mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Simon bar Kokhba Rabbiinisessa kirjallisuudessa Simon bar Kokhba kuvataan käyttäy­tymi­seltään jossain määrin mieli­puoliseksi ja äkki­pikaiseksi. Talmudissa sanotaan, että hän toimi noin 200 000 juutalaisen kapinallisen johtajana, mutta että hän vaati nuoria alokkaita todistamaan rohkeutensa leikkaamalla pois yhden sormistaan. Israelin oppineet valittivat hänelle, miksi hän rasitti kansaa sellaisilla silpomisilla. Joka kerta mennessään taisteluun hänen kerrotaan sanoneen: "Oi maailman­kaikkeuden herra, Sinun ei tarvitse millään tavoin auttaa meitä [vihollisiamme vastaan], mutta älä myöskään aseta meille esteitä!" Hänen sanotaan myös tappaneen enonsa, rabbi Eleasar Modinalaisen syytettyään tätä sota­salaisuuksien paljastamisesta vihollisille. Bar Kokhba oli armoton johtaja, joka rankaisi jokaista juutalaista, joka ei astunut hänen sotaväkeensä. Eusebiuksen mukaan hän rankaisi varsinkin kristittyjä kiduttamalla heitä kuoliaaksi eri tavoin, koska he kieltäytyivät taistelemasta roomalaisia vastaan.
Joosuan kirja Joosuan kirjassa teoksen kirjoittajaa ei nimetä. Babylonialaisen Talmudin mukaan kirjan kirjoitti Joosua lukuun ottamatta sen viimeisiä jakeita (Joos. 24:29-33), jotka lisäsivät Eleasar ja Pinehas. Jo myöhäiskeskiajalla useammat juutalaiset ja kristilliset ajattelijat kuitenkin kritisoivat ajatusta, että Joosua itse olisi kirjan kirjoittaja. Esimerkiksi Isaac Abrabanel perusti kritiikkinsä huomioon, että osa tapahtumista, joita Joosuan kirjassa kuvaillaan Joosuan aikana tapahtuneiksi, kuvaillaan Tuomarien kirjassa kauan Joosuan kuoleman jälkeen tapahtuneiksi (mm. Tuom 19:45). Myös kalvinismin perustajana tunnettu Jean Calvin totesi Joosuan kirjan kommentaarinsa avauskappaleessa, että on parempi olla arvailematta kirjoittajan henkilöllisyyttä. Hänen mukaansa se ei voinut olla Joosua muun muassa siksi, että Joosua kuoli ennen Hebronin ja Debirin valloitus ja silti kyseiset valloitukset kuvataan Joosuan kirjassa (Joos. 15).
Joosuan kirja Huolimatta näistä monista voitoista, joissa useita tärkeitä linnoitettuja kaupunkeja on hävitetty ja joiden avulla järjestelmällinen vastarinta on toistaiseksi murrettu, ”vielä on hyvin paljon maata valtaamatta”. (13:1) Joosua on kuitenkin nyt lähes 80-vuotias, ja toinenkin suuri tehtävä odottaa: maan jakaminen perinnöksi yhdeksälle kokonaiselle heimolle ja puolelle Manassen heimoa. Ruuben, Gaad ja puolet Manassen heimoa ovat jo saaneet perintöosansa Jordanin itäpuolella sijaitsevasta maasta, ja Leevin heimo ei saa mitään. ”Israelin Jumala”, on sen perintö. (13:33) Pappi Eleasarin avulla Joosua sitten antaa aluemääräykset Jordanin länsipuolisista osista. 85-vuotias Kaaleb, pyytää Hebronin aluetta, ja se määrätäänkin hänelle. (14:12–15) Sen jälkeen kun heimojen perintöosat on jaettu arvalla, Joosua pyytää Timnat-Serahia Efraimin vuorilta, ja se annetaan hänelle. Kohtaamisteltta pystytetään Siloon, joka myös on Efraimin vuoristossa.
Pappi Melkisedek (1. Moos. 14:18), Jetro (2. Moos. 18:1), Aaron (2. Moos. 28:3), Eleasar (4. Moos. 19:4), Piinehas (Joos. 22:30), Eeli (1. Sam. 1:9), Ahimelek (1. Sam. 21:1), Ebjatar (1. Sam. 23:9), Saadok (2. Sam. 15:27), Iira (2. Sam. 20:26), Joojada (2. Kun. 11:9), Uuria (2. Kun. 16:10), Hilkia (2. Kun. 22:8), Benajan ja Jahasiel (1. Aik. 16:6), Amarja (2. Aik. 19:11), Asarja (2. Aik. 26:17), Esra (Esra 7:11), Seerebja ja Hasabja (Esra 8:24), Meremot (Esra 8:33), Eljasib (Neh. 3:1), Pashur (Jer. 20:1), Sefanja (Jer. 21:1), Hesekiel (Hes. 1:3), Amasja (Aam. 7:10), Joosua (Hagg. 1:12), Sakarias (Luuk. 1:5), Hannas ja Kaifas (Luuk. 3:2), Ananias (Ap. t. 23:2) ja Jeesus (Hepr. 3:1, Hepr. 4:14, Hepr. 8:1, Hepr. 10:21).
Demiurgi "Jaldabaoth" saattaa tarkoittaa toisten tulkintojen mukaan "kaaoksen lasta" ja toisten "Sebaothin isää". "Samael" saattaa olla sama kuin juutalaisuuden kuoleman henkilöitymä, kuoleman enkeli Samael, joka vastaa saman nimistä kristillistä demonia. Kirjaimellisesti se saattaa tarkoittaa "Sokeaa Jumalaa" (syyrian "sæmʕa-ʔel"). "Saklas" tarkoittaa arameaksi "Typerystä" (syyrian "sækla", 'typerys', 'hullu').
Luettelo Waffen-SS:n yksiköistä SS-Unterscharführeria ylemmät, mutta SS-Untersturmführeria alemmat sotilasarvot olivat SS-Junker, SS-Scharführer, SS-Standartenjunker, SS-Oberscharführer, SS-Hauptscharführer, SS-Standartenoberjunker ja SS-Sturmscharführer. Junker tarkoittaa "junkkaria", upseerioppilasta, kun taas Scharführer tarkoittaa ryhmänjohtajaa, Standartenjunkerm. Oberscharführer tarkoittaa yliryhmänjohtajaa, Hauptscharführer pääryhmänjohtajaa. Standartenoberjunker.
Nanga Parbat Nanga Parbat (, tunnetaan myös nimillä Nangaparbat Peak ja Diamir) on maailman yhdeksänneksi korkein vuori. Nanga Parbat tarkoittaa "alastonta vuorta". Nanga tarkoittaa alastonta sekä urdun että hindin kielellä, ja parbat tarkoittaa vuorta hindin kielellä. Šerpat, Himalajan seudun alkuperäisasukkaat, kutsuvat Nanga Parbatia "ihmissyöjäksi" tai "paholaisen vuoreksi".
Chick lit "Chick" on amerikkalainen slangisana joka tarkoittaa nuorta naishenkilöä. "Lit" puolestaan on lyhenne sanasta "literature", kirjallisuus. Termi on vastaava kuin "chick flick" elokuvista puhuttaessa eli se tarkoittaa lähinnä naisiin vetoavaa kirjallisuutta. Vastakohtana termille voidaan pitää erityisesti Englannissa käytettävää termiä "lad lit", joka tarkoittaa miehille suunnattua kirjallisuutta.
Henkilöntarkastus ja -katsastus (psykiatria) Henkilöntarkastuksella ja henkilönkatsastuksella tarkoitetaan tässä artikkelissa tahdostaan riippumatta psykiatrisessa sairaalahoidossa olevaan potilaaseen kohdistuvaa (lääkärin määräämää) toimenpidettä, joka voidaan suorittaa myös potilaan tahdon vastaisesti. Henkilöntarkastuksella tarkoitetaan mm. potilaan vaatetuksen tutkimista ja henkilönkatsastuksella taas tarkoitetaan potilaan ruumiin tarkastamista ja/tai puhalluskoetta, veri-, virtsa- tai sylkinäytteen ottamista.
Jäsennys Jäsennys tarkoittaa kohteen syntaktista analyysiä. Jäsennys saa syötteenään jonon tokeneita ja se tarkistaa niiden rakenteen enemmän tai vähemmän muodolliseen kielioppiin verrattuna. Luonnollisen kielen jäsennys tarkoittaa lauseiden sanojen kuvaamista kielioppisääntöjen mukaan eli sen selvittämistä, mikä sana on minäkin lauseenjäsenenä. Ohjelmakoodin jäsennys tarkoittaa kääntäjän tekemää semanttista tarkistusta ohjelmointikielen sääntöjen mukaan.
Irakin–Iranin sota Sodassa käytiin ensimmäisen maailmansodan tapaan suuria maataisteluita jalkaväkijoukkojen välillä. Irak käytti ajoittain kemiallisia aseita ja Iran lapsisotilaita ihmisaaltohyökkäyksissään. Varsinkin heikommin aseistautuneen Iranin miestappiot olivat valtavat. Koska Irak oli pitkään alakynnessä taistelurintamalla, se koetti etsiä vastustajastaan heikkoa kohtaa. Niinpä se alkoi hyökätä vastustajansa kaupunkien ja tankkereiden kimppuun. Iran kosti tämän, ja pian oli käynnissä kaupunkien sota ja tankkerisota. Molemmat osapuolet upottivat toistensa alueelle purjehtivia ulkomaisia tankkereita. Tämän vuoksi Yhdysvallat alkoi suojella Kuwaitiin matkanneita tankkereita, mikä johti joihinkin yhteenottoihin Yhdysvaltain ja Iranin välillä. Sota loppui, kun Irak alkoi taas menestyä ja Iran oli heikentynyt. Irak ajautui sodan takia valtaviin velkoihin.
Irakin–Iranin sota Sota kuitenkin vaikutti jonkin verran Iraniin positiivisesti, sillä sota teki Iranin armeijasta vahvemman ja Iran alkoi tuottaa omia sotakalustoja ja muita sotatarvikkeita.
Irakin–Iranin sota Iranin menestys ajoi Irakin puolustuskannalle, ja armeijan taistelumoraali oli huono. Irak oli vuonna 1982 romahduksen partaalla. Länsi alkoi tukea Irakia, koska pelkäsi Iranin vaikutusvallan kasvua. Niinpä Irakin asema koheni jonkin verran, ja vuonna 1984 mennessä sota oli vakiintunut tasapeliin, jossa Iran näytti olevan kuitenkin niskan päällä. Saddam järjesti kovalla kädellä muun muassa upseerien teloituksin armeijan uudelleen. Iran ja Irak ajautuivat asemasotaan, jossa yrittivät näännyttää toisensa. Iran ei saanut Irakin šiioja puolelleen, koska Saddam paransi heidän asemaansa Irakissa, ja Irakin shiiat olivat arabeja, eivät iranilaisia. Irakin puolella taisteli myös muun muassa jordanialaisia ja egyptiläisiä sotilaita.
Irakin sodan vastustus ja kritiikki Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian poliittiset johtajat ovat argumentoineet, että sota oli laillinen, samaan aikaan kun monet lainoppineet ja kansainväliset johtajat argumentoivat sen laittomuuden puolesta. Yhdysvaltain ja Ison-Britannian viranomaiset ovat argumentoineet, että ensimmäiseen Persianlahden sotaan liittyvät n päätöslauselmat, myöhemmät tulitauon päätöslauselmat ja seuranneet Irakin aseohjelman tarkastukset olivat jo valtuuttaneet invaasion. Sodan oikeudelliset perusteet on kyseenalaistettu huomauttamalla, että mikään YK:n päätöslauselma ei antanut oikeutta voimankäyttöön ja että turvallisuusneuvoston päätöslauselmia vastaan niskuroi myös eräitä Yhdysvaltain liittolaismaita, joita Yhdysvallat tukee poliittisesti ja rahallisesti. Irakin hallinnolla ei myöskään ole milloinkaan todettu olleen merkittäviä yhteyksiä al-Qaidaan. Humanitäärisiä syitä taas ei käytetty sodan perusteina ennen kuin sodan jälkeen kävi ilmi, ettei Irakilla todellakaan ollut joukkotuhoaseita.
Irakin sota Yhdysvallat sijoitti alkuvuonna 2002 Irakin pahan akselille, ja alkoi kutsua maata yhdeksi roistovaltioista. Vaikkei Irakin sotaa oltu vielä julistettu, heinäkuussa 2002 Irakiin tunkeutui CIA:n puolisotilaallisia SAD-joukkoja, jotka löivät yhdessä kurdien PUK Petshmerga -joukkojen kanssa Ansar al-Islamin, jolla väitettiin olevan yhteyksiä al-Qaidaan. Joukot myös löysivät silloisen Irakin ainoan toimivan kemiallisia aseita sisältävän Sargatin tehtaan. SAD koetti myös surmata Saddamin ja onnistuneemmin hyökkäsi Saddamin kenraaleja vastaan.
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Irakin al Qaida levittäytyi enimmäkseen Länsi-Bagdadiin mm sillä varjolal että se suojeli näitä äärišiiojen kuoleamnpartiolta. Irakin al qaida alkoi väkivaltaisesti puhdistaa valtaamiaan kaupunginosia šiioista ja kristityistä, mutta surmasi myös sunnejakin.
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Irakin sodassa olleet kertovat sodan arjesta. Pommi tai hyökkäys saattoi tapahtua missä vain, milloin vain. Sodan pahimpana aikana Bagdadissa alaskettiin tyypillisesti yli 10 erilaatuista hyökkäystä. Irakin sodassa olivat ainaisena vaarana tienvarsipommit, autopommit, muut itsemurhapommittajat, kranaatinkehitinhyökkäykset esim lähetystöön kuorma-autoista joissa pressu paljastettiin vain ampumisen ajaksi. Alussa tuottivat ongelmia myös amerikkalaiset kouluttamattomat tai huonosti koulutetut yksityisten turvayritysten "cowboyt" jotka olivat vaarallisia myös amerikkalaisille. Amerikkalaisten varustus sotilaiden ja koulutus olivat osin kehnoja. Suurin osa sotilasajoneuvoista oli panssaroimattomia, ja sotilas ei välttämättä edes purkaa ja koota henkilökohtaista rynnäkkökivääriään.
Irakin–Iranin sota Elo–marraskuussa 1985 Irak hyökkäsi Khargin saaren öljynjalostamoa vastaan turhaan 44 kertaa. Iranin vastavetona olivat ilma- ja ohjushyökkäykset Irakin kaupunkeihin. Iran alkoi tästä lähin säännöllisemmin pysäyttää Persianlahdella Irakiin meneviä laivoja, ja etsiä sotatarvikkeita niistä.
Irakin–Iranin sota Irak alkoi vuonna 1981 hyökätä iranilaisia kauppalaivoja vastaan niiden kotisatamien lähellä. Se teki hyökkäykset ranskalaisvalmisteisin Exocet-ohjuksin, jotka laukaistiin hävittäjistä tai helikoptereista. Irak pyrki vuonna 1984 painostamaan Irania rauhaan. Vuonna 1984 Irak alkoi hyökätä paljon useammin ja laajemmalla alueella muun muassa Khargin öljyterminaalista lähteviä iranilaisia laivoja vastaan, ja Iran alkoi vastata omilla iskuillaan.
Irakin–Iranin sota Irak oli pitkään havitellut itselleen persialaisen Iranin arabien asuttamaa Khūzestānin provinssia. Khūzestānin olivat ottomaanit sen mielestä anastaneet Iranille. Niinpä 1960-luvulla Irak alkoi tukea Khūzestānissa itsenäisyysliikettä. Iran lietsoi Pohjois-Irakin kurdien kapinaliikkeitä antaen niille aseista vuonna 1974, jolloin oli suuri kurdikapina.
Irakin–Iranin sota Iranin hyökkäykset kilpistyivät yleensä Irakin tykistön, kranaatinheitinten, panssareiden ja helikoptereiden tulitukseen. Irak alkoi enenevissä määrin käyttää kemiallisia aseita ihmisaaltoja vastaan. Alussa Irak käytti kyynelkaasua, myöhemmin tappavia kaasuja.
Bagdad Irakin–Iranin sota ei vaikuttanut kaupunkiin juurikaan, mutta Irakin hyökkäys Kuwaitiin ja sitä seurannut Persianlahden sota toi mukanaan mittavat ilmapommitukset 17. tammikuuta 1991 lähtien. Kohteeksi päätyi kaupungin infrastruktuuri ja esimerkiksi suurin osa Tigrisjoen ylittävistä silloista tuhottiin. Sotaa seurasi 12 vuotta YK:n asettamia sanktioita ja kauppasaarto. Ilmapommitukset alkoivat jälleen maaliskuussa 2003 irakin sodan myötä ja amerikkalaiset valtasivat kaupungin 9. huhtikuuta samana vuonna. Valtauksen jälkeen Bagdadissa oli runsaasti pommi-iskuja ja väkivaltaisuuksia yli kymmenen vuoden ajan. Huhtikuussa 2003 lähelle kaupungin keskustaa muodostettiin n. 10 neliökilometrin suuruinen turvajärjestelyillä suojattu Green Zone. Tällä alueella sijaitsee Irakin hallituksen rakennuksia ja ulkomaiden suurlähetystöjä. Väkivaltaisuuksien määrä alkoi vähetä vuodesta 2007 ja Yhdysvallat aloitti asteittaisen vetäytymisen Irakissa. Maan läsnäolo Irakissa päätettiin seremoniassa Bagdadissa joulukuussa 2011.
Irakin–Iranin sota Sota seisautti tai jarrutti molempien maiden taloudellista kehitystä sekä häiritsi maiden öljykauppaa lännen kanssa. Sodassa tuhoutui myös paljon öljyteollisuutta. Suurin osa Iranin öljytuloista meni sodan kustantamiseen. Työikäisten miesten lähtö sotaväkeen, kuolemat ja vammautumiset siellä supistivat Irakin maataloutta. Irakille sodan arvioidaan maksaneen noin 450 miljardia dollaria ja Iranille 650 miljardia dollaria. Sodan alkaessa Irakilla oli ollut valuuttavaroja yli 15 miljardia dollaria mutta sodan päätyttyä velkaa 30 miljardia dollaria. Velka uhkasi Irakin olemassaoloa. Kuwait vaati antamansa velan takaisinmaksua. Näin Irakin-Iranin sota johti Irakin hyökkäykseen Kuwaitiin, joka johti Persianlahden toiseen sotaan, joka johti osaltaan lopulta Irakin sotaan. Irakin sota puolestaan johti islamilaisen fundamentalistijärjestö Isisin nousuun.
Baathistinen Irak Ajanjakso alkoi kun Ahmed Hassan al-Bakrin johtama Baath-puolue kaatoi presidentti Abdulrahman Arif hallinnon 17. heinäkuuta 1968. Poliitikko Saddam Husseinin valta kasvoi 1970-luvulla. Al-Bakrin kuoltua 1979, Husseinista tuli presidentti. Baathistinen Irak hyökkäsi Iraniin 1980, aloittaen Iranin-Irakin sodan. Konflikti päättyi 1988. Persianlahden sota alkoi 1990, kun Irak hyökkäsi Kuwaitiin. Sota päätyi Irakin tappioon ja perääntymiseen. YK asetti Irakille pakotteita sodan jälkeen. Maan taloustilanne heikkeni niiden takia. Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen Yhdysvallat aloitti terrorisminvastisen sodan ja liitti Irakin pahan akseliin. Yhdysvaltain johtama koalitio hyökkäsi Irakiin 20. maaliskuuta 2003. Saddam Husseinin hallinto kaatui vain kuukausi hyökkäyksen jälkeen.
Britannian–Irakin sota Britannian–Irakin sota oli toisen maailmansodan aikana käyty Yhdistyneen kuningaskunnan ja Rašid Ali al-Kailanin johtaman Irakin kansallismielisen hallituksen välinen sota, jonka seurauksena uhka Irakin liittymisestä akselivaltojen puolelle väistyi. Sota käytiin 18. huhtikuuta – 30. toukokuuta 1941.
Pete McCloskey McCloskey eteni pitkälle urallaan lakimiehenä. Hän palveli merijalkaväessä Korean sodassa; Vietnamin sotaa hän alkoi kuitenkin vastustaa. Hän vastusti myöhemmin myös Irakin sotaa. Hän yritti uudelleen kongressiin vuonna 2006.
Irakin–Iranin sota Toukokuussa 1981 iranilaiset valtasivat takaisin Abadanin ja ylittivät lokakuussa Karun-joen. Iran alkoi olla voitolla marraskuussa 1981, kun iranilaiset alkoivat järjestää suuria ihmisaaltohyökkäyksiä. Iranilaiset nuoret esimerkiksi alkoivat kävellä miinakentille ja konetuliaseiden ammuttaviksi. Iranilaiset etenivät vuoden 1981 lopussa ja keväällä 1982, samaan aikaan, kun tuhansia irakilaisia jäi sotavangeiksi. Tuolloin Irakin öljynvienti oli luhistumassa ja talous vaikeuksissa.
Iranin historia 22. syyskuuta 1980 Saddam Husseinin johtama Irak hyökkäsi Iraniin ja alkoi Irakin-Iranin sota. Yhdysvaltain politiikka pyrki Iranin eristämiseen ja se ja sen liittolaiset avustivat Irakia aseilla ja teknologialla. Ironista kyllä, Reaganin hallitus myi Iran-Contra skandaalissa salaa aseita myös Iranille.
Irak Irakin–Iranin sota kesti 1980–1988 ja siinä kuoli lähes miljoona ihmistä. Irak pyysi rauhaa jo sodan alussa, mutta Khomeini torjui vuoteen 1988 asti kaikki Irakin rauhantunnustelut vaatien mm. sotakorvauksia ja Saddamin syrjäyttämistä, mihin Irak ei suostunut. Israelin koneet tuhosivat 1981 Irakin osittain valmiin Osirak-ydinvoimalan, Irakin koneet taas helmikuussa 1985 ydinvoimalan Būšehrissa, Iranissa. Irakin ilmaiskut siviilikohteisiin johtivat Iranin tykistöiskuihin Bagdadiin ja Basraan. Iran pääsi sodassa vuoden 1982 tienoilla määräävään asemaan ja alkoi ahdistella Irakia suurhyökkäyksillä. Irak kuitenkin kykeni yleensä torjumaan nämä hyökkäykset raskailla aseilla joita Irakilla oli enemmän kuin Iranilla. Irak käytti sodassa enenevissä määrin taistelukaasuja.
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Keväällä 2007 Yhdysvallat sijoitti Irakiin noin 30 000 sotilasta erityisesti Bagdadiin, joka oli jakautunut sunni- ja šiiaalueisin. Syksyllä 2007 Yhdysvallat alkoi kotiuttaa keväällä lähettämiänsä lisäjoukkoja. Pohjoisen kurdialueet olivat pitkään melko rauhallisia, mutta vuonna 2007 myös siellä tehtiin tuhoisia iskuja. 14. elokuuta 2007 jopa 500 ihmistä kuoli useissa itsemurhaiskuissa Pohjois-Irakin kurdialueella. Kyseessä on Irakin sodan tuhoisin terrori-isku.
Irakin sota Irakin sotaa vastustettiin jo etukäteen sekä osanottajamaissa että muuallakin maailmassa. Kävi ilmi, ettei Irakilla ollut suuria määriä joukkotuhoaseita. Irakin valtiolla ei ollut myöskään yhteyttä terroristijärjestö al-Qaidaan. Irakin sodasta tuli ajan myötä laajalti epäsuosittu. Sotaa vastustavat katsoivat Yhdysvaltain lisänneen harkitsemattomilla toimillaan inhimillistä kärsimystä Irakissa, vaikka Saddam olikin ollut julma diktaattori.
Irakin–Iranin sodan tukijat Ennen sotaa Irakin aseistus oli pääasiassa neuvostovalmisteista tai muista Itä-Euroopan maista hankittua. Sodan aikana Irak osti aseita Neuvostoliitosta, Ranskasta, Kiinasta, Brasiliasta, Egyptistä ja Länsi-Saksasta. Kuwait ja Saudi-Arabia tukivat Irakia taloudellisesti. Iranin vallankumouksen jälkeen Yhdysvaltain presidentin silloinen turvallisuuspoliittinen neuvonantaja Zbigniew Brzezisnki yllytti Irakia valtaamaan Shatt al-Arabin itselleen Yhdysvallat alkoi tukea Irakia kun Iran alkoi menestyä sodassa vuonna 1982. Yhdysvallat antoi Irakille aseapua, tiedustelutietoja, taloudellista apua ja palautti diplomaattiset suhteet, jotka katkesivat vuoden 1967 kuuden päivän sodassa. Yhdysvallat poisti Irakin terrorismia tukevien maiden listalta vuonna 1982 ja uudisti diplomaattisuhteet Irakiin 1984. Irakilla olivat puolellaan myös useimmat arabimaat, pääasiassa Saudi-Arabia.
Irakin–Iranin sodan tausta Irakin–Iranin sodan tausta on niitä asioita ja tapahtumia jotka johtivat Irakin–Iranin sotaan 1980-luvulla. Sotaan johtivat maiden kiistat Shatt al-Arabin vesiväylästä, ajatollah Khomeinin halu levittää islamilaista vallankumousta Irakin šiialaisten keskuuteen sekä se, että Irakin diktaattori Saddam Hussein tahtoi arabimaiden johtoon muun muassa valtaamalla Iranin öljykenttiä.
Irakin sota Vuonna 2006 alkoi toimia Irakin oma hallitus. Vuonna 2007 Yhdysvallat nimitti sovinnollisena tunnetun kenraali David Petraeuksen liittouman joukkojen komentajaksi muun muassa rauhoittamaan Bagdadia. YK:n toimivaltuuksia jatkettiin Irakissa vuonna 2007 ilman maan parlamentin suostumusta. Samana vuonna liittouma, Irakin joukot ja Irakin hallituksen puolelle kääntyneet kapinalliset kukistivat suuren osan vastarintaa muun muassa laajassa Anbarin maakunnassa, jonka pääkaupunki Ramadi oli käytännässä joutunut kapinallisten haltuun. Vuonna 2008 väkivalta oli vähentynyt selvästi, ja Irakin oma armeija toimi Yhdysvaltain joukkojen kanssa šiiojen puolisotilaallisia joukkoja vastaan muun muassa Basrassa. Šiiat voittivat vuoden 2010 vaalitkin, vaikka toinen šiiojen voittajapuolueista oli teoriassa ei-etninen ja ei-uskonnollinen.
Ydinaseriisunta Ydinsulkusopimusta ei kuitenkaan ole täysin poikkeuksetta noudatettu, sillä Irakin väitettiin havittelevan ydinasetta sopimuksen vastaisesti, ja IAEA:n tarkastukset eivät voineet Irakin toimien takia varmistaa väitteitä ennen Persianlahden sotaa. Sodan jälkeiset tarkistukset osoittivat, että Irakilla oli sotilaallinen ydinohjelma, joka purettiin IAEA:n valvonnassa 1990-luvulla. Ennen Irakin sotaa Yhdysvallat ja Iso-Britannia väittivät Irakin käynnistäneen ohjelman uudelleen, mutta tästä ei ole sodan jälkeen esitetty mitään todisteita. Nykyään Yhdysvaltain hallitus ei aja aktiivisesti väitettä, jonka mukaan Irakilla olisi ennen vuoden 2003 sotaa ollut ydinohjelma.
Irakin sota Kun suuret sotatoimet olivat vuonna 2003 loppuneet, Irak ajautui viikoiksi kaaokseen eivätkä Yhdysvaltain joukot pitkään aikaan kyenneet hillitsemään laajaa ryöstelyä. Osin muista islamilaisista maista tulleet sunnilaiset terroristit tekivät pommihyökkäyksiä ulkomaalaisten hallussa oleviin kohteisiin kuten lähetystöihin. Toukokuussa vuonna 2003 alkoi keski-Irakin ”sunnikolmiossa” tapahtua enenevissä määrin pienten yleensä entisten Irakin armeijan sotilaiden koostamien sissiryhmien tekemiä hyökkäyksiä Yhdysvaltain armeijan partioita vastaan. Myös Saddamin vankiloista vapauttamat rikolliset muun muassa ryöstelivät ja murhasivat.
Irakin–Iranin sota Irakin–Iranin sota johti Irakin armeijan muuttamiseen tehokkaaksi sotakoneeksi Iranin armeijaa vastaan, ei Yhdysvaltain asevoimia vastaan. Iranin armeijan taktiikka oli käydä rintamataisteluja, sillä Iranin joukot liikkuivat hitaasti jalan. Yhdysvaltain armeija toimi mekanisoidusti ja sillä oli tehokas ilmatuki. Irakin armeijalla oli vuonna 1991 runsaasti vanhanaikaisia, mutta halpoja panssarivaunuja. Vain pieni osa Irakin panssareista oli yhtä hyviä kuin Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan panssarivaunut.
Terrorisminvastainen sota Yhdysvaltain hallinto on katsonut myös Irakin sodan olevan osa terrorismin vastaista sotaa. Ennen sotaa pyrittiin Yhdysvaltain puolelta luomaan kuvaa siitä, että Irakin johtajilla olisi yhteyksiä islamilaisiin terroristeihin.
Israelin itsenäisyyssota Israelin itsenäisyyssota oli Israelin itsenäistymisen yhteydessä 1948–1949 käyty sota, jossa vastakkain olivat toisaalta Israelin armeija ja juutalaiset puolisotilaalliset joukot, toisaalta Egyptin, Syyrian, Jordanian, Libanonin ja Irakin joukot sekä arabien puolisotilaalliset joukot. Israel kutsuu sotaa "Israelin itsenäisyyssodaksi" (מלחמת העצמאות) tai vapaussodaksi (מלחמת השחרור). Arabimaissa kutsutaan sotaa katastrofiksi (al Nakba, النكبة), koska se johti Israelin syntyyn ja arabien joukkopakolaisuuteen Palestiinasta. Sodasta alkoi edelleen jatkuva jännitystila Israelin ja arabimaailman välillä.
Irakin–Iranin sota Irakin–Iranin sota käytiin 22. syyskuuta 1980 – 20. elokuuta 1988. Irakin johtaja Saddam Hussein aloitti sodan Irania vastaan, koska hän halusi vallata vallankumouksen heikentämältä Iranilta Khūzestānin öljykenttiä ja Shatt al-Arabin vesiväylän.
Irakin–Iranin sota Molemmilla sodan osapuolilla oli ulkomaisia tukijoita, jotka myivät sotilaille aseita. Kummassakaan maassa ei ollut merkittävää raskasta teollisuutta, joka olisi kyennyt tuottamaan esimerkiksi panssarivaunuja tai lentokoneita. Irak osti aseita sodan aikana muun muassa Neuvostoliitosta ja Ranskasta. Yhdysvallat alkoi sodan aikana tukea Irakia sen takia, että pelkäsi Iranin vaikutuksen leviämistä. Niin pelkäsivät Persianlahden öljynviejätkin, jotka vuodesta 1981 tukivat Irakia rahallisesti. Iran osti aseita lähinnä Kiinasta. Se kuitenkin osti yhteen aikaan aseita myös Yhdysvalloista, joka tuki enemmän Irania. Tämä aiheutti Iran-Contra-skandaalin. Yhdistynyt kuningaskunta tuki Irakia.
2000-luvun ensikymmen Toinen vuosikymmentä leimannut asia oli terrorismin vastainen sota, joka alkoi Al-Qaidan tekemien iskujen New Yorkiin 11. syyskuuta 2001 jälkeen. Yhdysvallat liittolaisineen aloittivat Afganistanin ja Irakin sodat.
Irakin–Iranin sota Vuonna 1988 Irakin armeija, jota oli nykyaikaistettu, oli voimistunut ja se kykeni valtaamaan takaisin Iranin Irakista anastamia alueita. Samalla Iranilla oli aseista huutava pula. Iranin oli vaikea saada aseita vuonna 1988, ja maalla oli pulaa varsinkin tykin ammuksista sekä kiinalaiset panssarit, ainoat joita sai, olivat huonoja. Irak hyökkäsi entistä laajemmin Iranin öljykohteita vastaan. Kansainvälisesti eristetty Iran pyrki nyt lähestymään Neuvostoliittoa. Irak siirtyi puolustussodasta hyökkäyssotaan kesällä vuonna 1988, jolloin sen joukot etenivät taas pitkälle Iraniin. Khomeinin oli nyt pakko taipua rauhaan, vaikka se tuntuikin hänestä myrkkymaljan juomiselta.
Iran taipui rauhaan, kun oli heikentynyt sodassa ja kansainvälisesti eristetty. Saddam oli ehdottanut rauhaa jo selvästi aikaisemmin. Maat lopettivat taistelunsa elokuussa 1988, jolloin alkoi tulitauko.
Irakin sota Suuret sotatoimet päättyivät jo vuonna 2003, mutta liittouman joukot jäivät maahan. Sota jatkui terrorismina ja sissisotana. Osin ulkomaiset, osin irakilaiset kiihkosunnit räjäyttivät muun muassa šiiojen moskeijoita, mikä aiheutti šiiojen kuolemanpartioiden tekemiä verisiä kostoja sunneja vastaan. Eri sunnien, kurdien ja šiiojen vastarintaryhmät toimivat omilla tahoillaan liittoumaa ja Irakin hallitusta vastaan sekä kahakoivat tilaisuuden tullen keskenäänkin. Maassa toimi myös poliittisia kapinaryhmiä. Liittouma ja myöhemmin mukana ollut Irakin armeija taas toimivat kaikkia vastarintaryhmiä vastaan. Irakin sotaa edeltänyt johtaja Saddam Hussein hirtettiin vuonna 2006. Irakin väkivalta rauhoittui hieman sovinnollisen kenraali David Petraeuksen tultua miehitysjoukkojen johtoon, mutta jatkui seuraavinakin vuosina.
Martti Ahtisaari Martti Ahtisaari on julkisesti suositellut Suomea hakemaan Nato-jäsenyyttä. Hän puolusti Yhdysvaltain toimia Irakin sotaa edeltäneessä kriisissä. Ahtisaari antoi Irakin sodan syttymisen jälkeen lausunnon: ”Tietäen, että noin miljoona ihmistä on tapettu Irakin hallinnon toimesta, minä en paljon niitä joukkotuhoaseita enää tarvitse.” Yhdysvallat oli perustellut sotaa Irakin joukkotuhoaseilla, joita ei kuitenkaan löytynyt. Historian professori Juha Sihvola katsoi, että Ahtisaari oli Irakin suhteen oikeassa siinä, ”että globaali oikeudenmukaisuus ja ihmisarvoinen elämä ovat tärkeämpiä kuin kansallinen suvereenisuus”. Hän kiitteli myös presidentin kosmopoliitista ja realistista asennetta, mutta piti kuitenkin Ahtisaaren johtopäätöksiä Irakin sodan moraalisuudesta ”ällistyttävinä”.
Irakin sota Irakin sota oli konflikti Irakissa, jossa kansainvälinen Yhdysvaltain ja Britannian johtama liittouma syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin hallinnon vuonna 2003.
Irakin vastarinta Yhdysvaltain hallinto puolusti Irakin sotaa sillä, että al-Qaida kouluttaa siellä taistelijoitaan. Tämä tieto on osoittautunut vääräksi, mutta Yhdysvaltain miehityksen myötä al-Qaidan väitetään toimivan aktiivisesti Irakissa. Abu Mus’ab al-Zarqawi ilmestyi julkisuuteen aluksi Al-Tawhid Wal-Jihad-sissiryhmän johdossa. Al-Tawhid Wal Jihad sai kuuluisuutta panttivankien mestausvideoilla, joista osa osoittautui kuitenkin väärennöksiksi. Al-Qaidan johtaja Osama bin Laden nimitti Zarqawin varamiehekseen lokakuussa 2004. Al-Zarqawi vannoi Internetissä julkaistuissa lausunnoissa uskollisuutta Osama bin Ladenille ja alkoi käyttää nimeä: Irakin al-Qaida.
1990-luku Yksi seuratuimmista sodista maailmalla oli 1990–1991 käyty Persianlahden sota, jossa Yhdysvallat liittolaisineen vapauttivat Irakin miehittämän Kuwaitin. Muualla Lähi-idässä sen sijaan alkoi rauhanprosessi. Pohjois-Jemen ja Etelä-Jemen yhdistyivät 1990.
Irakin–Iranin sodan tukijat Jotkut maat myivät aseita molemmille. Suurvallat eivät halunneet sekaantua sotaan. Yhdysvalloille oli edullista, että sen vihollinen Iran oli sidottu pitkälliseen sotaan, eikä Yhdysvallat myöskään ainakaan alussa luottanut Saddam Husseiniin. Yhdysvalloissa ei oikeastaan haluttu, että kumpikaan osapuoli voittaisi sotaa.. Sekä kiihkofundamentalistisen Iranin pyrkimys islamilaiselle vallankumoukselle että radikaalin Irakin pyrkimys arabimaailman johtoon uhkasivat öljyä tuottavia maltillisia arabimaita ja Israelia. Niinpä Israelilla ja Yhdysvalloilla ei ollut mitään syytä toivoa kummankaan voittoa.
Irakin–Iranin sota Iranilaiset aikoivat hyökätä syvälle Irakiin eristämään pääasiassa maan toiseksi suurin kaupunki Basra muusta Irakista ja Bagdad merestä. Niinpä Iran aloitti valtavan ihmisaaltohyökkäyksen sarjan 13. heinäkuuta 1982, jolloin alkoi operaatio Ramadan, johon osallistui 50 000 vakinaisen armeijan joukoista ja noin 50 000 vallankumouskaartilaista.
Tällöin vallankumouskaartin ja Iranin armeijan hyökkäys mursi Irakin puolustuslinjan, mutta melko lähelle Basraa edenneet iranilaiset olivat irakilaisten pihdeissä. Irak aloitti vastahyökkäyksen suurin tappioin. Samalla Irakin vahvasti mekanisoitu armeija kuitenkin tuotti iranilaisille valtavat määrät kuolleita ja haavoittuneita. Iranilaisten oli pakko vetäytyä ääriasemistaan takaisin. Iranilaiset eivät onnistuneet hyökkäyksessään muun muassa puutteellisen aseistuksen, joukkojen koulutuksen, taktiikan ja ilmatuen takia. Irakilla oli taistelukentällä muun muassa konekiväärein ja ohjuksin aseistettuja helikoptereita, jotka olivat tehokkaita Iranin jalkaväkeä ja panssareita vastaan.
Irakin–Iranin sota Sodan pitkittyminen johtui lähinnä Iranin johtajan Khomeinin halusta kostaa hyökkäys Saddamille. Iran vaati ehtona rauhalle Irakilta suuria sotakorvauksia ja Saddamin vallasta poistamista ja tuomitsemista sotasyyllisenä.
Ensimmäisen vuoden aikana olisi ollut hyvä mahdollisuus sodan loppumiselle, Iran valtasi takaisin kaikki kaupungit joita se oli menettänyt ja irakilaiset sotilaat Iranissa oltiin tapettu, vangittu ja osa oli karannut Irakiin, tässä vaiheessa YK tuli ja antoi ehdotuksen että muut arabimaat korvaisi Irakin puolesta Iranille ja auttaisivat rakentamaan Khūzestānin uusiksi, mutta Khomeini ei hyväksynyt tarjousta ja päätti hyökätä Irakiin ja kaataa Saddam vallasta, Khomeini luuli että Iran pystyisi helposti valtamaan Irakin kun se näki kuinka nopeasti Iran valloitti takaisin Khūzestānin. Näin ei kuitenkaan käynyt eikä Iran kaatanut Saddamia, Iranille tuli vain enemmän tappioita.
Pitkää sotaa piti yllä se, että molemmat osapuolet olivat sotilaallisesti tasavahvoja: Irakilla oli enemmän aseita, Iranilla sotilaita. Se että muut maat myivät aseita sotijamaihin, joissa ei ollut merkittävää raskasaseteollisuutta, pitkitti myös sotaa. Irak olisi halunnut rauhaa jo 1982, kun Saddam huomasi sodan kääntyneen tappiolliseksi. Khomeinin sotahalua lienee selittänyt eniten kiihkeä uskonnollisuus. Khomeinin mielestä sota teki vallankumouksesta täydellisen. Iranilaisten johtajien mukaan maa pyrki valtaamaan muun muassa pyhän kaupungin Kerbalan ja pyrkivän jopa Jerusalemiin asti. Iranin sotahalun syyksi on väitetty muun muassa sitä, että maan vallankumousjohtajat Khomeini ja Rafsanjani halusivat kiinnittää kansan huomion maan sisäisistä ongelmista ulkoiseen viholliseen, ettei kansa nousisi vallankumoushallitusta vastaan.
Irakin–Iranin sota Iran kiisti useaan otteeseen lapsisotilaiden käytön vastoin kansainvälisiä sopimuksia, mutta silminnäkijähavainnot, valokuvaajat ja Iranin omakin lehdistö kertoo toista, samoin Irakin vangiksi jääneet lapsisotilaat. Myös vuonna 1984 Punaisen ristin kokouksessa Iranin edustajat toisaalta kiistivät lapsisotilaat, toisaalta mainitsivat että lapsia on vaikea estää sotaan osallistumasta.
Tankkerisota Molemmat sodan osapuolet pyrkivät häiritsemään vastustajansa öljynvientiä ja asetuontia. Tankkerisota alkoi suppeahkona vuonna 1981 ja saavutti huippunsa 1984, jolloin varsinkin Irak alkoi hyökätä öljyä kuljettavia tankkereita vastaan. Iran vastasi samana vuonna omilla iskuillaan muun muassa sotaa käymättömien Kuwaitin ja Saudi-Arabian tankkereita vastaan. Molemmat maat hyökkäsivät myös toistensa muita kauppalaivoja vastaan.
Persianlahden sota Ilmaiskuilla oli erityisen tuhoisa vaikutus Irakin sähköverkkoon. Yksitoista Irakin kahdestakymmenestä päävoimalaitoksesta tuhoutui. Yhdysvaltain ulkoministeri James Baker oli varoittanut Genevessä Irakin varapääministeri Tariq Azizia, että Irak pommitetaan takaisin kivikauteen Tämä lähes pitkin paikkansa, kun sähköntuotannosta oli pommitusten jälkeen jäljellä 4 %. Ilmaiskuilla tuhottiin myös Irakin suurimmat padot, useimmat pumppuasemat ja monet jätevesipuhdistamot. Tällöin Irakista tuli sähkön, puhtaan veden ja viemäröinnin alalla yksi huonoiten varustetuista arabimaista, kun se oli ollut ennen sotaa kärkisijoilla.
Irakin sodan vastustus ja kritiikki Viihdemaailmassa muun muassa poplaulaja Madonna on ottanut sotaan kantaa albumillaan "American Life" vuonna 2003. Nimikappaleen musiikkivideolla hän heittää kranaatin George W. Bushin syliin. Toinen sotaan kantaa ottanut yhtye on Green Day. Yhtyeen vuonna 2004 ilmestynyt albumi "American Idiot" arvostelee avoimesti Yhdysvaltain hallinnon toimia Irakin sodassa, mutta myös yleisesti. Lukuisat muut artistit ja yhtyeet ovat ikään kuin salaa arvostelleet Irakin sotaa ja Yhdysvaltain toimintaa. Yhdysvaltalaisen metalliyhtye Slipknotin kappaleessa "Gematria" lauletaan ”"America is a killing name. It doesn’t feel or discriminate."” (suomeksi ”Amerikka on tapponimi. Se ei tunne eikä erottele.”) Suurinta kritiikkiä saa presidentti George W. Bush. Myös elokuvaohjaaja Michael Moore vastustaa Irakin sotaa. Aihetta käsittelee sodanvastainen elokuva "Fahrenheit 9/11", josta tuli suuri menestys.
Yhdysvaltain historia Obaman kaudella Yhdysvallat alkoi vähentää osallistumistaan Irakin sotaan, ja Yhdysvaltain joukot lähtivät maasta lopullisesti talvella 2012. Yhdysvallat on osallistunut vuodesta 2014 alkaen Isisin vastaiseen taisteluun Syyriassa ja Irakissa. Yhdysvallat normalisoi suhteensa Kuubaan joulukuussa 2014.
Jane Fonda 1960-luvun lopussa Fonda alkoi vaikuttaa poliittisissa liikkeissä. Hän vastusti kiivaasti Vietnamin sotaa ja tuki mustien kansalaisoikeustaistelua. Hän myös tuki intiaaneja ja Mustia panttereita. 1970-luvulla hänestä tuli feministi. Fonda on Irakin sodan ja presidentti George W. Bushin vastustaja ja kritisoija.
Irakin–Iranin sota Iran ei onnistunut tekemään merkittäviä aluevaltauksia suurhyökkäyksissään. Nämä suurhyökkäykset rasittivat silti maan taloutta ja pitivät Irakissa yllä pelkoa puolustuksen luhistumisesta. Shiiapapiston hallitsemassa Iranissa annettiin ymmärtää että sota oli pyhä ”marttyyrien sota”. Molemmat sodan osapuolet julistivat pitkään nopeaa voittoa. Yleensä molempien maiden uutistoimistot ilmoittivat vihollisten tappiot, mutteivät omia.
Persianlahden sota Irakin vanha liittolainen Neuvostoliitto teki sodassa tulitaukoesityksen ja saikin tappion kärsineen Irakin lupaamaan vetää joukkonsa Kuwaitista. Liittouma ei esitystä tässä vaiheessa enää hyväksynyt vaan sen tavoitteena oli tuhota Saddam Husseinin sotilaallinen mahti ja Al-Kuwaitiin mottiin jäämässä olevat Irakin vakinaisen armeijan joukot, kansalliskaartilaiset (Saddam Husseinin eliittijoukot) sekä palestiinalaismilitantit. Irakilaisten (Al-)Kuwaitissa ollut armeijakunta alkoikin vetäytyä takaisin Irakiin yhtenä valtavana autosaattueena ja muutamana pienempänä saattueena.
Aavikolla kulkeva saattue oli erityisen helppo maali täydellisen ilmaherruuden saavuttaneelle liittoumalle, ja saattuetta tulittaneet nimittivätkin tapausta "kalkkunan ampumiseksi" (; yhdysvaltalainen sanonta, joka kuvaa erityisen helppoa maalitaulua). Kriitikkojen mielestä kyseessä ei ollut varsinaisesti taistelu vaan yksipuolinen tuhoaminen. Oman traagisen sävynsä tuovat saattueessa todennäköisesti olleet kuwaitilaiset panttivangit, ihmiskilvet.
Irakin–Iranin sota Irakin–Iranin sodan yksi perimmäinen syy oli se, että maat riitelivät pitkään Shatt al-Arabin vesiväylän omistuksesta. Maat jakoivat sen kahtia vuoden 1975 sopimuksella. Iranissa tapahtui vuonna 1979 Iranin vallankumous, joka muutti maan šiialaisten uskonoppineiden johtamaksi islamilaiseksi tasavallaksi. Iranin johtaja ajatollah Khomeini halusi, että hänen mielestään sorretut šiialaiset nousisivat kapinaan arabimaissa. Khomeinin mielestä baath-puolueen johtama maallisesti hallittu Irak oli paha ja epäpyhä. Iran tukikin irakilaisten šiialaisten vastarintaliikettä, joka alkoi tehdä attentaatteja Irakin johtoa vastaan. Samoihin aikoihin Saddam Hussein kaappasi vallan Irakissa. Saddam pelkäsi šiiakapinaa tukevaa Khomeinia ja halusi syöstä tämän pois vallasta. Saddam halusi myös kumota heti tilaisuuden tullen Shatt al-Arabin vesiväylää koskevan sopimuksen, jota hän piti Irakia nöyryyttävänä, ja nousta lopulta koko arabimaailman johtoon. Saddamin ajatus siitä, että Iran oli vallankumouksen heikentämä, näytti todelta kevään 1980 pienissä rajataisteluissa. Hän halusi antaa Iranille opetuksen valtaamalla koko Shatt al Arabin ja Khūzestānin öljykenttiä. Saddam uskoi Khūzestānin arabien nousevan kapinaan Irania vastaan. Saddam ei kuitenkaan halunnut antaa armeijansa hyökätä Teheraniin asti, mutta uskoi sodan kaatavan Iranin hallituksen. Saddamin mielestä Iraniin kannatti hyökätä, kun maa oli islamilaisen vallankumouksen heikentämä; hän uskoi myös vallankumouksen tuhoutuvan ennen pitkää sisältäpäin. Lisäksi hän pyrki laajentamaan sotaa usuttamalla Iranin kansallisia vähemmistöjä nousemaan kapinaan Khomeinin hallintoa vastaan.
Irakin–Iranin sota Kun Irak hyökkäsi vuonna 1980, se menestyi hyvin, mutta kahden vuoden kuluessa Iran pääsi niskan päälle. Sota pitkittyi vuosia kestäneeksi asemasodaksi, joka rasitti molempien maiden taloutta. Iranin johtaja ajatollah Khomeini halusi kostaa sodan aloittamisen. Iranille oli tyypillistä jalkaväkeä käyttävä sodankäyntitapa, kun taas Irakilla puolestaan oli enemmän käytössään raskasta kalustoa. Voimasuhteet olivat suunnilleen tasapuoliset sotakoneistojen erilaisuudesta huolimatta. Iranille sota oli uskonnollinen marttyyrien sota.
Irakin–Iranin sota Iranin ja Irakin välit huononivat 1960-luvun lopussa baath-puolueen noustua valtaan Irakissa. 1970-luvulla sekä Irak ja Iran modernisoivat armeijaansa varustelukilvassa. Šaahin Iran osti aseita muun muassa Yhdysvalloista, Irak Neuvostoliitosta.
Irakin–Iranin sota Iran menestyi kuitenkin joissain hyökkäyksissään ja valtasi onnistuneesti Faon niemimaan vuoden 1986 alussa ja onnistui torjumaan Irakin vastahyökkäykset vuoteen 1988 asti.
Iyad Allawi Allawi oli ennen Irakin miehitystä vähän tunnettu henkilö kotimaassaan. Ennen Irakin sotaa Allawi työskenteli Yhdysvaltain CIA:n hyväksi Irakin Saddam Husseinin syrjäyttämiseksi. INAlla oli läheiset suhteet Yhdysvaltain ja Britannian tiedustelupalveluihin ja se ilmeisesti toimitti osan Irakin joukkotuhoaseita koskevista tiedustelutiedoista, joita George W. Bush käytti Irakin sodan oikeuttamiseen.
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen oli Irakissa vuonna 2003 Halukkaiden koalition tekemän hyökkäyksen tuloksena jatkunut konflikti. Erilaisia poliittisesti ja uskonnollisesti motivoituneita vastarinta- ja terroristiryhmiä toimi maassa liittoumaa ja Irakin hallitusta vastaan. Vastarintaryhmiin kuuluvat sissit taistelivat liittoumaa vastaan ja keskenäänkin. Pommi-iskut ja muut väkivallanteot olivat valtauksen jälkeen 2000-luvulla lähes päivittäisiä ja uhreista suurin osa oli yleensä siviilejä. Jotkut iskut vaativat jopa yli sata kuollutta kerrallaan. Eniten vastarintaliikkeen iskuja tehtiin sunnimuslimien asuttamilla alueilla Irakin keskiosissa.
Tankkerisota Irak oli joutunut selvästi alakynteen vuoteen 1984 mennessä maasotarintamalla. Vuonna 1984 Iran ja Irak olivat sopineet siitä, etteivät pommita toistensa kaupunkeja. Tällöin Hussein päätti hyökätä Iranin öljyteollisuutta ja öljykuljetuksia vastaan. Saddam pyrki provoisoimaan Iranin mukaan tankkerisotaan niin, että Iran provosoisi siinä lännen rajuilla toimillaan mukaan sotaan. Vuoden 1984 alkupuolella Irakin ohjus muun muassa osui Saudi-Arabian tankkeriin, joka kuljetti öljyä Iranista Ranskaan. Irakilla ei ollut omia tankkereita, vaan muun muassa Kuwaitin ja Saudi-Arabian tankkerit kuljettivat irakilaista öljyä. Niinpä Iran pyrki laajentamaan sotaa Persianlahdella ja iski 13. maaliskuuta Kuwaitin lipun alla purjehtivaan tankkeriin Bahrainin lähellä, sitten Iran iski saudiarabialaisen tankkerin kimppuun Saudi-Arabian aluevesillä 18. maaliskuuta 1984.
Irakin sodan vastustus ja kritiikki Sotaa vastustettiin Suomessa muun muassa järjestämällä suuri mielenosoitus (7 000–15 000 osallistujaa). YK:n silloisen pääsihteerin Kofi Annanin ja YK:n asetarkastusryhmää johtaneen Hans Blixin mukaan Irakin sota on laiton. Useiden kriitikoiden mukaan öljy ja yhdysvaltalaisjoukkojen siirtäminen pois Saudi-Arabiasta olivat Irakin sodan motiiveja. Suomen tasavallan presidentti Tarja Halonen on todennut sodasta: ”Oma käsitykseni on kuitenkin se, etteivät kansainvälisen oikeuden määräykset täyttyneet.”
Irakin sota Vuosina 1990–1991 käytiin Persianlahden sota, jossa Irak miehitti Kuwaitin vallatakseen maan öljykentät. Yhdistyneet kansakunnat (YK) julisti Irakille ankarat talouspakotteet ja valtuutti Yhdysvaltain vetämän liittouman ajamaan Irakin Kuwaitista. Liittouma voitti sodan, muttei miehittänyt Irakia.
Suomen islamilainen puolue Yhdistys pitää George W. Bushin Irakin sotaa islamin vastaisena sotana ja Irakin kansan riistämisenä sekä mm. Viroa ja Georgiaa sen liittolaisina. Yhdistys esittää myös, että Viron hallituksen osallistuminen "saatanallisen hallituksen miehitystoimiin Irakissa" on sodanjulistus "Islamia vastaan kaikkialla maailmassa.".
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen Äärišiiojen ja äärisunnien sisällisota alkoi äärisunnien tekemistä terrori-iskuista, jotka kohdistuivat šiiojen merkkinoille ja uskonnollisiin kokoontumisin. Kun äärisunnien terroristit räjäyttivät šiiojen temppelin 22. helmikuuta 2006 Samarrassa, pari vuotta kärsivällisinä olleet šiiat kostivat raivoisalla väkivallalla ja tavallisiin sunneihin kohdistetulla painostuksella ja karkoituksilla.
Irakin sota Silti kauppasaartoa jatkettiin muun muassa Irakin ihmisoikeusrikkomusten ja joukkotuhoaseohjelmien takia. Irak hävitti kuitenkin joukkotuhoaseensa itse suurimmaksi osaksi vuonna 1991 minkä maassa toimineet asetarkastajat vahvistivat. Mutta toisaalta Irak jätti itse asetehtaat pystyynja peitteli sitä. Yhdysvallat painosti Irakia muun muassa lentokiellolla tukeakseen Irakin sortamia kurdeja. Kauppasaarto oli tuhoisa Irakille ja aiheutti maassa melko pahaa elintarvikepulaa, josta lapset kärsivät eniten. Lopulta Irak sai myydä taas öljyä ”ruokaa öljystä” -ohjelman puitteissa. Irak ajoi asetarkastajat lopulta ulos maasta vuonna 1998. Vuonna 2001 tapahtui Yhdysvalloissa syyskuun 11. päivän iskut, joka loi uusien tuhoisan terrorihyökkäysten pelon Yhdysvaltoihin. Yhdysvallat alkoi myös pelätä itseensä joukkotuhoaseilla kohdistuvaa hyökkäystä ja piti Irakia yhä aktiivisena joukkotuhoaseiden kehittelijänä.
George W. Bush Bush vaati Afganistanin talibanhallintoa luovuttamaan bin Ladenin Yhdysvaltoihin ja sulkemaan terroristien koulutusleirit. Kun tähän ei suostuttu, Yhdysvaltojen johtama liittouma aloitti hyökkäyksen maahan 7. lokakuuta johtaen edelleen jatkuvaan Afganistanin sotaan. Vuonna 2002 Yhdysvallat alkoi epäillä Irakin hallitsijan Saddam Husseinin pitävän hallussaan joukkotuhoaseita ja omaavan yhteyksiä terroristijärjestöihin. Yhdysvallat hyökkäsi Irakiin maaliskuussa 2003. Saddam syrjäytettiin ja lopulta teloitettiin, mutta väitettyjä joukkotuhoaseita ei löytynyt. Lyhyeksi aiottu sota pitkittyi, sillä Saddamin syrjäyttäminen nosti pintaan useita ääri-islamilaisia ryhmiä.
Halabjan joukkomurha Mm. Rober Fisk kirjoitti kirjassaan, että suurin kaasuaseiden käyttö kohdistui iranilaisia vastaan. On ilmeistä, että oli sovittu, että Iranin vastainen sota lopetettaisiin kaasun käytöllä. Tästä syystä USA peitteli myös Halabjan tapausta, joka liittyi suoraan tuohon Irakin ja Iranin loppuhuipennukseen 1988. Joissain piireissä ajateltiin, että Iran voittaisi sodan lopulta ja siksi joukkotuhoaseiden käyttö nähtiin keinoksi pakottaa Iran lopettamaan sota. Jos USA oli antanut luvan käyttää kaasua iranilaisia vastaan (100 000 uhria), niin olisi ollut hiusten halkomista puuttua siihen, että Iranin puolelta tapahtunut operaatio Halabjassa tukahdutettiin kaasulla. Saksalaiset toimittajat olivat tietoisia Halabjan tapauksesta tuoreeltaan ja yrittivät nostaa sitä esiin. Tuo tapaus irroitettiin Iranin sotaan liittyvästä kontekstistaan vuonna 1990, kun Irak hyökkäsi Kuwaitiin. Halabjan tapaus otettiin esille ja sitä käytettiin propagandassa Irakilaisia vastaan. Sitä kautta Saddam Husseinin hallinosta haluttiin tehdä Hitlerin tapainen kansanmurha-hallinto. On myös muistettava, että koko 1980-luvun lopun turkkilaiset kävivät pommittamassa kurdeja Irakin puolella. Robert Fisk myös huomioi sen, että kurdien ei tarvinnut osallistua Iranin vastaiseen sotaan, vaikka he olivat muodollissti irakilaisia.
Mukhabarat Mukhabarat () oli Irakin tiedustelupalvelu Irakin sotaan saakka. Termi tarkoittaa arabiaksi yleensäkin tiedustelua.
Irakin–Iranin sota Iranilaiset saivat haltuunsa suurin tappioin Khorramshahrin satamakaupungin toukokuussa vuonna 1982. Keväällä ja kesällä 1982, iranilaiset ajoivat irakilaiset melkein kokonaan pois maaperältään. Vuonna 1982 Khomeini päätti hyökätä kostoksi Irakin maaperälle, vaikka monet maltillisemmat hallituksen jäsenet vastustivatkin sotaa.
Irakin työväen kommunistinen puolue Irakin työväen kommunistisen puolueen Suomen osasto perustettiin 1990-luvun loppupuolella. Se on yksi lukuisista puolueen ulkomaisista järjestöistä. Suomen osasto on osallistunut mm. Irakin sotaa vastustaneisiin mielenosoituksiin Pysäyttäkää sota -verkoston mukana. Se on julkaissut lehteä "Irak – Totuuden ääni" vuodesta 2006 sekä suomentanut Mansoor Hekmatin kirjoituksia. Osaston puheenjohtaja on Mustafa Bahir. Bahir oli kunnallisvaaleissa 2004 SKP:n ehdokkaana Helsingissä. Osasto tekee yhteistyötä Iranin työväen kommunistisen puolueen – Hekmatistinen Suomen osaston kanssa.
Irakin turkmeenit Irakin turkmeenit asuvat lähes yksinomaan Irakin pohjoisosissa kaupungeissa ja kylissä kaaren muotoisella alueella, joka ulottuu Tal Afarista Mosuliin, Arbiliin, Altun Kopruun, Kirkukiin, Tuz Khurmatuun, Kifriin ja Khaniqiniin. Ennen Irakin sotaa vuonna 2003 Irakin turkmeeneja oli eri arvioiden mukaan 600 000–2 miljoonaa. Pienemmät arviot ovat peräisin ulkopuolisista lähteistä ja suuremmat turkmeenien omista lähteistä.
Irakin sota Britanniassa oli voimakas Irakin sodan vastainen oppositio ennen sotaa. Samaan aikaan kun Yhdysvallat miehitti Irakia, sissisota ja terroristien pommit surmasivat siellä ihmisiä. Erään sotilaslehden mielipidekyselyn mukaan maaliskuussa 2005 taistelujoukoille jatkuvasti hyvin vaarallista sotaa vastusti 60 % Irakissa olevista Yhdysvaltain armeijan sotilaista. Vaikka irakilaiset olivatkin hyvillään siitä, että maata aiemmin hallinnut Saddam oli poissa, yleensä he muistivat kysyttäessä sanoa, että Saddamin aikana oli paljon turvallisempaa.
Britannian–Irakin sota Brittien näkökulmasta tilanne oli hyvin uhkaava. Persianlahden öljyn pelättiin joutuvan saksalaisten hallintaan, minkä lisäksi Irakin uusi tilanne uhkasi brittien strategista asemaa Egyptissä, mukaan lukien elintärkeän Suezin kanavan hallintaa. Huhtikuun lopulla britit vastasivat al-Kailanin toimenpiteisiin lähettämällä Irakiin lisäjoukkoja, joiden tarkoitus oli varmistaa Basran satamakaupungin pysyminen heidän hallussaan. 1. toukokuuta Irakin armeija hyökkäsi Habbaniyassa sijaitsevaan Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien tukikohtaan. Seurauksena oli laajamittaisia taisteluita Irakin armeijan ja brittiläis-intialaisten Iraq Force -joukkojen välillä. Al-Kailani sai hieman tukea Saksan ja Italian ilmavoimilta, mutta kuukauden kestänyt sota päättyi brittien voittoon.
Persianlahden sota Eteläosien kapinalliset valtasivat monia kaupunkeja ja melkein saivat Basran. Saddamin armeija toimi tällä kertaa tehokkaasti huonosti aseistettuja kapinallisia vastaan ja surmasi kymmeniä tuhansia kapinallisia. Kapinat olivat ohi seitsemässä viikossa. Yhdysvallat ei auttanut suoralla sotilaallisella väliintulolla Irakin šiia- ja kurdikapinallisia, mutta loi asevoimiensa suojaaman kurdien turva-alueen maan pohjoisosaan. Yhdysvallat pelkäsi kapinallisten pirstovan Irakin osiin, mikä aiheuttaisi pitkään jatkuvaa poliittista epävakautta alueelle. Ajateltiin mahdollisen invaasion tuloksena Saddamin kaaduttua Irakin hajoavan siten, että Kurdistanista olisi tullut oma valtionsa, ja maan eteläosien šiiat liittyneet Iraniin tai vastaavaa. Keskusteluun siitä, valtaisiko liittouma Irakin, kenraali Schwarzkopf sanoi: "minä en aio muuttaa mitään". Saddamin hallinnon kukistaminen sai odottaa vuoteen 2003 ja Irakin sotaan, mitä monet tarkkailijat silloin arvostelivat väkivaltaa lisäävänä.