mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Jean M. Untinen-Auel "Luolakarhun klaani" yllätti lukijat antamalla erittäin todenmukaisen kuvan neandertalinihmisten elämästä. Vaikka monet tulkinnat perustuivat kirjailijan omaan pohdintaan, hän oli tehnyt laajapohjaista tutkimusta arkeologian alueella. Omakohtaista kokemusta saadakseen kirjailija osallistui selviytymistaidon kurssille, jossa oppi tekemään kivikauden tapaan tulta ja työkaluja sekä elämään luonnossa talviolosuhteissa.
Jean M. Untinen-Auel Sarjan odotettu päätösosa "Maalattujen luolien maa" (The Land of Painted Caves) julkaistiin yhtaikaa maailmanlaajuisesti 29.3.2011. Julkaisu tapahtui ainakin Yhdysvalloissa, Britanniassa, Saksassa, Ranskassa, Hollannissa, Espanjassa, Italiassa, Serbiassa, Kroatiassa, Norjassa, Tanskassa, Japanissa, Ruotsissa ja Suomessa. Sarjan 6. osa jatkaa Aylan, hänen kumppaninsa Jondalarin ja heidän pienen Jonayla-tyttärensä tarinaa. Ayla saa kokea äitiyden ja heimon parantajana toimimisen haasteet.
Jean Paul Ensimmäinen todella merkittävä kirja on "Die unsichtbare Loge" (”Näkymätön loosi”) ilmestyi 1793. Tämän persoonallisen romaanin kertojana oli ensimmäistä kertaa henkilö nimeltä Jean Paul. Tätä nimeä ei voi suorastaan pitää pseudonyyminä, sillä Richter ei kirjoja julkaistessaan koskaan halunnut suorastaan salata henkilöllisyyttään. Richter julkaisi kirjansa nimellä Jean Paul, mutta tämä oli puhtaan kirjailijanimen sijasta osittain fiktiivinen hahmo hänen romaaneissaan. Monet lukijat, etenkin Richterin naispuoliset ihailijat, uskoivat vilpittömästi, että Richter ja fiktiivinen Jean Paul olivat todella sama henkilö.
Jean Sasson Jean P. Sasson (s. 1947) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi Lähi-itää käsittelevistä kirjoistaan. Hän asui Riadissa, Saudi-Arabiassa 12 vuotta vuosina 1978-1990. Siihen mennessä hän oli matkustanut ympäri maailman yhteensä 59 maassa. Jean Sassonin ensimmäinen kirja oli The Rape of Kuwait (1991), jossa oli tarinoita Kuwaitista Irakin miehityksen aikaan paenneista. Maailmanmenestykseksi nousi Jean Sassonin kirjoittama "Prinsessa-trilogia (Prinsessa:elämä hunnun takana Al-Saudin palatsissa, Prinsessan tyttäret ja Prinsessa Sultana:Saudihovin kapinallinen)". Trilogia kertoi tositarinan Sassonin tuntemasta prinsessa Sultanasta (tarinan henkilöiden oikeat nimet oli muutettu prinsessan henkilöllisyyden salassapitämiseksi) joka taisteli Saudi-Arabian naista sortavia perinteitä vastaan. Sasson onkin kirjoittanut paljon juuri naisasiaan liittyviä kirjoja. Jean Sassonin kirjoja on julkaistu yli kolmellakymmenellä eri kielellä. Hän on tunnettu humanitaarina ja kun hän ei kirjoita tai tee tutkimustyötä, hän viettää aikaa monenlaisten humanitaaristen asioiden kimpussa. Hänen erityisen mielenkiinnon kohteena ovat naisasiat ja eläinten oikeudet.
Denis Fonvizin Vuonna 1764 Fonvizin sai valmiiksi psykologisen komedian "Korionin", joka on venäläinen muunnelma Jean-Baptiste-Louis Gressetin "Sidneystä" (1745). Suoraan kääntämisen sijaan Fonvizinin metodi oli asettaa näytelmät venäläiseen yhteiskuntaan, johon yleisö saattoi samaistua. Vaikka "Korion" ei ollut Fonvizin originaali teos, vaan vapaa muunnelma "Sidneystä", se oli hyvää harjoitusta imitoida ulkomaisia klassikoita ja samalla yhdistää venäläistä yhteiskuntaa osaksi kirjallisuuden traditiota. Muita Fonvizin aikaisempia tuotoksia ovat mm. "Kirje palvelijoilleni", "Kirje Yamshchikoville" ja "Mielelleni". Suosituin hänen aikaisimmista originaaleista teoksistaan oli "Kettusaarnaaja". Vuonna 1769 valmistui Fonvizin ensimmäinen mestariteos "Brigadir" ja myöhemmin valmistui "Nedorosl"'. Näitä pidetään hänen suurimpina teoksinaan.
Les Lettres sur la danse et sur les ballets Les Lettres sur la danse et sur les ballets on Jean-Georges Noverren kirjoittama ohjekirja tanssin teoriasta. Kirjan ensimmäinen laitos ilmestyi 1760, ja se koostui 15 kirjeestä, jotka käsittelivät tanssin uudistamista. Kirjeet käännettiin saksaksi vuonna 1769 ja italiaksi 1778. Noverre kävi kirjeenvaihtoa aikansa eurooppalaisten kulttuurihenkilöiden kanssa.
Hanhiemo Ensimmäinen tunnettu maininta hanhiemosta löytyy Jean Loretin kirjasta "La Muse Historique" vuodelta 1650. Charles Perrault julkaisi vuonna 1697 satukokoelman "Hanhiemon tarinoita" ().
Antti J. Kallio Vuonna 2011 Design Forum Finlandissa julkistettiin Modern Historic 1900 -kokoelma sekä kokoelmasta kertova kirja "Suomalaisten mestareiden huonekalut – taustoja, tarinoita ja tunnelmia", Kari-Otso Nevaluoma ja Antti J. Kallio (Paasilinna 2011). Kokoelma ja kirja koostuvat Kallion kokoamasta valikoimasta suomalaisia huonekaluja, joiden tarina poikkeaa tutuista sankaritarinoista. Modern Historic 1900 -kokoelmaan kuuluu kalusteita, joita ei ole koskaan aikaisemmin valmistettu tuotantoon. Nyt nämä signeeratut huonekalut tulevat yleisön saataville. Kirjaan ja Modern historic 1900 -kokoelmaan on valittu kalusteita mm. Akseli Gallen-Kallelalta ja Jean Sibeliukselta. Sekä tämä kirja että Modern Historic 1900 -kokoelma tulevat olemaan esillä muotoiluvuoden 2012 alussa mm. Pariisissa.
Adolf Hitlerin elämäkerta Vuonna 1917 Hitlerin palvellessa Saksan armeijassa Ensimmäisessä Maailmansodassa, hän soti Ranskassa. 16-vuotias ranskalaisnainen Charlotte Lobjoie tapasi tuolloin saksalais-sotilaan, jonka kanssa alkoi viettää aikaa. Charlotte tuli raskaaksi, mutta lapsen isä häipyi sodan päätyttyä takaisin Saksaan. Lobjoie väittää tuon saksalais-sotilaan olleen Hitler, ja näin ollen Charlotten lapsi Jean-Marie olisi ollut Hitlerin poika. Charlotte antoi Jean-Marien adoptoitavaksi, mutta piti tähän kuitenkin koko ajan yhteyttä. Kuolinvuoteellaan Charlotte kertoi Jean-Marielle, että tämän isä oli Adolf Hitler. Jean-Marie ryhtyi selvittämään asiaa, ja sai todisteita mm. Hitlerin oleskelusta Ranskassa samoihin aikoihin. Jean-Marien väitettä puolustaa myös Hitlerin lähettämät rahalähetykset Ranskaan, jotka on todistettu natsien postiarkistoista, sekä Hitlerin ja Jean-Marien huomattava yhdennäköisyys. Jean-Marie kuoli 67-vuotiaana 1985. Ruotsalaislehti Aftonbladetin mukaan Jean-Marien jälkeläisillä on oikeudet saada osa Hitlerin kirjoittaman kirjan Mein Kampfin tuloista.
Sosiaalinen vieraantuminen Jean-Paul Sartre on kuvannut vierautta, erillisyyttä kirjoissaan ja esim. "No Exit"-näytelmässään. Asiaa kirjallisesti käsitelleisiin kuuluu mm. Albert Camus (esim. Sivullinen).
Jeanne Hébuterne Modiglianin sisar Margherita adoptoi Hébuternen ja Modiglianin noin 15-kuisen Jeanne-tyttären (1918–1984) Italiaan. Margherita ei ollut hyväksynyt veljensä elämäntapaa eikä yhteiselämää Hébuternen kanssa, eikä tytär Jeanne Modigliani saanut tietää nuoruusvuosinaan mitään vanhemmistaan. Myöhemmin Jeanne di Amadeo Modigliani ryhtyi selvitystyöhön ja julkaisi vuonna 1958 isästään ensimmäisen kirjan. Tytär jatkoi tutkimuksia, ja kirjasta julkaistiin korjattu versio vuonna 1984. Ennen kuolemaansa Jeanne Modigliani saneli vielä lisää muutoksia kirjan seuraavaa laitosta varten, mutta kielsi sen julkaisemisen ennen vuotta 2000.
Edie Sedgwick Sedgwickin viimeinen elokuva, "Ciao!Manhattan", julkaistiin vuonna 1972. Ensimmäinen Sedgwickistä kirjoitettu kirja, Jean Steinin kirjoittama elämäkerta "Edie: An American Biography", julkaistiin vuonna 1982.
Jean-Paul Pierrat Pierrat saavutti Lahden MM-kilpailuissa 1978 pronssia 50 kilometrillä Sven-Åke Lundbäckin ja Jevgeni Beljajevin jälkeen. Kyseessä oli Ranskan ensimmäinen mitali Pohjoismaisten hiihtolajien MM-kilpailuissa. Oslon MM-kisoissa 1982 Pierrat oli yhdestoista 30 kilometrillä sekä kahdestoista 15 ja 50 kilometrillä.
André-Marie Ampère André-Marie Ampère syntyi Lyonissa 22. tammikuuta 1775. Hänen isänsä Jean-Jacques Ampère oli menestynyt ja koulutettu kauppias. Hänen äitinsä oli Jeanne-Antoinette Desutieres-Sarcey. Lapsuutensa hän vietti Poleymieux-au-Mont-d’Orin kylässä lähellä Lyonia. Hän ei käynyt koulua, vaan hänen isänsä antoi hänen kehittyä oman tahtonsa mukaan. Isän mukaan hänellä ei ollut koskaan muita opettajia itsensä lisäksi. Ampère osoittautui varsin varhaiskypsäksi. Hänen isänsä alkoi opettaa hänelle latinaa, mutta huomattuaan pojan kiinnostuksen matematiikkaan, hankki hänelle alan kirjoja. Niiden tarjoaman tiedon opettelu ei vienyt kauan, joten isä vei hänet Lyonin kirjastoon etsimään Daniel Bernoullin ja Leonhard Eulern kirjoja. Nämä olivat kuitenkin latinankielisiä, joten Ampèren oli palattava latinanopintoihin sekä hankittava esitietoja differentiaali- ja integraalilaskennasta. Muutaman viikon kuluttua hän pystyi aloittamaan kirjojen tutkimisen. Hän opiskeli monipuolisesti mm. Comte de Buffonin luonnonhistoriaa, Racinea ja Voltairea, Clairaut’n algebraa, markiisi de l’Hospitalin oppikirjaa infinitesimaalikalkyylista. 13-vuotiaana hän kirjoitti Lyonin akatemialle julkaisematta jääneen tutkielman kartioleikkauksista ja vuotta myöhemmin opiskeli Jean le Rond d’Alembertin ja Denis Diderot’n Encyclopédien, 28-osaisen aikansa kattavimman tietosanakirjasarjan.
Babar Suomeksi ensimmäinen Babar-kirja ilmestyi 1948, ja myöhemmin niitä on tullut eri vuosikymmenillä monessa eri asussa. Täydellistä sarjaa ei kuitenkaan suomeksi ole. Jo 1937 kuolleen Jean de Brunhoffin poika Laurent jatkoi sarjaa 1948.
Jean M. Linsdale Linsdale liittyi American Ornithologists’ Unioniin vuonna 1922 ja toimi liiton Lintujensuojelukomitean puheenjohtajana 1945 ja 1947. Hän oli Kalifornian yliopiston "The Condor" -julkaisun apulaistoimittaja. Hän kirjoitti kaikkiaan 166 tieteellistä artikkelia tai kirjaa.
Hippolyte et Aricie Hippolyte et Aricie () on Jean-Philippe Rameaun ensimmäinen "tragédie en musique", joka ensiesitettiin 1. lokakuuta vuonna 1733 ja joka aikaansai aikanaan valtavan kohun Ranskan oopperapiireissä. Aikalaisen kirjeen mukaan ""jotkut pitivät sitä hienostuneena ja Lullyä parempana, toiset taas äärimmäisen monimutkaisena ja yksitoikkoisena"". Säveltäjä oli yli 50-vuotias säveltäessään ensimmäisen oopperan ja hän oli aikaisemmin kirjoittanut pääasiassa kosketinsoitinmusiikkia. Teoksen libretto pohjaa kreikkalaiseen mytologiaan, joka on suodatettu ranskalaisen kirjallisuuden kautta. Simon-Joseph Pellegrinin kirjoittaman libreton perustana käytettiin Jean Racinen tragediaa "Phèdre" (1677).
Charles M. Schulz Schulz oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Joyce Schulz (o.s. Halverson, s. 1928), joka oli hänen äitinsä tavoin norjalaista sukua. He menivät naimisiin vuonna 1951, ja Schulz adoptoi Joycen ensimmäisestä avioliitosta syntyneen tyttären Meredithin (s. 1950), minkä lisäksi heille syntyi neljä yhteistä lasta: Monte (s. 1952), Craig (s. 1953), Amy (s. 1956) ja Jill (s. 1958). Schulzin ensimmäinen avioliitto hajosi riitoihin ja päättyi eroon vuonna 1972. Pian sen jälkeen hän tutustui brittiläissyntyiseen Elizabeth Jean (Jeannie) Clydeen (o.s. Forsythe, s. 1939), joka jätti nopeasti oman aviomiehensä, ja he menivät naimisiin Schulzien avioeron astuttua voimaan syksyllä 1973. Schulzin toinen avioliitto oli ensimmäistä seesteisempi ja kesti hänen kuolemaansa asti. Schulzin kuollessa hänellä oli yhteensä 18 lastenlasta. Leski Jean Schulz johtaa nykyisin Charles M. Schulz -museon johtokuntaa.
Michaëlle Jean Kenraalikuvernöörin toimeen on nimitetty yleensä veteraanipoliitikko tai sotilas, ennen Clarksonin nimitystä 1999. Clarkson oli virassa ensimmäinen vähemmistöihin kuuluva (kiinankanadalainen), toinen nainen ja ensimmäinen ulkomaalaissyntyinen (pl. brittiläiset kenraalikuvernöörit). Ray Hnatyshyn oli ensimmäinen ulkomaalainen kuvernööri Kanadassa, ukrainalainen. Jeanin nimitys jatkoi tätä nimityspolitiikkaa ja hän oli virassa ensimmäinen musta ja kolmas nainen.
Pääministeri Martinia syytettiin Jeanin nimityksestä yrityksenä nostaa kannatustaan Québecissa, jossa liberaalipuolue menetti 15 paikkaa edellisissä vaaleissa. Elokuussa 2005 lehdet syyttivät Jeania ja hänen aviomiestään Québecin itsenäisyyden tukemisesta. Québecin itsenäisyysliikettä kannattavan "Le Québécoisin" toimittaja René Boulangerin artikkelin mukaan entinen FLQ:n terroristi Jacques Rose oli rakentanut pariskunnalle kirjahyllyn. Boulanger myönsi, että hänen artikkelinsa tavoitteena oli saada englanninkielinen Kanada hylkäämään Jeanin nimitys kenraalikuvernööriksi. Bloc Québécoisin johtaja Gilles Duceppe harmitteli, että Jean hyväksyi aseman, joka oli ainoastaan edustustehtävä, eikä demokraattisesti valittu. Jeania vaadittiin paljastamaan, miten hän oli äänestänyt vuoden 1995 vaaleissa, jossa maan yhteisyyden kannattajat voittivat vain pienellä erolla.
Jean Feller Feller on saanut ITF Taekwon-dosta opetusta lajin parhaimmilta: Lajin ensimmäinen suurmestari Rhee Ki Ha, 9.dan on myöntänyt Jean Feller:lle 4 - 6.dan vyöarvot. Sitä aikaisemmat vyöarvot graduoi vanhempi mestari Fikret Güler, 8.dan, joka toi lajin aikoinaan Suomeen. Lisäksi vuodesta 2011 alkaen Feller on ollut korealaisen suurmestarin Kim Ung Chol, 9.dan oppilas joka puolestaan tunnetaan monien maiden EM- ja MM-mitalistien opettajana. Hän on aikoinaan saanut opetusta myös lukuisien seminaarien muodossa mm. vanhempi mestari Raymond O´Neilliltä (8.dan) Englannista sekä mestari Ri Yong Sokilta 8.dan, Korea.
M (James Bond) M on James Bond -kirjoissa ja elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen MI6-tiedustelupalvelun johtaja. Ian Flemingin kirjoissa, ja osassa Bond -elokuvista M on oikealta nimeltään Sir Miles Messervy ja naispuolisena Olivia Mansfield, jonka nimikirjaimesta tunnuskirjain ilmeisesti on johdettu. 
Todellinen MI6 perustettiin 1909 osana silloista Secret Service Bureauta. Palvelun ensimmäinen johtaja oli Sir Mansfield Smith-Cumming, jonka koodinimeä ”C” (kirjain tulee myös sukunimestä) on käytetty kaikista myöhemmistä johtajista. Ian Fleming tapasi hyödyntää leikillisesti sota-aikaisia tietojaan ja yksinkertaisesti vaihtoi kirjaimen.
Grigori Pseudepigrafinen, myös apokryfisiin kirjoihin kuuluva Ensimmäinen Henokin kirja kertoo Grigoreista, mainiten mm. heidän nimensä ja lukumääränsä:
Henokin kirja kertoo, että alun perin heidän tehtäviinsä kuului ihmiskunnan auttaminen sivilisaation alkuun. He eivät sopineet tähän tehtävään, vaan alkoivat opettaa ihmisille tieteitä, jotka Jumala oli kieltänyt. Näihin kuuluivat mm. astrologia ja magia. Tämän lisäksi he alkoivat tuntea himoa naisiin, joita heidän olisi pitänyt opastaa. Tämän vuoksi he ottivat fyysiset muodot voidakseen olla haluamiensa naisten kanssa. Seurauksena tästä olivat sekasikiölapset, Nefilimit.
Mount Sentinel Ensimmäinen polku ylös vuoren rinnettä paikkaan, mihin M-kirjain myöhemmin tulisi, tehtiin yliopiston metsätieteiden opiskelijoiden toimesta vuonna 1908. 1909 yliopiston kolmannen vuoden opiskelijat rakensivat ensimmäisen kirjaimen valkaistuista kivistä polun yläpäähän. 1912 ensimmäisen vuoden opiskelijat rakensivat pienen puisen M-kirjaimen. Puinen pystyssä seisova kirjain maksoi 18 dollaria. Tuuli tuhosi puisen kirjaimen 1914 ja uudelleen, kun uusi kirjain oli saatu tilalle.
Jean-Jacques Sempé Ensimmäinen piirrosalbumi, "Rien n’est simple" ilmestyi vuonna 1962 ja sitä seurasi 30 muuta. Omien albumiensa lisäksi Sempé on kuvittanut myös Patrick Modianon kertomuksen "Catherine Certitude" ja Patrick Süskindin kirjan "Die Geschichte von Herrn Sommer". Hän on myös piirtänyt kansikuvia "The New Yorker" -lehteen.
Jean Vuarnet Vuarnet sai pronssia Bad Gasteinin MM-kisojen syöksylaskussa 1958. Kaksi vuotta myöhemmin Squaw Valleyn olympialaisissa hän voitti kultaa samassa lajissa. Vuarnet syntyi Tunisiassa, ja hänestä tuli ensimmäinen Afrikassa syntynyt talviolympialaisten voittaja.
M. F. K. Fisher Mary Frances Kennedy Fisher (3. heinäkuuta 1908 – 22. kesäkuuta 1992) oli tunnettu yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoitti elinaikanaan yli 20 kirjaa. Hän on myös julkaissut 2 päiväkirjaansa ja kirjeitään vähän ennen kuolemaansa. Hänen ensimmäinen kirjansa "Serve it Forth" julkaistiin vuonna 1937.
Jean Eudes Pyhä Jean Eudeksen tunnetaan laatineen ainakin seuraavat kirjat:
Christopher Isherwood Berliinissä 1931 Isherwood tapasi Jean Rossin, joka toimi esikuvana hänen romaanihenkilölleen "Sally Bowles", sekä Gerald Hamiltonin, jonka inspiroi nimihenkilön tarinaan "Mr Norris Changes Trains". Syyskuussa 1931 runoilija Willian Plomer esitteli Isherwoodin kirjailija E. M. Forsterille, josta tuli nopeasti hänen esikuvansa. Forster testamenttasi Isherwoodille kirjansa "Maurice" tekijänoikeudet.
Ensimmäinen Mooseksen kirja Myös Nooan tarina esiintyy mm. Koraanissa, Intian Vedassa ja Gilgamesissa.
Jeanne d’Arc Ranskan pelastamiseksi Kaarle antoi Jeannen johtoon yhden joukko-osaston, jonka tueksi liittyi Ranskan armeijan sotilaita. Heidän tarkoituksensa oli vallata englantilaisten piirittämä Orléansin kaupunki takaisin Ranskalle (Orléansin piiritys). Tuhannet englantilaiset sotilaat olivat kerääntyneet kaupungin edustalle ja rakentaneet torneja ja kenttävarustuksia tehostamaan piiritystä. Kaupunki ei kuitenkaan ollut kokonaan eristetty, ja ranskalaisjoukot pääsivät Loiren kautta vahvistamaan Orléansin puolustusta. Jeanne lähetti englantilaisille nuoleen kiinnitetyn kirjeen, jossa hän kehotti näitä jättämään Ranskan kuningaskunnan rauhaan ja poistumaan omaan maahansa. Kirjeeseen vastattiin ivahuudoin.
Laure Manaudou Manaudou voitti kultaa naisten 400 metrin vapaauinnissa vuoden 2004 kesäolympialaisissa. Hän oli ensimmäinen ranskalainen nainen joka voitti kultaa uinnissa ja ensimmäinen ranskalainen, joka voitti kultaa uinnissa miehistä tai naisista, sitten Jean Boiteaux'n vuoden 1952 olympialaisten kultamitalin. Hän voitti myös hopeaa naisten 800 m vapaauinnissa, samoissa olympialaisissa. Hän vei kotiinsa vielä yhden pronssimitalin, naisten 100 metrin selkäuinnista. Hän oli vasta toinen ranskalaisnainen, joka sai 3 henkilökohtaista mitalia samoista kesä- tai talviolympialaisista. Ensimmäinen tällainen nainen oli Micheline Ostermeyer vuoden 1948 kesäolympialaisista.
Vonetta Flowers Vasta vuonna 1999 rattikelkkailun aloittanut Flowers osallistui urallaan kaksiin talviolympialaisiin, vuosina 2002 ja 2006. Vuoden 2002 talviolympialaisista Salt Lake Citystä Flowers saavutti kultaa kahden naisen kelkasta yhdessä Jill Bakkenin kanssa. Näin Flowersista tuli historian ensimmäinen tummaihoinen talviolympialaisten kultamitalisti. Hän oli myös ensimmäinen alabamalainen talviolympialaisten mitalisti. Vuoden 2006 talviolympialaisissa Torinossa Flowers ja Jean Prahm sijoittuivat kuudenneksi. Vuonna 2004 Flowers ja Prahm saavuttivat MM-pronssia.
Monacon Grand Prix 1955 Monacon Grand Prix 1955 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 22. toukokuuta 1955 Monacossa. Kilpailun voitti ranskalaiskuljettaja Maurice Trintignant, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Jean Behra ja Cesare Perdisa jakoivat kolmannen sijan ja molemmat saivat 2 MM-pistettä.
Halo (videopelisarja) "Halo Graphic Novel" on ensimmäinen "Halo"-sarjaan perustuva sarjakuvateos. Koviin kansiin nidottu kirja sisältää neljä erillistä tarinaa, joita ovat olleet luomassa Lee Hammock, Simon Bisley, Jey Faerber, Ed Lee, Andrew Robinson, Brett Lewis, Jean Giraud ja Tsutomu Nihei. Tarinat käsittelevät muun muassa sellaisia aiheita kuin miten kersantti Johnson pakeni Floodia ja millaista elämä oli maassa juuri ennen muukalaisten hyökkäystä. Lisäksi sivuilla nähdään ensimmäistä kertaa Spartan-sotilas ilman kypärää. Kirjan on kustantanut Marvel. Yhtiö aikoo ryhtyä julkaisemaan "Halosta" kuukausittaista sarjakuvaa kesällä 2007.
Voynichin käsikirjoitus Kirja sai nimensä puolalais-amerikkalaisen Wilfrid M. Voynichin mukaan, joka sai sen haltuunsa vuonna 1912. Alkuperäisteosta säilytetään Yalen yliopiston kirjastossa. Ensimmäinen näköispainos kirjasta julkaistiin 2005. Espanjalainen kustantamo Siloe sai vuonna 2016 Yalen yliopistolta luvan julkaista kirjasta uuden näköispainoksen, jonka sivut käsitellään niin, että kirja vaikuttaa vanhalta. Kustantamo aikoo julkaista 898 kappaletta näköispainoksia, jotka se myy 7 000–8 000 eurolla.
Puolan autoteollisuus Samassa yhteydessä tehtiin nimeämiskäytäntö autotehtaille: Ensimmäinen kirjain kertoo kyseessä olevan tehtaan, Fabryka. Seuraava kirjain kertoo tehtaalla valmistettavan auton, Samochody, tehtaan nimessä muoto Samochodów. Viimeinen kirjain kertoo, minkälaisia autoja tuotetaan, ja se on ainoa muuttuva kirjain autotehtaan nimessä. Se voi olla esimerkiksi O = Osobowy (henkilö-), M = Małolitrażowych tai D = Dostawczych (tavara-). Näin muodostuu tehtaan nimi, kuten FSO, FSM tai FSD.
Cyrano de Bergerac Chappelle, Luillier’n poika, oli saanut hyvän koulutuksen; Cyrano keskusteli mielellään hänen kanssaan ja halusi tutustua hänen opettajaansa filosofi Pierre Gassendiin (1592-1655). Cyrano osallistui Gassendin luentoihin ja oppi uusia, katolisen kirkon dogmeista poikkeavia käsityksiä filosofiasta ja luonnontieteistä. Vuodesta 1643 eteenpäin Cyrano alkoi vähitellen kirjoittaa itsekin, hän kirjoitti ajan tavan mukaan niin poliittisia kirjeitä kuin myös kirjeitä, joissa harjoiteltiin muodinmukaista presiöösiä kieltä. Tunnetuimpia hänen kirjeistään ovat "La Ministre d’Etat flambé" - mazarinadi - sekä "Remonstrances des Trois Estats à la Reine Régente", jossa hän keskusteli eri säätyjen näkökulmista siitä, mitä frondelaisuus ja kuninkaallisten politiikka oli maassa aiheuttanut. Ensimmäinen näytelmä "Le Pédant joué" kirjoitettiin Laniuksen mukaan joko 1645 tai 1646 ja se kiersi käsikirjoituksina, koska Cyranolla ei ollut varaa painattaa sitä. Molière lainasi näytelmästä kohtauksen näytelmäänsä "Les fourberies de Scapin", kuten myös Rostand näytelmässään mainitsee. Cyranon näytelmä oli huomattava myös siitä, että se oli ensimmäinen proosamuodossa kirjoitettu ja sisälsi kansankieltä, patois-murretta. Päähenkilö Grangier oli ilkeä karikatyyri hänen entisestä opettajastaan Jean Grangerista.
Ensimmäinen Mooseksen kirja Ensimmäinen Mooseksen kirja (Genesis, , ”Synty”; , ”Alussa”) on ensimmäinen viidestä Mooseksen kirjasta (pentateukki) eli juutalaisten pyhän kirjoituksen Tooran ensimmäinen kirja. Se on myös kristittyjen Raamatun Vanhan testamentin ensimmäinen kirja. Kirjan tapahtumat alkavat maailman ja ihmisen luomisesta ja päättyvät Israelin kansakunnan syntyyn.
Hannele Huovi Huovin ensimmäinen oma kirja oli vuonna 1979 julkaistu "Jos olet yksin ja salaa", jonka kuvitti Outi Markkanen. Sittemmin Huovin lastenkirjoja ovat kuvittaneet etenkin Kristiina Louhi (mm. "Vauvan vaaka", "Maailman paras napa", "Seitsemän unta") ja Jukka Lemmetty (Urpo ja Turpo -kirjat).
Belgialainen rekisterikilpi Vuosina 1951-1973 käytettin viittä merkkiä. Ensimmäinen kirjain oli E, G, L, M tai P.
Dada Ranskalainen avantgarde pysytteli ajan tasalla Zürichin dadatoimintaan Tristan Tzaran säännöllisen kirjeenvaihdon avulla. Hän vaihteli kirjeitä, runoja ja lehtiä Guillaume Apollinairen, André Bretonin, Max Jacobin ja muiden ranskalaisten kirjailijoiden, kriitikoiden ja taiteilijoiden kanssa. Ensimmäinen dadataiteen näytäntö pariisilaiselle yleisölle oli Salon des Indépendantsissa vuonna 1920. Jean Crotti esitteli dadaan liitettäviä töitään, mukaan lukien työn nimeltä ”Explicatif”, jossa oli sana "Tabu".
Moving Pictures Albumin kannen teko maksoi 9000 dollaria, jonka yhtye maksoi itse varmistaakseen kuvan laadun. Kannen ensimmäinen maalaus kuvaa Jeanne d’Arcia ja toinen on C. M. Coolidgen "A Friend in Need". Kolmas maalaus on yhtyeen singlen "Closer to the Heart" kansi. Kuva on otettu Toronton Queen's Parkissa.
Boucicaut’n mestari Boucicaut’n mestari, jonka todellista nimeä ei tiedetä, on nimetty merkittävimmän teoksensa, Ranskan marsalkka Boucicaut’n (Jean le Meingre II) tuntien kirjan mukaan. Kirja on tällä hetkellä Musée Jacquemart-Andrén kokoelmissa Pariisissa. Kirjan kuvissa yhdistyvät Italian uudistukset maalaustaiteessa ja ranskalainen hienostunut kuvitustyyli. Hän toimi siirtymävaiheessa gotiikan taiteen ja varhaisrenessanssin välillä. Boucicaut’n mestaria pidetään merkittävänä taiteilijana 1400-luvun maalauksen kannalta, koska hän toimi tiennäyttäjänä uusissa tilan ja valon kuvauksen tavoissa, joita muun muassa Jean Fouquet ja Jan van Eyck sovelsivat.
Jeanne de Salzmann Jeanne de Salzmann käsikirjoitti yhdessä Peter Brookin kanssa Brookin ohjaaman, Gurdjieffin kirjaan "Meetings with Remarkable Men" perustuvan samannimisen elokuvan.
Wyclef Jean Presents: The Carnival Featuring the Refugee All-Stars Wyclef Jean Presents the Carnival Featuring Refugee All Stars tai lyhyemmin The Carnival on Wyclef Jeanin ensimmäinen sooloalbumi.
L. M. Montgomery Ensimmäinen Anna-kirja, "Annan nuoruusvuodet" ("Anne of Green Gables"), valmistui jo vuonna 1905, mutta Montgomerylla oli vaikeuksia löytää sille kustantajaa. Lopulta hän luovutti ja pani kirjan säilöön, kunnes kolme vuotta myöhemmin The Page Company of Boston suostui julkaisemaan sen. Anna-sarjan kirjat saivat suuren suosion. Sittemmin Anna-kirjat on käännetty kokonaan tai osittain jo noin 40 eri kielelle. Suomeksi "Annan nuoruusvuodet" ilmestyi ensi kerran vuonna 1920.
Kemian historia Noin vuonna 1450 kehitettiin painotekniikka, jonka asiosta 1450–1500 painettiin noin 40 000 kirjaa, enemmän kuin tuhannen vuoden aikana yhteensä. 1500–luvulla julkaistiin muutamia kemiaa koskevia kirjoja, joissa käsiteltiin mm. tislaamista ja mineralogiaa. 1600–luvulla kirjat olivat symbolisia ja sisälsivät paljon kuvia kemiallisista prosesseista, osa reaktioista oli piilotettu tarinan muotoon. Ensimmäinen todellinen kemian oppikirja oli Andreas Libabiuksen "Alchymia", joka julkaistiin 1597.
Jeanne d’Arc (vuoden 1999 elokuva) Vartuttuaan muutaman vuoden ajan setänsä ja tätinsä hoivissa, Jeanne lähtee toteuttamaan unelmaansa ja matkustaa Ranskan kuninkaan Kaarlen hoviin. Siellä hänen ehdotuksensa joukko-osaston perustamisesta hänen komentoonsa teilataan heti. Jeanne on kuitenkin pohjustanut saapumistaan lähettämällä kirjeitä ennen saapumistaan ja pidemmän päälle idea alkaa kantaa hedelmää. Lopulta kuningas antaa Jeannen johdettavaksi pienen sotajoukon, jolla hän lähtee valloittamaan Orléansia takaisin. Ensimmäisen taistelun aikana Jeanne haavoittuu pahasti nuolesta eikä pysty jatkamaan taistelua. Seuraavana päivänä Jeanne pyytää englantilaisia antautumaan hänen sotilailleen. Englantilaiset eivät kuitenkaan antaudu vaan syntyy uusi taistelu, jonka ranskalaiset voittavat.
Jean-François Revel Toisen maailmansodan aikaan Jean-François Revel oli Ranskan vastarintaliikkeen jäsen. Hän opiskeli sodan jälkeen filosofiaa École Normale Supérieuressa ja opetti sitä valmistuttuaan aina vuoteen 1963. Hän toimi opettajana ensin Algeriassa, sitten ulkomailla Meksikossa ja Italiassa sekä tämän jälkeen Ranskan Lillessä. 1963 mennessä hän oli ehtinyt julkaista jo useita kirjoja, ja ensimmäisen teoksen "Pourquoi des philosophes ?" menestys rohkaisi häntä keskittymään kirjojen ja lehtiartikkelien kirjoittamiseen.
Maan lapset Toinen Untinen-Auelin johtopäätös on esittää lajit risteämään kykenevinä. Johtuen lajien toisistaan pitämästä etäisyydestä, puoiverisiä jälkeläisiä ei katsota hyvällä kummallakaan puolella. Klaani yleensä määrittelee tällaiset vastasyntyneet syntymävikaisiksi, joiden ei sallita elää. Muut antavat lapsen kyllä elää, mutta epämuodostuneeksi määritellyn yksilön elämän laatu on alhainen.
Heteniityn koulu Koulun ensimmäinen johtajaopettaja Erkki Hiltunen oli merkittävä kulttuurivaikuttaja, joka toimitti mm. Vuosaari – merellinen kaupunginosa -kirjan 1990. Hänen aikanaan aloitettiin Vuosaaressa musiikkiluokkatoiminta.
Jeanne d’Arc Seuraavien vuosisatojen aikana Jeanne saavutti myyttisen maineen ja häntä alettiin pitää Ranskan suojelus­pyhimyksenä. Virallisesti hänet kuitenkin julisti pyhimykseksi eli kanonisoi vasta paavi Benedictus XV vuonna 1920. Hänen elämän­vaiheistaan on kirjoitettu monia kirjoja. Vuosina 1870–1871 käydyn Saksan–Ranskan sodan jälkeen Jeannen palvonta sai entistä suuremmat mittasuhteet. Hänen kunniakseen pystytettiin lukuisia patsaita, joiden määräksi vuoteen 1910 mennessä laskettiin 20 000. Orléansissa avattiin 1960-luvulla Jeanne d’Arc -museo.
Jean Galfione Jean Galfione (s. 9. kesäkuuta 1971 Pariisi) on ranskalainen seiväshyppääjä. Hän voitti olympiakultaa seiväshypyssä Atlantan olympialaisissa 1996. Lisäksi hän voitti pronssia Göteborgin MM-kilpailuissa 1995. Hänen ennätyksensä on tasan kuusi metriä, jonka hän hyppäsi Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa 1999.
Jean-Luc Picard Nimi Jean-Luc Picard on johdettu sveitsiläisestä Jacques Piccardista, joka oli ensimmäinen Mariaanien hautaan laskeutunut ihminen.
A. M. Frost "Näkymätön kuolema" on ensimmäinen kirja sarjasta, joka kuljettaa lukijan sotavuosien läpi aina puoli vuotta kerrallaan. Seuraava Jang-kirja ilmestyy syksyllä 2019. Kirjat etenevät noin puoli vuotta kerrallaan. "Näkymätön kuolema" kertoo talvisodan syksystä jouluun saakka. Seuraavan Jang-seikkailun ajankohta on talvisodan kevätpuoli ja sodan päättyminen. Kolmas tarina ajoittuu välirauhaan. Kirjoja ei silti tarvitse lukea ilmestymisjärjestyksessä, koska jokainen on oma tarinansa. Kirjailijan Instagram-tilillä a._m._frost kerrotaan kuulumisia ja valotetaan aitoja historiallisia tapahtumia juonenkäänteiden takana.
Michaëlle Jean Toimittajana Jean työskenteli Kanadan yleisradioyhtiön (CBC) englannin- ja ranskankielisissä toimituksissa. Hän nai dokumenttielokuvien tekijän Jean-Daniel Lafondin, jonka kanssa teki mm. palkitun elokuvan "Haïti dans tous nos rêves". Hän sai Amnesty Internationalin journalismipalkinnon.
Carl Th. Dreyer Ranskassa syntyi "Jeanne d’Arcin kärsimys" ("La Passion de Jeanne d'Arc") vuonna 1927. Se oli ensimmäinen osoitus Dreyerin mestarillisuudesta, taidokas sekoitus Eisensteinin montaasitekniikkaa ja saksalaista ekspressionismia. Elokuva oli myös aikanaan äärimmäisen innovatiivinen näyttelijänohjauksen ja kuvasommittelun saralla, minkä takia "Jeanne d'Arcin kärsimyksen" vaikutuksen voidaan sanoa näkyvän muun muassa Ingmar Bergmanin ja Stanley Kubrickin elokuvissa. Elokuva kertoo Jeanne d'Arcin viimeisistä hetkistä – hänen oikeudenkäynnistään ja kuolemastaan polttoroviolla – käyttämällä lähes ainoastaan lähikuvia Jeannesta ja hänen kuulustelijoistaan.
Madame de Pompadour Jeanne ryhtyi tukemaan kuvataiteilijoita kuten hänet metsästyksen jumalatattarena Dianana maalannutta Jean- Marc Nattier´iä. Eniten hän suosi kuitenkin hänestä monia muotokuvia maalannutta François Boucher´ia. Myös erittäin hankalana ja omituisena tunnettu kuvataiteilija Maurice-Quentin de La Tour nautti madamen taloudellisesta tuesta. Maalauksissa Jeanne esiintyy soitinten, kirjojen ja karttojen ympäröimänä mikä kertoo hänen harrastuksistaan.
Jean Paul Jean Paulilla on aina ollut ihailijansa ja hän kuuluu saksalaisen kirjallisuuden tärkeimpiin nimiin. Hän oli monille romantiikan ajan kirjailijoille tärkeä esikuva. Lisäksi hänen kirjoillaan oli suuri merkitys eräille romanttisille säveltäjille, esimerkiksi Robert Schumannille ja Johannes Brahmsille.
Jean Eugène Robert-Houdin Esiinnyttyään vuosia, Robert-Houdin lopetti esitykset ja ryhtyi kirjoittamaan kirjoja taikatemppujen tekemisestä. Taikuri "Erik Weisz" käytti taiteilijanimeä Harry Houdini - virallistaen sen myöhemmin - kunnioittaakseen Jean Eugène Robert-Houdinia.
James Patterson Vuonna 2007 joka viidestoista myyty kovakantinen romaani oli James Pattersonin kirjoittama, minkä arvioitiin tarkoittavan 16 miljoonaa myytyä kirjaa pelkästään Pohjois-Amerikassa. "Forbes-"lehden mukaan Patterson ansaitsi 50 miljoonaa dollaria kesäkuiden 2007 ja 2008 välisenä aikana, mikä asetti hänet parhaiten ansaitsevien kirjailijoiden listalla toiseksi. Kokonaisuudessaan Pattersonin kirjat ovat myyneet maailmanlaajuisesti noin 350 miljoonaa kappaletta (2016). Hän on voittanut palkintoja: mm. Edgar Awardin, BCA Mystery Guild’s Thriller of the Year ja International Thriller of the Year -palkinnot. Pattersonia kutsuttiin "Time"-lehdessä "mieheksi, joka ei voi ampua ohi". Hän on ensimmäinen kirjailija, jonka kaksi kirjaa sijoittuivat samaan aikaan ensimmäisiksi "The New York Timesin" aikuisten ja lasten bestseller-listoilla, ja ensimmäinen, jolla on kaksi kirjaa NovelTrackerin top 10 -listalla yhtaikaa. Hänellä on eniten "New York Times" bestseller-listalle päässeitä kirjoja: yhteensä 45 kirjaa. Hän on myös vieraillut "Simpsonit"-tv-ohjelmassa (jaksossa "Yokel Chords"), jossa hän esitti itseään. Lisäksi Patterson vieraili cameoroolissa (esitti itseään) rikossarjan Castle avausjaksossa. Castle kertoo jännityskirjailijasta, joka auttaa poliisia.
Jean Grenier Jean Grenier (n. 1590–1610) oli ihmissudeksi epäilty poika, joka mainitaan muun muassa Sabine Baring-Gouldin kirjassa "The Book of Were-Wolves" (1865). Tiedot hänestä perustuvat vuonna 1603 pidetyn oikeudenkäynnin asiakirjoihin.
Jean-Marie Gustave Le Clézio Jean-Marie Gustave Le Clézio (s. 13. huhtikuuta 1940 Nizza, Ranska) on ranskalainen kirjailija, joka on julkaissut kolmisenkymmentä kirjaa, romaaneja, novelleja, satuja ja esseitä. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2008.
Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille Cassandra Jean julkaisi kirjasta sarjakuvaversion vuonna 2013. Tim Burtonin ja Jane Goldmanin elokuvaversio kirjasta julkaistiin lokakuussa 2016.
Jean Françaix Jean Françaix syntyi muusikkoperheeseen: hänen isänsä oli musiikkitieteilijä ja säveltäjä ja äitinsä laulunopettaja. Françaix aloitti säveltämisen jo 6-vuotiaana ja opiskeli sävellystä yksityisesti Nadia Boulanger'n johdolla. Hän voitti 18-vuotiaana Pariisin konservatoriossa pianonsoiton ensimmäinen palkinnon. Françaix'n ensimmäinen menestysteos oli "Concertino" pianolle ja orkesterille, jonka hän sävelsi 20-vuotiaana ja jonka kantaesityksessä hän soitti piano-osuuden.
Comédie-Française Comédie-Française perustettiin Ludvig XIV:n kirjeellä 21. lokakuuta 1680 ja siinä yhdistettiin kaksi Pariisissa toiminutta erillistä teatteriseuruetta: Guénégaudin ja Burgundin palatsien seurueet. 25. elokuuta näyttelijät olivat jo kokoontuneet yhteen antaakseen yhteisesityksenä näytelmän "Phèdre", jonka Jean Racine oli kirjoittanut, sekä Jean de La Chapellen näytelmän "Orléansin vaunut" (Carosses d'Orléans). Comédiens-Français kokosi yhteen nämä kaksi seuruetta 5. tammikuuta 1681. Teatterin ohjelma koostui tuolloin Molièren ja Jean Racinen näytelmistä, mutta joukossa oli myös joitakin Pierre Corneillen, Paul Scarron ja Jean Rotroun teoksia.
Lihansyöjäkasvit Charles Darwin kirjoitti vuonna 1875 kirjan ”Hyönteissyöjäkasvit” (Insectivorous Plants), joka oli ensimmäinen tunnettu lihansyöjäkasveja käsittelevä tutkielma. Darwin käsitteli kirjassaan esimerkiksi kärpäsloukkuihin liittynyttä ruokintamekanismikokeiluaan. Hän oli yrittänyt simuloida kasvin ansoja sulkeutumaan mm. puhaltamalla ansoihin ja tarjoamalla kasveille mm. lasia ja lihaa. Hän totesi, että vain liikkuvan eläimen liikkeet aiheuttaisivat kasvin reagoimisen ja päätteli, että tämä oli evoluution aikaansaama kyky säästää energiaa ja sivuuttaa todennäköisesti ravitsemattomat ärsykkeet. Hän havaitsi myös, että vaikka joillakin kasveilla on selvästi erotettavat ansat, jotkut tuottavat tahmaista nestettä kietoakseen saaliinsa. Hän päätteli, että tämä oli esimerkki luonnonvalinnan paineesta, jonka tuloksena oli erilaisia keinoja hankkia ravintoa.
Jean-Louis Tournadre Jean-Louis Tournadre voitti Ranskan mestaruuden vuonna 1979 750-kuutioisissa ennen uraansa MM-tasolla. Tournadre ajoi ensimmäisen MM-osakilpailunsa kaudella 1980 350-kuutioisissa Britannian osakilpailussa ja 250-kuutioisissa Tšekkoslovakian osakilpailussa. Ensimmäisen kerran hän oli palkintopallilla niin ikään Tšekkoslovakian osakilpailussa kaudella 1981.
Jean-Louis Tournadre Maailmanmestaruuskauden jälkeen Jean-Louis Tournadre ei yltänyt enää edes MM-pisteille. Kaudella 1983 Tournadre osallistui yhdeksään osakilpailuun ja ajoi vain kahdesti maaliin. Tämän jälkeen hän oli kaksi kautta poissa MM-sarjoista. Kaudella 1986, joka oli Tournadren viimeinen, hän osallistui kahdeksaan osakilpailuun ja ajoi kerran maaliin asti.
Jean M. Linsdale Jean Myron Linsdale (20. toukokuuta 1902 Wellsville, Kansas – 20. tammikuuta 1969 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen eläintieteilijä.
Jean Villain Jean Villain, oik. Marcel Bruno Brun (30. kesäkuuta 1928 Zürich, Sveitsi – 8. syyskuuta 2006 Dreesch, Brandenburg, Saksa) oli sveitsiläinen kirjeenvaihtaja ja historioitsija. Hänen isoisoisänsä pastori Ludwig Spyri oli Heidi-kirjojen kirjoittajan Johanna Spyrin veli.
Jean-Paul Pierrat Jean-Paul Pierrat (s. 3. heinäkuuta 1952 Xonrupt-Longemer) on ranskalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, MM-mitalisti.
Ensimmäinen kuninkaiden kirja Ensimmäinen kuninkaiden kirja () on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun yhdestoista ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen viides kirja. Ensimmäinen ja Toinen kuninkaiden kirja sisältävät selonteon muinaisen Israelin ja Juudan kuningaskuntien kuninkaiden teoista. Lisäksi niissä kerrotaan profeettojen Elian ja Elisan toiminnasta.
Julio Cortázar Cortázar oli sairaalloinen lapsi. Sairasvuoteellaan hän luki paljon. Äiti valikoi hänelle kirjoja, joista varsinkin Jules Vernen kirjat olivat suursuosikkeja. Käänteentekevä vaikutus kirjalliselle maulle oli tutustuminen Jean Cocteaun tuotantoon.
René Goscinny Jean-Jacques Sempén kuvittamat "Nikke"-kirjat olivat Goscinnyn kirjoittamia ja poikkeavat hänen tuotannostaan kirjamuotonsa ansiosta. Kirjat sisälsivät useita pieniä vitsitarinoita, jotka kertoivat Nikke-nimisestä koululaisesta ja hänen luokkatovereistaan.
Jean Grey Jean Grey on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo Ryhmä-X-sarjakuvissa ja elokuvissa (). Grey oli ensimmäinen professori Charles Xavierin mutantteja varten perustaman koulun oppilaista.
Kansankirjasto Sanomia Turusta -lehdessä ilmestyi vuonna 1856 tiettävästi ensimmäinen luettelo kansankirjastoille suositelluista kirjoista. Luettelon lyhentämiseksi siitä oli jätetty pois uskonnollinen kirjallisuus – se sisälsi 34 taloutta käsittelevää kirjaa, 23 historiallista, 8 lainopillista, 11 luonnontieteellistä ja 44 kaunokirjallista teosta. Luettelon oli ilmeisesti tehnyt lehden toimittaja lehtori Gustaf Erik Eurèn, joka julkaisi kansankirjasia, mm. Apinjat ja gorillat sekä Taitava ja toimellinen juuston tekiä.
Jean d’Estrées Jean d'Estrées oli kardinaali César d'Estrées'n veljenpoika ja marsalkka Victor Marie d'Estrées'n veli, jotka molemmat olivat myös Ranskan akatemian jäseniä. Jean d'Estrées valtuutettiin vuonna 1692 suorittamaan ensimmäinen diplomaattinen tehtävänsä, joka käsitti Portugalin puolueettomana pysymisen varmistamisen yhdeksänvuotisen (1688–1687) sodan eli niin sanotun Augsburgin liiton sodan aikana.
Britney Jean Britney Jean on yhdysvaltalaisen poplaulaja Britney Spearsin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2013. Albumin ensimmäinen single, ”Work Bitch” julkaistiin 16. syyskuuta 2013.
Ensimmäinen kuninkaiden kirja Ensimmäiseen ja Toiseen kuninkaiden kirjaan viitataan myös ”Kolmantena” ja ”Neljäntenä kuninkaiden kirjana” silloin, kun Ensimmäisestä ja Toisesta Samuelin kirjasta käytetään nimiä ”Ensimmäinen” ja ”Toinen kuninkaiden kirja”.
Madame de Pompadour Pian isän maanpakoon siirtymisen jälkeen Jeannen äiti vei hänet ursuliiniluostariin saamaan opetusta. Jeanne oli oikeastaan liian nuori otettavaksi luostarikouluun, mutta muuan nunnista oli Jeannen täti. Koulussa opetettiin luku- ja kirjoitustaitoa, laskemista, latinaa, maantietoa, koruompelua ja Ranskan historiaa. Kristinuskon perusasiat samoin kuin säännöllinen rukoilu kuuluivat koulunohjelmaan ja paljon aikaa uhrattiin eleganttien kirjeiden kirjoittamisen opettelulle. Vaikka koulun päiväohjelma oli tiukka, pidettiin huolta myös siitä, että tytöillä oli aikaa leikkiä.
Ensimmäinen Samuelin kirja Heprealaisissa raamatuissa Ensimmäinen ja Toinen Samuelin kirja lasketaan usein yhdeksi "Samuelin kirjaksi" ("Sefer Sh'muel"). Kirjoihin viitataan joskus myös ”Ensimmäisenä” ja ”Toisena kuninkaiden kirjana” silloin, kun Ensimmäisestä ja Toisesta kuninkaiden kirjasta käytetään nimiä ”Kolmas” ja ”Neljäs kuninkaiden kirja”.
Meidän Mirri Meidän Mirri on alun perin vuonna 1952 julkaistu Tammen kultaiset kirjat -lastenkirjasarjan ensimmäinen osa, josta on tullut erittäin suosittu. Tästä Kathryn ja Byron Jacksonin kirjoittamasta sekä Alice ja Martin Provensenin kuvittamasta tarinasta on vuonna 2006 otettu Suomessa jo 13. painos. Kirjan suomentajaksi on merkitty Lea Karvonen. Karvonen on kuitenkin vain Tammen käyttämä nimimerkki, jonka takana toimi usea eri henkilö. Kirjan todellinen suomentaja ei siis ole tiedossa. Alkuperäinen englanninkielinen "Katie the Kitten" -kirja julkaistiin jo vuonna 1949, Little Golden Books -lastenkirjasarjassa.
Kathryn ja Byron Jacksonin teoksiin kuuluu myös mm. Tammen kultaiset kirjat -sarjan 17. kirja, "Hiekkarannalla". Kathryn Jacksonin käsialaa on myös esimerkiksi sarjan 147. kirja, "Luiseva puiseva leijona". Byron Jackson on kirjoittanut puolestaan muun muassa sarjan kolmannen kirjan "Pikku Viu Viu". Alice ja Martin Provensen ovat kuvittaneet useita muitakin Tammen kultaisia kirjoja.
Jean-Louis Tournadre Tournadren ura MM-tasolla oli varsin erikoinen. Hän ajoi vain yhden ehjän täyden kauden ja voitti sillä kaudella maailmanmestaruuden. Muuten Tournadre oli kaukana kärjestä. Jean-Louis Tournadren uran erikoisuutta korostaa sekin, että vaikka hän on maailmanmestari, hän voitti urallaan vain yhden osakilpailun. Senkin osakilpailuvoiton Ranskan osakilpailussa mahdollisti se, että moni huippukuljettaja mukaan lukien Anton Mang ja Carlos Lavado kieltäytyivät ajamasta puutteellisten turvatoimenpiteiden vuoksi. Tournadren ainoaksi jäänyt maailmanmestaruus ratkesi sekin MM-historian pienimmällä erolla eli yhdellä pisteellä. Toiseksi jäänyt Mang voitti enemmän osakilpailuja (5), mutta Tournadren onnistui tasaisuudellaan kerätä enemmän pisteitä. Jean-Louis Tournadre ajoi joka kilpailussa maaliin ja huonoin sijoitus oli seitsemäs. Anton Mangin päätös olla osallistumatta Ranskan osakilpailuun todennäköisesti ratkaisi maailmanmestaruuden Jean-Louis Tournadren hyväksi.
Jean Stablinski Jean Stablinski (21. toukokuuta 1932 – 22. heinäkuuta 2007) oli ranskalainen, syntyperältään puolalainen pyöräilijä. Hän syntyi ranskalaiskylässä nimeltä Thun Saint-Armand ja sai nimekseen Jean Stablewski. Myöhemmin hän sai Ranskan kansalaisuuden ja muutti nimekseen Jean Stablinski. Hän voitti useita kilpailuja mm. Espanjan ympäriajon, oli maantieajon maailmanmestari sekä nelinkertainen Ranskan mestari. Stablinski osallistui Ranskan ympäriajoon 12 kertaa ja voitti etappeja kaikissa suurissa ympäriajoissa. Hänen lempinimensä oli "Le Polac" (Puolalainen).
Ensimmäinen Pietarin kirje Ensimmäinen Pietarin kirje on alusta saakka hyväksytty Raamatun kirjojen kaanoniin, mutta Toinen Pietarin kirje puolestaan on ollut välillä epäilysten alaisena.
Jean Harlow Harlow kirjoitti romaanin "Today is Tonight" studion hyllytettyä hänet vuosien 1933–1934 vaihteessa ja hänen ollessa naimisissa Rossonin kanssa. Harlow oli aina pitänyt kirjoittamisesta, ja hänen toinen miehensä Paul Bern oli rohkaissut häntä kirjoittamaan kirjan. Harlow myi kirjan oikeudet MGM:n omistamalle Cosmopolitan-kustantamolle, mutta kirjaa ei julkaistu hänen elinaikanaan. Harlow’n oikeudet kirjaan periytyivät hänen äidilleen ja tältä edelleen Ruth Hampille, joka myi oikeudet Grove Pressille vuonna 1965. Kirjan painos on loppunut, ja siitä on tullut keräilykappale.
H. P. Blavatsky Keväällä 1886 Blavatsky päätti muuttaa Oostendeen, jossa hän teki 14:n tunnin työpäiviä kirjan parissa. Syyskuussa 1886 hän lähetti "Salaisen opin" ensimmäisen osan käsikirjoituksen Adyariin Intiaan, T. Subba Row'n ja H. S. Olcottin tarkastettavaksi. Vuoden 1887 maaliskuussa Blavatsky kärsi jälleen munuaistulehduksesta, joka aiheutti tuntikausien tajuttomuuden kerrallaan. Hänen uskottiin jo kuolevan, mutta hän kuitenkin parantui ja jatkoi jälleen "Salaisen opin" kirjoittamista. Syyskuussa 1887 Blavatsky muutti Lontooseen Upper Norwoodiin, jossa Bertram Keightley ja tohtori Archibald Keightley ryhtyivät oikolukemaan, korjaamaan ja järjestelemään tekstiä.
H. P. Blavatsky Blavatsky oli hyvin tuottelias kirjoittaja. Hänen pääteoksensa olivat "Hunnuton Isis" ja "Salainen oppi", jotka molemmat sisälsivät kaksi osaa. Muut Blavatskyn kirjoitukset on koottu 14-osaiseen kirjasarjaan "Collected Writings", jonka toimitti Blavatskyn sukulainen Boris de Zirkoff (1902–1981) Lisäksi siihen on koottu paljon kirjeenvaihtoa, otteita Blavatskyn muistikirjasta, asiakirjoja, piirroksia, kirjoitusten konsepteja, lehtiartikkeleita ja valokuvia.
H. P. Blavatsky Kirjeenvaihto Blavatskyn kanssa ei kuitenkaan loppunut kokonaan. Kaksi vuotta Blavatskyn kuoleman jälkeen, vuonna 1893 Solovjov julkaisi Blavatskya arvostelevan kirjan "A Modern Priestess of Isis". Kirjassaan hän esitteli paitsi omia näkemyksiään Blavatskysta, myös hänen kirjeitään, joista ehkä kuuluisin on otsikoitu nimellä ”Tunnustukseni”. Dramaattiseen sävyyn kirjoitetussa kirjeessä Blavatsky sanoi ”vihanneensa miestään, rakastaneensa yhtä miestä syvästi mutta silti enemmän okkulttista tiedettä”. Muut 'tunnustukset' eivät ole näin selviä, mutta kirjeestä voi päätellä että hän koristi teosofisen propagandansa 'psyykkisillä kokeilla' ja yleisöä hämmästyttävällä mystiikalla, mutta myös sen että hän uskoi vilpittömästi olevansa itämaisten Mahatmojen lähettiläs.
H. P. Blavatsky Mohandas Gandhi tutustui Bhagavad Gitaan teosofien välityksellä, ja Blavatskyn teoksella "Teosofian avain" oli suuri vaikutus hänen ajatteluunsa. Myös eräät muut yhteiskunnalliset uudistajat kuten Herbert Burrows, Edward Carpenter ja Annie Besant saivat vaikutteita teosofiasta, ja Besantista tuli Olcottin jälkeen Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Blavatskyn pitkäaikainen ystävä ja työtoveri eversti H. S. Olcott tunnetaan buddhalaisuuden elvyttäjänä, ja hänen kuolinpäivänsä on kansallinen juhlapäivä Sri Lankassa.
H. P. Blavatsky Blavatsky kertoi oleskelleensa vuonna 1870 Tiibetissä kashmirilaisen adeptin luona. Blavatskyn perhe ei tuolloin ollut kuullut hänestä mitään viiteen vuoteen, ja hänen pelättiin kuolleen.
H. P. Blavatsky Helena Petrovna Blavatsky o.s. (von) Hahn (), tunnetaan myös nimillä Madame Blavatsky ja H. P. B. (12. elokuuta 1831 Jekaterinoslav, Venäjän keisarikunta (nykyisin Dnipropetrovsk, Ukraina) – 8. toukokuuta 1891 Lontoo, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta), oli spiritualisti, okkulttinen kirjailija ja Teosofisen seuran perustajajäsen. Blavatsky oli karismaattinen johtaja ja kiistelty hahmo. Hänellä oli suuri vaikutus itämaisen esoteerisuuden leviämisessä länsimaissa.
H. P. Blavatsky Monet teosofiset kirjoittajat ovat kuitenkin epäilleet kirjeen aitoutta. Heti teoksen ilmestymisen jälkeen Blavatskyn sisar Vera Zhelihovsky kirjoitti kirjalle oman vastineensa "H. P. Blavatsky and a Modern Priest of Truth". Blavatskyn elämäkerran kirjoittajan John Symondin mukaan kyseisen kirjeen olemassaolosta ei ole muuta todistetta kuin Solovjovin sana. Mikael Niinimäki puolestaan pitää kirjettä aitona, perustuen Solovjovin esittämiin todistajanlausuntoihin.
H. P. Blavatsky Olcott ja Blavatsky tekivät jälleen matkoja, pitivät luentoja ja perustivat looseja. Rasittavan matkaohjelman johdosta Blavatsky kuitenkin sairastui munuaistulehdukseen. Tämän johdosta hän matkusti kahdeksi päiväksi Sikkimiin lepäämään gurunsa luokse. Joulukuun 17. samana vuonna Teosofinen Seura muutti jälleen, tällä kertaa Madrasiin Adyar-joen varrella sijaitsevaan pylvästaloon. Tämän jälkeen Blavatsky oleskeli kolme kuukautta brittiläisen Rhodes E. Morganin ja hänen vaimonsa luona Nilgirivuorilla, ja kirjoitti siellä kirjoitussarjan ”Sinisten vuorten kansa”. Heikentyvä terveys pakotti hänet lopulta vaihtamaan pysyvästi leudompaan ilmanalaan, ja 20. helmikuuta 1884 Olcott, Blavatsky ja osa seuran henkilökuntaa lähtivät kohti Nizzaa.
H. P. Blavatsky Vuodesta 1876 lähtien Blavatskyn päätyönä oli "Hunnuton Isis", jonka kirjoittaminen kesti kaksi vuotta. Ensimmäisen painoksen tuhat kappaletta myytiin loppuun yhdeksässä päivässä. Useimmat lehdet antoivat siitä myönteisiä lausuntoja mutta jotkut syyttivät kirjoittajaa ”transsendentaalisten mielettömyyksien levittämisestä”. Suuresta alkuinnostuksesta huolimatta kiinnostus seuraa kohtaan hiipui, ja teoksen julkaisun jälkeen Olcott, Blavatsky ja William Quan Judge olivat Teosofisen seuran ainoat aktiiviset jäsenet. Blavatsky päätti siirtää seuran päämajan Intiaan. Ennen muuttoa hän otti Yhdysvaltojen kansalaisuuden, jotta ei herättäisi venäläisenä turhaan epäluuloa Brittiläisessä Intiassa.
Salainen oppi Salainen oppi III osa, luvut 1-51, on ilmestynyt vuonna 2015 Teosofinen Seura ry:n kustantamana, suomennos Pirkko Carpelan. Loppuaineisto: H. P. Blavatsky, Esoteeriset ohjeet, Lahden Minerva, 1998, suom. Pirkko Carpelan; 
ja osia kirjasta Henk J. Spierenburg, toim., H. P. Blavatskyn opetukset sisäiselle ryhmälle, Lahden Minerva, 1999, suom. Pirkko Carpelan.
H. P. Blavatsky Blavatskyn elämästä ja merkityksestä on kiistelty. Joidenkin mukaan hän oli huijari, toisaalta vastakkainen näkemys Blavatskysta pyhimyksenä syntyi hänen viimeisinä vuosinaan hänen seuraajiensa parissa.