mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomen ilmavoimien historia Seuraava ilmavoimien kehitysohjelma tehtiin eversti Väinö Vuoren komentajakaudella (3. joulukuuta 1926 – 8. syyskuuta 1932) vuonna 1928 mutta sitäkään ei edellisten ohjelmien tapaan muodollisesti vahvistettu. Siitä huolimatta Hansa-meritoimintakoneet päätettiin korvata Blackburn Ripon -koneella, josta hankittiin 1928 mallikone ja valmistuslisenssi. Ripon-toimitusten myöhästyminen puolestaan johti E.30 Kotka -meriyhteistoimintakoneen kehittämiseen. Riponeita valmistettiin vuosina 1930–1934 25 kolmessa sarjassa ja Kotkaa tehtiin prototyypin lisäksi viiden koneen sarja vuonna 1931. Caudron-koulukoneiden korvaamiseksi hankittiin vuonna 1928 de Havilland D.H.60 Moth -koneen lisenssi. Lopulta lentokonetehdas rakensi 21 Mothia vuosina 1929–1930 ja prototyypin lisäksi 32 Sääskeä vuosina 1930–1932.
Blackburn Ripon Riponin seuraajan etsintä aloitettiin vuonna 1937. 11. tammikuuta 1939 tilattiin kaksi Fokker T.8W -konetta valmistajalta ja rajaton valmistuslisenssi. Kaksi valmista konetta piti toimittaa tammi–maaliskuussa 1940 mutta laitetoimitusten viivästyminen siirsi luovutukset syksylle 1940. Koneita ei ehditty toimittaa Suomeen, vaan Saksan hyökättyä Alankomaihin molemmat valmiit koneet päätyivät Saksan ilmavoimille. Suomi irtisanoi hankintasopimuksen 14. syyskuuta 1940 ja näin uusi meritoimintakone jäi saamatta, mikä pidensi Riponin käyttöikää.
Fokker T.VIII-W Suomen ilmavoimat aloittivat hankintaprosessin Blackburn Ripon -meritoimintakoneiden korvaamiseksi 1937, tarjouspyynnön lähtiessä lokakuussa. Vaatimusten pohjalta alkuperäinen F.VIII-W ei kelvannut, vaan tarvittiin isompi, tehokkaammilla moottoreilla varustettu versio. Kahdesta (T.X-W-sarjan) T.VIII-W/C-koneesta tehtiin hankintasopimus 11. tammikuuta 1939. Fokker aloitti koneiden rakentamisen ja niiden tunnukseksi olisivat tulleet FW-160 ja FW-161. Hankintasopimus käsitti myös rajoittamattoman lisenssisopimuksen.
HMS Courageous (50) Alukselle oli rakennettu myös kaksi kerroksinen lentokonesuoja, jonka pituus oli 168 metriä ja kummankin korkesu 7,3 metriä. Aluksella kyettiin kuljettamaan maksimissaan jopa 40 lentokonetta. Aluksella oli alun perin kuusitoista Fairey Flycatcher -konetta, kuusitoista Fairey IIIF -tulenjohto- ja tiedustelukonetta ja kuusitoista Blackburn Ripon -torpedopommittajaa. Koneet vaihdettiin muutamaan otteeseen ja upotessaan aluksen koneina olivat Fairey Swordfishit sekä Gloster Gladiatorit.
Blackburn Ripon Mallikone, joka sai ilmavoimien yksilötunnuksen RI-121, saapui Suomeen noin puoli vuotta myöhässä syyskuussa 1929, ja ensimmäisen Valtion lentokonetehtaan valmistaman Riponin (tyyppi V.L. R.29 Ripon IIF) ensilento lennettiin 4. joulukuuta seuraavana vuonna. Lisenssivalmistukseen liittyi ongelmia, koska kaikkia piirustuksia ei saatu ajoissa. Lisäksi lentokonetehtaalta puuttui koneen valmistukseen tarvittavia erikoistyökaluja, joita jouduttiin valmistamaan tai hankkimaan ulkomailta. Ensimmäiseen lisenssillä valmistettuun Riponiin (RI-129) Valtion Lentokonetehdas oli hankkinut Blackburnilta valmiit metalliosat ja kuuteen muuhun metalliraaka-aineet ja näidenkin toimitukset myöhästelivät. Valmistusta vaikeutti lisäksi koneeseen sopivan moottorityypin löytäminen. Alkuperäisen Gnome&Rhone Jupiter VI -moottorin osoittauduttua liian heikkotehoiseksi, koneeseen kokeiltiin useita moottorityyppejä (RI-130:een asennettiin 575 hevosvoiman Wright Cyclone, RI-131:een 525 hv:n Armstrong Siddeley Panther ja RI-132:een 525 hv:n BMW 132 A Hornet) ennen kuin päädyttiin valitsemaan loppuhin I- ja II-sarjan koneisiin Armstrong Siddeley Pantherit. Moottorikokeet jatkuivat III-sarjan rakentamisen yhteydessä, koska ongelmana oli moottorien ylikuumeneminen vesikonekäytössä. Lopulta III-sarjan koneisiin (pois lukien sarjan viimeinen eli RI-159, jossa oli nestejäähdytteinen 650 hv:n Hispano-Suiza 12) valittiin sama Bristol Pegasus -moottoriin, joka oli valittu Blackburn Baffinin moottoriksi. Pegasusta kokeiltiin muun muassa RI-121:ssä ja RI-129:ssä ja moottori asennettiin III-sarjan lisäksi myöhemmin korjausten yhteydessä moniin I- ja II-sarjan koneisiinkin.
VL Sääski Sääsken valmistaminen oli yksinkertaista, ja yhteen koneeseen meni keskimäärin noin 3 050 työtuntia. Tilaus ei näin täyttänyt kokonaan Blackburn Ripon -koneiden tuotantoon jäänyttä aukkoa, mutta onnistui pitämään tehtaan jotakuin työllistettynä. Vuoden 1929 toimintakertomuksessa todettiinkin tehdasta uhanneen ”lähes täydellinen pysähtyminen, joka välttyi kiireisellä 10 kpl Sääski-koneen tilauksella.” Ensimmäinen valmis kone, SÄ-117, toimitettiin ilmavoimille 8. maaliskuuta 1930 ja viimeinen, SÄ-126, 17. kesäkuuta 1930.
Osakeyhtiö Sääski Sääsken valmistaminen oli yksinkertaista, eikä tilaus näin täyttänyt kokonaan Blackburn Ripon -koneiden tuotantoon jäänyttä aukkoa, mutta onnistui pitämään lentokonetehtaan jotakuin työllistettynä. Vuoden 1929 toimintakertomuksessa todettiinkin tehdasta uhanneen ”lähes täydellinen pysähtyminen, joka välttyi kiireisellä 10 kpl Sääski-koneen tilauksella.” Ensimmäinen valmis kone, SÄ-117, toimitettiin ilmavoimille 8. maaliskuuta 1930 ja viimeinen, SÄ-126, 17. kesäkuuta 1930.
Valtion lentokonetehdas Hansa-meritoimintakoneen korvaajaksi valittiin Blackburn Ripon ja vuonna 1928 tilattiin Blackburnilta näytekoneen lisäksi valmistuslisenssi. Lentokonetehdas rakensi kolmessa sarjassa yhteensä 25 Riponia vuosina 1929–1934. Riponit olivat kuitenkin kalliita eikä niihin oltu kaikilta osin tyytyväisiä. Tämä vuoksi ilmavoimat tilasi vuonna 1930 lentokonetehtaalta VL Kotkaksi nimetyn koneen suunnittelun ja prototyypin. Koneen suunnitteli Kurt Berger ja koneen prototyyppi lensi syksyllä 1930. Prototyypin lisäksi rakennettiin viiden koneen koesarja vuonna 1931. Kotkaa ei otettu kuitenkaan laajempaan sarjavalmistukseen.
HMS Glorious Lisäksi alukselle rakennettiin kaksikerroksinen lentokonesuoja, jonka pituus oli 168 metriä ja kummankin kerroksen korkeus 7,3 metriä. Aluksella kyettiin kuljettamaan maksimissaan 40 lentokonetta. Aluksella oli alun perin kuusitoista Fairey Flycatcher, kuusitoista Fairey IIIF -tulenjohto- ja tiedustelukonetta No 441 Flight ja kuusitoista Blackburn Ripon -torpedopommittajaa No460 Flight. Koneet vaihdettiin muutamaan otteeseen ja upotessaan aluksen koneina olivat Fairey Swordfishit sekä Gloster Gladiatorit.
Fokker T.VIII-W Suomen ilmavoimat lähettivät koneesta tarjouspyynnön lokakuussa 1937 Blackburn Ripon -meritoimintakoneiden korvaamiseksi. Tarjouspyynnössä olleiden vaatimusten perusteella Fokker ehdotti muutoksia, muun muassa moottoreiden korvaamista tehokkaammilla Pratt&Whitney Twin Wasp SBG-4-C -moottoreilla. Myös Ruotsin ja Norjan kiinnostuttua konetyypistä Fokker esitteli raskaamman version T.VIII-W/A. Edelleen paperilla esiteltiin tästä vieläkin laajennettu versio T.VIII-W/B (myöhemmin T.X-W), jossa moottoreina olisivat olleet 905-hevosvoimaiset Bristol Pegasus XXIV:t.
811 Naval Air Squadron Laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Gosportissa yhdistämällä 465 ja 466 lentueet, jotka oli perustettu alun perin Gosportissa 20. ja 31. maaliskuuta 1931. Laivueen kalustona oli 12 Blackburn Ripon IIC:tä. Laivue siirrettiin 8. toukokuuta "HMS Furiousille". Laivueen koneet vaihdettiin Blackburn Baffineiksi tammikuussa 1935 ja lokakuussa 1936 laivueen kalustoksi vaihdettiin Fairey Swordfishit. "HMS Furiousin" siirryttyä joulukuussa 1938 telakalle laivue merkittiin tukialuslentokouluksi ja se siirrettiin 31. tammikuuta 1939 "HMS Courageousille". Laivueen siirtyessä 24. toukokuuta Amiraliteetin valvontaan laivue nimettiin 767 laivueeksi.
Lentolaivue 16 Ilmavoimien uudelleenjärjestelyn yhteydessä vuonna 1938 Lentolaivue 38 lakkautettiin, ja sen kalusto ja osa henkilöstöstä siirrettiin uuden, Suur-Merijoelle sijoitetun Lentorykmentti 1:n (LeR 1) alaisuuteen perustetun yhteistoimintalaivueen, Lentolaivue 16:n (LLv 16) rungoksi. Talvisodan sytyttyä marraskuussa 1939 laivueen tehtäväksi tuli tiedustelutoiminta Laatokan pohjoispuolisilla alueilla. Vesistöjen jäädyttyä laivueen kolmas lentue siirrettiin pohjoisemmas Kainuun alueelle. Sodan syttyessä laivueen organisaatio koostui kolmesta lentueesta, joiden kalusto koostui ensimmäiselle- (4 konetta) ja toiselle lentueelle (3 konetta) jaetuista Blackburn Ripon -koneista, sekä kolmannen lentueen viidestä Junkers K 43 -koneesta.
Blackburn Ripon Välirauhan aikana Riponeita oli jäljellä 12 kappaletta ja ne palvelivat Erillisessä Lentolaivueessa (entinen Lentolaivue 36) ja Täydennyslentolaivue 17:ssä.
IVL A.22 Hansa Hansoilla lennettiin yli 35 000 tuntia. Onnettomuuksia tapahtui 20 ja niissä menetti henkensä 42 ihmistä. Hansan meritoimintakoneena korvasi Blackburn Ripon.
Blackburn Roc Blackburn B-25 Roc oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kaksipaikkainen tukialushävittäjä, jonka käyttäjän oli Fleet Air Arm toisessa maailmansodassa. Kone oli rakenteellisesti samanlainen kuin edeltäjänsä Blackburn Skua. Kone suunniteltiin Blackburn Aviation Limitedin Brough Aerodromella East Yorkissa ja konetta valmisti Boulton Paul Aircraft Ltd Wolverhampton Aerodromella Staffsissa.
Lentolaivue 15 Valvontalennot Pohjanlahdella lopetettiin heinäkuun alussa, ja laivueen JU-lentue siirtyi 2. heinäkuuta Paltamoon, tehtävänään haavoittuneiden kuljetus ja kaukopartioiden kuljetus- ja huoltolennot rintamalinjan taakse III armeijakunnan ja 14. divisioonan lohkoilla. 1. lentue ja laivueen esikunta siirtyi 5. heinäkuuta Höytiäisen Hirvirantaan. Karjalan armeijalle alistettu lentue aloitti tiedustelulennot sekä lentolehtisten levittämisen 10. heinäkuuta alkaen Laatokan ja Maaselän alueilla. Lisää kalustoa lentue sai, kun viisi Blackburn Ripon -konetta saapui Lentovarikolta Tampereelta 8. heinäkuuta alkaen. Myöhemmin lentue sai Lentovarikolta vielä kaksi Høver M.F. 11 -konetta, ensimmäisen 15. elokuuta ja toisen 25. elokuuta. Lisäksi lentueen kalustovahvuuteen liitettiin kaksi sotasaaliiksi saatua Berijev MBR-2 -lentovenettä, ensimmäinen 17. heinäkuuta ja toinen 11. elokuuta. Koneet olivat kuitenkin niin huonossa kunnossa, että niillä lennettiin yhteensä vain kolme sotalentoa.
Blackburn Roc 23. huhtikuuta 1937 (632260/37) tehty tilaus käsitti 136 konetta (L3057–L3192). Kaikki koneet toimitettiin Wolverhamptonista kesäkuun loppuun mennessä 1940.
Myös Suomen Ilmavoimille hankittiin 20 konetta mutta ne eivät koskaan tulleet Suomeen.
Talvisodan merisotatoimet Lokakuussa perustettiin Suomen toiseksi merilentoyksiköksi Täydennyslentolaivue 39, jonka kalustona oli sodan aikana 2 Junkers F 13:a, 1 Ripon ja 1 Waco YKS-7. Lisäksi Lentolaivue 16:n 3. lentue alistettiin sodan alkupäiviksi Laatokan rannikkopuolustukseen, kalustonaan 5 Junkers K 43:a. Täydennyslentolaivue sai sodan aikana vahvistuksina joitakin Ripon-koneita ja Lentolaivue 16:n 3. lentueen 5 Junkersia.
Tiiksjärven lentokenttä Tiiksjärvellä käytettyjä konetyyppejä olivat: Hawker Hurricane, Fokker C.V, Fokker D.XXI, Morane Saulnier M.S.406 ja Brewster Model 239. Lisäksi vaihtelevasti muita tyyppejä yksittäin. Vesilentosatamassa nähtiin Blackburn Ripon-, Junkers W 34- ja Heinkel He 115 -merilentokoneita.
Jatkosodan hyökkäysvaiheen ilmasotatoimet 12. elokuuta suomalaiset perustivat uuden tiedustelulaivueen tukemaan hyökkäystä pohjoisemmalla rintamanosalla Rukajärven suunnalla. Nimen Le.Lv 10 saanut laivue aloitti toimintansa 20. elokuuta alistettuna 14. Divisioonalle. Laivueen kalustoksi tuli aluksi Le.Lv 32:lta saadut Hawker Hurricane Mk. I-koneet, Le.Lv 42:lta ja T-Le.Lv 17:stä saadut Fokker C.V.-koneet sekä Le.Lv 15:stä saadut Blackburn Ripon-koneet. Näistä HC-koneet olivat kahdeksalla konekiväärillä varustettuja hävittäjiä, FO-koneet olivat tiedustelu- ja syöksypommituskoneita ja RI-koneet olivat tiedustelukoneita. Jälkimmäiset koneet olivat rintamakäyttöön vanhentuneita.
16. syyskuuta Rukajärven suunnalla toiminut Le.Lv 10 menetti tiedustelu- ja maataistelulennolla olleen HC-koneen ohjaajan saadessa surmansa. Kone oli rynnäköinyt neuvostokolonnaa vastaan ja joutunut liian matalalle ja törmännyt puihin. 18. syyskuuta annettiin käsky Le.Lv 30:n 3. lentueen liittämisestä Le.Lv 10:een, jolloin laivue sai 21. syyskuuta aluksi kuusi FR-konetta luovuttaen loput HC-koneensa Le.Lv 32:lle 23.9. Le.Lv 10 sai lokakuun alkuun mennessä vielä neljä FR-konetta lisää.
Le.Lv 10 suoritti lokakuun aikana pääasiassa neuvostojoukkojen ryhmitysten ja liikenteen tiedustelua Muurmannin radan länsipuolella suorittaen kuitenkin myös jonkin verran rynnäköintejä maakohteita vastaan tuhoten joitakin ajoneuvoja ja hevosia. Kuun puolivälissä ylipäällikkö lakkautti laivueen, mutta sen toiminta jatkui lokakuun loppuun. Laivueen kalusto luovutettiin Le.Lv 15:lle, Le.Lv 14:lle ja Le.Lv 30:lle. Koska 14. Divisioona jäi nyt ilman ilmatukea, sille alistettiin 26. lokakuuta Karjalankannakselta siirretty Le.Lv 14, jonka tehtäväksi määrättiin tiedustelu divisioonan kaistalla alueella Seesjärvi-Tunkuanjärvi-Muurmannin rata sekä rynnäköt edullisia maamaaleja vastaan. Laivuetta vahvistettiin alistamalla sille Le.Lv 10:n lakkautuksessa Le.Lv 30:lle siirretyt FR-koneet, joiden tehtäväksi määrättiin hävittäjätorjunta divisioonan alueella. Marraskuun alusta lähtien Le.Lv 14 suoritti tiedustelulennot suurehkoilla, yleensä 3–4-koneisilla partioilla, mutta joissakin tapauksissa käytettiin jopa 6-koneisia partioita.
Blackburn Ripon Alkuvaikeuksien jälkeen Valtion Lentokonetehdas valmisti kolmessa sarjassa (7-koneinen I-sarja, 8-koneinen II-sarja ja 10-koneinen III-sarja) kaikkiaan 25 Riponia, viimeiset vuonna 1934. Viivästykset tuotannon käynnistämisessä johtivat kuitenkin kotimaisen meritoimintakoneen, VL Kotkan, kehittämiseen.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Iso-Britannia vapautti myös 30 Blackburn B-25 Roc -hävittäjää Suomeen myytäviksi. Koneista neljä ehdittiin lentää Dyceen Skotlantiin Suomeen lennettäviksi ja varustaa Suomen ilmavoimien tunnuksilla (RO-141…144), mutta 13. maaliskuuta päättynyt talvisota pysäytti koneet sinne.
Blackburn Iris Helmikuussa 1931 Blackburn Iris -koneelle S 238 tapahtui kohtalokas onnettomuus Plymouthin satamassa. Kahdeksan koneen 12-henkisestä miehistönsä sai surmansa.
Lentolaivue 36 Kalustona Lentolaivue 36:lla oli meritoimintakoneita: sodan alussa 6 Blackburn Riponia; ja sodan aikana se sai vahvistuksina vielä 2 Riponia, 2 Koolhoven F.K.52:ta ja yhden DB-3:n. Koneita käytettiin tiedusteluun, sukellusveneiden torjuntaan ja pommituksiin.
SAI KZ II Ensimmäinen KZ II teki ensilentonsa 11. joulukuuta 1937. Runko koostui kromi-molybdeeniteräsputkesta ja puisista muotokaarista ja oli pinnoitettu ohjaamosta taaksepäin kankaalla. Koneen puurakenteiset kaksisalkoiset siivet suunniteltiin taaksepäin taitettaviksi hallitilavaatimusten pienentämiseksi. Siivet taitettuna koneen kärkiväli pieneni 10,5 metristä 4,5 metriin. KZ II:ssa käytettiin Y-ohjaussauvaa ja ohjaamo oli varustettu vain olennaisimmilla mittareilla. Voimalaitteena oli 90 hevosvoiman (67 kW) nelisylinterinen Blackburn Cirrus Minor.
Blackburn Skua Blackburn B-24 Skua oli kaksipaikkainen hävittäjä/syöksypommittaja. Kone oli ensimmäinen Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimille valmistettu metallirunkoinen, siivekkein ja nostettavalla laskutelineellä varustettu tukialuskone ja kone oli myös kuninkaallisen laivaston ilmavoimien ensimmäinen syöksypommittaja.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Iso-Britannia painosti Etelä-Afrikan lahjoittamaan Suomelle 29 Gloster Gauntlet -konetta. Koneet laivattiin Britteinsaarilta Ruotsiin 10.3.1940, jossa yhdeksän koottiin ja lennettiin Suomeen 12.4.1940 mennessä. Loput laivattiin Suomeen 17.5.1940. Gauntlet oli kuitenkin vanhentunut hävittäjänä ja saapunutta 24 konetta käytettiin harjoituskoneina. Ruotsi lahjoitti Suomelle 8.12.1939 kahdeksan konetta. Kaksi Bristol Bulldog ja kolme J6B Jaktfalken -konetta saapui 15.12.1939. Bulldogit olivat Suomen vastaavia vanhempaa IIA-mallia ja niitä käytettiin Jaktfalkenien tapaan harjoituskoneina. 23.12.1939 Suomeen saapui kolme Fokker C.V.D -konetta, joita käytettiin yhteyskoneina.
Lentolaivue 15 Laivueen lakkauttamisen jälkeen varastoituna olleet Høver-koneet siirrettiin kunnostettavaksi Lentovarikolle Tampereelle. Lentokelpoinen kalusto siirrettiin muihin yksiköihin, Ripon-koneet Lentolaivue 12:lle, Junkers-koneet Lentolaivue 48:lle ja Heinkel-kone Lentolaivue 46:lle.
HMS Hermes (95) "HMS Hermes" nosti kannelleen 403 lentueen Fairey Flycatcherit ja 440 lentueen Fairey IIIF:t ollessaan kiinnittyneenä Pitch House Jettyyn. Lisäksi alukselle siirrettiin kuusi Blackburn Ripon torpedokonetta "HMS Eaglelle", jonka palveluspaikkana oli Välimeren laivasto Maltalla. Alus aloitti matkansa Portsmouthista Välimeren kautta Kauko-itään 12. marraskuuta. Alukselta nousi kahdeksan päivää myöhemmin "HMS Eaglen" Riponit siirtyäkseen omalle alukselleen.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Iso-Britannia vapautti myös 30 Blackburn B-25 Roc -hävittäjää Suomeen myytäviksi. Kyseessä oli kaksipaikkainen Skua-syöksypommittajasta kehitetty tukialushävittäjä, jonka toimitukset laivaston ilmavoimille olivat alkaneet huhtikuussa 1939. Suomi hyväksyi 27. helmikuuta 1940 Blackburnin tarjouksen 33:sta Roc Mk I -koneesta. Koneista neljä ehdittiin lentää Dyceen Skotlantiin Suomeen lennettäviksi ja varustaa Suomen ilmavoimien tunnuksilla (RO-141…144) mutta 13. maaliskuuta 1940 päättynyt talvisota pysäytti koneet sinne. Roc jäi saamatta, mikä ei liene ollut suuri vahinko, sillä tämän hävittäjäkoneen huippunopeus oli vain 359 km/h ja sen kaikki neljä 7,7 mm konekivääriä sijaitsivat ohjaajan takana sijaitsevassa konekivääritornissa. Koneella ei voinut tulittaa eteenpäin.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Sotasaaliskoneiden korjaus ja huolto kuluttivat koneiden käyttöarvoon verrattuna kohtuuttomasti resursseja. Vain Polikarpov I-153 -koneilla oli todellista merkitystä; niitä oli talvi- ja jatkosodan sotasaalis sekä hankinnat Saksasta huomioiden käytössä 21. Konetta käytettiin hävittäjänä jatkosodan alussa. I-15bis -koneita käytettiin lähinnä jatkokoulutuskoneina täydennyslaivueissa ja I-16-konetta käytettiin vertailukoneena Lentolaivue 24:ssä.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Ruotsi lahjoitti Suomelle 8. joulukuuta 1939 kahdeksan konetta. Kaksi Bristol Bulldog ja kolme J6B Jaktfalken -konetta saapui 15. joulukuuta 1939. Bulldogit olivat Suomen vastaavia vanhempaa IIA-mallia ja niitä käytettiin Jaktfalkenien tapaan harjoituskoneina. 23. joulukuuta 1939 Suomeen saapui kolme Fokker C.V.D -konetta, joita käytettiin yhteyskoneina.
HMS Ark Royal (91) "HMS Ark Royal" siirtyi palvelukseenoton jälkeen 16. tammikuuta varustettavaksi ja koeajoja varten Portsmouthiin, jonne se saapui kaksi päivää myöhemmin. Alus siirtyi 10. tammikuuta Portsmouthista Spitheadiin. "HMS Ark Royalin" laivueiksi Amiraliteetti määräsi vuoden 1938 lokakuussa 800. ja 810. laivueet, joiden koneet olivat tyyppiä Blackburn B-24 Skua Mk II, sekä 820. ja 821. laivueet Fairey Swordfish Mk I -koneineen. Pääosa laivueista siirtyi alukselle 11. tammikuuta 1939. Spitheadistä alus aloitti seuraavana päivänä purjehduksen Gibraltarille saapuen perille 16. tammikuuta. Alus viipyi Gibraltarilla ainoastaan seuraavaan päivään, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Maltalle. Maltalla alus suoritti täydennyksiä ja jatkoi 23. tammikuuta matkaansa Aleksandriaan. Paluumatkan Aleksandriasta alus aloitti 16. helmikuuta matkaten Maltan ja Gibraltarin kautta Portsmouthiin, jonne se saapui 24. maaliskuuta. Alukselle lisättiin vielä huhtikuussa Portsmouthissa 803. laivueen Blackburn Skua ja Blackburn Roc -koneet.
801 Naval Air Squadron 801 laivue perustettiin 3. huhtikuuta 1933 Kuninkaallisten ilmavoimien 401. lentueesta Netheravonissa kalustonaan kolme Fairey Flycatcheria ja kuusi Hawker Nimrodia. Laivue liitettiin 8. toukokuuta "HMS Furiousille". Laivue vaihtoi helmikuussa 1934 Flycatcherit Hawker Ospreyksi ja laivueen Nimrodit poistettiin lokakuussa 1936 palveluksesta. Laivueen kalusto vaihdettiin maaliskuusta 1939 Blackburn Skua ja helmikuusta 1939 Gloster Sea Gladiatoreiksi. Laivue siirrettiin 18. helmikuuta "HMS Courageousille" laskeutumiskoulutuslaivueeksi. Laivue siirrettiin 24. toukokuuta Amiraliteetin valvontaan ja samalla se luokiteltiin toisen luokan laivueeksi (koulutuslaivue) ja numeroitiin uudelleen 769 laivueeksi.Laivue perustettiin uudelleen 15. tammikuuta 1940 Donibristlessä komentajanaan H. P. Bramwell. Perustettaessa laivueen kalustona oli kuusi Blackburn Skua hävittäjäpommittajaa. Laivue liitettiin "HMS Ark Roylille" ja se operoi huhtikuussa Norjan rannikolla. Norjan operaatioiden jälkeen laivue siirrettiin "HMS Furiousille" ja sen kalustoksi lisättiin kuusi Blackburn Rocsia, jotka kuitenkin korvattiin Blackburn Skua koneilla. "HMS Furiousilta" laivue siirrettiin maihin ja lakkautettiin siirtämällä koneet ja henkilökunta 800 laivueen X lentueeseen.
Fairey Barracuda Kone oli Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien käytössä toisessa maailmansodassa.
Konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn, Blackburn Aircraft Limitedin, Boulton Paulin ja Westland Aircraftin tehtailla.
806 Naval Air Squadron Laivueen käyttämät Blackburn Roc koneet korvattiin Fairey Fulmareilla ja laivue siirrettiin kesäkuussa "HMS Illustriousille", jolloin myös Blackburn Skuat vaihdettiin Fairey Fulmareihin. Laivueeseen liitettiin Gloster Sea Gladiatoreita ennen purjehdusta Välimerelle, jossa laivue sijoitettiin välillä maihin Dekheilaan suojaamaan maajoukkoja.
Blackburn Buccaneer Viimeiset koneet poistettiin käytöstä maaliskuussa 1994.
806 Naval Air Squadron Laivue perustettiin 1. huhtikuuta 1940 RNAS Worthy Downissa. Laivueen kalustona oli kahdeksan Blackburn Skuaa ja neljä Blackburn Roc konetta. Laivue siirrettiin 28. maaliskuuta RNAS Hatstoniin ja osallistui hyökkäykseen Bergeniin ennen kuin siirrettiin etelä rannikolle suojaamaan Dunkirkin evakuointia. Osa laivueesta sijoitettiin RNAS Detlingiin.
Blackburn Roc Koneen voimanlähteenä oli 890 hevosvoiman Bristol Perseus XII.
VL Sääski Blackburn Riponin tuotannon takkuilu johti jälleen uuteen Sääski-tilaukseen huhtikuussa 1931, kun tehdas uhkasi jälleen pysähtyä. Sarjan koneita paranneltiin II-sarjan koneista saatujen kokemusten pohjalta. Kolmannen sarjan Sääski IIA -koneiden keskihinnaksi arvioitiin 96 000 markkaa, ja ensimmäinen kone oli tarkoitus toimittaa ilmavoimille kolmen kuukauden kuluessa tilauksesta.
821 Naval Air Squadron Laivueen kalustoksi vaihdettiin toukokuussa 1933 Fairey Seal koneet ja se liitettiin 5. toukokuuta "HMS Courageousille". Elokuussa 1935 laivueen koneet palvelivat Abessinian kriisin vuoksi Välimerellä, josta se palasi Englantiin helmikuussa 1936. Englantiin palattuaan laivue luovutti Fairey Seal koneensa 822 Naval Air Squadronille ja sai tilalle Blackburn Shark II -koneet.
803 Naval Air Squadron Toisen maailmansodan syttyessä 803 NAS oli edelleen palveluksessa "HMS Ark Royalilla", mutta Hawker Nimrodit olivat vaihtuneet Blackburn Roc koneisiin. Sodan alussa koneiden ensisijaisena tehtävänä oli partiointi Norjan rannikolla.
Blackburn Buccaneer Buccaneer suunniteltiin merivoimien vuoden 1953 vaatimuksen mukaan tukialuskoneeksi, joka pystyisi lentämään pitkän matkan vihollisen tutkan alapuolella kantaen ydinasetta ja hyökkäämään laivoja ja satamia vastaan. Blackburnin suunnitelma B.103 voitti kilpailun heinäkuussa 1955, ja Blackburnilta tilattiin samassa kuussa 20 koneen esisarja mukaan lukien prototyypit. Esisarjan ensimmäinen prototyyppi, de Havilland Gyron DGJ.1 -moottoreilla varustettu kone lensi ensilentonsa 30. huhtikuuta 1958. Sarjan neljäs kone oli ensimmäinen, joka oli varustettu tukialuskäyttöön soveltuvilla varusteilla; taittuvilla siivillä ja nokkakappaleella, pysäytyskoukulla sekä katapulttilaukaisun mahdollistavilla kiinnityspisteillä. Ensimmäinen laskeutuminen tukialukselle tapahtui tammikuussa 1960, aluksena oli "HMS Victorious". Tukialustestien jälkeen Blackburn sai tilauksen varsinaisten sarjakoneiden valmistuksesta tyyppimerkinnällä Buccaneer S.1. Tilatusta 40 koneen sarjasta ensimmäinen, de Havilland Gyron Junior 101 -moottorein varustettu S.1 lensi ensilentonsa 23. tammikuuta 1962. Ensimmäiset sarjakoneet tulivat Fleet Air Armin käyttöön heinäkuussa 1962.
Blackburn Skua Koneen ensimmäinen huhtikuussa 1935 tilattu prototyyppi K5178 lensi ensilentonsa 9. helmikuuta 1937 Broughissa. Koneen lentäjänä oli A. M. Blake. Prototyypin voimanlähteenä oli 840 hevosvoiman Bristol Mercury IX -ilmajäähdytteinen tähtimoottori.
Spad S.34 Suomen ilmavoimat osti kaksi S.34-konetta elokuussa 1921. Niitä käytettiin Utissa, Viipurissa ja Santahaminassa. Molempien koneiden kunto heikkeni, kun niitä käytettiin runsaasti ja huollettiin huonosti. 1925 ne olivat jo purettuina varastossa, kun ne koottiin ja sijoitettiin rullausharjoituskoneiksi Ilmailukoululle.
Blackburn Buccaneer Buccaneerit kutsuttiin 1991 Persianlahdelle kesken sodan, koska kone oli ainoa RAF:n kone, joka pystyi täsmäpommien lasermerkkaukseen. 12 koneyksilöä suoritti yhteensä 250 taistelulentoa, pudottaen merkintätehtävän lisäksi itse 48 laserohjattua pommia ilman omia tappioita.
Blackburn Buccaneer Yhdistyneen kuningaskunnan meri- ja ilmavoimien lisäksi Etelä-Afrikka oli ainoa maa joka käytti konetta 1965–1991. Buccaneer jäi käytöstä merivoimissa lentotukialus Ark Royalista (R09) luopumisen yhteydessä 1978, jolloin loput koneet siirrettiin ilmavoimiin.
Stetinin M-16 Suomen ilmavoimat sai käyttöönsä sisällissodassa viisi venäläisten jättämää konetta sekä runsaasti varaosia. Osista koottiin myöhemmin yksi kone lisää. Koneet olivat jo käyttöön otettaessa huonokuntoisia. Luutnantti Väinö Mikkola yritti kuljettaa Stetinin-koneella senaatin puheenjohtajan Svinhufvudin Helsingistä Vaasaan helmikuussa 1918, lento jouduttiin kuitenkin keskeyttämään moottorihäiriön takia. Farmaneiksi Suomessa kutsuttuja koneita käytettiin ilmavoimissa vuoteen 1923 asti. Suomen ensimmäinen laskuvarjohyppy tehtiin 17. kesäkuuta 1922 M-16-koneesta, hyppääjä oli E. Erho.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Iso-Britannia painosti Etelä-Afrikan lahjoittamaan Suomelle 29 Gloster Gauntlet -konetta. Koneet laivattiin Britteinsaarilta Ruotsiin 10. maaliskuuta 1940, jossa yhdeksän koottiin ja lennettiin Suomeen 12. huhtikuuta 1940 mennessä. Loput laivattiin Suomeen 17. toukokuuta 1940. Gauntlet oli kuitenkin vanhentunut hävittäjänä ja saapunutta 24 konetta käytettiin harjoituskoneina.
Blackburn Skua Koneelle annettu tyyppinimi Skua I esiintyi ensimmäisen kerran ilmailuministeriön asiakirjoissa 17. elokuuta 1937.
Karoliina Blackburn Blackburn on naisten thainyrkkeilyn Suomen mestari vuodelta 2004 alle sarjassa.
De Havilland D.H.82A Tiger Moth Suomen ilmavoimilla oli käytössä yksi D.H.82A-kone. Kone oli norjalaisen Kjeller-lentokonetehtaan lisenssillä valmistama entinen Norjan ilmavoimien kone, joka internoitiin kesällä 1940 sen laskeuduttua Petsamoon Yläluostarin kentälle. Konetta käytettiin lähinnä yhteyskoneena vuonna 1944 tapahtuneeseen poistoonsa asti. Koneen tunnuksena Suomen ilmavoimissa oli MO-159. Siviilikäytössä Tiger Mothia käyttivät useat lentokerhot mm. purjekoneiden hinaukseen. Yksi kone on säilynyt ja on nykyään yksityisomistuksessa, tunnuksena OH-XLA.
Heinkel He 59 Suomen ilmavoimat vuokrasi Saksasta neljä He 59B-2-konetta. Ne lennettiin Suomeen 11. elokuuta 1943. Kaksi maalattiin Suomen ilmavoimien väreihin ja sai tunnukset HL-59 ja HL-60. Koneet olivat Arado Flugzeugwerke A.G.:n valmistamia. Koneita käytettiin kaukopartioiden kuljettamisessa neljän kuukauden ajan, sitten ne palautettiin Saksaan.http://www.luftarchiv.de/flugzeuge/heinkel/he59.htm
Nieuport 10 Lylyjärveltä saatu kone oli purettuna ainakin joulukuulle 1918 asti, mutta venäläisten Suomeen lentämiä koneita käytettiin heti.
Ripon Ripon on kaupunki Yorkshiressa. Se on Englannin neljänneksi pienin kaupunki (city) vuonna 2001 siellä asui 16 468 henkeä. Kaupungissa on katedraali ja sotilastukikohta. Siellä on aiemmin ollut luostari, tekstiiliteollisuutta ja rautatieasema. Skottien vallatessa Englantia vuonna 1318 Ripon säästyi tuhoilta, tarinan mukaan siksi, että se maksoi tuhannen markan lahjuksen välttyäkseen polttamiselta.
Hispano-Suiza HS 404 Kaksimoottorisissa de Havilland D.H.98 Mosquito ja Bristol Beaufighter koneissa ase oli toimintavarma tilavan ja jäykän asennuksen ansiosta, joka varmisti lukon toiminnan. Myöhemmissä Hawker Tempest -, Fairey Firefly ja sodan jälkeisessä Blackburn Firebrand- koneissa riittävän jäykän asennuksen toteuttaminen tuotti edelleen vaikeuksia.
Desoutter II Kyseinen koneyksilö ostettiin Tanskan Punainen Ristin keräämillä varoilla Suomeen, kun Suomen Punainen Risti oli pyytänyt ambulanssikonetta Ruotsista ja Tanskasta. Michael Hansen lensi koneen Malmille 28. lokakuuta 1941. Koneella oli tuolloin lennetty 1 199 h 30 min. Kone sai Suomen Ilmavoimien ja Punaisen Ristin kokardit ja tunnuksen DS-1. Se oli yhteys- ja ambulanssikoneena Lentolaivueissa 42 ja 48 sekä Pommituslentolaivue 44:ssä marraskuuhun 1944 asti, jolloin se vaurioitui laskussa Kemissä. Koneessa käytettiin sekä pyörä- että suksilaskutelinettä ja sillä lennettiin ambulanssi- ja yhteyskoneena 475 tuntia Suomessa.
Lentolaivue 15 Paltamoon tukeutunut JU-lentue nimettiin 16. marraskuuta 3. lentueeksi, tehtävien pysyessä samoina.
16. joulukuuta 1941 laivueen lentueet järjesteltiin uudelleen siten, että Sortavalassa ollut 1. lentue jaettiin kahtia, jolloin muodostui edelleen 1. lentue ja uudelleenperustettava 2. lentue. Molemmilla lentueilla oli kalustonaan neljä Ripon-konetta.
Adam Rippon Rippon on avoimesti homoseksuaali ja elää suhteessa suomalaisen kiinteistönvälittäjän kanssa.
Dornier Do 17 Suomessa Do 17 -konetta käytettiin lähinnä yö- ja etulinjapommituksiin eläviä maaleja vastaan, koska kone oli pääosin vanhentunut jo vuoden 1942 aikana. Nopeus ja nousukyky eivät enää olleet ajan tasalla. Kone oli kuitenkin teknisesti luotettava ja hyvä käsiteltävä.
Boulton Paul Defiant Boulton Paul konekivääritornia käytettiin myös Handley Page Halifax -pommikoneissa sekä samaan konseptiin perustuneessa laivaston Blackburn Roc -hävittäjässä, joka muunnettiin Skua-syöksypommittajasta.
803 Naval Air Squadron Laivue vietti talven maissa Hatstonin lentotukikohdassa. Maissa ollessaan Blackburn Rocit poistuivat käytöstä ja laivue vastaanotti täydennyksenä lisää Skua koneita.
Iljušin Il-28 Ensimmäinen kone, NH-1, laskeutui Utin lentotukikohtaan 28. tammikuuta 1960. Tunnuksen kirjaimet olivat samat kuin silloisen Neuvostoliiton johtajan nimikirjaimet. Tämän vuoksi koneesta tuli pian "Nikita" tai "Nikke". Koneet kuuluivat Kuljetuslentolaivueeseen ja niiden kotikenttä oli Utti. NH-1 oli ensimmäinen Utin suihkukone. NH-2 tuli Suomeen 23. kesäkuuta 1961 ja viimeiset kaksi tammikuussa 1966. Koneita käytettiin Suomen ilmavoimien ilmamaalien hinaustehtävien lisäksi kartoituskuvaus-, merivalvonta- ja tiedustelu sekä ilmakehänäytteiden keräystehtävissä. Merivalvonta tehostui oleellisesti, kun koneen tutkan toiminta saatiin omatoimisesti koepenkissä kokeilemalla selvitetyksi, sillä sen käsikirjoja ei saatu koneiden mukana.
Suomen sisällissota Lento-osastoja perustettiin Helsinkiin (Hermannin lentoasema), Tampereelle, Valkealaan (Utti) ja Viipuriin. Varsinaista lento-osastojen yhtenäistä esikuntaa ei ollut, vaan osastot toimivat itsenäisesti todennäköisesti rintamaesikuntien alaisina. Helsinkiin perustettiin erityinen lentokoulu, joka ei kuitenkaan ehtinyt kouluttaa yhtään lentäjää. Riihimäelle saapuneista koneista lähetettiin kaksi konetta Tampereelle ja kolme Kouvolaan. Tampereelle lähetetyt koneet olivat Nieuport-merkkisiä. Toinen niistä oli tiedustelu- (Nieuport 10), ja toinen hävittäjäkone (Nieuport 17). Tampereelle saapui myös neljä venäläistä lentoupseeria ja kuusi mekaanikkoa. Tampereelta lähti lentokone sotalennolle ensimmäisen kerran 1. maaliskuuta 1918 Naistenlahdelta. Tampereella olleita kahta Nieuport-konetta käytettiin Vilppulan-Mäntän suunnan taisteluissa. Koneita käytettiin tiedusteluun, mutta niistä pudotettiin myös pommeja,
Blackburn Skua Koneen oli suunnitellut G. E. Petty ilmailuministeriön määräyksen O.27/34 pohjalta ja se todettiin testeissä paremmaksi kuin Avron, Boulton Paul Aircraftin, Hawkerin ja Vickersin lentokoneet.
Junkers Ju 88 JK-koneita käytettiin sodan jälkeen koulutuskalustona Kemissä ja Luonetjärvellä. Ilmavoimien kalustoluettelosta koneet poistettiin vuonna 1948. Kaikki jäljelle jääneet koneet romutettiin, viimeiset 1950-luvun alkupuolella. Keski-Suomen ilmailumuseossa on näytteillä JK-koneessa käytetty Jumo 211 -moottori. Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on näytteillä Ju 88 -koneen ohjaamolasituksen rakenteita, jotka ovat Saksan Luftwaffen yksilöstä. Liperin Tutjunniemessä nostettiin pommilastissa veteen syöksyneen Suomen ilmavoimien Ju 88:n osia ja räjähteitä syksyllä 2008. Järvestä löytyi lentokoneen konetykki, neljä lentopommia, ammuksia ja muuta sotaromua. Lentokoneen toinen moottori on nostettu, puhdistettu ja esillä Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa.
Avoin taivas -sopimus Suomi lensi tarkkailulennon Ruotsissa 16.–19. toukokuuta 2005. Koneena käytettiin Ruotsin tarkkailukonetta Saab 340 "OS-100". Lennon tarkoituksena oli kouluttaa suomalaista henkilöstöä käyttämään Ruotsin koneen järjestelmiä. Ukraina lensi Suomessa 4.–8. heinäkuuta 2005 Ukrainan Antonov An-30B -koneella. Suomi lensi Venäjän ilmatilassa 8.–12. elokuuta 2005. Koneena oli Ruotsin ilmavoimien Saab 340 "OS-100" -kone, jota lensi 6-henkinen ruotsalaismiehistö mukanaan yhdeksänhenkinen suomalaismiehistö. Venäjä lensi tarkkailulennon Suomen ilmatilassa 3.–7. lokakuuta 2005 Antonov An-30B -koneella.
Thulin LA Thulin LA -konetta käytettiin Ruotsin lisäksi ainakin Hollannissa (10 kpl) ja Suomessa (1 kpl). Lisäksi sillä lennettiin ensimmäisiä matkustajalentoja Ruotsin ja Tanskan välillä huhtikuussa 1919. Thulin LA -tyyppiä valmistettiin yhteensä noin 15 kappaletta.
Suomen ilmavoimat (Suomen valkoinen armeija) sai lahjoituksena Ruotsista tukkukauppias G. Svenssonilta keväällä 1918 yhden Thulin LA -koneen, jonka valmistenumero oli LA13. Koneen tunnus oli vuoden 1918 rekisterissä F5 ja vuoden 1918–1919 rekisterissä A.53/18.
Saab 17 Suomen ilmavoimat hankkivat näitä täysin vanhentuneita koneita (17A) kaksi kappaletta, ensimmäisen toukokuussa 1959 ja toisen tammikuussa 1960. Koneiden rekisteritunnukset olivat SH-1 ja SH-2. Koneita käytettiin lähinnä maalihinauskoneina, johon ilmavoimilla oli akuutti konetarve FK-hinauskoneen tuhouduttua ja Blenheimien käytön jatkamisen ollessa liian kallista. Molemmat Saab 17 -koneet vaurioituivat pian ja poistettiin käytöstä.
George Robinson Ripon Ripon kuului 1852–1859 parlamentin alahuoneeseen, ensin Hullin, vuodesta 1853 Huddersfieldin ja vuodesta 1857 West Riding of Yorkshiren edustajana. Perittyään isänsä päärinarvon hän siirtyi ylähuoneeseen. Hän toimi alivaltiosihteerinä sotaministeriössä 1859–1861 ja Intian asioiden ministeriössä 1861–1863 sekä 1863 sotaministerinä ja 1866 Intian asioiden ministerinä. William Gladstonen ensimmäisessä hallituksessa Ripon oli 1868–1873 lordipresidenttinä (Lord President of the Council). Hän johti myös 1871 Britannian ja Yhdysvaltojen välistä niin sanottua Alabama-kiistaa ratkonutta komiteaa, jonka työ toimi pohjana Washingtonin sopimukselle ja Genevessä järjestetylle välitystuomiolle. Ripon palkittiin tästä hyvästä 1871 markiisin arvolla. Hänet valittiin 1870 myös Englannin vapaamuurarien suurmestariksi, mutta käännyttyään 1874 katoliseksi hän erosi tehtävästä ja vetäytyi politiikasta kuudeksi vuodeksi.
Richard Winters Wintersiä ja hänen pokaansa (poka 67) kuljettanut lentokone oli C-47 42-100646 , lentäjänä kapteeni Sammons, ja Winters itse toimi koneessa hyppymestarina. Kone selvisi toisesta maailmansodasta, ja siitä tuli myöhemmin Aero OY:n OH-LCB ja Ilmavoimien Kuljetuslentolaivueen DO-7. Suomessa konetta käytettiin laskuvarjojääkärien hyppykoneena.
Lentolaivue 15 1. elokuuta laivueeseen perustettiin 2. lentue, jonka päälliköksi tuli kapteeni Alpo Parviainen. Kalustonaan kolme Ripon-konetta, Repolaan tukeutunut lentue sai tehtäväkseen tiedustelun ja sissien huoltolennot 14. divisioonan alueella. Lentue siirrettiin 20. elokuuta väliaikaisesti Lentolaivue 10:een. Lentueen henkilökunta ja kalusto palautettiin takaisin LLv 15:lle lokakuun puolivälissä. Maajoukkojen hyökkäyksen edetessä laivueen esikunta ja 1. lentue siirtyivät lähemmäksi rintamalinjoja Sortavalaan, johon tukeutuen lentueen koneet suorittivat Laatokan alueen valvontaa ja tiedustelua sekä huoltolentoja. Marraskuun alussa, sisävesistöjen jäädyttyä, laivueen kellukekoneet varastoitiin talven ajaksi.
800 Naval Air Squadron Laivueen kalusto vaihtaminen Blackburn Skua koneisiin aloitettiin lokakuussa 1938 ja se siirtyi 27. lokakuuta "HMS Ark Royalille". Laivue siirrettiin Amiraliteetin valvontaan 24. toukokuuta 1939.
Jaktfalken II Ruotsi lahjoitti joulukuun 1939 alussa kaksi Jaktfalken II -konetta Suomen ilmavoimille. Koneet olivat Ruotsin ilmavoimien vanhimmat Jaktfalkenit, jollaisia sota-avussa on tapana antaa. Niitä käytettiin Kauhavan Lentosotakoulussa koulutukseen.
Lentorykmentti 1 Talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 rykmentin kalustona oli Fokker C.X-, Fokker C.V-, Ripon- ja Junkers W 34 -koneita. Lentolaivue 10 oli Lappeenrannassa suoraan Päämajalle alistettuna syöksypommitustehtäviä varten. Lentolaivueet 12 ja 14 olivat Karjalan kannaksella, edellinen Suur-Merijoen, jälkimmäinen Laikon ja Käkisalmen kentiltä käsin. Lentolaivue 16 oli sijoitettu Värtsilään ja Sortavalaan toiminta-alueenaan Laatokan Karjala.
Motorola 68040 68040-suoritinta käytettiin lähinnä ammattilaiskäyttöön tarkoitetuissa Macintosh Quadra -sarjan koneissa. Nopeinta 68040-suoritinta (40 MHz) käytettiin ainoastaan Quadra 840AV -mallissa. Halvemmat Macintosh-koneet oli yleensä varustettu 68LC040-mallilla. 68040:ta käytettiin myös Amiga 4000:ssa ja muutamissa NeXT-koneissa.
Junkers A 35 Junkers A 35 oli 1920-luvun alun saksalainen Junkersin valmistama kaksipaikkainen alatasoinen matkustajalentokone, joka oli tarkoitettu sotilas- ja siviilikäyttöön. Koneita käytettiin siviilikäytössä muun muassa postin kuljettamiseen. Junkers A 35 oli edelleen kehitetty versio vuonna 1923 suunnitellusta Junkers A 20 -koneesta. Koneita valmistettiin eri versioina kaikkiaan noin 170 kappaletta Junkersin tehtailla Saksassa, Neuvostoliitossa ja Ruotsissa. 
Aero Oy vuokrasi Ruotsista Junkers A 25 -vesikoneen 4. heinäkuuta 1928. Alun perin tunnuksella S-71 varustettu kone sai Suomessa tunnuksen K-SALH. Kone oli Suomeen saavuttuaan kolme viikkoa Suomen ilmavoimien kokeilukäytössä, jonka jälkeen Aero käytti sitä postilennoillaan 30. elokuuta 1928 asti. Kone palautettiin 6. syyskuuta 1928 Ruotsiin, josta se päätyi myöhemmin Kiinan ilmavoimien käyttöön.
701 Naval Air Squadron No. 701 katapulttilentue perustettiin 15. heinäkuuta 1936. Lentue laajennettiin laivueeksi hieman ennen toista maailmansotaa, jolloin sille siirrettiin 447. laivueen kalustoa. Hieman myöhemmin osa laivueen koneista vaihdettiin, minkä jälkeen kalusto koostui Fairey Osprey, Fairey IIIF, Blackburn Shark, Fairey Seal ja Fairey Swordfish koneista, jotka oli sijoitettu 1. Taistelulaivaviirikön aluksille palvellen sekä Koti- että Välimeren laivastoissa.
Suomen ensimmäiset tietokoneet ESKO:a kuitenkin käytettiin ja ohjelmoitiin jonkin verran. Eräs ensimmäisiä käyttäjiä oli Puolustusvoimien ballistinen toimisto, joka laski koneella erilaisten ammusten lentoratoja. Ongelmien takia koneen käyttö jäi kuitenkin pian hyvin vähäiseksi.
De Havilland D.H.89 Dragon Rapide Koneet pakko-otettiin Suomen ilmavoimille lokakuussa 1939. Niitä käytettiin tähystäjäkoulutuksessa Luonetjärvellä Täydennyslentorykmentti 4:ssä. Talvisodan jälkeen koneet palautettiin omistajalleen. Jatkosodan alkaessa tehdyn sopimuksen mukaan kaikki Aero Oy:n koneet lensivät tarvittaessa Puolustuslaitoksen lentoja (mm. sairaankuljetuslentoja) kuulumatta kuitenkaan lentoyksiköihin. OH-BLB joutui saksalaisen hävittäjän erehdyksessä tulittamaksi Kiestingissä 8. marraskuuta 1941. Kone teki onnistuneen pakkolaskun, tilapäisen korjauksen jälkeen kone lennettiin peruskorjattavaksi.
Suomen ensimmäiset tietokoneet Vuonna 1970 Strömberg Oy:llä suunniteltiin ja valmistettiin kokonaan suomalainen ja sarjavalmisteinen Selco 1000 (Strömberg 1000) prosessitietokone. Konetta varten kehitettiin myös reaaliaikainen Algol 60- kääntäjä. Konetta valmistettiin 9 kappaletta, ja niitä käytettiin mm paperikoneiden ohjauksessa, sähköverkkojen valvomoissa ja Teknillisessä korkeakoulussa opetuskäytössä. Viimeinen kone oli toiminnassa vuoteen 1992 asti.
Dornier Do 22Kl Kun Neuvostoliitto miehitti Latvian, sen tilaamat koneet jäivät Dornier-Werken GmbH:n tehtaalle Friedrichshafeniin. Suomen ilmavoimat osti syyskuussa 1941 Latvian tilaamat koneet Saksasta. Tunnukset olivat DR-195-DR-198. Koneita käytettiin sukellusveneiden etsimisessä. Kaksi upposi sodan aikana, kaksi romutettiin vasta vuonna 1952 vaikka käyttö päättyi 1944.
HMS Glorious Taistelun Norjasta alkaessa huhtikuussa 1940 "Glorious" kutsuttiin Britannian kotivesille. Alus saapui yhdessä "Ark Royalin" kanssa Englantiin 23. huhtikuuta ja seuraavana päivänä "Glorious" lähti kohti Norjan vesiä. Aluksen Blackburn Skua ja Gloster Gladiator koneet tukivat liittoutuneiden maavoimia hyökkäämällä saksalaisten joukkojen asemiin. Alus lähti paluumatkalle Englantiin 27. huhtikuuta huollettavaksi ja palasi Norjaan 1. toukokuuta jatkamaan maavoimien tukemista. Palattuaan alus siirsi osan Gloster Gladiator koneistaan toimimaan järven jäälle tehdyltä kentältä, mutta saksalaiset tuhosivat koneet melko pian.
Tony Blair Blair syntyi Edinburghissa. Hänen vanhempansa ovat Leo ja Hazel Blair. Leo Blair oli glasgow’laisen satamatyöläisen ottopoika, lakimies ja yliopiston luennoitsija. Muutaman nuoruusvuotensa Tony Blair vietti Australian Adelaidessa, jossa Leo Blair luennoi lakia yliopistolla. Perhe palasi Britanniaan 1950-luvun lopulla. Blair kävi yksityistä Choristers Schoolia ja Fettes College -sisäoppilaitosta Oxfordissa. Koulusta päästyään hän vietti vuoden Lontoossa yrittäen luoda uraa promoottorina rockmusiikin parissa. Opiskeluaikanaan hän soitti kitaraa ja lauloi yhtyeessä "Ugly Rumours". Hän meni kuitenkin opiskelemaan oikeustiedettä St John's Collegessa Oxfordin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 1975 ja sai seuraavana vuonna lakimiehenoikeudet. Hänen äitinsä kuoli hänen ollessaan yliopistossa. Tulevan vaimonsa Cherie Boothin hän tapasi harjoitteluaikoinaan.
Tony Blair Tony ja Cherie Blair avioituivat vuonna 1980. Heillä on neljä lasta: Euan, Nicky, Kathryn ja Leo. Cherie Blair on katolilainen ja lapsista Euan ja Nicky kävivät katolista koulua. Myös Tony Blair omaksui katolisen uskon vaimonsa myötä. Katoliseen kirkkoon hän liittyi kuitenkin vasta pääministerikautensa jälkeen ennen joulua 2007. Nuorin poika Leo (s. 20. toukokuuta 2000) on ensimmäinen istuvalle brittipääministerille syntynyt lapsi sitten 1800-luvun.
Blair liittyi Labour-puolueeseen pian lähdettyään Oxfordista 1975. Hänet valittiin alahuoneeseen 1983 vastaperustetusta Sedgefieldin vaalipiiristä, jota hän edusti siitä lähtien. Blairin lähtö politiikkaan tapahtui Labourin pitkän oppositiokauden aikana ja sen hävitessä neljät peräkkäiset vaalit vuodesta 1979 vuoteen 1992. Parlamentissa Blair samastui Labourin silloiseen maltillisempaan ”pehmeään vasemmistoon”, mutta ajoi silti Britannian eroa EEC:stä ja yksipuolista ydinaseriisuntaa ja oli Campaign for Nuclear Disarmament -rauhanliikkeen jäsen.
Ed Miliband Miliband voitti puheenjohtajavaalissa keskustalaisemman isoveljensä Davidin niukasti ammattiliittojen tuen ansiosta. Hän teki heti irtioton Tony Blairista julistamalla ”New Labourin” kuuluvan menneisyyteen ja tuomitsemalla yliopistojen lukukausimaksut.
Cherie Blair Cherie Blair (s. 23. syyskuuta 1954 Bury, Lancashire, Englanti), tai Cherie Booth QC, on englantilainen asianajaja. Hän on Britannian entisen pääministeri Tony Blairin vaimo.
Tony Blair Sisäpolitiikassa Blair lisäsi merkittävästi varoja terveydenhuoltoon ja koulutukseen, erityisesti toisella kaudella, sekä otti käyttöön kansallisen minimipalkan (National Minimum Wage; 1999) ja yliopistojen tuhannen punnan vuosittaiset lukukausimaksut (vuodesta 2003 3 000 £). Ensimmäisen vuoden aikana hän järjesti kansanäänestyksen, joka loi Skotlannin ja Walesin alueellisen itsehallinnon parlamentteineen. Toukokuussa 1998 järjestettiin kansanäänestys Suur-Lontoon itsehallinnosta (Greater London Authority) ja perustettiin ensimmäistä kertaa suoraan valittavan pormestarin virka.
Tony Blair Blairistä tuli pääministeri 2. toukokuuta 1997. Blair uskoi monien muiden lailla vihamielisten iltapäivälehtien estäneen Kinnockin pääministerihaaveet 1992 ja osasi tukeutua mediaan, jota nimitettiin termillä "spin." Muutaman kuukauden kuluttua virkaanastumisestaan Blair piti tunteentäyttämän puheen Walesin prinsessa Dianan muistoksi hänen kuolinaamunaan.
Tony Blair 27. kesäkuuta 2007 niin sanottu Lähi-idän kvartetti nimitti Blairin Lähi-idän erityislähettilääksi. Blairin tärkeimmäksi tehtäväksi tuli vaikeuksissa olevan palestiinalaishallinnon tukeminen. Israelin ja palestiinalaisten mahdollisiin rauhanneuvotteluihin hänen ei ole tarkoitus osallistua.
Tony Blair Blair nimettiin myös useissa yhteyksissä vahvaksi ehdokkaaksi Euroopan unionin presidentin virkaan, kun Lissabonin sopimus oltiin saamassa vihdoin voimaan. Kotimaassaan Blairia vastustivat konservatiivit sekä muun muassa Jean-Claude Juncker.
Tony Blair Chilcot-raportin mukaan Blair lähetti joukkoja Irakin sotaan ennen rauhanomaisten keinojen käyttämistä loppuun.
Tony Blair Oppositiossa Labour oli arvostellut konservatiiveja heikkoudesta Bosnian sodan aikana ja 1999 Blair laati julistuksen Kosovon sodasta. Hän ajoi tiukkaa NATO:n politiikkaa Slobodan Miloševićia vastaan. Menestys tässä, kuten myös Sierra Leonen operaatiossa saivat Blairin luottamaan sotatoimiin humanitaaristen arvojen ajamisessa. Blair loi myös vahvan suhteen Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin kanssa.
Tony Blair Ennen vuoden 1992 vaaleja Blair työskenteli uudistaakseen Labourin julkisuuskuvaa. Hän kehitti puolueen vähimmäispalkkapolitiikan. Kinnock erosi puolueen johdosta uuden vaalitappion jälkeen ja Blair oli varjohallituksen sisäministerinä uuden puoluejohtaja John Smithin alaisuudessa. Labourin pidettiin heikkona rikollisuuden torjunnassa, mitä Blair yritti paikata. Hän määritteli linjan "kovana rikollisuutta vastaan, kovana rikollisuuden syitä vastaan" ensimmäisessä asemassaan pitämässään puheessa vuoden 1992 puoluekokouksessa.
Michael Howard Howard toimi Majorin hallituksen sisäministerinä vuosina 1993–1997. Hän seurasi Iain Duncan Smithiä Ison-Britannian konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi vuonna 2003. Hän arvosteli Tony Blairia ja Yhdysvaltoja väärän tiedon levittämisestä Irakin sodan aikana, mikä teki hnestä epäsuositun Washingtonissa. Howard hävisi vaalit Tony Blairin johtamalle Labourille 2005 ja joutui vetäytymään puoluejohtajan paikalta nuoren David Cameronin noustessa johtoon.
Desmond Tutu Vuonna 2012 Tutu jättäytyi pois Etelä-Afrikassa pidetystä seminaarista, jonne oli kutsuttu puhumaan myös Tony Blair. Tutun edustajan mukaan tämän mielestä Blairin päätöstä tukea USA:n hyökkäystä Irakiin oli "moraalisesti mahdotonta puolustaa" ja arkkipiispan olisi "sopimatonta ja kestämätöntä" esiintyä Blairin kanssa samassa tilaisuudessa. Pian tämän jälkeen Tutu vaati The Observerin julkaisemassa kirjoituksessaan Blairin ja George W. Bushin tuomista Haagin kansainväliseen rikostuomioistuimeen Irakin sodan takia.
Peter Mandelson Mandelson opiskeli Oxfordin yliopistossa filosofiaa sekä valtio- ja taloustieteitä. Hän toimi ensimmäisessä Euroopan yhteisöjen nuorisofoorumissa Ison-Britannian valtuuskunnan johtajana Strasbourgissa 1979. Mandelson siirtyi työväenpuolueen kampanja- ja viestintäjohtajaksi 1985 oltuaan maansa ammattiliittojen keskusjärjestön talousasiantuntijana ja television ajankohtaisohjelmien tuottajana. Hän oli Tony Blairin kampanjapäällikkö vuoden 1997 parlamenttivaaleissa.
Tony Blair Blair, joka oli myös saanut lempinimen "Mr. Europe", halusi viedä Britannian "Euroopan sydämeen" kun se oli jäänyt konservatiivinen aikana marginaaleihin. Ensimmäisellä kaudellaan Blair suunnitteli Englannin punnasta luopumista ja euroalueeseen liittymistä, mikä kohtasi vastustusta valtiovarainministeri Gordon Brownilta ja kansalta. Eurosta luvattiin kansanäänestystä vuodeksi 2003, mutta Brownin määräämät viisi kriteeriä eivät täyttyneet ja euron puolesta puhuneet taloudelliset seikat olivat jääneet taakse. Huhtikuussa 2004 Blair ilmoitti kansanäänestyksestä Euroopan unionin perussopimuksen hyväksymisestä. Äänestys kuitenkin peruttiin, kun Ranska ja Alankomaat hylkäsivät sopimuksen omissa kansanäänestyksissään.