mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Birger-jaarli Birger Magnusson kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun (joista käytetään myös nimitystä Folkunga-suku). Hän meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan siskon Ingeborgin kanssa vuonna 1237. Eerikin kuoltua vuonna 1250 ilman perillistä Birgerin vanhin poika Valdemar valittiin kuninkaaksi. Koska Valdemar oli tässä vaiheessa vielä lapsi, Birger hallitsi maata hänen nimissään kuolemaansa asti. Birgerillä ja Ingeborgilla oli lisäksi yhdessä seitsemän muuta lasta, mm. Maunu Ladonlukko ja Pentti (Bengt), josta tuli ensimmäinen Suomen herttua.
Blanka Namurilainen Seuraavat käänteet olivat yllättävät. Maunu perui lupauksensa antaa Helsingborg Valdemarille ja Valdemar ryhtyi sotaan Holsteinin kreivejä ja herttua Albrektia vastaan. Albrekt liittoutui lähes heti Maunun kanssa. Myöhäissyksyllä 1359 tehtiin Tanskan ja Ruotsin välille sopimus rauhasta, mutta se osoittautui lyhytikäiseksi. Valdemar nujersi Holsteinin kreivit ja kesällä 1360 Tanska suuntasi yllätyshyökkäyksensä Skåneen aikeenaan Tanskalle kuuluneiden alueiden palauttaminen.
Maunu Eerikinpoika Maunun isä oli herttua Eerik Maununpoika (kuningas Maunu Ladonlukon toinen poika), joka Eerikin kronikan mukaan kuoli nälkään Nyköpingin linnassa jonne hänen veljensä Birger Maununpoika oli vanginnut hänet. Maunu valittiin Ruotsin kuninkaaksi vain kolmivuotiaana ja julistettiin hallitsijaksi Moran käräjäkivillä sen jälkeen kun kuningas Birger oli karkotettu maanpakoon. Aiemmin vuonna 1319 Maunun äidinisä Norjan kuningas oli kuollut ja Maunu oli jo Norjan kuningas hänen perillisenään. Maunun puolesta sijaishallitsijana Ruotsissa toimi hänen isänäitinsä kuningatar Helvig ja Norjassa sekä isävainajan herttuakunnissa äiti Ingeborg Norjalainen. Ingeborg meni ongelmalliseen toiseen avioliittoon pienaatelisen Knut Porsen (josta avioliiton kautta tuli Hallannin herttua) kanssa ja Ruotsin suurmiehet eivät lähinnä siksi kelpuuttaneet Ingeborgia mukaan hoitamaan Ruotsin asioita. Ruotsissa johtavana virkamiehenä oli ensin drotsi Knut Jonsson ja sitten Matts Kettilmundsson, Norjassa taasen Erling Vidkunsson.
Juhana Sverkerinpoika Sverkerin suvun sivuhaarasta polveutui äitinsä Ingrid Ylvan kautta folkungisukuinen jaarli Birger Maununpoika, joka meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan sisaren Ingeborgin kanssa, kohosi alaikäisen poikansa puolesta valtakunnan sijaishallitsijaksi, ja jonka pojat Valdemar ja Maunu perivät Ruotsin kruunun, kun Eerikin suvussa ei ollut miespuolisia perijöitä.
Ristiretket vendejä vastaan Saksin mahtava herttua Henrik ei ollut sekaantunut sotaan vendejä vastaan. Nyt hän kuitenkin näki, että Valdemarin valta oli kasvamassa, joten hän päätti solmia liiton Valdemarin kanssa ja lähteä yhdessä sotaan vendejä vastaan. Valdemarille tämä sopi hyvin. Henrik ja Valdemar päättivät hyökätä sakseja lähimpänä olleita obotriitteja vastaan vuonna 1160. Henrikin joukot tunkeutuivat obotriittien maille, mutta vendit aloittivat heti sissisodan ja väijytykset. Obotriittien kuningas Nyklot kaatui yllättäen yhdessä väijytyksessä. Valdemar ja Absalon purjehtivat samalla Warnowjokea pitkin, mutta joki oli niin matala, etteivät he päässeet etenemään. Pian he saivat kuulla, että vendit olivat liittoutuneet heitä vastaan ja lähettäneet laivastonsa heidän peräänsä. Valdemar määräsi siksi laivaston purjehtimaan avomerelle, mutta vendejä ei näkynyt missään. Valdemar epäili vendien piileskelevän jossain lähistöllä, mistä he voisivat yllättäen hyökätä tanskalaisten kimppuun, ja yritti houkutella vendit avomerelle ovelan juonen avulla. Tanskalaisten kurittomuus kuitenkin kostautui, ja vendit pääsivät pakenemaan.
Ruotsin sotahistoria keskiajalla Birger-jaarlin kuoleman jälkeen Valdemarin veli, herttua Maunu, nousi kapinaan. Valdemaria pidettiin heikkona hallitsijana. Maunu värväsi armeijan Tanskan kuninkaan rahallisella avustuksella ja marssi veljeään vastaan. Valdemar kärsi tappion vuonna 1275 käydyssä Hovan taistelussa. Maunun ja Tanskan kuninkaan Eerik Klippingin veljeily johti kuitenkin pian sotaan kun Maunu ei suostunut maksamaan tanskalaisille velkojaan. Kärsittyään tappion tanskalaiset suostuivat kuitenkin rauhaan.
Eerik Maununpoika (herttua) Eerik Maununpojan puoliso oli Ingeborg Norjalainen. Heidän poikansa oli myöhemmin sekä Norjan että Ruotsin kuninkaaksi kohonnut Maunu Eerikinpoika. Eerikin toinen lapsi Eufemia Eerikintytär oli kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen äiti.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika jatkoi monia suuria kirkollisia rakennushankkeita Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla, jotka Maunu Tavast oli aloittanut Turun hiippakunnassa. Piispa Olavi Maununpoika ei osallistunut aktiivisesti valtakunnanpolitiikkaan, mutta kannatti Ruotsin kuningas Kaarle Knuutinpoika Bondea taistelussa Tanskan kuningasta Kristian I Oldenburgilaista vastaan. Olavi Maununpoika kuitenkin tunnusti 1457 Kristian Oldenburgilaisen Ruotsin kuninkaaksi, kun tämä oli saanut Ruotsin valtaansa.
Lyder van Kyren Van Kyren kuului Holsteinin ritaristoon, jonka jäseniä siirtyi Ruotsiin. Hän oli mukana Ruotsin herttuoiden tekemissä liittosopimuksissa, ja herttuat sijoittivat hänet viimeistään ennen juhannusta 1315 Turun linnan päälliköksi hoitamaan läntisen Suomen puolustusta ja hallintoa. Syyskuusta 1315 lähtien hän toimi Suomen herttuan Valdemar Maununpojan nimissä. Van Kyrenin aikana aloitettiin Turun linnan toinen rakennusvaihe, jolloin siitä tehtiin ruhtinaanlinnan vaatimukset täyttävä suljettu asuntolinna. Van Kyren tunnettiin laajasti, ja hän solmi suhteita muun muassa kaupunkiin tulleisiin saksalaisiin kauppiaisiin. Novgorodissa Turkua, Suomen ruhtinaan kaupunkia, kutsuttiin hänen mukaansa nimellä "Lyderev". Vuonna 1318 venäläisten onnistui kuitenkin linnasta huolimatta päästä tuhoamaan kaupunkia ja Turun tuomiokirkkoa. Van Kyren säilytti asemansa herttua Valdemarin kuoltuakin. Vuonna 1320 hän sai tehtäväksi neuvotella venäläisten kanssa Viipurin asemasta. Seuraavana kesänä hän puolestaan toimi herttuatar Ingeborg Norjalaisen neuvoksena. Vielä vuoden lopulla 1322 hänet mainitaan Varsinais-Suomen yhteydessä.
Ristiretket vendejä vastaan Tanskan kuningas Valdemar I ja Saksin herttua Henrik Leijona jatkoivat vendialueiden valtausta. Vendejä vastaan käytyjen sotien aikana Tanskasta tuli lyhyeksi aikaa Itämeren alueen suurvalta. Kuningas Valdemar ja piispa Absalon kukistivat Arkonan kaupungin Rügenin saarella vuonna 1169. 1200-luvun alkuun mennessä vendien ruhtinaat olivat omaksuneet kristinuskon, ja esimerkiksi Mecklenburgin ja Pommerin hallitsijoista tuli aikanaan merkittäviä kristittyjä ruhtinaita.
Lyndanisen taistelu Kun 1215 alkaneet sotatoimet virolaisia vastaan olivat kääntyneet tappiollisiksi, piispa Albert von Buxhövden ja Teoderik lähtivät vuonna 1218 Slesvigiin tapaamaan Tanskan kuningas Valdemar II Sejriä. Tapaamisen yksityiskohdat eivät ole tiedossa, mutta Henrikin Liivinmaan kronikan mukaan Albert pyysi nöyrästi Valdemaria tulemaan laivastollaan virolaisia ja heidän kanssaan liittoutuneita venäläisiä vastaan. Tanska olikin jo tehnyt alueelle sotaretkiä vuosina 1196, 1197 ja 1206. Lisäksi paavi oli vuodenvaihteessa 1215–1216 määritellyt ristiretket Liivinmaalle saman arvoisiksi kuin varsinaiselle Pyhälle maalle tehdyt. Valdemar suhtautuikin avunpyyntöön suopeasti. Paavi antoi vielä Valdemarille oikeuden liittää kaikki pakanoilta valtaamansa alueet Tanskan kirkon hallintaan.
Eerik Maununpoika (kuningas) Seurasi Eerikin kapina vuosina 1356-1357. Häntä tuki lukuisia Maunun vanhoja vastustajia, tyytymättömiä skånelaisia ja muutoin kelkkansa kääntäneitä, joista vaikutusvaltaisin oli Maunun vanha liittolainen ja lanko, herttua Albrekt Mecklenburgilainen. Eerikiä tukivat myös Lundin arkkipiispa Jacob Nielsen sekä viisi Ruotsin piispaa kuudesta.
Eerik Maununpoika (kuningas) Vuoden 1359 tammikuun aikana Maunu, Blanche ja kuningas Haakon menivät Kööpenhaminaan, jossa vahvistettiin "kolmen kuninkaan allianssi", kihlattiin Valdemarin nuorin tytär, seitsenvuotias Margareeta, Haakonille ja vaihdettiin kalliita lahjoja. Neuvottelut Eerikin kanssa jatkuivat koko kevään tuloksetta, kunnes tilanne ratkesi yllättävällä tavalla: Eerik kuoli äkillisesti, mahdollisesti ruttoon, jota oli jälleen liikkeellä. Hieman sen jälkeen kuoli myös hänen viimeisillään raskaana ollut vaimonsa, eikä lasta pelastanut tehty keisarinleikkauskaan. Kuolinvuoteellaan Eerik syytti äitiään myrkyttämisestä.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika (, , k. 1460) toimi Suomen piispana vuosina 1450–1460. Hän syntyi noin vuonna 1405 todennäköisesti Piikkiön Rungossa ja kuoli 24. helmikuuta 1460 Turussa.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoikaa pidetään oppineimpana Suomen keskiaikaisista piispoista. Paavali Juusten kuvaa häntä seuraavin sanoin: ""omni facultate doctissimus et agendis prundentissimus"", "erittäin oppinut kaikissa tieteissä ja erittäin harkitsevainen käytännön toimissa".
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika palasi maisterin arvon saatuaan Suomeen vuonna 1428 ja sai Kirkkonummen kirkkoherran viran, jolloin hänestä lienee tullut myös Turun tuomiokapitulin jäsen. Hän palasi Pariisiin vuonna 1433 jatkamaan opintojaan vuoteen 1437 saakka.
Valdemar Suomen almanakassa Valdemarin nimipäivä oli 2. kesäkuuta vuosina 1742–1749. Nykyään se on 18. huhtikuuta, kuten se oli jo vuosina 1795–1796 sekä myöhemmin vuosina 1908–1928. Vuonna 1929 se korvattiin suomenkielisessä almanakassa lyhentymämuodolla Valto, mutta vuodesta 1984 lähtien samalla päivällä ovat olleet sekä nimet Valto että Valdemar. Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Valdemar on Suomessa annettu 19 360 ja Waldemar 2024 miehelle sekä kumpikin myös alle kymmenelle naiselle.
Pentti Algotinpoika Pentin vaiheista ei ole kovin tarkkaa tietoa. Hän oli isoäitinsä puolelta Sverkerin sukua (kts. eräät esi-isät ja polveutuminen - myös Räävelinmaan herttuoista). Hän oli Maunun mukana Venäjän sotaretkellä 1350, lyötiin ritariksi 1351 ja nimitettiin maan valtaneuvostoon 1352. Suomen herttuaksi hän tuli ilmeisesti 1353, sen lisäksi että hänet oli Maunu tunnustanut Hallandin herttuaksi pari vuotta aiemmin. Suomen herttuan arvonimeä ei ollut kukaan saanut sitten herttua Valdemarin aikojen eli useaan kymmeneen vuoteen. Pentin tukemana kuningas Maunu Eerikinpoika ryhtyi toimiin rälssimiesten anastaman ja kirkon omistaman maaomaisuuden palauttamiseksi valtiolle. Kun kuningas syrjäytettiin 1356, Pentti joutui pakenemaan maasta. Pentin palattua takaisin Skåneen 1360 henkilökohtaiset vihamiehet surmasivat hänet.
Olavi Maununpoika Opintojensa aikana Olavi Maununpoika eteni virkauralla kotimaassa, vaikka hän oleskeli Pariisissa vuosina 1433–1438. Hänet valittiin 1436 ensin Turun tuomiokapitulin arkkiteiniksi ja sitten tuomiorovastiksi. Olavi ryhtyi hoitamaan tuomiorovastin virkaa palattuaan Suomeen 1438 ja toimi samalla piispa Maunu Tavastin luottomiehenä. Hän kävi useita kertoja piispan lähettiläänä ulkomailla. Tällöin Turun hiippakunta solmi suhteet Rooman paaviin.
Haakon V Maununpoika Haakon V Maununpoika (Haakon Pitkäsääri, 1270–1319) oli Norjan kuningas 1299–1319. Haakon oli Maunu Lainparantajan nuorempi poika, ja häntä pidetään Kaunotukan huoneen viimeisenä kuninkaana. Haakon seurasi vanhempaa veljeään Eerik Maununpoikaa valtaistuimelle tämän kuoltua ilman miespuolista perillistä.
Eerik Maununpoika Eerik Maununpoika oli seuraavien henkilöiden nimi:
Ruotsin sotahistoria keskiajalla Ruotsalaiset jatkoivat valtapiirinsä laajentamista 1300-luvulla. Vuonna 1300 Torkkelin Knuutinpojan johtamat joukot hyökkäsivät Nevajoen suistolle ja perustivat Landskronan linnan. Laatokan ympäristön kaupungit reagoivat nopeasti koska ruotsalaisten linna olisi estänyt heidän kauppayhteytensä Itämerelle. Novgorodista tullut armeija valtasi ja tuhosi linnoituksen vuonna 1301. Vuodesta 1304 eteenpäin Ruotsi oli hyvin passiivinen Novgorodia kohtaan. Kuningas Birger Maununpoika joutui kamppailemaan veljiään Valdemaria ja Eerikkiä vastaan maan hallinnasta. Novgorodilaiset käyttivät tilannetta hyväkseen vuonna 1311 hyökkäämällä Hämeeseen. Vuoteen 1312 mennessä Birger oli saanut veljensä taltutettua ja alkoi suunnitella sotaa Novgorodia vastaan. Ruotsalaiset joukot polttivat muun muassa Laatokankaupungin. Vuonna 1318 novgorodilaiset puolestaan hyökkäsivät Turkuun ja polttivat Kuusiston piispanlinna.
Olavi Maununpoika Turun tuomiokapituli valitsi Olavi Maununpojan piispaksi vuonna 1449. Maunu Tavast oli päättänyt anoa eroa paavilta, sillä ehdolla, että Olavi Maununpoika valittaisiin hänen seuraajakseen. Olavi Maununpoika matkusti Roomaan anomus mukanaan. Vuonna 1450 paavi Nikolaus V hyväksyi anomuksen ja nimitti Olavi Maununpojan Turun piispaksi.
Haakon VI Maununpoika Haakon VI Maununpoika oli vuosina 1340–1380 Norjan kuningas ja vuosina 1362–1364 myös Ruotsin kuningas isänsä Maunu IV Eerikinpojan kanssahallitsijana. Ruotsin kuninkaana hänen nimensä oli Haakon II Maununpoika. Haakonin kuninkaanvaalissa 15. helmikuuta 1362 suomalaisten edustajat olivat ensi kertaa mukana valitsemassa Ruotsin kuningasta.
Caroline (Berryn herttuatar) Caroline nai vuonna 1816 Berryn herttuan, joka oli Ranskan tulevan kuninkaan Kaarle X:n nuorempi poika. Berryn herttua kuoli salamurhan uhrina helmikuussa 1820, jolloin Bourbonin hallitsijasuvun sammuminen vaikutti uhkaavan, mutta rojalistien iloksi herttuatar Caroline olikin raskaana ja synnytti syyskuussa 1820 ”ihmelapseksi” kutsutun pojan, Bordeaux’n herttua Henrin (1820–1884, tunnettiin myöhemmin Chambordin kreivinä). Carolinella ja Charles Ferdinandilla oli lisäksi yksi tytär, Louise Marie Thérèse (1819–1864), joka meni myöhemmin naimisiin Parman herttua Kaarle III:n kanssa.
Eerik II Maununpoika Koska Eerikillä ei kuollessaan ollut poikaa, hänen seuraajakseen tuli hänen veljensä Haakon V Maununpoika.
Blanka Namurilainen Syksyllä 1358 tilanne koveni: oltiin avoimesti kahdessa vastakkaisessa liittoutumassa: Eerik, herttua Albrekt Mecklenburgilainen ja rahalla ostetut Holsteinin kreivit Henrik, Claus ja Adolf, ja toisaalla Maunu ja Blanche, Norjan Haakon, Tanskan Valdemar Atterdag sekä Lundin arkkipiispa Jacob, joka oli taas vaihtanut puolta. Maunun haltuunsa saaman Helsingborgin linnan luona joukot olivat vastakkain. Kuningatar Blanchen asema oli vaikea, mutta hän pysyi koko ajan lojaalina miehelleen.
Juho Maununpoika Joutselän jälkeen Juho Maununpoika toimi Viipurin linnoitustöiden johtajana ja kaupungin hallinnollisena päämiehenä.
Hertut (suku) Hertut ("Cisticola") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen nimistössä on 46 herttua. Hertut luokitellaan usein kerttujen heimoon. Luokitteluerojen takia eri lähteissä voi olla eri määrä herttuja.
Maunu Paljassääri Maunua seurasivat valtaistuimella hänen kolme poikaansa: Olavi Maununpoika, Östen Maununpoika ja Sigurd I Jerusaleminkävijä.
Olavi Maununpoika Piispa Olavi Maununpoika haudattiin Turun tuomiokirkon Pyhän Ruumiin kappeliin (nykyinen Tavastin kuori).
Valdemar I Valdemar asui nuorena Asser Rigin luona. Asserin pojista Absalonista ja Esbern Snaresta tuli myöhemmin Valdemarin läheisimpiä ystäviä ja poliittisia liittolaisia. Valdemarin ollessa 16-vuotias kuningas Eerik III Lam luopui kruunusta. Syttyi sisällissota Eerik II Emunen pojan Sven Grathen, Niilo Sveninpojan lapsenlapsen Knuut Maununpojan ja Valdemarin välillä. Valdemar hallitsi tuolloin Jyllantia. Sisällissota jatkui vuoteen 1157, jolloin Sven murhasi Knuutin. Valdemar kukisti tämän jälkeen Svenin Grathe Heden taistelussa. Tämän jälkeen Valdemar oli Tanskan kiistaton hallitsija.
Olavi Maununpoika Birgitta ja Elin Ervastintyttäret olivat Olavi Maununpojan nuorempia sisarpuolia. Vanhan otaksuman mukaan Olavi Maununpoika oli läheistä sukua edeltäjälleen piispa Maunu Tavastille, joka avusti hänen opintojaan Pariisissa. Kronikan mukaan Olavi Maununpoika oli tämän nuorempi sukulainen. Olavi olisi tämän mukaan ollut Maunu Tavastin oma poika. Olavi ei kuitenkaan voinut olla Maunu Tavastin avioton lapsi, koska aviottoman syntyperän salaaminen ei olisi onnistunut 1400-luvulla. Maunu Tavast olisi kuitenkin voinut olla aviossa ennen pappisvihkimystään, mutta tälle väitteelle ei löydy riittäviä perusteita.
Brandenburgin markkreivikunta Voitettuaan Habsburgit Wittelsbachin sukuun kuulunut keisari Ludvig IV, Henrik II:n setä, luovutti vuonna 1323 Branden­burgin vanhimmalle pojalleen, Baijerin herttua Ludvig IV:lle (Branden­burgin vaali­ruhtinaana Ludvig I). Koska provosti Nikolaus von Bernau vuonna 1325 murhattiin, Branden­burgia rangaistiin paavillisella interdiktillä. Vuodesta 1328 lähtien Ludvig oli sodassa Pommeria vastaan, jota hän vaati läänitykseksi, ja sota päättyi vasta vuonna 1333. Branden­burgin koti­mainen aatelisto ei hyväksynyt markkreivi Ludvigin hallintoa. Keisari Ludvig IV:n kuoltua vuonna 1347 ilmaantui Vale-Valdemar, joka väitti olevansa vuosia aiemmin kuollut markkreivi Valdemar. Uusi keisari Kaarle IV tunnusti 2. lokakuuta 1348 tämän vallantavoittelijan Brandenburgin vaali­ruhtinaaksi, mutta hänet tuomittiin huijarina sen jälkeen, kun Wittelsbach- ja Luxemburg-suvut olivat tehneet keskenään rauhansopimuksen Eltvillessä. Vuonna 1351 Ludvig luovutti markkreivikunnan nuoremmille velipuolilleen Ludvig II:lle (Ludvig Roomalaiselle) ja Otto V:lle vastikkeeksi siitä, että itse pääsi Ylä-Baijerin yksin­valtiaaksi.
Valdemar Henriksson Valdemar Henriksson (18. heinäkuuta 1884 Pietari – 17. helmikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen soudun olympiaedustaja. Hän kilpaili Tukholman olympialaisissa 1912 perämiehenä ulkohankanelosessa, jossa Suomen joukkue karsiutui toisella kierroksella. Vuonna 1913 hän voitti Pohjoismaiden-mestaruuden. Hän edusti Helsingin Soutuklubia.
Valdemar Birgerinpoika Valdemar ja Sofia pakenivat Norjaan ja Maunusta tuli kuningas. Vuonna 1277 Valdemar sai Götanmaan palkaksi siitä, että luopuisi vaatimuksestaan Ruotsin kruunuun. Valdemar joutui maanpakoon Tanskaan sen jälkeen, kun hän otti osaa kapinaan, joka melkein syrjäytti Maunun. Vuonna 1288 Maunu vangitsi Valdemarin Nyköpingshusin linnaan, jossa hän kuoli vuonna 1302.
Östen Maununpoika Östen Maununpoika (norjaksi "Øystein I Magnusson", n. 1088–1123) oli Norjan kuningas 1103–1123. Hänestä tuli kuningas yhdessä veljiensä Olavin ja Sigurdin kanssa heidän isänsä Maunu Paljassäären kuoltua vuonna 1103.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika hoiti kansakuntansa edustajana Pariisin yliopiston rehtorin virkaa joulukuusta 1435 maaliskuuhun 1436. Olavi valittiin myös useita kertoja kansakuntansa edustajaksi yliopiston lähetystöön ja Baselin kirkolliskokoukseen 1437.
Valdemar Sammalisto Valdemar Sammalisto (3. tammikuuta 1889 – 17. huhtikuuta 1918) oli tamperelainen maalari ja punakaartin päällikkö Suomen sisällissodassa. Hän osallistui komppanianpäällikkönä Suinulan retkeen, jossa keskeytti väliintulollaan valkoisten vankien joukkomurhan. Tämän jälkeen hän johti punaisten hyökkäyksiä Vilppulan rintamalla. Hänet teloitettiin välittömästi Tampereen taistelun jälkeen.
Ristiretket vendejä vastaan Henrikin tappion myötä vendit menettivät ainoan mahdollisen suojelijansa tanskalaisia vastaan. Valdemarin poikien Knuut VI:n (kuninkaana 1182–1202) ja Valdemar II:n (kuninkaana 1202–1241) aikana Tanskan valta kasvoi entisestään. Henrikin herttuakunta jaettiin pienempiin osiin, eivätkä uudet hallitsijat pystyneet estämään Tanskan vallan laajentumista. Keisari piti Tanskan laajentumista vaarallisena ja yllytti Pommerin herttuaa Bogislavia sotaan Tanskaa vastaan. Tanskalaiset kukistivat liutizien ja pommerilaisten laivaston Greifswalder Boddenin meritaistelussa 19. toukokuuta 1184. Seuraavana vuonna tanskalaiset alkoivat piirittää Kamienin kaupunkia. Paikalliset papit (Kamien oli ollut kristitty jo vuosikymmeniä) yrittivät neuvotella tanskalaisten kanssa. Lopulta herttua Bogislav suostui rauhaan, jonka mukaan hän sai pitää Pommerin läänityksenä Tanskan kruunulta. Tämän jälkeen Tanskan kuningas oli kiistatta vendien hallitsija. Tulevina vuosina myös lännempänä, obotriittien ja vagrien mailla asuvat saksalaiset ja vendit tunnustivat Tanskan kuninkaan hallitsijakseen. Knuut Valdemarinpoika alkoi nyt kutsua itseään "tanskalaisten ja vendien kuninkaaksi".
Valdemar Birgerinpoika Valdemar Birgerinpoika (1240–26. joulukuuta 1302) oli Ruotsin kuningas 1250–1275. Hänen isänsä oli Birger-jaarli, jolla oli todellinen valta Valdemarin vielä ollessa alaikäinen. Valdemar oli naimisissa tanskalaisen prinsessa Sofian kanssa.
Ristiretket vendejä vastaan Kun Valdemar nousi Tanskan kuninkaaksi, hän kutsui maan suurmiehet koolle päättämään sodasta vendejä vastaan. Valdemarin suunnitelma ei kuitenkaan saanut kannatusta, koska sotaretkeä pidettiin liian vaarallisena ja Valdemarin valtaannoususta oli liian vähän aikaa. Valdemarin oli annettava periksi. Seuraavana vuonna hänen lapsuudenystävästään Absalonista tuli Roskilden piispa. Absalon ja Valdemar päättivät tehdä yllätyshyökkäyksen vendejä vastaan. Valdemar matkusti Skåneen, missä arkkipiispa Eskil asettui suunnitelman taakse. Eskil uhkasi jopa julistaa pannaan kaikki tanskalaiset, jotka eivät tukisi kuninkaan retkeä. Eskilin näkökulmasta sota vendejä vastaan oli pyhää sotaa. Tanskan laivasto kokoontui Skånessa ja lähti sieltä Rügeniä kohti 260 laivan voimin. Valdemarin suunnitelmissa oli hyökätä Arkonaa vastaan, mutta toisin kun 1130-luvulla, tarkoitus oli vallata kaupunki ja tuhota sen pakanatemppeli. Hyökkäys epäonnistui heti alkuunsa, kun laivasto joutui myrskyn kouriin. Valdemarin laiva upposi myrskyssä, mutta kuningas pelastautui toiseen laivaan. Myrskyn jälkeen laivastosta oli jäljellä vain 60 laivaa. Hallantilaiset eivät halunneet enää tämän jälkeen jatkaa sotaretkeä, vaan palasivat kotiin. Lopulta Valdemar päätti hyökätä muutamaa pientä kylää vastaan, koska hän ei halunnut palata kotiin ilman minkäänlaista voittoa. Mutta samalla kun Valdemar ja Absalon ryöstivät maaseutua, vendien laivasto hyökkäsi tanskalaisten laivaston kimppuun. Tanskalaiset saivat ajettua vendit pakosalle, mutta vendit palasivat pian, ja lopulta tanskalaisten oli paettava.
Torkkeli Knuutinpoika Kolmannen ristiretken jälkeen Torkkeli Knuutinpoika vakiinnutti asemansa Ruotsin tosiasiallisena johtohenkilönä, jopa Birger Maununpojan täysi-ikäiseksi tulon jälkeenkin. Hän kiristi otettaan kirkosta ja vähensi sen etuoikeuksia, mikä toi hänelle monien ylimysten tuen. Hänen johtamansa holhoojahallitus sääti vuonna 1296 niin sanotun Uplannin lain. Pian vuoden 1300 Nevan retken jälkeen Knuutinpojan asema Ruotsissa kuitenkin heikkeni. Birger Maununpojan ja hänen kahden nuoremman veljensä, herttua Valdemar Maununpojan ja herttua Eerik Maununpojan välille vuosina 1304–1305 syntyneessä valtakamppailussa Torkkeli Knuutinpoika asettui kuninkaan puolelle. Kun herttuat pian sopivat välinsä kuningas Birgerin kanssa, he saivat käännettyä kuninkaan Knuutinpoikaa vastaan. Knuutinpoika yritti turhaan etsiä tukea kirkolta lupaamalla palauttaa sille edellisellä vuosikymmenellä lakkautettuja privilegioita. Kuninkaan luottamuksen menettänyt Torkkeli Knuutinpoika vangittiin joulukuussa 1305 tilallaan Länsi-Götanmaan Lenassa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja mestattiin Tukholmassa todennäköisesti 9.–11. helmikuuta 1306 välisenä aikana. Hänet haudattiin Tukholman fransiskaaniluostarin kirkkoon.
Valdemar I Valdemar I Suuri (, 1131–1182) oli Tanskan kuningas 1157–1182. Hänen isänsä oli kuningas Eerik I Ejegodin poika Knut Lavard, joka murhattiin ennen Valdemarin syntymää. Valdemarin äiti oli Kiovan ruhtinaan Mstislav I:n tytär Ingeborg.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika aloitti yliopisto-opintonsa Pariisin yliopistossa noin vuonna 1425 ja sai maisterin arvon 1428. Yliopiston asiakirjoissa hän esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1426. Olavin opintojen ohjaajana toimi ainakin loppuvaiheessa suomalainen maisteri Jacobus Petri Röd.
Valdemar III Valdemar valittiin kuninkaaksi 11-vuotiaana, kun Kristofer II oli ajettu maanpakoon. Valdemarin eno kreivi Gerhard III oli Tanskan todellinen hallitsija alaikäisen kuninkaan hallituskaudella. Talonpoikia uusi hallinto ei kuitenkaan miellyttänyt, ja useiden kapinoiden jälkeen Valdemar luopui kruunusta ja Kristofer II:n annettiin palata valtaistuimelle.
Ristiretket vendejä vastaan Vuonna 1164 obotriitit nousivat kapinaan sakseja vastaan Nyklotin pojan Pribislavin johdolla. Pribislav kukisti saksilaisten armeijan Diminin lähettyvillä ja sai pian valtaansa isänsä vanhat alueet. Henrik Leijona pyysi nyt apua Valdemarilta, joka lähti tanskalaisten ja rügeniläisten kanssa sotaan obotriitteja vastaan. Valdemar hyökkäsi liutizeja vastaan, koska he olivat liittoutuneet Pribislavin kanssa. Samalla Henrikin joukot valtasivat Diminin ja jatkoivat matkaansa aina Peenejoelle asti, missä Valdemarin laivasto kuljetti heidät joen yli. Tämän nähdessään vendit olivat valmiita solmimaan rauhan. Henrik ja Valdemar solmivat sopimuksen, jonka mukaan he jakaisivat tulevat valloitukset keskenään, mutta eivät kuitenkaan pystyneet hallitsemaan valtaamiaan alueita. Henrik alkoi pelätä Valdemarin kasvavaa valtaa ja yritti myös saada rügenilaiset kapinoimaan Valdemaria vastaan.
Juho Maununpoika Juho Maununpoika (myös Jöns Månsson, "Månsinpoika") oli sotapäällikkö, Kivennavan vouti ja Viipurin linnoittaja, joka mainitaan asiakirjoissa vuosina 1554–1564. Hän kuoli noin vuonna 1570. Vaikka Juho Maununpojasta ei tiedetä paljon mitään, hän saavutti sotahistoriassa pysyvän aseman Joutselän taistelussa, jossa hän voitti lukumäärältään ylivoimaisen venäläisjoukon taitavalla taktisella johtamisellaan.
Birger Maununpoika Birger Maununpoika (, n. 1280 – 31. toukokuuta 1321) oli Ruotsin kuningas 1290–1318. Hänen isänsä Maunu Ladonlukko antoi julistaa poikansa kuninkaaksi jo vuonna 1284. Maunun kuoltua vuonna 1290 maata johti Torgils Knuutinpoika (joka mm. teki ristiretken Karjalaan vuonna 1293) aina vuoteen 1298 asti.
Valdemar Birgerinpoika Birgerin kuoltua vuonna 1266 Valdemarin veli Maunu alkoi heti havitella kruunua. Valdemarilla oli myös suhde vaimonsa siskon Tanskan prinsessa Juttan kanssa. Tästä syystä hän joutui tekemään parannuksentekomatkan Roomaan vuonna 1274. Pian tämän jälkeen hänen veljensä Maunu ja Eerik, jotka saivat apua Tanskan kuninkaalta Eerik Klippingiltä, nousivat kapinaan ja löivät Valdemarin Hovan taistelussa vuonna 1275.
Vale-Valdemar Vale-Valdemar (; k. 1356) oli huijari, joka hallitsi vuosina 1348–1350 pääosaa Brandenburgin rajakreivikunnasta väittäen olevansa vuonna 1319 kuollut rajakreivi Valdemar.
Suomen herttua Ensimmäinen Suomen herttua, Pentti Birgerinpoika (1254–1291, ), sai arvonimen noin vuonna 1284 vanhemmalta veljeltään Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukolta. Hänen nimittämisensä herttuaksi päätti kolmekymmentäviisi vuotta kestäneen, toisesta ristiretkestä alkaneen piispanvallan. Suomella tarkoitettiin tuohon aikaan nykyisen Lounais-Suomen aluetta jotta sittemmin alettiin kutsua Varsinais-Suomeksi erotuksena muuhun Suomeen.
Olavi Maununpoika Olavi Maununpoika suoritti teologian baccalaureus-tutkinnon ("baccalaureus biblicus") vuonna 1437. Jatko-opintojensa ohella Olavi toimi englantilais-saksalaisen kansakunnan (osakunnan) opettajana yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hän toimi vuosien 1433 ja 1436 välillä myös kolmeen otteeseen englantilais-saksalaisen kansakunnan prokuraattorina eli puheenjohtajana sekä vuoden verran kansakunnan rahastonhoitajana.
Suomen herttua Suomen herttua oli Ruotsin kuninkaan sukulaisille tai suosikeille toisinaan myönnetty arvonimi, jota käytettiin satunnaisesti 1200-luvun lopulta 1500-luvulle. Arvonimeen yhdistyi läänityksenä annettu herttuakunta Lounais-Suomessa. 1500-luvun kuluessa tilalle tuli Suomen suuriruhtinaan arvonimi kuninkaan tai jonkun hänen lähisukulaisensa nimellisenä tittelinä.
Valdemar II Sejr Valdemar on Tanskassa myyttinen kuningas, koska hän otti käyttöön nykyisen lipun, ja koska Tanskan suurvalta-ajan voidaan katsoa päättyneen hänen valtakauteensa. Valdemarin jälkeen maata repivät sisällissodat.
Valdemar IV Atterdag Valdemar IV Atterdag (noin 1320 – 24. lokakuuta 1375) oli Tanskan kuningas 1340–1375. Hän oli Kristofer II:n nuorin poika. Valdemar vietti suurimman ajan nuoruudestaan maanpaossa.
Elavus Maununpoika Elavus Maununpoika () (1253–1268, Alvastran luostari) oli ruotsalaisen Bjälbo-suvun (Folkunga) jäsen. Maununpojan äiti oli Ingrid Ylva ja isä Magnus "Minnisköld" Bengtsson. Elavus oli siis Birger-jaarlin veli. Elavus sai neljä lasta, mutta lasten äidin/äitien nimet eivät ole tiedossa. Hän on tullut tunnetuksi kirjoitettuaan vuonna 1268 latinankielisen kirjeen (alkuperäinen teksti alla).
Villa Pukkila Huvilan rakennutti Kansallis-Osakepankin Oulun konttorin ensimmäinen johtaja Victor Hellman vuonna 1892. Huvila on rakennettu kuuluisan kirkkoarkkitehdin Josef Stenbäckin mallipiirustusten mukaan. Mallipiirustus on Stenbäckin julkaisemasta rakennuspiirustussarjasta "Ensimmäinen vihko: Kesähuviloita ja Maakartanoita" vuodelta 1886. Rakennustutkija Pasi Kovalaisen mukaan Villa Pukkila lienee ainoa Stenbäckin kyseisten piirustusten mukaan toteutettu huvila Suomessa. Rakennushistoriallisesti huvilan tekee mielenkiintoiseksi Suomessa harvinainen pystyhirsirakenne. Rakennuksen seuraavan omistajan Valdemar Hyryn aikana vuonna 1937 huvilaa laajennettiin eteläpäädyn kuistilla.
Valdemar Hyry oli Victor Hellmanin vävy ja Oulun Villatehdas Oy:n toimitusjohtaja ja patruuna.
Eerik Maununpoika (kuningas) Sodan partaalla käynyt tilanne ratkesi kuitenkin huhtikuussa 1357 sopimuksella, jossa hallitusvalta jaettiin Norjan tapaan Maunun ja Eerikin kesken. Eerik sai mm. Skånen alueet, Itä-Götanmaan, Smålandin ja Itämaan, eli Suomen. Hän valitsi hallitsijanimekseen Eerik XII. Tuore kuningas pyrki vahvistamaan kannatustaan etenkin Suomessa, jonne hän saapui elokuussa 1357.
Valdemar Psilander Valdemar Psilander avioitui 22. joulukuuta 1911 näyttelijä Edith Buemann Psilanderin (Edith Groth) (1879–1968) kanssa. Pariskunta erosi 1916. Valdemar Psilander kuoli seuraavana vuonna 32 vuoden ikäisenä.
Gelou Gelou (; ) oli Transilvanian herttua vuosien 900 - 904 aikana. Romanialainen ja unkarialainen historiantutkimus kiistelevät siitä oliko hän todellinen henkilö, vai fiktiivinen hahmo.
Bulgarian tsaari Simeon I Suuri hallitsi Transilvanian eteläpuoleista aluetta ja unkarialaisten ryhtyivät valtaamaan maata lännestä.
Unkarialainen valloittaja Töhötöm () surmasi Geloun tämän hyökätessä Transilvanian suolakaivoksille.
Valdemar IV Atterdag Kun interregnumin aikana suurinta osaa Tanskasta hallinnut Gerhard III oli murhattu, julistettiin Valdemar kuninkaaksi vuonna 1340. Valdemar pyrki saattamaan koko Tanskan lujan valtansa alle. Valdemar myi Viron Saksalaiselle ritarikunnalle vuonna 1346 ja valloitti Tanskan aiemmin menettämät Skånen, Hallandin, Öölannin ja Gotlannin. Lisänimi Atterdag tarkoittaa kirjaimellisesti "jälleen päivä" eli idiomaattisemmin jokseenkin 'Päivänpaluu' ja viittaa järjestyksen palautumiseen maassa interregnumin jälkeen.
Valde Valde on suomalainen miehen etunimi. Se on muunnelma vanhasta Valdemar-nimestä, joka tuli Skandinaviaan lainana kelteiltä ja joka myöhemmin slaavilaistui Vladimiriksi. Valdea on käytetty myös jonkin verran osana yritysten nimiä. Vuoden 2016 kesäkuuhun mennessä Suomessa on rekisteröity 1808 Valdea. Nimeä on rekisteröity jonkin verran yleisemmin 1900-luvun alkupuoliskolla, kuin sen jälkeen. Suomalaisessa kalenterissa Valdella ei ole omaa nimipäivää, joskin kantanimen Valdemarin sekä saamenkielisessä kalenterissa olevan Válden päivä on 18. huhtikuuta.
Oskari Herttua Herttuan vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Herttua ja Anna Juliana Luoma. Hän kävi kansakoulun ja sen jälkeen kansanopiston 1897 ja maamieskoulun 1901. Herttua toimi maanviljelijänä Ylistarossa. Hän oli tilanhoitajana Ilmajoella 1902–1903, Suomen Ayrshire-yhdistyksen neuvojana Oulun läänin Pyhäjärvellä 1903–1904, Keski-Suomen maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1904–1906, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana 1906–1908 sekä Keski-Pohjanmaan maanviljelysseuran sihteerinä ja maa- ja karjatalouskonsulenttina 1909–1917. Tämän jälkeen Herttua oli Osuusteurastamo Itikan johtajana Seinäjoella 1917–1923, Tornion teurastamon johtajana 1923–1925, Maakuntain-Osake-Pankin Seinäjoen konttorin johtajana 1925–1932 ja Alkoholiliikkeen Seinäjoen konttorin johtajana 1932–1942. Hän sai talousneuvoksen arvon 1946.
Mindaugas Mindaugas (myös Mendog ja Mindowe) (1200–1263) oli ensimmäinen tunnettu Liettuan suuriruhtinas ja ainoa Liettuan kuningas. Mindaugasin valtakausi kuninkaana kesti kymmenen vuoden ajan, kunnes hänen veljenpoikansa Treniota ja herttua Daumantas murhasivat hänet. Vaikka hänen valtakausi olikin levotonta aikaa, nykyään Liettuassa Mindaugasia pidetään maan perustajana ja länsimaisen kulttuurin tuojana.
Valdemar I Vuonna 1158 Absalonista tuli Roskilden piispa. Valdemar aloitti Absalonin painostuksesta sodan vendejä vastaan. Vuonna 1168 Valdemar valtasi Arkonan Rügenin saarella. Vendit kääntyivät kristinuskoon, ja Tanskan valta levittäytyi aina Pommeriin asti.
Vale-Valdemar Oikea rajakreivi Valdemar oli kuollut vuonna 1319 ja koko Askanian dynastia oli sammunut Brandenburgissa hänen serkkunsa Henrik II:n kuoltua seuraavana vuonna. Rajakreivikunta siirtyi sen jälkeen Wittelsbach-sukuiselle Ludvig V:lle. Vuonna 1348 Saksaan ilmaantui Jerusalemista palannut pyhiinvaeltaja, joka väitti olevansa rajakreivi Valdemar ja joka muistutti tätä ulkoisesti. Mies sai vakuutettua Wolmirstedtissa kokoontuneet ruhtinaat ja jopa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle IV:n, joka oli Wittelsbachien vastustaja. Kun Vale-Valdemar ei ilmaantunut vuoden 1350 Nürnbergin valtiopäiville puolustamaan kertomustaan, hänet julistettiin huijariksi. Häntä kuitenkin tuettiin Brandenburgissa, josta hänet saatiin ajettua pois vasta vuonna 1355. Vale-Valdemar asettui tämän jälkeen Askania-suvun toisen haaran hallitseman Anhaltin hovin turviin. Hän kuoli seuraavana vuonna.
Valdemar II Sejr Valdemar II (1170–1241) oli Tanskan kuningas vuodesta 1202 kuolemaansa saakka. Hän oli edeltäjänsä Knuut VI:n veli ja tämän edeltäjän Valdemar I:n ja tämän puolison kuningatar Sofian toiseksi vanhin poika. Jälkipolvet ovat käyttäneet hänestä lisänimeä "Sejr", voittaja tai valloittaja.
Luettelo televisiosarjan Maalaiskomedia henkilöistä Valdemar Åkerlund, jota kutsutaan myös nimellä "Valtsu," on töissä Turpeisen autokorjaamolla ja oli ennen Hakkaraisen kanalalla töissä. Valdemar myös hajotti Vanhan Mielosen tontin Hakkaraisen käskystä. Aiemmin ennen sarjan tapahtumia Valdemar on ollut töissä Ruotsissa.
Haakon Maununpoika Haakon Maununpoika (Håkan Magnusson Toresfostre) oli Norjan kuningas 1093–1094. Hän oli serkkunsa Maunu Paljassäären kanssahallitsija. Haakon oli kuningas Maunu Haraldinpojan poika. Hän oli Stein-Torin kasvatti, ja sai siksi liikanimen Toresfostre. Haakon oli hallitsijana suosittu toteuttamiensa veronalennusten vuoksi. Hänen valtakautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Haakon kuoli vain 25-vuotiaana Dovrefjällessä. Haakonin kuoltua Maunusta tuli yksin koko Norjan kuningas.
Olavi Maununpoika (Norjan kuningas) Olavi Maununpoika ("Olav Magnusson", 1099 – 22. joulukuuta 1115) oli Norjan kuningas 1103–1115. Hänestä tuli kuningas yhdessä veljiensä Östenin ja Sigurdin kanssa heidän isänsä Maunu Paljassäären kuoltua vuonna 1103. Koska Olavi oli kuninkaaksi tullessaan vielä hyvin nuori, hallitsivat hänen vanhemmat veljensä myös hänen osuuttaan valtakunnasta. Olavin merkitys kuninkaana jäi vähäiseksi, sillä hän kuoli jo kuudentoista vuoden iässä.
Juhana III Juhana III (, ennen kuninkuutta Juhana-herttua, 20. joulukuuta 1537 – 17. marraskuuta 1592) oli Ruotsin kuningas vuosina 1568–1592. Hän oli myös Suomen herttua vuosina 1556–1563. Juhana otti itselleen 1581 arvonimen Suomen suuriruhtinas.
Valdemar Melanko Valdemar (Waldemar) Melanko (s. ) on suomalainen virkamies, kääntäjä ja kirjailija. Päätyönsä hän teki Neuvostoliittoinstituutin ja sittemmin Venäjän ja Itä-Euroopan instituutin johtajana vuodesta 1985 vuoteen 2003. Hän on myös toiminut kansainvälisissä idäntutkimukseen liittyvissä yhteisöissä, kuten ICCEES:ssä. Melanko on myös kirjoittanut useita teoksia: romaani "Virkamies ja kuolema" ilmestyi vuonna 1987 ja suomalaisen homokulttuurin historiaa valottava tietokirja "Puistohomot" vuonna 2012. Hän on myös osallistunut useiden tieteellisten ja muiden julkaisujen toimittamiseen sekä kääntänyt teoksia suomen ja venäjän kielten välillä, muun muassa Anton Tšehovin teoksen "Sahalin" venäjästä suomeen vuonna 1972. Hän on kirjoittanut myös sukunsa, Viipurin Sergejeffin kauppiassuvun, historiasta.
Ristiretket vendejä vastaan Valdemarin ja Henrik Leijonan sopimuksen mukaan heidän piti jakaa tasan voitot vendejä vastaan käydyistä sodista. Valdemar ei kuitenkaan aikonut suostua tähän. Siksi Henrik aloitti sodan ja yllytti myös vendejä nousemaan kapinaan tanskalaisia vastaan. Vuonna 1171 Valdemar oli saanut tarpeekseen ja luovutti Henrikille osan Rügenin saaliista.
Oskar Mandelin Oskar Valdemar Mandelin (3. joulukuuta 1898 Helsinki – ?) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen tykistörykmentin komentaja.
Joseph Süß Oppenheimer Herttua Karl Alexander oli jo kauan ennen valtaannousuaan kääntynyt katoliseen uskoon. Herttuana hän kuitenkin hallitsi läpeensä luterilaista maata. Hänen nelivuotinen hallituskautensa (1733–1737) olikin voimakkaiden uskonnollisten vastakkainasettelujen täyttämä. Katolinen ruhtinas hallitsi luterilaista ruhtinaskuntaa, ja hänellä oli rinnallaan juutalainen neuvonantaja, joka käytännössä pitkälti päätti herttuakunnan talous- ja rahapolitiikasta. Tämä johti vähitellen kasvaviin sisäpoliittisiin jännitteisiin.
Kristofer II Kristofer joutui pakenemaan Tanskasta vuonna 1326, jolloin kuninkaaksi valittiin alaikäinen Valdemar III. Valdemar kuitenkin luopui kruunusta jo vuonna 1329, ja Kristoferin onnistui onnistui palata valtaistuimelle, mutta sen jälkeen hän hallitsi vain nimellisesti. Kristoferin kuoleman jälkeen Tanskalla ei ollut kuningasta kahdeksaan vuoteen, kunnes kuninkaaksi nousi Kristoferin poika Valdemar IV Atterdag.
Juho Maununpoika Juho Maunupojan on arveltu olleen suomalainen rälssimies, lähellä Kivennavan rajalinnoitusta sijainneen Kelkkalan tilan herra. Kustaa Vaasa nimitti hänet Kivennavan linnoituksen voudiksi vuonna 1554 sodan Venäjän kanssa ollessa syttymäisillään. Kun venäläisten sotajoukko tuli maaliskuussa 1555 rajan yli, Juho Maununpoika löi heidät takaisin noin 500 miehen joukollaan Joutselässä käyttäen taitavasti hyväkseen olosuhteita, yllätystä ja suksimiesten liikkuvuutta. Tällaista tarkasti suunniteltua taktiikkaa ei tuohon aikaan käytetty, joten kyse oli Juho Maununpojan omasta kehitelmästä.
Valdemar II Sejr Valdemarin vanhempi veli Knuut VI kuoli yllättäen 40-vuotiaana, ja Valdemar nousi kuninkaaksi vuonna 1202. Heti seuraavana vuonna hän valloitti Lyypekin ja Holsteinin. Vuonna 1204 hän yritti sekaantua Norjan kruununperimykseen, ja nelivuotisen sodan jälkeen Norjan uusi kuningas vannoi uskollisuutta Tanskalle 1208.
Vuonna 1219 Saksalainen ritarikunta pyysi apua Baltian käännyttämisessä, ja Valdemar sai sotaretkelleen ristiretken arvon. Taistelut Tallinnan lähistöllä olivat rajuja. Niissä liehui ensimmäistä kertaa Tanskan lippu, jossa on punaisella pohjalla valkoinen risti. Legendan mukaan lippu putosi taivaasta Lindanisen taistelussa ja johdatti tanskalaiset voittoon. Viro liitettiin Tanskan maihin, ja sen asukkaat kastettiin kristinuskoon.
Valdemar Valdemar tai Waldemar on skandinaavinen miehen etunimi, joka alkujaan on muunnelma slaavilaisesta nimestä Vladimir, joka tarkoittaa rauhanruhtinasta.
Valto Valto on suomalainen miehen etunimi, muunnelma skandinaavisesta Valdemar-nimestä. Vuoden 2009 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity 2 286 Valtoa.
Wigner–Seitzin solu Kiteille ominaista on, että niissä atomit ovat järjestyneet säännölliseksi kolmiulotteiseksi rakenteeksi, jota sanotaan hilaksi. Kaikki kiteisten aineiden tyypilliset ominaisuudet johtuvat tästä hyvin järjestyneestä rakenteesta. Kidehilalla on diskreetti siirtosymmetria. Tällaisen jaksollisen systeemin mallintamiseksi ja tutkimiseksi tarvitaan matemaattisia käsitteitä, jotka kuvaavat symmetriaa ja joiden avulla voidaan tehdä päätelmiä niistä aineen ominaisuuksista, jotka seuraavat tästä symmetriasta. Wigner–Seitzin solu on eräs sellainen matemaattinen käsite.
Tessellaatio Mitä tahansa kolmiota tai nelikulmiota, myös ei-kuperaa, voidaan käyttää peruslaattana, jolloin koko taso voidaan täyttää sen kanssa yhtenevillä laatoilla, monessa tapauksessa useammallakin tavalla. Minkä tahansa nelikulmion kopioista voidaan muodostaa tessellaatio, jolla on siirtosymmetria ja lisäksi rotaatiosymmetria sellaisten 180 asteen kiertojen suhteen, joiden keskuksia ovat nelikulmion sivujen keskipisteet. Jos nelikulmio on epäsymmetrinen, näin saatu laatoitus kuuluu tapettiryhmään "p2". Perusalueena on kyseinen nelikulmio.
Diffraktio Jos varjostin on lähellä rakolevyä, tulevat säteet varjostimelle ei-rinnakkaisesti eli aallot ovat pallomaisia. Tällä olettamuksella mallinnettua diffraktiota kutsutaan "Fresnelin diffraktioksi", josta muodostuvia interferenssikuvioita kutsutaan "Fresnelin interferenssikuvioiksi". Fresnelin kuvioita on kuitenkin hankalampaa tarkastella matemaattisesti, joten usein yksinkertaisessa tarkastelussa käytetään Fraunhoferin malleja. Fresnelin diffraktio lähenee Fraunhoferin diffraktiota, kun lähdettä ja havaintotasoa viedään kauemmas diffraktoivasta kappaleesta. Fresnelin diffraktio kuvaa diffraktiota kokonaisvaltaisesti ja Fraunhoferin diffraktio on approksimaatio edellisestä.
Optiikka Diffraktio eli valon taipuminen on ilmiö, jossa esimerkiksi rako vaikuttaa valon kulkuun. Taipumista tapahtuu jatkuvasti valon kohdatessa kappaleen. Arkielämässä diffraktiota ei tosin voi helposti huomata, koska valaistus on polykromaattista (valkoista valoa) ja eri aallonpituuksien diffraktoituessa ne interferoivat eikä mitään selvää kuviota voi havaita. Diffraktio jaetaan tavallisesti Fresnelin diffraktioon ja Fraunhoferin diffraktioon. Fresnelin diffraktio tapahtuu, kun aaltorintama on kaareva, ja Fraunhoferin diffraktio, kun aaltorintama on selvästi tasomainen. Diffraktio rajoittaa geometrisen optiikan pätevyysaluetta.
Diffraktio Linssivirheiden kuten palloaberraation ja väriaberraation ohella myös diffraktio rajoittaa esimerkiksi kaukoputkien ja erityisesti erilaisten mikroskooppien erotuskykyä eli resoluutiota, jolla tarkoitetaan niiden kykyä erottaa toisistaan tarkasteltavia kohteita. Maapallon pinnalla olevia tähtitieteellisiä kaukoputkia rajoittavat tosin merkittävästi myös maan ilmakehän aiheuttamat häiriöt, joka voidaan korjata viemällä kaukoputki ulos ilmakehästä vaikkapa satelliittiin (esimerkiksi Hubble-avaruusteleskooppi). Ilmakehän häiriöt voidaan poistaa käytännössä kokonaan käyttämällä radioteleskooppia.
Diffraktio Aberraatiovirheet voidaan teoriassa poistaa linssistä kokonaan, mutta diffraktio rajoittaa tällaisen kuvitteellisen virheettömän linssin erotuskykyä fysiikan lakien tasolla. Virheetöntä linssiä kutsutaan siksi "diffraktiorajoitetuksi linssiksi", sillä diffraktion vaikutusta ei voida poistaa edes teoriassa.
Huygensin periaate Huygensin periaate tarkoittaa sitä, että etenevää aaltoa voidaan pitää jokaisesta aaltoliikkeen jo läpäisemästä väliaineen pisteestä lähteneiden alkeisaaltojen summana. Tämä näkökulma auttaa ymmärtämään useita aaltoliikkeen ilmiöitä kuten diffraktiota. Sen avulla voidaan johtaa muun muassa taittumis- ja heijastumislait.
Aalto-hiukkasdualismi Aalto-hiukkasdualismi on kvanttimekaniikan käsite, jolla tarkoitetaan sitä, että sähkömagneettisella säteilyllä ja aineella on sekä aaltoliikkeen­ että hiukkasten ominaisuuksia. Klassisessa fysiikassa aaltoliikemallilla voidaan selittää interferenssi esimerkiksi diffraktion yhteydessä ja polarisaatio. Modernin fysiikan hiukkaskuvassa taas selittyvät valosähköinen ilmiö, mustan kappaleen säteily ja Comptonin sironta.
Vapaan tilan vaimennus Vapaan tilan vaimennus on tietoliikennekäsite, joka tarkoittaa sähkömagneettisen säteilyn vaimenemista vapaassa tilassa , jossa ei ole esimerkiksi diffraktiota tai heijastuksia aiheuttavia esteitä (kuten ilmassa). Vaimennus ilmoitetaan useimmiten desibeleinä (dB). Vapaan tilan vaimennusta tarkastellaan harvoin itsessään, vaan useimmiten osana Friisin kaavaa.
Diffraktio Valon diffraktiolle on useita erilaisia matemaattisia malleja, jotka voidaan jakaa kahteen päätyyppiin, vektorimalleihin ja skalaarimalleihin.
Diffraktio Jos rako on pyöreä, eikä viirumainen, kohtisuoraan reikälevylle tuleville koherenteille aalloille ensimmäisen minimin kulma saadaan Fraunhoferin diffraktion mukaisella yhtälöllä
Diffraktio Fraunhoferin diffraktiossa kohtisuoraan rakolevylle tuleville aalloille kuvion maksimien kulmat eli esimerkiksi valolla kulmat, joihin muodostuvat kirkkaimmat kohdat, saadaan yhtälöllä
Diffraktio Usein interferenssikuvioiden matemaattista tarkastelua yksinkertaistetaan, siten että varjostimen (tai muun havaintotason) oletetaan olevan niin kaukana rakolevystä (tai muusta diffraktoivasta kappaleesta), että siihen tulevien säteiden voidaan olettaa olevan rinnakkaisia eli aallot ovat yhtenä rintamana eteneviä tasoaaltoja. Tällä olettamuksella mallinnettua diffraktiota kutsutaan "Fraunhoferin diffraktioksi", josta muodostuvia interferenssikuvioita kutsutaan "Fraunhoferin interferenssikuvioiksi". Käytännössä Fraunhoferin kuvio saadaan aikaan hajottavan eli koveran linssin avulla, joka ohjaa aallot lähellään olevaan varjostimeen likimain rinnakkaisesti.
Diffraktio Fraunhoferin diffraktiossa kohtisuoraan säännölliseen hilaan tuleville koherenteille aalloille kuvion maksimin kulma eli esimerkiksi valolla kulma, johon muodostuu kirkkain kohta, saadaan yhtälöllä
Diffraktio Hiukkasten, kuten elektronien ja neutronien, diffraktion katsotaan olevan todiste kvanttimekaniikan paikkansapitävyydestä. Hiukkasia voidaan siis kuvata todennäköisyysaalloilla (katso aaltofunktio), mikä on osoitus aineen aalto- ja hiukkasluonteesta.
Diffraktio Hiukkasten diffraktiota aineesta voidaan käyttää tutkimaan ainetta esimerkiksi elektronidiffraktion ja neutronidiffraktion avulla. Röntgendiffraktiomenetelmää käytetään yleisesti kiteisten aineiden kuten mineraalien tunnistamiseen, jolloin hyödynnetään Braggin lakia.
Diffraktio Diffraktio linssissä johtuu siitä, että esimerkiksi valon saapuessa linssiin, toimii linssi kuin pyöreä reikä rakolevyssä. Linssi on siis valolle eräänlainen este, jolloin diffraktiota tapahtuu väistämättä. Tämän vuoksi diffraktiorajoitetulla kaukoputkella katsottaessa erittäin kaukaiset ja siten hyvin pieneltä näyttävät tähdet näyttävät häränsilmämäisiltä interferenssikuvioilta pyöreiden pallojen sijaan. Erittäin pienet kohteet mikroskoopilla katsottaessa näyttävät myös samankaltaisilta. Minkä kokoisia nämä tähtien, mikroskooppisten kappaleiden tai muiden kohteiden interferenssikuviot ovat, riippuu niistä diffraktiorajoitetulle linssille tulevan sähkömagneettisen säteilyn aallonpituudesta, mutta myös linssistä seuraavan yhtälön mukaisesti
Diffraktio Diffraktio on ilmiö, jossa aallon muoto muuttuu, kun sen kulkuun on vaikuttanut jokin kappale, esimerkiksi rako tai kide. Aalto "taipuu". Vaikka etenevä aalto muuttaa muotoaan aina kohdatessaan tiellään esteen, vaikutukset ovat selvimpiä esteen koon ja aallonpituuden ollessa samaa luokkaa.
Diffraktio Rakojen ja rakosysteemin leveyden huomioon ottava tarkka lauseke useamman raon diffraktiolle voidaan johtaa Fourier'n muunnosta käyttämällä Huygensin periaattetta. Useamman kuin kahden raon kokeessa nähdään, että intensiteettimaksimit tulevat tarkkarajaisemmiksi, kun rakoja on enemmän. Tämä johtuu siitä, että diffraktiomaksimien leveys on kääntäen verrannollinen koko rakosysteemin leveyteen. Diffraktiomaksimien verhokäyrän leveys on kääntäen verrannollinen rakojen leveyteen.
Diffraktio Useaa aallonpituutta sisältävän valon kuten valkoisen valon kulkiessa hilan kautta, sen aallonpituudet diffraktoituvat eri kulmiin eli valo hajoaa spektrikseen. Hilassa ei välttämättä tarvitse olla rakoja diffraktion havaitsemiseksi. Heijastavapintaisissa hiloissa, joissa on säännöllisin välimatkoin pieniä samasuuntaisia uria, on siksi havaittavissa useita pinnan tarkastelukulman mukana muuttuvia värejä eli irisointia. Esimerkkejä ovat DVD-levyt ja riikinkukon sulat.
Diffraktio Diffraktiota tapahtuu myös aineella eli materialla, jolla on lepomassa toisin kuin massattomilla fotoneilla: interferenssikuvio on saatu kokeellisesti aikaan muun muassa elektroneilla yksittäisillä atomeilla ja jopa 810 atomin molekyyleillä, joiden massa oli yli 10 000 daltonia. Kaikella aineella on siis aaltomaista luonnetta ja siten myös aallonpituus, joka voidaan laskea de Broglien yhtälöllä. Siksi myös aine voi muodostaa interferenssikuvioita.
Hila (optiikka) Hilan viereisten rakojen välimatkaa sanotaan hilavakioksi (d). Mitä lähempänä raot ovat toisiaan eli mitä pienempi hilavakio on, sitä voimakkaampi on taipuminen eli diffraktio hilassa. Hilan diffraktio voidaan selittää Huygensin periaatteen avulla: raot hilassa toimivat alkeisaaltojen lähteinä. Samassa vaiheessa olevat aallot vahvistavat toisiaan (valomaksimi), ja vastakkaisessa vaiheessa olevat aallot heikentävät toisiaan (valominimi).