutta ilmeisesti ankaran kritiikin takia käsikirjoitus katosi lopulta kirjaston mittaviin kokoelmiin, josta sen lopulta löysi professori Dimitri Tschizewskij 1930-luvun puolivälissä. Monien tutkijoiden vuosien ponnistelujen tuloksena tämä ihmiskunnan uudistamiseen tähtäävä pansofinen suurteos painettiin Prahassa vuonna 1966.
Johan Molander Johan Molanderin isä Klas Johan oli Kesälahdella kirkkoherrana, kun Johan syntyi. Klas Johan valittiin 1776 Ilomantsin kirkkoherraksi, mutta varsinaisesti ilomantsilaista ei pojasta vielä tällöin tullut, vaan häntä pidettiin kaupunkilaisena.
Wolfgang Ratke Wolfgang Ratke (1571–1635) oli saksalainen uudistuspegagogi. Vuoden 1612 kirjelmässään hän kertoi uudistavansa Saksan koululaitoksen, mutta Ratken uudistustesti Anhalt-Köthenissä ei onnistunut. Hän olisi halunnut uudistaa myös Ruotsin koululaitoksen mutta ei saavuttanut Axel Oxenstiernan luottamusta. Hänen arvostettuja kantojaan olivat esim., että kielenopetuksen lähtökohtana on oltava teksti, ei kielioppi, että samanaikaisten oppiaineiden määrässä oli pysyttävä kohtuudessa ja että oli vähennettävä rangaistuksia. Johan Amos Comenius tuki Ratken kantoja kieltenopetuksessa. Ratken ja William Pettyn esittämiä pedagogiseen realismiin liittyviä teorioita pyrittiin soveltamaan mm. Tanskan ja Saksan ritariakatemioissa. Ratke oli ensimmäinen, joka ponnekkaasti vaati äidinkieltä käytettävän ensimmäisenä opetuskielenä. Häntä pidetään maansa ensimmäisenä uudenaikaisen kasvatuksen esitaistelijana.
Johan Amos Comenius Kun kansakoulua alettiin kehittää Suomessa 1800-luvun puolivälin jälkeen, ei Comeniuksella ollut siinä enää sitä asemaa, joka hänellä oli ollut edellisessä suuressa koulu-uudistuksessa 1600-luvulla. Uno Cygnaeuksen suunnitelmassa Suomen kansakoulun järjestämiseksi hänen auktoriteettejaan olivat Johann Heinrich Pestalozzi, Friedrich Fröbel ja Adolph Diesterweg. Comeniuksen vaikutus oli pikemminkin epäsuora, mutta myös Comeniuksen aatteiden kannattajia esiintyi. Kansakouluasetuksen antamisen vuonna 1866 julkaisi Matias Putkonen suomennoksen Comeniuksen varhaiskasvatusta käsittelevästä teoksesta "Informatorium der Mutterschul" nimellä "Neuvokirja kristillisestä lastenkasvatuksesta Suomen lasten vanhemmille". Putkonen oli ottanut käännöksessään huomioon Suomen olosuhteet ja teos oli tärkeä myös siksi, että siinä neuvottiin vanhempia valmistamaan lapsiaan kansakoulua varten.
Tampereen lyseon lukio Yhteistyössä Tampereen Ammattiopiston kanssa kolu on mukana Student’s Voice -nimisessä Comenius-projektissa, joka jatkui vuoden 2012 loppuun. Projektin osallistujamaat ovat Ranska, Italia, Itävalta, Britannia ja Suomi. Vuosien 2012–2014 Comenius-projekti on nimeltään Young People: European Future. Tähän projektiin osallistutaan seitsemästä eri koulusta, jotka sijaitsevat kuudessa eri maassa: Suomessa, Espanjassa, Italiassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Puolassa. Kahden lukuvuoden aikana kolme opettajaa ja yli kaksikymmentä opiskelijaa on päässyt vierailemaan projektin kouluissa järjestetyissä tapaamisissa.
Johan Julin Johan Julin syntyi Västeråsissa tullikirjuri Erik Julinin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Anna Maria Törngrenin lapsena. Johan saattoi käydä koulua Enköpingissä vuoteen 1766 asti, jolloin hänen täytyi varattomana mennä oppilaaksi kaupungin apteekkiin.
Aron Johan Rytkönen Aron Johan ja Natalia Wilhelmina Rytköselle syntyi yhdeksän lasta, joista seitsemän selvisi aikuisikään saakka.
Johan Bengtsson Johan Bengtsson on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen basisti. The Sounds syntyi, kun lapsuudenystävät Felix Rodriguez ja Johan Bengtsson päättivät muodostaa yhtyeen lukiokavereidensa keskuudesta. Yhtyeeseen kuuluu heidän lisäkseen Maja Ivarsson, Jesper Anderberg ja Fredrik Nilsson.
Johan Henric Kellgren Johan Henric Kellgren syntyi Flobyssä, Skaraborgin läänissä. Hänen vanhempansa olivat rovasti Jonas Kiellgren ja Elisabeth von Wulff.
Johan Axel Cedercreutz Alle vuoden ikäisenä vanhempiensa mukana Suomeen muuttanut Johan Axel Cedercreutz kuului aateliseen Cedercreutzin sukuun (Vapaherrat / nr. 6). Hänen isänsä oli Köyliönkartanoa hallinnoinut hovimetsänhoitaja ja vapaaherra Axel Reinhold Cedercreutz. Johan Axel Cedercreutz avioitui vuonna 1844 Turussa virolaisen kenraalimajurin Reinhold Johan Nassokinin tyttären Emilia Lovisan (1823–1905) kanssa. Pariskunnalle syntyi kuusi tytärtä vuosina 1847–1861. Johan Axelin veli oli senaattorina ja maaherrana toiminut Carl Emil Cedercreutz.
Jalkarannan koulu Jalkarannan koulu osallistui ensimmäisen kerran Comenius-hankkeeseen 2002-2005.
Yaacov Agam Agamille myönnettiin vuonna 1996 UNESCO:n Jan Amos Comenius -mitali.
Bratislavan Comenius-yliopisto Vuonna 2006 yliopistossa opiskeli yli 30 000 opiskelijaa, ja sillä oli 2000 jäsentä.
Johan Amos Comenius Comeniuksen aatteita hyödynsi eniten Suomessa Gezelius. Hänen toimintansa takia Comeniuksella on merkittävä sija suomalaisen kasvatuksen ja koulutuksen historiassa. Comeniuksella oli Suomessa myös kriitikkonsa. Turun akatemian kaunopuheisuuden professori Daniel Achrelius pilkkaisi Gezeliuksen comeniuslaista opinto-ohjelmaa vuosikaudet, eikä sietänyt pakanallisten kirjailijoiden syrjintää, joka tuli esille Comeniuksen teoksissa ja jota Gezeliuskin toteutti hiippakunnassaan. Puhdasoppiset teologit pitivät Comeniusta myös epäilyttävänä kirkkokuntien väliseen sovitteluun tähtäävien pyrkimysten (irenia) vuoksi syyttäen häntä synkretismistä. Kritiikki huipentui kuitenkin vasta 1700-luvulla, jolloin Turun akatemiassa hyökättiin Comeniuksen luonnonfilosofiaa vastaan ja Anders Lundbom laati aiheesta väitöskirjan "De physica Mosaica Comeniana" (Comeniuksen mooseslaisesta fysiikasta, 1753) professori Carl Fredrik Mennanderin johdolla. Comeniuksen didaktiset ansiot kuitenkin tunnustetaan. Kun Mennanderin omassa, opiskeluaikana julkaistussa väitöskirjassa kritisoidaan avoimesti Comeniuksen filosofiaa, voi olla mahdollista, että tämä kriittisyys lisäsi varovaisuutta.
Pohjois-Pohjalainen Osakunta Osakunnan vuosipäivä on helmikuun viides päivä, jona päivänä vuonna 1804 Pohjalaiseen Osakuntaan kuulunut Johan Ludvig Runeberg syntyi ja jona päivänä 1834 Johan Vilhelm Snellman valittiin Pohjalaisen Osakunnan virkaatekeväksi kuraattoriksi.
Johan Jakob Nervander Johan Jakob Nervander syntyi Uudessakaupungissa 23. helmikuuta 1805. Hänen vanhempansa olivat apteekkari Johan Nervander ja Beata Bergbom. Nervanderin suku on kotoisin Porin itäpuolella sijaitsevalta Närvan tilalta. Sukunimi on otettu tilan nimeä mukaillen. Uudessakaupungissa Johan Nervander pääsi taloudellisesti hyvään asemaan. Hän oli kaupungin ensimmäisiä apteekkareita, omisti useita kiinteistöjä ja myös osuuksia purjelaivoista. Liiketoimet kuitenkin epäonnistuivat ja tästä seurasi taloudellinen romahdus. Nervander myi apteekkinsa vuonna 1813, jolloin perhe muutti Ouluun. Johan Nervander kuoli kolme vuotta muuton jälkeen ja perhe jäi asumaan Ouluun köyhyydessä. Perheeseen jäi J. J. Nervanderin lisäksi neljä muuta lasta.
Johan Wohlert Johan Wohlert (s. 10. maaliskuuta 1976) on tanskalainen muusikko. Hän soitti Mew-yhtyeessä bassoa vuosina 1995–2006. Syynä yhtyeen jättämiseen oli hänen ja tyttöystävänsä, Swan Lee -yhtyeen keulahahmo Pernille Rosendahlin, lapsi, joka syntyi toukokuussa 2006.
Juankosken lukio Kansainvälisiä yhteyksiä pidetään yllä Comenius-projektien kautta. Lisäksi oppilasvaihtoa tehdään mm. Saksan Hamelnissa sijaitsevan Schiller Gymnasiumin kanssa.
Kurkelan koulu Koulun painopiste on englannin kieli ja kansainvälisyys. Koulu on ollut muun muassa mukana Euroopan unionin rahoittamassa kansainvälistä yhteistyötä edistävässä Comenius-hankkeessa useana vuonna.
Robert Fico Fico opiskeli vuosina 1982–1986 oikeustiedettä Bratislavan Comenius-yliopistossa. Hän työskenteli 1986–1995 oikeusministeriön rikoslain asiantuntijana. Kommunistipuolueeseen hän liittyi vuonna 1987.
Johan Westerback Perhe johon Westerback syntyi oli köyhän torpparin ja hänen isänsä oli kahdesti naimisissa. Liitoista syntyi yhteensä yksitoista lasta joista vain kuusi eli aikuseksi asti. Hän oppi lukemaan hyvin ja hänellä olisi ollut haluja ja kykyjä opiskella mutta köyhyys esti sen.
Wilhelm Johan Quensel Wilhelm Johan Quensel (syntyi 6. huhtikuuta 1648 ja haudattiin 21. kesäkuuta 1727 Turussa) oli suomalainen juristi. Hänen vanhempansa olivat sihteeri Konrad Quensel ja Katarina Godhe. Wilhelm Johan Quensel palveli Ruotsin kuninkaallisessa kansliassa 1668–1678, sota-asiain kansliassa 1675–1678 ja hän toimi Ahvenanmaan tuomiokunnan kihlakunnantuomarina 1682–1694. Hän siirtyi Turun hovioikeuden asessoriksi 1694 ja sieltä Medelpadin vastamuodostetun laamannikunnan laamanniksi 1718. Quensel palasi Turun hovioikeuteen hovioikeudenneuvokseksi 1719.
Fredrika Runeberg Vuonna 1837 Runebergit muuttivat Porvooseen, mistä Johan Ludvig oli saanut lukion latinan kielen lehtoraatin. Taustalla olivat taloudelliset syyt, koska Johan Ludvig ei saanut virkaa yliopistosta. Porvoo oli Helsinkiin verrattuna unelias paikka. Johan Ludvig kotiutui Porvooseen ilmeisen hyvin, mutta Fredrikalta se sujui hitaammin, kun vanha ystäväpiiri oli jäänyt Helsinkiin. Taloudenpito vei jälleen melkein kaiken ajan, kun taas miehellä riitti aikaa kalasteluun, metsästykseen ja runoiluun. Perheeseen syntyi 1838 kolmas poika Walter Magnus.
Joel Rinne Joel Rinne syntyi savusaunassa suuren sisarusparven jatkeeksi helluntaina aamulla kello 4.00. Hänen vanhempansa Maria Sofia Karlsson ja Johan Oskar Gröndahl omistivat pienehkön Laurilan tilan Kalkkisten kylässä Asikkalassa. Maria Sofia oli kotoisin Sysmästä ja Johan Oskar puolestaan Hartolasta, jonne hänen isänsä oli aikoinaan muuttanut Helsingistä. Pariskunta oli avioitunut 1883. Johan Oskar oli ammatiltaan kauppias, joka kokeili onneaan eri puolilla Päijät-Hämettä. Hän oli myös innokas näyttelijä raittiusseurassa. Perheeseen syntyi peräti neljätoista lasta, joista useat olivat kuolleet jo ennen Joelin syntymää. Einarin, Jalmarin ja Joelin lisäksi sisarusparvesta näyttelijän ammatin valitsi Kalle, joka kuoli hieman yli kaksikymmenvuotiaana. Perheen kuopus Veikko-Mooses teki merkittävän uran voimistelunopettajana. Hän toimi myös urheiluvalmentajana Suomessa ja ulkomailla Pakistania myöten. Veljeksistä vanhin, Ernst, kuoli kahdeksantoistavuotiaana; samana päivänä kuin veljeksistä nuorin, Martti, joka oli vuoden ikäinen.
Urho Saariaho Urho Saariaho syntyi Raahessa. Vanhemmat olivat nahkatehtailija, kenkäkauppias Johan Petter (J.P., ”Hiipe”) Saariaho (1874–1960) ja Amalia Karolina, e. Närvälä (1872–1940). Esikoistytär Elmin jälkeen syntyi perheeseen kuusi poikaa, näistä neljäntenä Urho.
Ina Lange Ina Forstén syntyi Helsingissä joulukuussa 1846. Hänen isänsä Johan August Forstén työskenteli tullilaitoksen asessorina. Hänen äitinsä Augusta Fredrica Wilhelmina (o.s. Danielson) oli historioitsija ja poliitikko Johan Richard Danielson-Kalmarin täti. Ina Forstén sai aluksi opetusta kotiopettajalta mutta jatkoi opintojaan Julie Reyers Höhere Töchterschulen tyttökoulussa Berliinissä.
Johan Junnelius (1781–1859) Perhe muutti Torniosta Ouluun 1796 ja omisti Oulussa talon nro. 24 III korttelissa. Johanin vaimo oli Marghareta (om.suk. Petrelius). Heille syntyi yksi lapsi Maria Junnelius, joka tunnettiin Oulussa nimellä "Tante Maria". Maria perusti Oulun Ruotsalaisen tyttökoulun. Johan on haudattu Oulun hautausmaalle pystytetyn ankkuripatsaan alle.
Johan Ludvig Runeberg Runebergin vanhemmat olivat merikapteeni Lorens Ulrik Runeberg ja Anna Maria Malm. Lorens Ulrik Runebergin isä oli muuttanut Suomeen Ruotsista, ja Anna Maria Malm kuului pietarsaarelaiseen Malmin kauppiassukuun, jonka juuret niin ikään lienevät olleet Ruotsista. Johan Ludvig, kutsumanimeltään Janne, syntyi isän ollessa merillä. Runeberg syntyi helmikuussa 1804, mutta ei ole täysin varmaa, oliko päivämäärä 5. vai 7. helmikuuta. Hän itse vietti kuitenkin syntymäpäiviä helmikuun viidentenä. Isä näki Johanin ensi kerran pojan ollessa kolmevuotias. Johan oli esikoinen, ja hänellä oli kolme sisarta, Ulrika Carolina, Emilie ja Maria Mathilda, ja veljet Viktor ja Nestor, jotka molemmat jatkoivat isänsä työtä. Ulrika Carolinasta tuli runoilija, ja Emilie ”Emma” oli pietisti, joka muun muassa hoiti sokerileipomoa ja opetti Pietarsaaressa ja Uudessakaarlepyyssä. Maria Mathildasta tuli käsityönopettaja ja lisäksi sekä Emilie että Maria olivat harrastaneet musiikkia. Runebergin veljenpoika oli pianisti Rudolf Sjögren, joka oli syntynyt neljä vuotta ennen isänsä Nestorin kuolemaa.
Carl Saxa Carl Saxa syntyi syksyllä 1796, luultavasti Kruunupyyssä, jossa hänen isänsä oli hoidettavana mielisairauden vuoksi. Hänen vanhempansa olivat Suomussalmen kappalainen Carl Saxa ja Maria Magdalena Nylander. Perheeseen syntyi ainakin toinen poika Simon Johan (s. 1892). Uskonnollisesti Saxat olivat herännäisiä.