mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Kruununhaka Keskeinen osa Kruununhaassa on empiretyylillä rakennettu Senaatintorin ympäristö sekä Pohjois-Esplanadin ja Aleksanterinkadun välinen alue. Kruununhaka (lempinimeltään Krunikka tai Kruna) on arvokkaiden instituutioiden kaupunginosa; siellä sijaitsevat muun muassa tuomiokirkko, Presidentinlinna, Valtioneuvoston linna, raatihuone, kaupungintalo, Suomen Pankki, Säätytalo, Ritarihuone, useat maineikkaat asianajotoimistot ja useat Helsingin yliopiston laitokset. Suomen tunnetuimpiin lukioihin kuuluva Sibelius-lukio sijaitsee Liisankadulla. Itärannalla on Pohjoissatama. Pohjoissatamassa sijaitsee pieni puistosaari nimeltä Tervasaari.
Sotasyyllisyysoikeudenkäynti Oikeudenkäyntihuoneena toimi Säätytalon entinen porvarissäädyn istuntosali. Lisäksi oli omat huoneet oikeuden jäsenille, syyttäjälle, syytetyille ja heidän asianajajilleen, valvontakomission edustajille sekä ulkomaisille kirjeenvaihtajille. Oikeussalista oli varattu paikkoja − paitsi syytettyjen omaisille, toimittajille ja ulkomaisille diplomaateille − myös kansanedustajille ja hallituksen jäsenille, mutta näistä vain sisäministeri Leino oli säännöllisesti mukana istunnoissa. Pääministeri Paasikivi, oikeusministeri Kekkonen ja ulkoministerit Enckell ja Svento sekä valvontakomission ylin johto eivät osallistuneet yhteenkään istuntoon koko oikeudenkäynnin aikana. Koska yksi syytetyistä − Kukkonen − oli pappi, jokaisessa istunnossa oli läsnä tuomiokapitulin edustaja.
Tiedekeskus Heureka Tiedekeskus Heurekan juuret juontavat Helsingin yliopistoon ja maailmalla tiedekeskuksiin tutustuneisiin tieteilijöihin. Alullepanijoita olivat dosentit Tapio Markkanen, Hannu I. Miettinen ja Heikki Oja. Alkusysäyksenä oli 20.–26.5.1982 Helsingin Säätytalossa pidetty Fysiikka 82 -näyttely. Saman vuoden syksyllä perustettiin tiedekeskusprojekti, jota aluksi tukivat Suomen Akatemia, opetusministeriö ja eräät säätiöt. Projektista syntyi Tiedekeskussäätiö vuosien 1983–1984 vaihteessa. Säätiön alkuperäiset perustajajäsenet olivat Helsingin yliopisto, Teknillinen korkeakoulu, Tieteellisten seurain valtuuskunta ja Teollisuuden keskusliitto.
Metrojupakka Helmikuussa Helsingin kaupunginhallituksen 17 jäsentä, muun muassa kaupunginjohtaja Raimo Ilaskivi, neljä metrotoimikunnan jäsentä, Unto Valtanen, Teuvo Aura ja kaupungin rahoitusjohtaja Erkki Linturi, saivat syytteet virkavirheestä. Helsingin raastuvanoikeus, jonka istunto pidettiin säätytalossa, totesi, että vuonna 1976 metrotoimikunta oli allekirjoittanut Strömbergin ja Valmetin perustaman "Metrovaunut-yhtiön" kanssa sopimuksen, joka koski kolmentoista kuusivaunuisen metrojunan valmistamista Suomessa. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa. Kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston ilman tarjouskilpailua, ja asiakirjat julistettiin salaisiksi.
Punakaarti Keskusneuvoston tarkoituksena oli, että lakon aikana valtaa käyttäisivät paikalliset lakkokomiteat, mutta useilla paikkakunnilla se siirtyikin omavaltaisesti toimineille työväen järjestyskaarteille. Ne tekivät muun muassa kotitarkastuksia, joissa varakkaiden porvarien asunnoista etsivät takavarikoitavia elintarvikkeita sekä aseita. Suojeluskunnat olivat yleensä heikosti aseistettuja, joten tarkastuksiin suotuttiin vapaaehtoisesti, mutta joillakin paikkakunnilla syntyi sisällissotaa enteileviä väkivaltaisia yhteenottoja. Helsingissä järjestyskaarti sai venäläisiltä vallankumouksellisilta matruuseilta kivääreitä, joiden turvin se vangitsi pari sataa porvaria sekä miehitti Säätytalon, ja esti näin jopa senaatin työskentelyn.
K. A. Wrede Wreden arkkitehtuuria on luonnehdittu eklektiseksi ja sovinnaiseksi, mutta selkeälinjaiseksi. Se kierrätti vaikutteita muun muassa italialaisesta renessanssista ja saksalaisesta gotiikasta. Wreden arkkitehtuuri edusti aikansa yleiseurooppalaista tyyliä – ihmisenä hän oli kosmopoliitti eikä kiinnostunut kansallisromantiikasta. Ulkomailla opiskelleena hän joutui kilpailemaan Suomessa koulutettujen nuorempien arkkitehtien kanssa.
Wreden ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö oli niin sanottu Heikelin talo, eli Helsingin Korkeavuorenkadun ja Ludviginkadun kulmaan 1885–1886 rakennettu asuinkerrostalo, johon hän suunnitteli myös oman ateljeeasuntonsa. Helsingissä Wreden tunnetuin työ on Vanha Kauppakuja eli niin sanottu Wreden pasaasi. Se on vuosina 1888–1892 kahdessa vaiheessa valmistunut suuri viisikerroksinen liiketalo, joka ulottuu Pohjoisesplanadilta Aleksanterinkadulle. Siihen sisältyi Helsingin ensimmäinen katettu kauppakäytävä, joka oli uusi eurooppalainen rakennustyyppi. Wrede oli itse osakkaana rakennuksen ensimmäisessä vaiheessa (Pohjoisesplanadi 35) yhdessä rakennusmestari J. H. Heleniuksen kanssa. Toisen, arkkitehtuuriltaan hieman eroavan rakennusvaiheen eli niin sanotun Centralin talon (Aleksanterinkatu 46) rahoitti kauppaneuvos Julius Tallberg. Wrede joutui myymään oman osuutensa talosta vuonna 1898. Hän erosi heinäkuussa 1887 virastaan rakennusylihallituksessa omistautuakseen tälle yksityiselle hankkeelle, mutta joutui palaamaan kuusi vuotta myöhemmin takaisin turvatakseen toimeentulonsa.
Wrede on suunnitellut joitakin tunnettuja julkisia rakennuksia. Turun kaupunginkirjaston suunnittelukilpailussa vuonna 1899 hän tuli toiseksi nimimerkillä "Ljus åt vårt folk", mutta rakennus toteutettiin silti hänen ehdotuksensa pohjalta. Rakennuksen lahjoitti Turun kaupungille hänen appensa Fredric von Rettig. Syksyllä 1903 valmistuneen kirjaston arkkitehtonisena esikuvana on pidetty Tukholman ritarihuonetta, joka taas edustaa 1600-luvun hollantilaistyylistä klassismia. Wrede kutsuttiin myös Säätytalon suunnittelukilpailuun kolmen muun arkkitehdin kanssa vuonna 1887.
Aleksanteri II (patsas, Helsinki) Patsaasta tehtiin myöhemmin kaksi alkuperäisen kokoista kipsikopiota, joista toinen sijoitettiin Säätytalon pääportaikkoon ja toinen aikanaan Suomen eduskunnan istuntosaliin, ensin Helsingin vapaapalokunnan ja sitten Heimolan talon tiloihin. Patsas oli istuntosalissa puhemiehen korokkeen takana. Se oli tarkoitus siirtää myös uuteen eduskuntataloon, mutta sinne ei enää haluttu Venäjän vallan aikaista taideteosta. Niinpä eduskunnan "Laki"-veistos siirrettiin 1930 Presidentinlinnan valtiosaliin entisen hallitsijan valtaistuimen paikalle, jossa se tänäkin päivänä on. Kuljetuksen aikana Suomi-neidon pää jouduttiin sahaamaan irti.
Suomen Rooman-instituutti Alkusysäyksen Suomen Rooman-instituutille antoi klassisten kielten opettaja Einar Pontán, joka esitti ajatuksen instituutin perustamisesta Säätytalossa klassikkopäivillä 1938. Pontán myös ideoi instituutin latinankielisen nimen "Institutum Romanum Finlandiae." Ajatuksen innoittamana liikemies Amos Andersonin johdolla perustettiin Suomen Rooman-instituutin säätiö, jonka pyrkimyksenä oli saada Suomelle oma instituutti Roomaan. Andersson teki myös ensimmäisen miljoonan markan lahjoituksen säätiölle sen perustamisvuonna. Sota kuitenkin katkaisi kaikki suunnitelmat. Instituutin perustamiseen ei ollut varoja myöskään sodan jälkeen.
Säätytalo Ennen kuin teos valmistui, Suomessa oli alkanut ensimmäisenä sortokautena tunnettu ajanjakso. Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov vaati veistos­hanketta hylättäväksikin, koska hänen mukaansa se symboloi suomalaista separatismia, mutta hän joutui myöntymään saatuaan tietää, että keisari Aleksanteri III oli jo hyväksynyt teoksen sellaisenaan. Kun teos valmistui vuonna 1903, se oli vallitsevan poliittisen tilanteen vuoksi paljastettava ilman juhlallisuuksia, eikä ajan­kohtaakaan ilmoitettu julkisesti etukäteen. Paljastustilaisuudessa 21. marraskuuta 1903 kello 10.30 olivat läsnä satunnaisten ohikulkijoiden lisäksi vain Wikström, arkkitehti Nyström sekä säätyjen pankkivaltuusmiehet ja veistostoimikunnan jäsenet.
Josef Stenbäck Stenbäckin vanhemmat olivat Alavuden kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen. Yksi hänen veljistään oli asianajaja Lauri Kivekäs, toinen taas toimittaja Konrad Kivekäs. Stenbäck opiskeli Polyteknillisessä opistossa (myöhemmin Teknillinen korkeakoulu) arkkitehdiksi ja insinööriksi. Sen lisäksi hän opiskeli Saksan Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa 1876-1880 ja valtion stipendillä Saksassa 1885. Teollisuuskoulun rakennusopin lehtorina Stenbäck toimi 1886-1919 ja perustamansa "Teollisuuslehden" toimittajana 1883-1889, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä muun muassa Valtion Rautateiden ja Säätytalon rakennuskomiteoissa.
Punakaarti Punaisen kaartin perustamisen jälkeen myöhään illalla 26. tammikuuta Helsingin työväentalon torniin sytytettiin punainen lyhty merkiksi vallankumouksen alkamisesta. Seuraavana päivänä porvarilliset poliitikot pitivät vielä kokouksen Säätytalossa, mutta pakenivat paikalta punakaartin annettua heistä pidätysmääräyksen. Tämän jälkeen aloitettiin hallintorakennusten ja muiden yhteiskunnan toiminnan kannalta keskeisten rakennusten miehittäminen ja maanantaina 28. tammikuuta koko pääkaupunki oli käytännössä punakaartin hallussa. Samana päivänä muodostettiin vallankumoushallitukseksi "Suomen kansanvaltuuskunta", jonka johtoon valittiin Kullervo Manner. Porvarillinen senaatti pakeni Vaasaan, jossa se pian jatkoi toimintaansa.
Risto Ryti Samalla perusteella tuomittiin myös muita sotaan syyllisiksi. Pääasiassa Paasikiven ja Kekkosen vaikutuksesta käyty sotasyyllisyysoikeudenkäynti Säätytalossa aiheutti senkin, että Suomi oli itse tuominnut syytetyt sotasyyllisiksi ennen kuin liittoutuneet olisivat ehtineet esittää vaatimuksia ulkomaisesta oikeudenkäynnistä. Suuret sotarikosoikeudenkäynnit käytiin Nürnbergissä vasta 1946. Oikeudenkäynnissä Ryti tuomittiin kymmeneksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Oma sotasyyllisyysoikeudenkäynti saattoi pelastaa tuomitut kovemmilta liittoutuneiden langettamilta rangaistuksilta, mutta toisten näkemysten mukaan kyse oli lähinnä vain kotimaisesta politiikasta. Tuomiokäytännöstä ei ollut merkittäviä toista maailmansotaa koskevia kansainvälisiä ennakkotapauksia sotasyyllisyysoikeutta Suomessa käytäessä. Ryti itse kirjoitti päiväkirjassaan:
Suomen valtiopäivät Ennen vuotta 1906 kokoontuivat säätyvaltiopäiville keisarin kutsusta 3–5 vuoden välein. Valtiopäivät toivat Suomeen monia uudistuksia. Ensimmäisellä matkallaan Suomeen keisari Aleksanteri II antoi 1863 kieliasetuksen. Sen mukaan suomi oli ruotsin rinnalla virallinen hallinto- ja oikeudenkäyntikieli. Toisen vierailunsa aikana keisari lupasi palauttaa säädyille niiden erityisoikeudet. Aatelittomien säätyjen kokoontumispaikaksi rakennettiin Säätytalo 1890. Vuosina 1899 ja 1905 kutsuttiin koolle ylimääräiset valtiopäivät. 1. kesäkuuta 1906 säädyt hyväksyivät uuden valtiopäiväjärjestyksen ja vaalilain. Eduskunta kokoontui ensimmäiseen täysistuntoonsa 23. toukokuuta 1907.
Snellmaninkatu (Helsinki) Snellmaninkatu on Helsingin Kruununhaassa sijaitseva etelä-pohjois-suuntainen katu, joka kulkee rinnakkaisen Unioninkadun itäpuolella. Katu alkaa etelässä Aleksanterikadusta ja kulkee Senaatintorin itäreunaa pitkin Valtioneuvoston linnan ohi. Senaatintorin lisäksi Unioninkadun ja Snellmaninkadun välisissä kortteleissa sijaitsevat muun muassa Helsingin tuomiokirkko, Suomen Pankin päärakennus ja Kansallisarkisto. Suomen Pankin rakennuksen edessä sijaitsee J. V. Snellmanin patsas, jonka mukaan katu on myös nimetty. Vastapäätä, kadun itäpuolella, on Säätytalo. Snellmaninkatu päättyy pohjoisessa Siltavuoreen, ja sen päädyssä Siltavuorenpenkereellä sijaitsee vuonna 1905 valmistunut yliopiston fysiologian laitoksen rakennus.
Sotasyyllisyysoikeudenkäynti Paljolti Yrjö Soinin linjoille sotasyyllisyysasiassa tulivat Hannu Rautkallio ja Lasse Lehtinen vuonna 2005 julkaisemassaan teoksessa "Kansakunnan sijaiskärsijät". Heidän mukaansa valvontakomission puheenjohtaja Ždanov ei koskaan saanut Stalinilta virallista määräystä prosessin aloittamisesta, vaan se oli Stalinin ”kruununprinssinä” pidetylle Ždanoville arvovaltakysymys samoin kuin omaa uraansa edistämään pyrkineille J. K. Paasikivelle ja Urho Kekkoselle. Lehtisen mukaan Kekkonen muun muassa kirjoitti Hertta Kuusisen kesäkuussa 1945 esittämän välikysymyksen tekstin ja pääministeri J. K. Paasikiven vastauksen siihen. Rautkallio ja Lehtinen järjestivät myös laajan sotasyyllisyysseminaarin Säätytalossa marraskuussa 2005. Jukka Tarkka vastasi Lehtiselle ja Rautkalliolle teoksellaan "Hirmuinen asia" vuonna 2009.
Lentokonesuunnittelija Heidän lisäkseen monet alan ovat suunnittelleet itselleen harrastus- ja yleisilmailukoneita: Torolf Eklund suunnitteli TE-1-lentoveneen, Juhani Heinonen HK-1 Keltiäisen ja Markku Koivurova ATOL 495 -lentoveneen, Jukka Tervamäki suunnitteli gyrokoptereita ja Aki Suokas hinauslentokoneen. Pekka Tammi puolestaan suunnitteli 1970-luvun alussa kansainvälisissä kilpailuissa menestyneen PIK-20-purjelentokoneen, josta tuli 420 kappaleen tuotantomäärällään eniten valmistettu suomalainen lentokone.
Hötorgsskraporna Tornitaloista ensimmäinen, "Hötorgshus 1", rakennettiin 1955–1960, ja sen suunnitteli arkkitehti David Helldén. "Hötorgshus 2" rakennettiin 1957–1960, ja sen suunnitteli Anders Tengbom. "Hötorgshus 3" rakennettiin 1960–1962, ja sen suunnitteli Sven Markelius. "Hötorgshus 4" rakennettiin 1960–1962, ja sen suunnitteli Lars-Erik Lallerstedt. Rakennuksista viimeinen, Backström & Reiniuksen suunnittelema "Hötorgshus 5", rakennettiin 1961–1965. Viides talo on neljää muuta taloa matalampi: se yltää 61 metrin korkeuteen, kun muut ovat 72 metriä korkeita.
Harry Ricardo Hän suunnitteli ja patentoi oman kaksitahtisen moottorin, henkilökohtaisesti suunnitteli moottorin, joka otettiin käyttöön I maailmansodan aikaisissa brittiläisissä tankeissa, johti polttomoottorien tutkimustyötä, jonka perusteella kehitettiin polttoaineiden oktaanilukujärjestelmä, oli apuna luistiventtiilimoottorin kehittämisessä sekä suunnitteli dieselmoottorin esikammion, joka teki aiempaa nopeakäyntisempien dieselmoottorien toteuttamisen mahdolliseksi.
Erik Johan Leivo Leivon miehet olivat lehtitietojen mukaan syyllistyneet helmikuun aikana yhdeksään Helsingissä ja Kirkkonummella tehtyyn murhaan. Helsingissä surmattiin entinen poliisikonstaapeli Johan Gref, liikemies Hjalmar Henrik Penttilä, Suomen Pankin vahtimestari Gustaf Herman Peltonen, työnjohtaja Johan Fredrik Salin ja suojeluskuntalainen Urho Jokela. Surmatyöt noudattivat aina samaa kaavaa. Uhrit haettiin kuulusteluihin Säätytalolle, jonka jälkeen heitä lähdettiin saattamaan kotiin ja ammuttiin jossakin rauhallisessa paikassa. Murhista kolme tehtiin Kaisaniemen puistossa, yksi Helsingin yliopiston patologian laitoksen puutarhassa ja yksi kadulla. Kirkkonummella Leivon miehet surmasivat Lohjan kihlakunnantuomari Henrik Bernhard Anthonin, hänen poikansa varatuomari Berndt Arnold Anthonin, kartanonherra Torsten Rivellin ja kartanonhoitaja Ernst Rindellin.
Ernő Rubik (lentokonesuunnittelija) Rubik suunnitteli 1930 purjelentokoneita Műegyetemi Sportrepülő Egyesület-kerhossa, joka kuului Budapestin teknilliseen korkeakouluun. Hän suunnitteli ainakin yhden yhteyskoneen ennen toista maailmansotaa. Toisen maailmansodan jälkeen hän suunnitteli useita purjelentokoneita ja moottorikoneita. Valmistajia olivat 1945-48 Aero-Ever ja sen jälkeen valtionyhtiö Sportárutermelő Vállalat.
Pentti Ahola Aholan läpimurto oli Espoon Pohjois-Tapiolan asemakaavakilpailun voitto vuonna 1958, joka merkitsi paluuta suorakulmaiseen ruutukaavaan. Kaava valmistui 1960. Sen jälkeen Aholan toimisto suunnitteli asemakaavat useisiin aluerakentamissopimuksilla toteutettuihin pääkaupunkiseudun lähiöihin, muun muassa Helsingin Myllypuroon, Puotinharjuun, Kontulaan, Vesalaan, Mellunmäkeen ja Siltamäkeen, Vantaan Hakunilaan, Länsimäkeen ja Pähkinärinteeseen, sekä Oulun Puolivälinkankaalle ja Kaukovainioon. Vantaan Myyrmäen, Martinlaakson ja Rajatorpan hän suunnitteli yhdessä toisten toimistojen kanssa. Siltamäkeen ja Pähkinärinteeseen Ahola suunnitteli kaavan ohella myös rakennukset. Samoin hän suunnitteli 1960-luvun alussa Espoon Hakalehdon atriumtaloalueen rakennuksineen. Hänen toimistonsa teki myös Helsingin kaupungille selvityksen metron rakentamisesta vuonna 1969.
Oulun lentoasema Lentoasemaa on sittemmin laajennettu useaan otteeseen. Nykyisen matkustajaterminaalin ensimmäinen osa on otettu käyttöön vuonna 1973. Terminaalin suunnitteli arkkitehtitoimisto K. Ström & O. Tuomisto, joka suunnitteli myös Helsinki-Vantaan uuden terminaalin vuonna 1969. Terminaalia laajennettiin merkittävästi vuonna 1994. Laajennuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Heikki Taskinen. Matkatavaroiden käsittelytiloja laajennettiin vuonna 2002.
Esko Korhonen Korhosen ensimmäinen merkittävä suunnittelutyö oli rakennusliike Hakan 1950-luvulla Itä-Helsinkiin rakennuttama Roihuvuoren lähiö, johon hän suunnitteli asemakaavan ja useita kerrostaloja. Hän suunnitteli Roihuvuoreen 1950-luvun puolivälissä myös Suomen ensimmäisen ostoskeskuksen, joka kuitenkin toteutui vasta 1958, jolloin kuusi muuta ostoskeskusta oli ehtinyt valmistua. Korhosen päätyönä pidetään Pihlajamäkeä, jonka suunnittelussa hän oli mukana 1959–1965 ja perusti sitä varten oman toimistonsakin. Haka rakennutti kaupunginosan yhdessä kilpailijansa Saton kanssa. Korhonen suunnitteli rakennukset Hakan alueelle eli Pihlajamäen pohjois- ja koillisosaan yhdessä Sulo Savolaisen kanssa, ja he täydensivät myös Olli Kivisen laatimaa asemakaavaa. Korhonen suunnitteli myös Raahen keskustan asemakaavan ja 1976 Helsinkiin valmistuneen Pihlajamäen kirkon.
Friedensreich Hundertwasser Hundertwasser oli monipuolinen taiteilija, ja 1970-luvulla hän suunnitteli muun muassa postimerkkejä ja kolikoita. Vuonna 1972 hänen töitään oli esillä japanilaisessa portfoliossa. Hundertwasser oli ensimmäinen eurooppalainen taiteilija, joka on saanut töitään esille japanilaisten kaivertajamestareiden kaivertamana. Vuonna 1975 hän suunnitteli itävaltalaisen postimerkin, josta tuli ensimmäisen osa sarjaa, joka esittelee itävaltalaista nykytaidetta. Neljän vuoden kuluttua Hundertwasser suunnitteli kolme postimerkkiä Senegalille ja yhden Kap Verdelle.
Vesihiisi (Rovaniemi) Vuonna 1967 valmistuneen Rovaniemen uimahallin ovat suunnittelleet arkkitehdit Olli ja Eija Saijonmaa. Sen peruskorjauksen suunnitteli Juha Paldanius.
Iittala (yritys) Vuonna 1972 Heikki Orvola suunnitteli "Aurora"-lasisarjan Iittalalle. Fujiwo Ishimoton kanssa hän suunnitteli Illusia-astiasarjan Arabialle.
Sakari Laitinen Laitisen tunnettuihin töihin kuuluu Karjaalle vuonna 1976 rakennettu Karjaan-Pohjan säästöpankin rakennus, jonka hän suunnitteli yhdessä Filosofin kanssa. Yhdessä Mänttärin kanssa hän suunnitteli 1977 valmistuneen Karjalohjan uuden kirkon. Laitinen teki Helsinkiin 1970–1990-luvuilla useita aluesuunnitelmia, kuten Malminkartanon kaupunginosan aloituskorttelin, Korkeasaaren yleissuunnitelman, Oulunkylän asemakeskuksen, Malmin asemaseudun ja Herttoniemenrannan kaupunginosan. Lisäksi hän suunnitteli eri paikkakunnille useita terveysasemia, päiväkoteja ja asuintaloja.
Tapio Wirkkala Wirkkala suunnitteli käyttöesineitä muun muassa Ahlström Oy:lle, Airamille, Kultakeskus Oy:lle, Lapin puukolle ja Orakselle. Hän suunnitteli muun muassa vuonna 1951 Milanon IX triennaalin Suomen osaston, joka palkittiin grand prix’llä. Wirkkala toimi useiden muidenkin taideteollisuusnäyttelyiden näyttelyarkkitehtina. Vuonna 1956 hän suunnitteli Suomen lasiteollisuuden 275-vuosinäyttelyn, vuonna 1961 Ornamon 50-vuotisnäyttelyn ja vuonna 1979 Suomen Käsityön Ystävien 100-vuotisnäyttelyn. Suomen lasimuseon tilat hän suunnitteli vuonna 1981.
Wirkkala oli monipuolinen taiteilija, joka käytti materiaaleinaan lasia, puuta, posliinia, metallia ja muovia. Hänen varhaiset veistoksensa olivat muun muassa sotien jälkeisiä kaatuneiden muistomerkkejä. Vaikka Wirkkala tunnettiin erityisesti muotoilijana, hän tutustui jo 1940-luvun lopulla lentokonevaneriin, josta tuli hänen veistostensa päämateriaali. Hän oli myös tunnettu näyttelyarkkitehti ja graafinen suunnittelija.
Kaj Englund Englund suunnitteli kerrostaloja Helsingin esikaupunkeihin, kuten Herttoniemeen, Pohjois-Haagaan ja Maunulaan, muun muassa Männikkötie 5:een. Myös muualla Suomessa, esimerkiksi Vaasassa ja Pietarsaaressa on hänen suunnittelemiaan asuinkerrostaloja. Veljensä Dag Englundin kanssa hän suunnitteli ja rakennutti 1938 Helsingin Lauttasaareen suvun yhteisen neljän perheen asuintalon Villa Bjergesin, joka samana vuonna esiteltiin Arkkitehti-lehdessä. Englund suunnitteli talon pihaan kalliopuutarhan, joka esiteltiin Arkkitehti-lehdessä 1946. Artikkeliin piirsi kuvat Englundin vaimo, taiteilija Li (Lyyli Inkeri) Englund, joka toimi tarvittaessa avustajana Englundin arkkitehtitoimistossa. Li Englund suunnitteli painettuja sisustustekstiilejä ja tapetteja. Lauttasaaressa on Klaarantie 9:ssä Kaj ja Li Englundin yhteistyönä suunnittelema kerrostalo, jonka Kaj Englund rakennutti.
Robotti Leonardo da Vinci suunnitteli ensimmäisenä, noin vuonna 1495, humanoidin muotoisen robotin. Hän suunnitteli tarkasti mekaanisen ritarin tutkittuaan anatomiaa.
Tonmi Lillman Lillman suunnitteli levynkansia muun muassa To/Die/Forille, Sinergylle, Kylähulluille, Hateframelle, D-Creationille, Dance Nationille sekä useille muille artisteille ja yhtyeille. Hän editoi eri yrityksille videopresentaatioita ja mainoksia, teki video- ja postproduktiota muun muassa Crumblandin promo-DVD:lle, teki Lordin Euroopan-kiertueen taustascreenanimaatiot ja suunnitteli tuotepakkausten ulkoasuja. Lillman myös suunnitteli ja toteutti kotisivuja, bannereita ja muuta nettigrafiikkaa sekä animointia esim. useille pelisivustoille.
Oulun Lyseon lukio Uusklassista tyyliä edustavan rakennuksen suunnitteli Carl Ludvig Engel Oulun triviaalikoulun käyttöön ja se valmistui vuonna 1831. Koulua laajennettiin vuonna 1875 arkkitehtien Axel Hampus Dalströmin ja Florentin Granholmin suunnitelmien mukaan. Juhlasalin käsittävän laajennuksen suunnitteli arkkitehti W. A. Tötterström (1899). Voimistelusalirakennuksen Kajaaninkadun puolella suunnitteli arkkitehti Theodor Granstedt vuonna 1907. Linnankadun varren lisärakennus on vuodelta 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Yrjö Sadeniemi.
Alfa Romeo 158/159 Alfetta Auton suunnitteli Italialainen Gioacchino Colombo, joka suunnitteli moni kilpa-autoja 30-, 40- ja 50-luvuilla.
Jukka Pellinen Pellinen oli perustamassa Heraldista Seuraa ja oli Mainosgraafikkojen ja Grafian puheenjohtaja. Hän suunnitteli merkkejä ja tunnuksia ja muotoili julkaisuja. Lisäksi hän suunnitteli kansainvälisiä suurnäyttelyjä.
As Oy Atrium Rakennuksen julkisivussa on mielenkiintoisia yksityiskohtia. Kuvanveistäjä Aarre Aaltonen ja Erik Bryggman toteuttivat yhteistyössä muun muassa kahdeksan pyöreää medaljonkireliefiä, joiden aiheina olivat Atrium, lääketiede, kauppa, musiikki, maanviljely, oikeus, merenkulku ja valta. Porrashuoneiden kuvioinnit ja muun muassa takorautaiset kaiteet ovat Bryggmanin kynästä. Bryggman suunnitteli kaikkien asuntojen kiinteät sisustukset, mutta A-portaan edustusasuntojen keittiöt suunnitteli arkkitehti Elna Kiljander. Katri Warén suunnitteli hänen ja Erkki Warénin asunnon sisustuksen.
Yrjö Kilpeläinen Niin kutsutun sotasyyllisyyslain tultua eduskunnan käsiteltäväksi elokuussa 1945 Kilpeläinen arvosteli voimakkaasti vireillä ollutta lakia sen oltua luonteeltaan taannehtiva ja siten länsimaisten oikeusperiaatteiden vastainen. Lain tultua hyväksytyksi Kilpeläinen avustajineen keräsi materiaalin syytteeseen joutuneen Väinö Tannerin puolustusta varten. Varsinaisen oikeudenkäynnin alettua marraskuussa 1945 hän johti syytettyjen puolustuksen toimistoa, jossa käännettiin syytettyjen ja heidän avustajiensa lausunnot ulkomaisille kielille. Kilpeläisen työparina oli kirjailija Yrjö Soini, joka seurasi itse istuntoja Säätytalossa ja laati niistä tuoreet selostukset. Soinin mukaan Kilpeläinen antautui tälle työlleen niin tiiviisti ja uhrautuvasti, että se mursi hänen terveytensä ja johti osaltaan hänen varhaiseen kuolemaansa. Kun vankilasta jo vapautunut presidentti Risto Ryti ja Kilpeläinen tapasivat eräässä juhlatilaisuudessa 1950-luvun alkupuolella, Ryti sanoi hieman leikillään kätellessään Kilpeläistä: ”Maisterinhan siellä vankilassa olisi pitänyt olla eikä meidän.”
Säätytalo Veistosryhmään kuuluu yhteensä 26 hahmoa, jotka on kaikki kuvattu luonnollista suuremmassa koossa. Keskimmäisenä on tsaari Aleksanteri I kahden fanfaaria puhaltavan torvensoittajan välissä ja hänen ympärillään seisovat Porvoon valtiopäivien säätyjen puhemiehet: vasemmalta oikealle porvarissäädyn puhemies Kristian Trapp, aatelissäädyn maamarsalkka Robert Wilhelm de Geer, pappissäädyn puhemies, arkkipiispa Jacob Tengström ja talonpoikaissäädyn puhemies Pehr Klockars. Loput hahmot ovat allegorisia. Keskusryhmän vasemmalla ja oikealla reunalla seisovat kättään kohottavat naishahmot edustavat lakia ja uskontoa. Teoksen vasemman päädyn hahmot (Kanteleensoittaja, Ensiopetus, Maanviljelys, Kauppa, Teollisuus, Tiede ja Taide) edustavat Suomen kansan kehitystä työn kautta ja oikean päädyn hahmot (Sota, Sovinto, Kohti parempaa tulevaisuutta ja Jumala isänmaata siunatkoon) kehitystä taistelun kautta. Suoraan keisarin jalkojen alle on kuvattu Suomen leijonavaakuna.
Ernst Lohrmann Lohrmann suunnitteli intendentinkaudellaan useita merkittäviä kirkkorakennuksia. Sen jälkeen hän myös suunnitteli hyvin monia toteutettuja kirkkoja.Hänen suunnitelmiensa pohjalta toteutettiin hänen kuolemansa jälkeen:
Olympus OM OM-järjestelmän ensimmäiset kamerat suunnitteli Yoshihisa Maitani (1933–2009), joka suunnitteli myös puolikoon Olympus Pen -kinofilmikamerat ja pienen Olympus XA -kompaktikameramalliston.
Vladimir Tšelomei Tšelomein suunnittelutoimisto suunnitteli Poljot-satelliitit 1960-luvun alussa. 1970-luvulla Tšelomein toimisto suunnitteli Almaz-avaruusaseman, josta tuli perusta Saljut-avaruusasemille.
Glienicken linna Glienicken linna tehtiin Preussin prinssi Kaarlen asunnoksi ja sen suunnitteli arkkitehti Karl Friedrich Schinkel vuonna 1825. Schinkel suunnitteli tarvittavat muutostyöt paikalla sijainneeseen kartanoon, jonka oli aiemmin omistanut kansleri Karl August von Hardenberg. Rakennukseen lisättiin vielä 1829 kaksi lisäsiipeä palvelusväkeä varten. Arkkitehtuuri perustuu italialaisiin esikuviin, sillä prinssi Kaarle oli kiinnostunut Italiasta. Kaikkiaan 116 hehtaaria käsittävän englantilaistyylisen puiston suunnitteli Peter Joseph Lenné. Glienicken linnassa toimii nykyään hieno ravintola.
Esko Pajamies Askolle Pajamies suunnitteli 1960-luvulla muun muassa nahkaa ja massiivitammea yhdistävän "Bonanza"-sohvakaluston sekä 1970-luvun lopulla taivutetusta koivusta tehdyn "Koivutaru"-nojatuolin, joka loi osaltaan uutta suuntaa Askon muotoilulinjalle raskaiden ja tummien kalustemallistojen jälkeen. Pajamies suunnitteli huonekaluja myös ainakin Merivaaralle ja Lepokalustolle. Vuonna 1975 Helsinki-Vantaan lentoaseman matkustajaterminaalin tuoleiksi ja sohviksi tulivat Pajamiehen "Hopeasiipi"-kalusteet. Upon muovitehtaalle Pajamies suunnitteli 1960-luvulla muovihuonekaluja yhdessä Eero Aarnion kanssa.
Fredrik Wilhelm Scholander Scholander oli myös vuosina 1847–1859 kuninkaallisten Drottningholmin ja Svartsjön linnojen arkkitehtina sekä vuosina 1850–1873 Tukholman kuninkaanlinnan hovi-intendenttinä. Kruununprinssi Kaarlen pyynnöstä hän suunnitteli kuninkaanlinnaan useita uusia saleja sekä Ulriksdalin linnaan muutostyöt (1858) ja uuden kappelin (1865). Scholander suunnitteli myös kuningas Oskar I:n hautajaisseremonian ja Kaarle XV:n kruunajaiset. Hän suunnitteli muutostöitä myös eräisiin yksityisiin linnoihin ja kartanoihin, kuten Ekholmenin (1858), Wikin (1860) ja Bogesundin linnaan (1867).
Haussmannin kaupunkiuudistus Pariisissa Haussmann rakennutti vuonna 1855 Gare de Lyonin, jonka suunnitteli François-Alexis Cendrier, ja vuonna 1865 Gare du Nordin, jonka suunnitteli Jacques Hittorff.
Atlantin keskiselänne Atlantin keskiselänne jakautuu Pohjois-Atlantin selänteeseen ja Etelä-Atlantin selänteeseen, joiden rajana on lähellä päiväntasaajaa sijaitseva Romanchen hauta, kapea merenalainen syvänne, jonka suurin syvyys on 7 758 metriä ja joka on yksi Atlantin syvimmistä kohdista. Tämä syvänne ei kuitenkaan ole Pohjois- ja Etelä-Amerikan laattojen eikä myöskään Euraasian ja Afrikan laattojen rajalla.
Syvä konvektio Merissä syvää konvektiota on vain muutamissa harvoissa paikoissa: avomeren syvää konvektiota havaitaan vain Atlantilla Laboradorin lähellä, Grönlanissa ja Välimerellä sekä ajoittain Waddellinmerellä.
Atlantin keskiselänne Atlantin keskiselänteellä on syvä vajoamalaakso, joka jatkuu sen keskiviivaa myöten lähes sen koko pituudelta. Tämä vajoama muodostaa siihen liittyvien mannerlaattojen rajan, jossa Maan vaipasta työntyvä magma saavuttaa merenpohjan ja purkautuu laavana tuottaen uutta materiaalia mannerlaattoihin.
Kahluusyvyys Kahluusyvyys on ajoneuvon ominaisuus, joka ilmaisee kuinka syvässä vedessä sillä on mahdollista kulkea.
Atlantin valtameri Keskiselänne jakaa Atlantin kahteen suureen altaaseen, joiden keskisyvyys on 3 700–5 500 metriä. Poikittaiset harjanteet mantereen ja keskiselänteen välillä jakavat meren useisiin pienempiin altaisiin. Syvän meren pohja on melko tasainen, vaikka sielläkin esiintyy lukuisia merenalaisia vuoria, syvänteitä ja hautavajoamia.
Välimeri Välimeri on Atlantista itään työntyvä, Euroopan, Aasian ja Afrikan välissä sijaitseva meri. Välimeren yhdistää Atlanttiin kapea Gibraltarinsalmi. Välimeri on syvimmillään yli viisi kilometriä syvä. Sen alueella vallitsee välimerenilmasto, jossa kesä on pitkä, kuuma ja aurinkoinen, ja talvi lauha, pilvinen, sateinen ja tuulinen. Välimeressä on useita saaria ja saariryhmiä.
Bondin kierto Bondin kierron arvellaan liittyneen muutoksiin Amerikan
Laurentiden jäätikössä sekä sen vaikutuksesta termohaliinikiertoon. Bondin kierto alkoi hitaalla jääkentän koon kasvulla, johon liittyi laskeva trendi lämpötiloissa Pohjois-Atlantin pohjan tuntumassa olevan syväveden muodostuksessa. Bondin kiertoon liittyvässä Heinrichin tapahtumassa jääkenttä kutistui äkkiä ja lämpötila laski yli 10 °C. Tähän liittyi mahdollisesti Amerikassa olevan jääjärven tyhjeneminen. Valtava määrä jäävuoria vapautui mereen.
Lämpötilan kanssa samaan tahtiin vaihteli syvän veden muodostus Atlantilla. Syvä vesi on ollut alkujaan lämmintä merivirran pintavettä, mutta on viilennyt ja vajonnut pohjaan.
Golf-virta tuo vettä etelästä ainakin kahdelle termohaliinikierron alaspainumisalueelle, Norjanmerelle 10 Sv voimalla ja Labradorinmerelle 5 Sv voimalla.
Asterix ja Caesarin laakeriseppele Aladobix on Smirgelinen, Asterixin, ja Obelixin kanssa Parisiumissa Smirgelinen veljen, Homeopatixin vieraana. Aladobix juo itsensä humalaan Obelixin tavoin, ja pöyhkeä Homeopatix mahtailee sillä, kuinka hän on menestynyt elämässään, ja kuinka rikas hän on. Aladobix kiihtyy tästä, ja lupaa hänelle, että hän aikoo valmistaa muhennoksen Caesarin laakeriseppeleestä. Selvinpäin olevat vieraat estelevät häntä, mutta Homeopatix suostuu tähän. Obelix myös, onhan hän syvässä humalassa.
Lause Historiallisen kehityksen aikana lauseita on eroteltu lukemattomin kriteerein, sillä voi osin olla vaikea vetää rajaa siihen, kuinka syvälle tyyli- ja vivahde-eroihin on syytä mennä.
Toukkabrotulat Toukkabrotulat elävät Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilla. Ne ovat syvän veden lajeja, joita tavataan 250–5 600 metrin syvyydessä, tyypimmillisimmin yli 700 metrin syvyydessä.
Šventojin asuinpaikka Arkeologisessa kirjallisuudessa käytetään tästä ensimmäisenä avatusta tutkimusalueesta tunnuksia A ja B sen mukaan, kuinka syvällä tutkitut kerrostumat sijaitsevat. Kukin kerros edustaa väestön eri kulttuurikauden jäännöksiä.
Puikkokuoreet Puikkokuorelajeja tavataan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Atlantista, Intian valtamrestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvän veden kaloja, joita on tavattu aina 2 750 metrin syvyydestä. Ne elävät yksittäin ja niiden ravinto koostuu eläinplanktonista.
Puerto Ricon hauta Puerto Ricon hauta on Atlantin valtameren syvin syvänmeren hauta Antillien pohjoispuolella. Syvin kohta on Puerto Ricon pohjoispuolella oleva Milwaukeen syvänne, 8 605 metriä.
Rusotäplämullo Rusotäplämulloa tavataan Atlantin itäosassa Britannian ja Norjan rannikolta aina Kanariansaarille ja Senegaliin asti sekä Välimerellä. Kalaa tavataan myös Azoreilla. Se ui tavallisesti mutapohjaisilla alueilla 10-300 m syvässä vedessä.
Pallosimput Pallosimppulajeja tavataan Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvän veden kaloja ja elävät yleensä noin 100–2 000 metrin syvyydestä, mutta "Psychrolutes phrictus"-lajia on tavattu aina 2 800 metrin syvyydestä.
Eteläinen jäämeri Eteläisen jäämeren mannerjalusta on syvä, 365–490 metriä, ja kapea verrattuna esimerkiksi Atlantin mannerjalustaan. Siellä on ankarat sääolot ja korkeita aaltoja. Etelämannerta ympäröi suuren osan vuodesta läpipääsemätön ahtojää.
How Deep Is the Ocean? Kappaleen nimi tarkoittaa suomeksi ”Kuinka syvä on valtameri? (Kuinka korkea on taivas?)”. Laulun sanat on esitetty sarjana kysymyksiä. Osa sanoituksesta, mukaan lukien laulun nimeksi tullut säe ”How Deep Is the Ocean?”, on lainattu Berlinin vuonna 1920 kirjoittamasta kappaleesta ”My Mammy”. Alkusanat ”How much do I love you” viittaavat Elizabeth Barrett Browningin 1800-luvulla kirjoittamaan sonettiin ”How do I love thee”.
Lauren Bacall Bacall tuli tunnetuksi film noir -elokuvien, kuten "Syvän unen" (1946) ja "Pimeän käytävän" (1948) kohtalokkaana naisena. Sitten hän laajensi skaalaansa komediaan "Kuinka miljonääri naidaan" (1953) ja melodraamaan "Tuuleen kirjoitettu" (1956).
Induktiolämmitys Työkelassa kulkee 5–480 kilohertsin taajuinen sinimuotoinen vaihtojännite, joka saa aikaan pyörrevirrat. Käytettävä taajuus määräytyy työkappaleen materiaalin mukaan, ja myös sen mukaan, kuinka syvälle työkappaleen sisällä lämpenemisen täytyy vaikuttaa. Mitä suurempi taajuus, sitä ohuempi pintakerros työkappaleesta kuumenee.
Okahammashai Okahammashaita tavataan hyvin laikuttaisesti kaikista valtameristä. Sitä tavataan pääasiassa Atlantin länsi- ja eteläosissa, Islannin lähistöltä, Tyynellä valtamerellä Uuden-Seelannin ja Japanin, Kiinan ja Taiwanin rannikkoseuduilta. Okahammashai on syvän veden kala ja elää yleensä 200–1 890 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Keltajuovamullo Keltajuovamulloa tavataan Atlantin itäosassa Norjan rannikolta aina Kanariansaarille ja Senegaliin asti sekä Välimerellä. Ajoittain sitä tavataan myös Englannin kanaaliss aja toisinaan jopa Pohjanmerellä. Se ui tavallisesti kivi- tai sorapohjan päällä 1–450 m syvässä vedessä, tyypillisesti 5–60 metrissä.
Sillikuninkaat Sillikuninkaisiin kuuluu kaksi sukua ja 29 lajia. Suvuista laajempi "Hydrolagus" käsittää 22 lajia, "Chimaera" puolestaan seitsemän. Heimon lajeista varhaisimmat fossiilit ovat liitukaudelta ja kuuluivat sukuun "Belgorodon". "Chimaera"-suvun fossiileja, jotka on ajoitettu liitukauden loppuun ja eoseenikaudelle, on löydetty Etelämantereelta.Sillikuninkaat elävät lauhkeissa ja lämpimissä vesissä. Ne ovat syvän veden kaloja ja erityisesti lämpimämmissä merissä ne elävät yli 200 metrin syvyydessä. "Chimaera"-kuvun sillikuninkaita tavataan Pohjois-Atlantilta, Afrikan rannikolta ja Japanin, Kiinan, Australian ja Uuden-Seelannin alueilta. "Hydrolagus"-lajit elävät Tyynellämerellä Pohjois-Amerikan, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin lähistöllä sekä Atlantin pohjois- ja länsiosissa.
Viikatekalat Viikatekaloja tavataan sekä kylmistä että lämpimistä vesistä. Niitä tavataan Atlantista, Välimerestä sekä Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Lajit ovat syvän veden kaloja ja ne elävät tyypillisesti 600–3 600 metrin syvyydessä merenpinnasta. Viikatekalojen ravintoa ovat pienet kalat, äyriäiset ja nilviäiset. Lajien munat ovat suurikokoisia, punaisia ja ovat kelluvat vedessä vapaasti.
Paistaminen Keittämisessä, jossa ruoka-aine on upotettuna veteen, maitoon tai muuhun runsaasti vettä sisältävään nesteeseen, veden lämpötila voi nousta korkeintaan sataan asteeseen, mutta paistorasva voi olla paljon kuumempaa (noin 200–250 °C). Siksi paistettavan tuotteen pinnassa sokeri karamellisoituu tuottaen ruskeaa väriä, ja osa muista aineista saattaa hiiltyä. Paistetun perunan ja lihan pinta on ruskea, keitetyn lihan pinta jää harmahtavaksi. Paistorasvan lämpötilasta riippuu, kuinka syvälle rasva tunkeutuu ja kuinka rapea pinnasta tulee. Uppopaistamisessa paistettava tuote, esimerkiksi ranskalaiset perunat, upotetaan kokonaan rasvaan. Friteerauksessa tuote kastetaan vehnäjauhopohjaiseen taikinaan ennen uppopaistamista.
Vesijuoksu Koska vesivöiden hinnat vaihtelevat paljon, niissä on myös laadullisia eroja. Turvallinen vesivyö ei rikkoonnu kesken syvän veden harjoittelun. Harvoissa vesivöissä on todettu niin huonoa kellukemateriaalia, että se voisi hajota kesken vesijuoksun. Se sijaan lukoissa on ollut joissakin malleissa ongelmia. Vaikka vesivyö olisi kuinka turvallinen, ei se ole kuitenkaan turvaväline. Vesivyöllä ei voi esimerkiksi veneessä korvata pelastusliiviä.
Parthenonin marmoriveistokset Parthenonin veistokset oli aikoinaan maalattu ainakin osittain. Kiistan kohteena on, kuinka suurelta osin ja millä väreillä ne oli maalattu. Tiedetään, että sisäkatot oli maalattu syvän sinisiksi ja että päätykolmioiden veistosryhmät oli maalattu kirkkain värein. Eräät tutkijat uskovat, että Parthenonin yläosat oli maalattu kirkkaan sinisiksi ja punaisiksi, jotta veistokset erottuisivat selvemmin alhaalta katsottaessa.
Parthenon Parthenon oli aikoinaan muiden aikaistensa rakennusten tavoin ainakin osittain maalattu. Kiistan kohteena on, kuinka suurelta osin ja millä väreillä. Tiedetään, että sisäkatot oli maalattu syvän sinisiksi ja että päätykolmioiden veistosryhmät oli maalattu kirkkain värein. Eräät tutkijat uskovat, että Parthenonin yläosat oli maalattu kirkkaan sinisiksi ja punaisiksi, jotta veistokset erottuisivat selvemmin alhaalta katsottaessa.
Secchilevy Secchilevy, joka voidaan kirjoittaa myös secchi-levy, tai erilaisesta toteutuksesta johtuen myös valkolevy, on hydrologiassa luonnonveden sameutta ilmaisema halpa ja helppokäyttöinen mittaväline. Se on nimetty Angelo Secchin (1818 – 1878), joka suoritti enimmäisenä hydrologisia tutkimuksia Välimeressä vuonna 1865 mukaan. Nykyään sillä pyritään nopealla tavalla määrittämään, kuinka syvällä vedessä plankton kykenee vielä yhteyttämään.
Sivullinen Tästä alkaa romaanin toinen osa. Camus kertoo kiihkottomasti, kuinka mies lopulta tuomitaan − erityisesti siitä syystä, että hän on yhteiskunnan ulkopuolella, tunteeton hirviö. Todellisuudessa Meursault ei kuitenkaan ole tunteeton. Camus itse on kuvaillut päähenkilöään mieheksi, jossa asuu syvä intohimo totuutta kohtaan. Hän ei suostu valehtelemaan eikä tuntemaan tunteita, joita ei todellisuudessa tunne, vaikka näin onnistuisikin pelastamaan oman henkensä.
Sorakuoppa Sorakuopan perustamiseen tarvitaan kunnan- ja ympäristöviranomisen lupa. Lupahakemuksessa tulee esittää maa-aineksen ottamissuunnitelma, josta selviää ottamisalueen laajuus, soran ottamismäärä ja kuinka syvältä soraa tai hiekkaa kaivetaan, joka riippuu pohjaveden syvyydestä ja maisemaseikoista. Soranottolupa on määräaikainen, jonka voi saada enintään kymmeneksi vuodeksi kerrallaan. Hakijan on asetettava vakuus luvan päättymisen jälkeisiin maisemointitöihin.
New York New Yorkin graniittinen kallioperä on 100 miljoona vuotta vanhaa, mutta nykyiset pinnanmuodot ovat syntyneet suurimmaksi osaksi jääkauden loppuvaiheessa noin 10 000 vuotta sitten. Mannerjään vetäytymisestä muistuttavat yhä suuret siirtolohkareet Manhattanin Keskuspuistossa, syvät supat Brooklynissä ja Queensissä ja jäätikön kasaamat moreenimuodostelmat. Jään vetäytyminen uursi myös kaupunkia ympäröivät vesialueet. Hudson ja East River ovat oikeastaan Atlantin valtameren estuaareja, ja vuorovesi nousee Hudsonia pitkin pohjoiseen Troyhin asti. New Yorkin rantaviiva muuttuu jatkuvasti, kun meri kuluttaa maata yhdestä paikasta ja kasaa sitä jonnekin muualle. Vaikka satamaa ruopataan säännöllisesti, laivaväylät täyttyvät jatkuvasti jokien tuomasta lietteestä ja ovat liian matalia moderneille syvänmeren aluksille. Kallioisen Manhattanin eteläpuolella on suojainen, syvä ankkuripaikka, josta on helppo pääsy merelle.
Van Helsing Myöhemmin samana yönä Anna herää syvästä, unettomasta unestaan ja kohtaa Velkanin, josta on nyt tullut ihmissusi. Kun Velkan pakenee, Van Helsing ja Anna jäljittävät hänet Frankensteinin linnaan. Siellä he näkevät, kuinka Dracula yrittää herättää lapsensa henkiin käyttämällä Velkania hirviön sijasta. Anna vapauttaa Velkanin, mutta tämä muuttuu jälleen ihmissudeksi. Dracula kohtaa Van Helsingin, joka tunnistaa Draculan menneisyydestään.
Kauhea kankkunen (kappale) Kappale kertoo krapulasta, joka muun muassa ”iskee miehen vaikka kuinka julman”. Teksti pohjautuu Vainion omiin kokemuksiin ja runsaaseen alkoholin käyttöön, kuten myös muun muassa laulu ”Mä en muista mitään” vuodelta 1969. Jälkeenpäin Vainio on todennut huomanneensa, että vaikka laulut kertovat elämänvaiheista, jolloin hän on niin sanotusti koukannut syvältä, hän ei kuitenkaan hehkuta, että tällainen elämäntapa olisi ollut kivaa.
Koralliriutta Kylmänveden korallit kasvavat tyypillisesti syvällä ja kylmässä meressä, 200–1000 metrin syvyydessä 4–13-asteisessa vedessä. Matalimmillaan koralleja on löydetty 40 metristä ja syvimmillään 6300 metristä. Vuoteen 2004 mennessä kylmänveden koralleja oli löydetty yli 40 valtion aluevesiltä, Atlantista, Tyynestämerestä, Intian valtamerestä ja Välimerestä. Kylmänveden koralleja ei tunnetta yhtä hyvin kuin lämpimien merialueiden koralleja.
Salad Fingers Video Salad Fingers lapioi maata suuhunsa pihallaan ja keskustelee Marjorie Stewart-Baxterin kanssa siitä kuinka "lattia-sokeri" maistuu oudolta. Salad Fingers sanoo tallentavansa tiedon havainnoistaan ja ilmenee että tämä on kaivanut maahan useamman kuopan. Salad Fingers tavoittaa Hubert Cumbertalen joka on kaivanut suhteellisen suuren ja syvän kuopan. Salad Fingers hämmästyy ja uskoo löytäneensä Kennethin joka on palannut lomalle Suuresta sodasta. Kenneth on mädääntynyt ruumis. Salad Fingers kertoo olevansa Kennethin vanhempi veli ja kuinka oli röyhkeää "heiltä" lähteä Suureen sotaan ilman häntä. Salad Fingers vie Kennethin kotiinsa jossa hän pukee Kennethille illallisasun ylleen ja illastaa tämän kanssa. Salad Fingers sanoo Kennethin toivottavasti pitävän hiekasta. Kenneth kaatuu pöydälle jota Salad Fingers tukee puupalasella. Salad Fingers kuvailee Kennethille kuinka hän on ollut kiireinen, työskennellen jokaisen vuoron kuin suinkin mahdollista. Salad Fingers kaataa tilkkasen teetä Kennethin kädelle ja sanoo olevansa kömpelö. Salad Fingers kuvaa Kennethille myös kuinka hän mittasi ilmeisesti päivittäin oliko puu matkannut kauemmas hänen talostaan. Salad Fingers jälleen dialogin mukaisesti sanoo Kennethin tahtovan lisää leivonnaisia jonka jälkeen hän lyö lusikalla Kennethiä sormille ja kehottaa häntä syömään ensin Stoganoff-pihvin.
Erymanthoksen metsäkarju Herakles oli vieraillut Kheironin luona saadakseen neuvoja, kuinka villisian voisi pyydystää. Kheiron oli neuvonut häntä ajamaan karjun syvään lumeen, jonka perusteella tämä urotyö sijoitetaan keskitalveen. Pyydystettyään onnistuneesti villisian, Herakles sitoi sen kiinni ja kantoi sen takaisin Eurystheukselle. Karjun nähdessään tämä tosin kauhistui ja piiloutui jo toistamiseen urotöiden aikana pronssiruukkuun pyytäen Heraklesta hankkiutumaan eläimestä heti eroon, johon Herakles suostuikin.
Pistinhait Pistinhaiden heimon lajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Suurin osa lajeista on trooppisia, mutta eräät elävät Islannin rannikolle asti. Kalat elävät syvässä vedessä ja niitä on tavattu aina 2 400 metrin syvyydestä, joissa ne elävät parvina. Pistinhaiden ravinto koostuu pienistä luukaloista ja selkärangattomista eläimistä kuten äyriäisistä ja mustekaloista. Lajit ovat ovovivipaarisia ja naaras synnyttää 1&ndash:12 poikasta.
Viikatekala Viikatekala ("Trachipterus arcticus") on viikatekalojen heimoon kuuluva merikala, jonka levinneisyysalue on lähinnä Atlantin valtameri. Viikatekala on suurikokoinen, jopa kolmen metrin pituinen kalalaji. Laji saavuttaa sukukypsyyden noin 14 vuoden ikäisenä, 200 senttimetrin pituisena. Viikatekalan ravintoa ovat kalmarit ja pikkukalat. Laji elää lähinnä syvässä merivedessä 300–600 metrin syvyydessä. Viikatekalalla on pitkä kirkkaanpunainen selkäevä ja suhteellisen pieni pyrstö sekä kookkaat hopeanväriset silmät.
Fantasiapelit Vuoden 2003 Ropeconissa Jyrki ja Lauri Tudeer saivat ensimmäisen Kultainen Lohikäärme -palkinnon. Vuonna 2004 sen sai sai Mika Laaksonen ja vuonna 2006 Risto Hieta, kaikki Fantasiapeleissä työskennelleitä. Historioitsija Louis Clercin mukaan palkinnot kertovat siitä, kuinka ”yhtiön menestys on riippunut ihmisistä, joilla on ollut samaan aikaan kykyä johtaa järkevästi liiketoimintaa, ja syvää tuntemusta ja kunnioitusta alakulttuuria kohtaan.” Clercin mukaan Fantasiapelit on ollut ”suurimpia nörttikulttuurin edistäjiä Suomessa”.
Amazonin sademetsä Aivan Brasilian pohjoisrajalla sijaitsee Guayanan ylänkö ja Guayana, johon kuuluu myös maan korkein vuorenhuippu Pico da Neblina (3 014 m). Ylänköön kuuluu pystysuoria pöytävuoria ("tepui"), jotka ovat jäänteitä eroosion kuluttamista liitukautisista sedimenttitasangoista. Ylängön eteläpuolelta alkaa Amazonin allas: syvä, Andeilta Atlantin valtamereen ulottuva itä-länsisuuntainen painauma sijaitsee Brasilian-Guyanan kilvessä ja kattaa suurimman osan Brasilian pohjoisosasta.
Etelämanner Tutkimuksissa on havaittu jäänalaisia järviä vuoteen 2014 mennessä 379 kappaletta, näistä geomagneettisen etelänavan lähellä olevan Vostokin ollessa tiettävästi suurin (240 × 50 km ja satoja metrejä syvä). Ei tiedetä kuinka järvet ovat syntyneet, mutta on arvioitu, että jäämassan muodostama valtava paine sulattaisi jäätä ja muodostuisi järviä. Järvien arvellaan lisäksi olevan tärkeässä asemassa valtavien jäämassojen liukuessa mereen, sillä veden päällä jäätikkö on huomattavasti liukkaampi kuin kalliota vasten.
Kita-ankeriaat Kita-ankeriaita tavataan Atlantin ja Tyynenmeren alueilta. Ne ovat syvän veden kaloja, ja kiinniotetut on saatu 2 000–5 400 metrin syvyydestä. Kita-ankeriaiden käyttäytymisestä ei tiedetä paljoa. Niiden ravintoa ovat pääasiassa äyriäiset, ja ne käyttävät myrkkyhammastaan saalinsa lamauttamiseen. Saalis voi olla kalan kokoon nähden suhteellisen suurikokoinen suuren kidan ansiosta. Koiraat eivät todennäköisesti syö enää aikuisina ja kuolevat lisääntymisen jälkeen, ja lisääntymiskumppaninsa ne löytävät todennäköisesti feromonijälkien perusteella.
Henry Morton Stanley Stanley halusi lisää kuuluisuutta ja päätti varustaa retkikunnan pelastamaan Emin Pashan. Retkikunta pääsi liikkeelle maaliskuussa 1887. Reitti kulki Atlantin rannikolta Kongo-jokea pitkin kohti Ugandaa. Joulukuussa 1887 hän saapui Albertjärvelle ja hän tapasi Emin Pashan 29.4.1888. Pasha ei kuitenkaan halunnut tulla pelastetuksi ja lähteä Eurooppaan, vaan hän oli odottanut varusteita miehilleen, jotta olisi voinut puolustautua kapinallisia vastaan. Stanleyllä ja Pashalla oli myös erilainen näkemys siitä kuinka kohdella afrikkalaisia. Pasha kohteli heitä ystävällisesti, mutta Stanley ei piitannut kuinka heidän kävi. Stanley sai kuitenkin Eminin lähtemään ja paluumatka alkoi huhtikuussa 1889 kohti Intian valtamerta. Rannikolle päästyään Emin Pasha kuitenkin kieltäytyi lähtemästä Eurooppaan ja Stanley jäi ilman uutta sankaruutta.
Koulutus Kanadassa Yliopistojen suhteen suurin ero provinssien välillä on siinä, kuinka paljon julkista rahoitusta ne saavat toimintaansa. Québecin yliopistot saavat eniten varoja käyttöönsä, ja niillä on myös pienimmät koulumaksut. Atlantin läheisyydessä sijaitsevien provinssien yliopistoja on yleensä rahoitettu vähiten, ja jotkut yliopistot ovat lähes kokonaan riippuvaisia yksityisistä varoista. Kun high school oli Ontariossa viisivuotinen, oli kolmivuotinen alempi korkeakoulututkinto yleinen, mutta ylempi nelivuotinen tutkinto on vähitellen korvaamassa sen.
Karibianmeri Karibianmerta reunustavat Etelä-Amerikan pohjoisrannikko, Keski-Amerikka, Meksikonlahti sekä Isot ja Pienet Antillit. Karibianmeri on laajuudeltaan noin 2 754 000 neliökilometriä. Sen keskisyvyys on 2 200 metriä. Meren syvin kohta on Kuuban ja Jamaikan välissä sijaitseva Caymanin hauta, joka on 7 686 metriä syvä. Karibianmerestä on yhteys Meksikonlahteen Jukataninsalmen kautta. Atlanttiin sieltä puolestaan on yhteys useita salmia pitkin, ja Tyyneenmereen Panaman kanavaa pitkin. Suurin Karibianmeriin laskevista joista on Magdalena. Karibianmeren rannikolla on myös suuri lahtimainen Maracaibojärvi.