mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Gustav Mahler Vuonna 1880 Mahlerille tarjottiin yllättäen kapellimestarin paikkaa Bad Hallissa Itävallan pohjoisosassa. Epäröityään ensin hän otti kuitenkin paikan vastaan ajatellen, että "Das klagende Liedin" myötä hänet hyväksyttäisiin säveltäjänäkin. Myös kapellimestarin työ alkoi houkutella häntä, sillä hän huomasi siinäkin pystyvänsä käyttämään luomisvoimaansa. Vuonna 1881 "Das klagende Lied" ei saanut Beethoven-palkintoa, sillä sitä pidettiin liian poikkeavana ja persoonallisena teoksena. Samoihin aikoihin Mahler sai toisen osa-aikaisen kapellimestarin viran teatterista Laibachissa (nykyään Ljubljana). Vuonna 1882 Mahler palasi Wieniin, jossa hän asui useissa paikoissa ja sävelsi vapaa-aikoinaan. Vuoden kuluttua hän sai jälleen kutsun oopperakapellimestariksi Olmützin (nykyään Olomouc, Tšekki) kaupunginteatteriin Määriin. Mahler kehittyi autoritaariseksi ja äärimmäisen vaativaksi kapellimestariksi, joka pian sai ränsistyneenkin orkesterin tiukkaan järjestykseen. Erimielisyydet auktoriteettien ja soittajien kanssa olivat väistämättömiä, sillä hän ei halunnut lainkaan tinkiä taiteellisesta vapaudestaan. Seuraavina vuosina hän johti orkestereita myös Kasselissa, Wienissä, Leipzigissä ja Prahassa, jossa hänen johtamansa esitykset saivat suursuosion. Vuonna 1887 hän sai Carl Maria von Weberin pojalta Carlilta tehtäväkseen viimeistellä hänen isänsä keskeneräisen oopperan "Die drei Pintos". Teoksen ensiesitys seuraavan vuoden alussa oli jälleen uusi menestys 28-vuotiaan kapellimestarin uralla ja sai kansainvälistäkin huomiota. Mahlerin rakastuttua toivottomasti Carl Weberin vaimoon Marioniin hänen pyörteilevät tunteensa pääsivät purkautumaan uuden sävellyksen kautta: "1. sinfonian" ensimmäinen versio syntyi vapaa-ajalla johtamistyön ohessa.
Anton Bruckner Bruckner asettaa usein orkesterin eri soitinryhmät toisiaan vastaan hieman urkujen äänikertojen tapaan, jolloin syntyy säveltäjälle tyypillinen, juuri urkumaiseksi luonnehdittu sointiväri. Bruckner sai vaikutteita erityisesti Beethovenilta, Franz Schubertilta ja Wagnerilta, joskin Wagnerin merkitystä on usein ylikorostettu. Brucknerin sinfoninen tyyli erottuu radikaalisti kaikista aikalaisistaan sekä myös myöhemmistä säveltäjistä. Sinfoniat ovat Gustav Mahleria ennakoiden kestoltaan pitkiä, pituudeltaan runsaasta tunnista lähes puoleentoista. Sinfonioiden avaus ja loppuosa ovat usein molemmat kahdenkymmenen minuutin tai liki puolen tunnin mittaisia ja välissä olevat osat saattavat olla lähes yhtä pitkiä. Monesti Bruckner aloittaa sinfoniansa jousien hiljaisella tremololla Beethovenin 9. sinfonian tapaan. Tällaiset nostatusvaiheet kestävät Brucknerin teoksissa usein yli minuutin. Brucknerin musiikki on luonteeltaan hyvin dynaamista ja majesteettista. Tempo ei milloinkaan ole Brucknerilla erityisen nopea. Melodisuus ei ole keskeistä Brucknerin tyylissä, sen sijaan painotus on enemmän teosten osien monimutkaisessa rakenteessa.
Anne Brown Brown syntyi Baltimoressa, Marylandissa, ja opiskeli Morgan Collegessa sekä New Institute of Musical Artissa. Hän oli afroamerikkalainen. Gershwinin lisäksi hän tulkitsi muun muassa Gian Carlo Menottin, Johannes Brahmsin, Franz Schubertin ja Gustav Mahlerin tuotantoa.
Jussi Makkonen (sellisti) Voitettuaan Eurovision nuorten solistien kilpailun Suomen karsinnan vuonna 1996 Jussi Makkonen on ollut kysytty esiintyjä niin Suomessa kuin ulkomailla. Vuosina 1996-1998 Makkonen toimi EU:n nuoriso-orkesterin ja Gustav Mahler –orkesterien jäsenenä.
Dmitri Šostakovitš Vuonna 1927 Šostakovitš myös tutustui professori ja muusikko Ivan Sollertinskiin, josta tuli säveltäjän läheinen ystävä kuolemaansa asti. Sollertinski tutustutti Šostakovitšin Gustav Mahlerin musiikkiin, mikä vaikutti suuresti säveltäjän tuotantoon neljännestä sinfoniasta eteenpäin.
Marin Alsop Alsop on johtanut Bournemouthin sinfoniaorkesteria vuodesta 2002 sekä Baltimoren sinfoniaorkesteria vuodesta 2007. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Johannes Brahmsin ja Gustav Mahlerin tulkinnoillaan, ja hän on ollut vierailevana kapellimestarina sellaisille merkittäville orkestereille kuin Lontoon sinfoniaorkesterille ja Toronton sinfoniaorkesterille.
Bernarda Fink Fink on esiintynyt muun muassa Concertgebouwssa, Carnegie Hallissa ja Sydneyn oopperatalossa. Hänen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet muuiden muassa oopperat "La Cenerentola" ja "Così fan tutte" sekä eräät Richard Wagnerin, Hector Berlioz'n, Gustav Mahlerin ja Antonín Dvořákin teokset.
Elly Ameling Elisabeth Sara "Elly" Ameling (s. 8. helmikuuta 1933 Rotterdam) on alankomaalainen laulaja. Hän on tullut kuuluisaksi Gustav Mahlerin tulkitsijana sekä oratorio- ja lied-laulajana, mutta hän on laulanut myös oopperaa. Läpimurron hän teki kilpailussa ‘Concours International de Musique’ Genevessä 1958.
Lied Myöhäisromantiikkaa edustanut Gustav Mahler kehitti orkestraalisen liedin huippuunsa teoksissa, kuten "Lieder eines fahrenden Gesellen", "Des Knaben Wunderhorn", "Kindertotenlieder" sekä "Das Lied von der Erde". Näistä viimeksi mainittu on pyrkimys yhdistää liedin ja sinfonian perinteet yhdeksi teokseksi.
Yövartio (maalaus) Teos on ollut aiheena niin klassisessa musiikissa kuin rockmusiikissakin, esimerkiksi Gustav Mahlerin 7. sinfonialle, King Crimsonin kappaleen "The Night Watch" sanoitukselle, jonka on tehnyt Richard Palmer-James ja Ayreonin "The Shooting Company of Captain Frans B. Cocq" albumilta "".
Walter Goehr Goehr sävelsi musiikkia teatteriin ja radioon sekä elokuvamusiikkia. Hän teki Modest Mussorgskin "Näyttelykuvia"-teoksesta orkestraation. Hän johti Benjamin Brittenin, Michael Tippettin, Mátyás Seiberin ja poikansa Alexander Goehrin teosten kantaesityksiä. Lisäksi hän johti Gustav Mahlerin kuudennen sinfonian Britannian-ensiesityksen.
Daniel Sans Sans on esiintynyt muun muassa Wienin konserttitalossa, Teatro Colónissa ja Feldkirch-juhlilla. Hän on tulkinnut muiden muassa Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Anton Brucknerin, Felix Mendelssohnin, Gustav Mahlerin ja Benjamin Brittenin teoksia. Levytyksiä hän on tehnyt muiden muassa Nicol Mattin kanssa.
Ernst Toch Die Musik -lehti julkaisi 1. maaliskuuta 1936 antisemitistisen erikoisnumeron. Sen artikkelit käsittelivät mm. ”juutalaisia musiikkitehtailijoina”, ja lehdessä julkaistiin Felix Mendelssohnin, Giacomo Meyerbeerin, Gustav Mahlerin, Arnold Schönbergin, Tochin, Kurt Weillin, Otto Klempererin ynnä muiden retusoituja muotokuvia.
Eugene Ormandy Ormandy nimitettiin Minneapolisin sinfoniaorkesterin kapellimestariksi vuonna 1931, ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1936 asti. Tänä aikana hän teki ensimmäiset levytyksensä RCA Victor -yhtiölle. Näihin sisältyivät Anton Brucknerin 7. sinfonia ja Gustav Mahlerin 2. sinfonia. Esitysten korkea laatu toi hänelle mainetta poikkeuksellisena lahjakkuutena.
Siegfried Jerusalem Siegfried Jerusalem (s. 17. huhtikuuta 1940 Oberhausen) on saksalainen tenori, fakiltaan heldentenori. Oopperaosistaan ja aivan erityisesti Richard Wagnerin teosten sankaritenorin rooleistaan tunnettu laulaja alkoi 1990-luvulla paneutua myös liediin, varsinkin Richard Straussin, Gustav Mahlerin ja Robert Schumannin laulutaiteeseen.
Iván Paley Paley on levyttänyt Gustav Mahlerin vokaaliteoksia. Paleyn ura on vienyt hänet Saksan, Itävallan ja Kolumbian lisäksi Belgiaan, Sveitsiin, Yhdysvaltoihin, Argentiinaan, Espanjaan ja Kroatiaan. Hän on Yhdysvalloissa esiintynyt Carnegie Hallissa. Vuonna 2007 hän meni kiertueella myös Japaniin sopraano Edita Gruberovan kanssa. Paley ja Gruberova ovat myös levyttäneet yhdessä.
Celesta Muiden muassa Giacomo Puccini ja Richard Strauss käyttivät celestaa oopperoissaan ja Gustav Mahler sinfonioissaan. Pjotr Tšaikovskin säveltämä "Pähkinänsärkijä" (1892) kuuluu varhaisimpiin teoksiin, joissa on käytetty celestaa, ja soitin on kuultavissa varsinkin kuuluisassa ”Makeishaltijattaren tanssi” -kappaleessa. Béla Bartókin tuotantoon kuuluu "Musiikkia jousille, lyömäsoittimille ja celestalle" (1936).
Suosionosoitukset Suosionosoitukset saattoivat myös olla maksettuja, mitä tapaa esiintyi 1800-luvulta lähtien. 1900-luvun alun Italiassa suosionosoitusten ostaminen oli oopperassa yleistä, ja lontoolainen "Musical Times" -lehti julkaisi jopa tarkan hinnaston erityyppisistä suosionosoituksista. Gustav Mahler tuli tunnetuksi kiellettyään maksetut suosionosoitukset tultuaan Wienin valtionoopperan johtoon.
Ksylofoni Klassisessa musiikissa ksylofonia ovat käyttäneet mm. Dmitri Šostakovitš, Camille Saint-Saëns, Giacomo Puccini ja Gustav Mahler. Konserttoja soittimelle ovat säveltäneet Toshiro Mayuzumi ja Daniel Bukvich. Muuta nimenomaan ksylofonille sävellettyä musiikkia ovat tehneet Alan Hovhaness, Thomas Pitfield (ksylofonisonaatti) ja Patrick Moore, joka tunnetaan myös tähtitieteen alalta.
Bengt von Törne Vuonna 1937 von Törne julkaisi kokemuksistaan kirjan "Sibelius: A Close-Up" ("Sibelius: Lähikuvia ja keskusteluja"), jossa hän kehui opettajaansa ja vähätteli Gustav Mahleria ja Claude Debussytä. Tämä sai Theodor W. Adornon tuohtumaan ja laatimaan hyvin kielteisen arvostelun, joka vähensi Sibeliuksen arvostusta Manner-Euroopassa 1950-luvulla.
Gerard Schwarz Schwartz tunnetaan varsinkin hänen tulkinnoistaan yhdysvaltalaisen musiikin alalla. Hän on levyttänyt muiden muassa Alan Hovhanessin sekä David Diamondin tuotantoa ja Liverpool-aikanaan Gustav Mahlerin sinfoniat ja Richard Straussin sävelrunoelmat. Hän oli vuosina 1982–2001 New Yorkin "Mostly Mozart" -juhlien musiikillinen johtaja ja sai vuonna 1989 Ditsonin kapellimestaripalkinnon.
KyöPelit KyöPelit on Pelit-lehdessä ilmestyvä sarjakuva, joka seuraa lannevaatteeseen ja sandaaleihin pukeutuneen kaljun miekkamiehen, sankarin, ja Nahkhiir-lepakon seikkailuja. Sarjakuvan dialogi on riimitettyä. KyöPeleitä piirtää "Harri "Wallu" Vaalio". Sankari on kuollut jo useamman kerran, milloin palkattu tappamaan itsensä, milloin omasta huolimattomuudestaan.
Jukka Harju Jukka Harju on toiminut RSO:n soolokäyrätorvensoittajana vuodesta 2008. Hän on lisäksi toiminut äänenjohtajana Claudio Abbadon johtamassa Gustav Mahler -orkesterissa, EU:n nuoriso-orkesterissa, Ranskan radion orkesterissa sekä Tukholman sinfoniaorkestereissa. Hän kuuluu myös The Golden Horns -käyrätorvikvartettiin. Harju on kantaesittänyt useita uusia teoksia, mm. tilaamansa Osmo Tapio Räihälän käyrätorvikonserton.
Anna Gebert Vuosina 1994–1997 Gebert soitti Gustav Mahler -nuoriso-orkesterissa ja Euroopan unionin nuoriso-orkesterissa. Vuosina 2005–2007 Anna Gebert oli päätoiminen sijainen Berliinin filharmonikoissa ja sen jälkeen apulaiskonserttimestarina Kölnin filharmonikoiden Gürzenich-orkesterissa. Gebert on soittanut myös Baijerin radion sinfoniaorkesterissa ja muissa saksalaisissa radio-orkestereissa sekä Lontoon sinfoniaorkesterissa.
Dominique Debart Dominique Debart on ranskalainen kapellimestari ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Pariisin konservatoriossa Manuel Rosenthalin ja Jean Martinonin johdolla. Hän on toiminut muun muassa Lyonin oopperan kuoron (1977–83) johdossa ja vieraillut Lyonin kansallisorkesterin kapellimestarina. Debartin ohjelmistoon on kuulunut muiden muassa Gabriel Faurén, Arnold Schönbergin, Benjamin Brittenin ja Gustav Mahlerin teoksia.
Cincinnatin sinfoniaorkesteri Cincinnatin sinfoniaorkesteri piti ensimmäiset konserttinsa perustamisvuonnaan 1895. Varhaisina vuosinaan se piti muun muassa Gustav Mahlerin viidennen sinfonian ensiesityksen. Orkesteri on toiminut yhtämittaisesti lukuun ottamatta muutamaa vuotta 1900-vuosikymmenen lopussa, jolloin se oli tauolla lähinnä taloudellisten ongelmien vuoksi. Orkesterin nykyisenä ylikapellimestarina toimii ranskalainen Louis Langrée.
Reri Grist Vuonna 1966 Grist esiintyi ensimmäistä kertaa New Yorkin Metropolitan-oopperassa Rosinan osassa. Hänen muihin rooleihinsa ovat lukeutuneet Despina, Adina ja Gilda. Konserttilaulajana hän on esittänyt ohjelmistoa barokkimusiikista Bergiin ja Weberniin. Varhaisella urallaan hän esiintyi Bernsteinin johtamalla Gustav Mahlerin neljännen sinfonian levytyksellä. Grist avioitui musiikkitieteilijä Ulf Thompsonin kanssa. Hän on opettanut Yhdysvalloissa ja Saksassa.
Paul Wittgenstein Paul Wittgenstein syntyi vuonna 1887 Wienissä teollisuusmies Karl Wittgensteinin ja Leopoldine Wittgensteinin perheeseen, ja hänellä oli kaikkiaan kahdeksan sisarusta. Filosofi Ludwig Wittgenstein oli hänen pikkuveljensä. Perhe osallistui tiiviisti kulttuurielämään, ja Wittgensteinien luona vierailivat muiden muassa Joseph Joachim, Johannes Brahms, Gustav Mahler, Pablo Casals ja Richard Strauss. Paul musisoi jo nuorena heidän kanssaan.
New Yorkin filharmonikot Vuonna 1893 New Yorkin filharmonikot kantaesittivät Anton Seidlin johdolla Antonín Dvořákin yhdeksännen sinfonian, "Uudesta maailmasta", mikä auttoi orkesteria kohottamaan kansainvälistä profiiliaan. Silti vasta vuonna 1909 orkesterin uudelleenjärjestelyiden kautta siitä tuli ammattilaisorkesteri. Gustav Mahlerista (silloinen kysytty kapellimestari mutta nyttemmin tunnetumpi säveltäjänä) tuli tämän uuden ammattilaisorkesterin ensimmäinen taiteellinen johtaja sekä kapellimestari.
Romantiikan musiikki Teknisten edistysaskeleiden, kuten pianon oktaavialan ja voimakkuuden kasvamisen ja sinfoniaorkesterin äänen paranemisen myötä myös musiikissa saatettiin pyrkiä laajempiin mittasuhteisiin tai voimakkaampaan ilmaisuun. Teokset pitenivät: Beethovenin Sinfonia Nro 3 ("Eroica"), yksi romantiikan musiikin ensiaskeleista, kestää noin 45 minuuttia, ja myöhäisromantiikkaa edustavan Gustav Mahlerin kolmas sinfonia on peräti tunnin ja 40 minuutin mittainen.
Else Paaske Paaske opiskeli Peer Birchin johdolla. Hän esiintyi paitsi Tanskassa, myös muissa Pohjoismaissa, Saksassa, Alankomaissa, Sveitsissä, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Israelissa ja Yhdysvalloissa. Paasken ohjelmistoon kuului muun muassa Georg Friedrich Händelin, Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, Gustav Mahlerin ja Peter Arnold Heisen tuotantoa. Hän saavutti tunnettavuutta konserteillaan pianisti Friedrich Gürtlerin kanssa.
Esa-Pekka Salonen Salonen esiintyi kapellimestarina ensimmäisen kerran Radion sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1979. Vuosina 1979–1980 hän johti Ylioppilaskunnan Soittajia. Hän vieraili Kansallisoopperassa vuosina 1981–1982. Salosen kansainvälinen läpimurto kapellimestarina tapahtui vuonna 1983, kun häntä pyydettiin lyhyellä varoitusajalla johtamaan Lontoon Philharmonia-orkesteria, teoksena Gustav Mahlerin kolmas sinfonia. Hän oli myöhemmin orkesterin päävierailija vuosina 1985–1994.
Stephen Gould Gould on esiintynyt Richard Wagnerin oopperoiden solistina mm. Bayreuthin musiikkijuhlilla ja Wienin valtionoopperassa. Hän on laulanut suurten orkesteriteosten solistirooleissa mm. Beethovenin 9. sinfoniassa ja Gustav Mahlerin Das Lied von der Erdessä suurten kapellimestarien johtamissa esityksissä. Sykysyllä 2007 Gould lauloi Suomessa Arnold Schönbergin Gurre-Liederin Waldemarina Esa-Pekka Salosen johtaessa Radion sinfoniaorkesteria.
Symmetria Intervallien syklit ovat symmetrisiiä ja näin ollen ei-diatonisia. Kuitenkin seitsemän sävelen osuus sarjasta C5, kvinttien sarjasta, muodostaa diatonisen duuriasteikon. Romantiikan musiikissa kuten Gustav Mahlerin ja Richard Wagnerin sävellyksissä sykliset tonaaliset sointu­kulut muodostavat linkin syklisestä sävelsarjasta modernistien kuten Bartókin, Alexander Scriabinin, Edgard Varèsen ja Wienin koulun atonaaliseen musiikkiin. Samaan aikaan tällaiset sointu­kulut merkitsivät luopumista tonaalisuudesta.
Kalervo Kulmala Kulmala on toiminut myös Puolustusvoimien sotilaskapellimestarikurssin puhallinorkesterinjohdon pääkouluttajana ja opettajana sekä Suomessa että muissa maissa. Hän on soittanut soolokäyrätorvea Radion sinfoniaorkesterissa ja toiminut kapellimestarina Kouvolan ja Vaasan kaupunginorkesterissa. Kulmala toimii Viron valtiollisen sinfoniaorkesterin soolokäyrätorvensoittajana ja käyrätorvensoiton professorina Viron musiikkiakatemiassa, EMTA-ssa, dosenttina Gustav-Mahler-nuoriso-orkesterissa vuodesta 1996 ja Simón Bolívar orkesterissa Venezuelassa vuosina 2000-2007 ja uudestaan vuodesta 2018.
Wien Wien oli 1700–1800-luvuilla Euroopan suurimpia kulttuurin ja taiteen keskuksia. Kuuluisia Wienissä vaikuttaneita henkilöitä ovat muun muassa psykoanalyysin isä Sigmund Freud, säveltäjät Wolfgang Amadeus Mozart, Joseph Haydn, Ludwig van Beethoven, Franz Schubert, Johannes Brahms, Gustav Mahler, Alban Berg, Arnold Schönberg sekä Johann Strauss vanhempi, nuorempi ja Antonio Vivaldi, joka kuoli Wienissä, sekä filosofit Karl Popper ja Ludwig Wittgenstein.
Lontoon filharmoninen orkesteri Klaus Tennstedtin johtajakaudella LPO levytti useita merkittäviä teoksia, mutta ehkä tärkein oli Gustav Mahlerin täydellinen sinfonioiden levyttäminen. Orkesteri on kunnostautunut ehkä vähemmän tunnetun musiikin levyttäjänä. Tällaisia ovat olleet Carlo Maria Giulinin johdolla tehty Antonín Dvořákin kahden viimeisen sinfonian levytys, useiden Dmitri Šostakovitšin sinfonioiden levytys Bernard Haitinkin johdolla ja Edward Elgarin "Variations Enigma", jonka johti Adrian Boult.
Arnold Schönberg Schönberg avioitui Zemlinskyn sisaren Mathilden kanssa 1901, ja pariskunta muutti Berliiniin. Siellä Schönberg aloitti sävellyksenopettajana Stern-konservatoriossa. Esikoistytär Gertrude syntyi 8. tammikuuta 1902. Kesällä 1903 perhe palasi Wieniin, missä säveltäjä jatkoi opetustyötään: muun muassa Alban Bergistä ja Anton Webernistä tuli hänen oppilaitaan vuonna 1904. Schönberg ystävystyi näihin aikoihin Gustav Mahlerin kanssa, josta tuli hänen musiikillinen ja toisinaan myös taloudellinen tukijansa.
Itävalta Itävallassa on syntynyt monia klassisen musiikin keskeisiä säveltäjiä, kuten ystävykset Wolfgang Amadeus Mozart ja Joseph Haydn sekä heidän jalanjäljissään jatkanut Franz Schubert. Myöhemmän romantiikan suurellista orkesterityyliä edustivat Anton Bruckner ja Gustav Mahler, kun taas Johann Strauss nuorempi sai mainetta valssien säveltäjänä. 1900-luvun alussa musiikkia uudistaneen niin sanotun toisen Wienin koulukunnan säveltäjiä olivat Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alban Berg.
Gustave Moreau 72-vuotiaana kuollut Moreau on haudattu Montmartren hautausmaalle. Hänen entinen kotinsa ja ateljeensa on nykyisin museo.
Dimítrios Ioannídis Ioannídis syntyi Ateenassa varakkaaseen ylempään keskiluokkaan kuuluneeseen liikemiesperheeseen, joka oli kotoisin Epeiroksesta.
Dimítrios Ioannídis Dimítrios Ioannídis (myös "Dimítris Ioannídis", , 13. maaliskuuta 1923 – 16. elokuuta 2010) oli kreikkalainen upseeri ja yksi Kreikan sotilasjuntan (1967–1974) johtohenkilöistä. Vuonna 1973 hän järjestin juntan sisäisen vallankaappauksen ja syrjäytti juntan johtajan pääministeri Geórgios Papadópouloksen, minkä jälkeen hän käytännössä johti Kreikkaa ilman virallista asemaa. Tästä syystä hänet tunnetaan myös lempinimellä ”näkymätön diktaattori” (”αόρατος δικτάτωρ”). Ioannídisin hallinto ja koko Kreikan sotilasjuntta kaatui hänen järjestettyään Kyproksen sotilasvallankaappauksen vuonna 1974.
Dimítrios Ioannídis Jo vuonna 1945 Ioannídis liittyi upseerien antikommunistisen IDEA-verkoston (Ιερός Δεσμός Ελλήνων Αξιωματικών, "Ierós Desmós Ellínon Axiomatikón", ”Kreikkalaisten upseerien pyhä side”) jäseneksi. IDEA yritti epäonnistunutta sotilasvallankaappausta 30.–31. toukokuuta 1951. Ioannídis oli mukana tässä hankkeessa. IDEA lakkautettiin kaappauksen jälkeen, mutta sen johtajat armahdettiin. Antikommunistinen upseeriverkosto kehittyi hiljalleen ja vuonna 1956 Ioannídis sai johdettavakseen ryhmän, joka sittemmin toteutti vuoden 1967 sotilasvallankaappauksen. Vuonna 1959 Ioannídis luovutti ryhmän Dimítrios Pattílisin johtoon. Pattilis luovutti ryhmän eversti Geórgios Papadópoulokselle vuonna 1960.
Dimítrios Ioannídis Ioannídisin ylennykset:
Dimítrios Ioannídis Ioannídis pidätettiin ja asetettiin syytteisiin maanpetoksesta, kapinasta ja tapoista Ateenan polyteknillisen väkivaltaisuuksissa 14. tammikuuta 1975. Ioannídisille todettiin syylliseksi ja hänelle langetettiin kuolemantuomio, joka muutettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi Korydallóksen vankilassa.
Dimítrios Ioannídis Iältään 84-vuotias Ioannídis jätti terveyssyihin vedoten vapautusanomuksen 21. heinäkuuta 2007, mutta sitä ei hyväksytty. Ioannídis menehtyi 35 vuoden vankeuden jälkeen 16. elokuuta 2010. Hänet oli viety edellisenä yönä vankilasta sairaalaan hengitysvaikeuksien takia.
Dimítrios Ioannídis Tammikuussa 1968 pääministeri Papadópoulos ilmoitti, että hallitustoimintaan osallistuneiden upseerien tuli päättää jäävätkö he poliitikoiksi vai armeijan aktiivipalvelukseen. Ioannídis päätti pitää asemansa ja sotilasarvonsa, mikä mahdollisti Ioannídiksen yhteyden säilyttämisen maan upseeristoon, kun taas junttaan jääneet menettivät sen. Elokuussa 1969 Ioannídis tuli puolustusministeriön kansliapäällikkö ja seuraavan kolmen vuoden aikana tulivat ylennykset everstiksi ja prikaatikenraaliksi.
Dimítrios Ioannídis Vuonna 1940 Ioannídis aloitti Kreikan sotilasakatemiassa ("Evelpídon") ja valmistui luutnanttina vuonna 1943. Tämän jälkeen hän valmistui jalkaväkikoulusta (1952), ABC-erikoissotakoulusta (1954) ja sotakorkeakoulusta (1956). Vuonna 1961 hän suoritti Länsi-Saksassa jalkaväenkursseja.
Dimítrios Ioannídis Akselivallat olivat miehittäneet Kreikan huhtikuussa 1941. Ioannídis aloitti upseerin uransa kenraali Napoléon Zérvasin johtamassa kansallismielisessä vastarinta-armeijassa ("EDES", "Ethnikós Dimokratikós Ellinikós Sýndesmos", ”Kansallistasavaltalainen kreikkalainen liitto”), joka oli aatteelliselta linjaltaan kansallismielinen, antikommunistinen, antifasistinen ja tasavaltalainen.
Dimítrios Ioannídis Kaappauksen jälkeen Ioannídis toimi lyhyenaikaa puolustusministerinä, kunnes siirtyi lokakuussa 1967 Kreikan sotilaspoliisin (ESA) (Ελληνική Στρατιωτική Αστυνομία, "Ellinikí Stratiotikí Astynomía") johtoon valvoakseen tilannetta. Joulukuussa 1967 kuningas Konstantin II yritti vastavallankaappausta vanhojen rojalistikenraalien tuella siinä kuitenkaan onnistumatta. Erityisesti tämän tapahtuman jälkeen Ioannídis vastasi palveluksessa olevien ja eläköityneiden upseerien valvonnasta. Hän oli myös keskeisesti päättämässä siitä, ketkä upseerit pääsivät mihinkin tehtäviin ja virkoihin. Ioannídis oli tärkein tukija, kun juntta pidätytti vuonna 1969 useita eläkkeellä olleita upseereita väittäen näiden suunnittelleen hallituksen vastaista salaliittoa.
Dimítrios Ioannídis Ioannídis oli juntan sisäisen kovan linjan siiven keskushahmoja. Papadópoulos piti vuoden 1967 sotilasvallankaappausta väliaikaisratkaisuna, eikä halunnut muodostaa vallankumousneuvostosta pysyvää uutta hallintoa. Jo vuonna 1968 Papadópoulos halusi saada yhteyden oikeistolaiseen siviilipoliitiikkoon Spýros Markezínisiin ja pyrkiä uudistuspolitiikkaan. Ioannídisin ryhmä torjui Papadópouloksen uudistushankkeet vuosina 1969 ja 1970, joista jälkimmäisen epäonnistuttua Papadópoulos uhkasi erota, minkä jälkeen kovan linjan kannattajat ilmoitti antavansa luottamuslauseen hänelle.
Dimítrios Ioannídis Papadópouloksen, prikaatikenraali Stylianós Pattakóksen ja eversti Nikólaos Makarézoksen johtama upseerijoukko teki Kreikassa sotilasvallankaappauksen 21. huhtikuuta 1967. Papadópouloksesta tuli uusi Kreikan pääministeri. Everstiluutnantti Ioannídis oli ollut mukana avainroolissa suunnittelemassa vallankaappausta, jonka tarkoituksena oli torjua kommunismin leviämisen uhka. Itse kaappauksen aikana hänen johtamansa kadetit pystyttivät Ateenan kaduille tiesulkuja ja valtasivat hallintorakennuksia.
Dimítrios Ioannídis Papadópouloksen politiikka herätti tyytymättömyyttä armeijan, erityisesti nuoremman upseeriston, parissa vanhaa junttaa kohtaan. 25. marraskuuta 1973 prikaatikenraali Ioannídis syrjäytti nuorten upseerien tuella Papadópoulosin ja Markezíniksen. Ioannídis nimitti uudeksi Kreikan tasavallan presidentiksi ystävänsä kenraali Faídon Gkizíkiksen ja pääministeriksi taloustietelijä Adamántios Androutsópouloksen. Uusi hallinto ilmoitti jatkavansa vuoden 1967 vallankumouksen tiellä ja syytti Papadópouloksen hylänneen tuon vallankumouksen periaatteet. Ioannídis jäi tapansa mukaisesti vahvaksi taustajohtajaksi ja- hahmoksi. Hän hallitsi näkymättömästi, mutta tehokkaasti. Nuoret upseerit valvoivat ylempiään, ja poikkeuslaki pantiin maassa täytäntöön kaikessa ankaruudessaan. Kaikki Papadópouloksen toteuttamat lievennykset kumottiin. Itse hallituksen kokoonpano kasattiin huterasti ESA:n upseereista ja sattumanvaraisista henkilöistä, mikä oli omiaan huteroittamaan lisää muutenkin horjuvan juntan asemaa.
Dimítrios Ioannídis Vuosina 1945–1949 hän palveli kansalliskaartin pataljoonissa, 3. kreikkalaisessa vuoristoprikaatissa (”Rímini-prikaati”) ja Makrónisoksen kommunistivankien internointileirille sijoitetussa erikoispataljoonassa. Ioannídis siis osallistui Kreikan sisällissotaan (1946–1949) hallituksen joukkojen riveissä. Vuosina 1950–1959 hän palveli useissa eri joukko-osastoissa. Vuosina 1959–1961 hän palveli maavoimien pääesikunnassa ja vuonna 1963 hänet lähetettiin Kyprokselle. Vuonna 1966 hänestä tehtiin sotilasakatemian eli kadettikoulun johtaja.
Dimítrios Ioannídis Opiskelijat nousivat avoimesti vasemmistolaiseen juntan vastaiseen kapinaan Ateenan teknillisessä korkeakoulussa 14. marraskuuta 1973. Kolmen päivän opiskelijalakon, kapinaradiotoiminnan ja mielenosoittamisen jälkeen panikoiva väliaikaishallitus pyysi Ioannidista lopettamaan opiskelijakapinan. Ioannídis lähetti 17. marraskuuta klo 03:00 aamulla panssarivaunun läpi teknillisen korkeakoulun portin ja sotilaat tunkeutuivat oppilaitoksen alueelle. Hyökkäys lopetti väkivaltaisesti ja verisesti korkeakoulukapinan. Myöhemmin junttaoikeudenkäynneissä Ioannídiksen katsottiin kannustaneen turvallisuusjoukkoja väkivallantekohihin helpottaakseen omaa tulevaa kaappaustaan. Oikeus totesi Ioannídiksen olevan moraalisesti vastuussa väkivallanteoista. Tämän jälkeen sotilasjuntan kovan linjan johtajana taustalla toiminut Ioannídis oli vakuuttunut siitä, että Papadópouloksen liberalisoimispolitiikka oli epäisänmaallista ja johtaisi Kreikan turmioon. Markezínis joutui pyytämään Papadópoulosta määräämään poikkeustilan uudelleen voimaan 18. marraskuuta.
Megáli idéa Heinäkuussa 1974 prikaatinkenraali Dimítrios Ioannídis yritti syrjäyttää Kyproksen presidentin, arkkipiispa Makarioksen ja toteuttaa Énosiksen. Turkki ryhtyi välittömästi vastatoimiin ja miehitti saaren pohjoisosan. Sekä Kreikka että Turkki panivat toimeen yleisen liikekannallepanon, ja maiden välisen sodan vaara oli ilmeisen lähellä.
Faídon Gkizíkis Gkizíkis opiskeli sotilasakatemiassa, ja osallistui Italian–Kreikan sotaan Albanian rintamalla vuonna 1940, ja sisällissotaan hallituksen joukoissa. Hän jatkoi sotilasakatemiaan ja omaksui siellä pelon kommunistien vallankaappauksesta. Hän ei kuulunut alkuperäiseen vallankumouskolmikkoon joka kaappasi vallan vuonna 1967. Kun prikaatinkenraali Dimítrios Ioannídis syrjäytti Geórgios Papadópouloksen presidentin virasta, hän nimitti tilalle suhteellisen tuntemattoman Gkizíkiksen. Oli selvää, että todellinen valta olisi Ioannídiksella.
Dimítrios Ioannídis Papadópouloksen uusi perustuslaki, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä 17. heinäkuuta 1973, lievensi yhteiskunnallisia oloja verrattuna poikkeustilan aikaan. Poliittiset vangit vapautettiin, sensuuria höllennettiin, parlamenttivaalit luvattiin pidettävän vuoden 1974 lopulla ja lopulta tarkoituksena oli palata siviilihallintoon. Maata johtanut upseerien "vallankumouksellinen neuvosto" hajotettiin ja sosialistien sekä muiden oppositiovoimien toiminta sallittiin jälleen. Papadópoulos jäi maan presidentiksi laajoin valtaoikeuksin, mutta pääministeriksi tuli Markezínis.
Kreikan historia 1. kesäkuuta 1973 juntta julisti Kreikan tasavallaksi ja monarkian päättyneeksi. Kenraali Dimítrios Ioannídis toteutti samana vuonna verettömän vallankaappauksen, jonka jälkeen presidentiksi julistettiin Faídon Gkizíkis. Hallitus tuki vuoden 1974 Kyproksen epäonnistunutta vallankaappausta, joka johti sotilasjuntan kaatumiseen. Gkizíkis luovutti vallan Karamanlísille, josta tuli pääministeri. Hän järjesti kansanäänestyksen, jonka perusteella monarkia lakkautettiin. Kreikasta tuli jälleen tasavalta (nk. Kreikan kolmas tasavalta) vuonna 1975.
Kreikan sotilasjuntta Kreikan kukistettu eversti Papadópoulos ja neljä muuta juntan jäsentä asettiin 21. lokakuuta 1974 syytteeseen vastuusta ainakin 18 henkilön kuolemasta Teknillisen korkeakoulun opiskelijamielenosoituksessa. Ateenan pääsyyttäjä Konstantínos Fafoútis sanoi tiedotteessaan, että kuolonuhreja olisi enemmänkin. Syytettyjen joukossa oli Papadópouloksen lisäksi entinen sotilaspoliisipäällikkö Dimítrios Ioannídis. Kolmea armeijan upseeria ja 13 poliisipäällikköä oli syytetty kiduttamisesta. Papadópoulos ja hänen lähimmät avustajansa olivat vaarassa saada syytteen valtiopetoksesta joka olisi merkinnyt Kreikan lainsäädännössä kuolemantuomiota.
Kyproksenkreikkalaiset Vuosina 1968–1974 käytiin tuloksettomia neuvotteluita, ja lopulta tilanne kärjistyi 15. heinäkuuta 1974, kun Kreikan sotilas­juntan johtoon kuulunut ateenalainen kenraali Dimítrios Ioannídis toteutti Kyproksen kansalliskaartin tuella sotilasvallankaappauksen ja syrjäytti Makarioksen. Viikkoa myöhemmin Turkki oli miehittänyt saaren pohjoisrannikon. Seuraavan vuoden aikana tapahtuivat viimeiset suuret väestönsiirrot, kun kyproksenkreikkalaista siirtyi etelään ja turkkilaista pohjoiseen. Tästä lähtien saari on ollut näiden kahden kansallisuuden kesken jaettuna, vaikka kansainvälisesti Kyproksen jakoa ei ole juridisesti tunnustettukaan.
Dimítrios Ioannídis Ioannídiksen juntta Ateenassa ajautui kriisiin ja täysimittainen sota Turkin kanssa näytti lähes väistämättömältä. Kreikkalaiset muun muassa ryöstivät kauppoja peläten Turkin vastaisen sodan syttyvän pian. Armeijan vanhempi upseeristo veti pois tukensa Ioannídikselta ja presidentti Gkizíkis kutsui koolle vanhan kaartin poliitikot, kuten Markezínisin, Panagiótis Kanellópouloksen, Stéfanos Stefanópouloksen ja Evángelos Avérofin. Maan johdossa vallitsi yksimielinen käsitys siitä, että Ioannídiksen politiikka oli johtanut maan syvään kriisiin, ja että tämä oli menettänyt yleisen luottamuksen.
Dimítrios Ioannídis Ioannídiksen organisoimana EOKA-B teki yhdessä saaren asevoimien eli Kyproksen kansalliskaartin kanssa sotilasvallankaappauksen 15. heinäkuuta 1974 ja syrjäytti Makarioksen. Uusi enosistinen juntta valitsi Kyproksen tasavallan presidentiksi oikeistolaisen Edistyspuolueen ("Proodeftikoí") puheenjohtajan Níkos Sampsónin. Kypros ajautui kaaokseen Sampsónia ja Makariosta tukevien joukkojen ottaessa aseellisesti yhteen. Kyproksen vuoden 1960 itsenäisyyden takaajavaltio Turkki vetosi itsenäisyyssopimuksessa kirjattuihin interventio-oikeuksiin Kyproksen perustuslain rikkomistapauksessa ja käynnisti Attila-suunnitelman 20. heinäkuuta. Kolme päivää myöhemmin Kreikan Kyproksen-joukkoja ja enosisteja vastaan käytyjen ankarien taisteluiden jälkeen Turkki oli miehittänyt Pohjois-Kyproksen. 14. elokuuta Turkin hallussa oli 37 prosenttia Kyproksen pinta-alasta.
Dimítrios Ioannídis Juntan hajoaminen alkoi ja alkoi transitiovaihe, "metapolítefsi". Maahan oli tarkoitus perustaa kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, joka johtaisi maan vaaleihin. Gkizíkis kutsui Pariisissa vapaaehtoisessa maanpaossa vuodesta 1963 asuneen entisen pääministerin Konstantínos Karamanlíksen takaisin Kreikkaan hallituksen johtoon. Karamanlís palasi Ateenaan ja vannoi virkavalansa presidentti Gkizíkiksen pääministerinä. Karamanlisin oikeistolainen Uusi demokratia -puolue voitti 17. marraskuuta 1974 ensimmäiset parlamenttivaalit sitten vuoden 1964 ja hän jatkoi pääministerinä. Kansanäänestys monarkian kohtalosta järjestettiin 8. joulukuuta 1974, jolloin 69 prosenttia kreikkalaisista antoi äänensä monarkian lakkauttamisen puolesta. Helleenien kolmas tasavalta perustettiin ja tammikuussa 1975 alkoivat televisioidut oikeudenkäynnit junttaa vastaan.
Ágios Dimítrios Ágios Dimítrios sijaitsee noin viisi kilometriä Ateenan keskustasta etelään. Alue on nimetty Pyhän Demetrioksen mukaan. Kaupungissa sijaitsevat Ateenan metron asemat Dáfni ja Ágios Dimítrios.
Ágios Dimítrios (metroasema) Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis ( eli Σταθμός Άγιος Δημήτριος - Αλέξανδρος Παναγούλης, "Stathmós Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ágios Dimítrioksen kaupungissa Suur-Ateenan eteläosassa.
Dimítrios Tsiámis Dimítrios ”Dimítris” Tsiámis (, s. 12. tammikuuta 1982) on kreikkalainen kolmiloikkaaja.
Dimítrios Chondrokoúkis Dimítrios ”Dimítris” Chondrokoúkis (, s. 26. tammikuuta 1988 Amaroúsio) on kreikkalaissyntyinen Kyprosta edustava korkeushyppääjä, sisäratojen maailmanmestari.
Dimítrios Tsaldáris Dimítrios ”Dimítris” Tsaldáris (, s. 7. maaliskuuta 1980 Pireus) on kreikkalainen koripalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Dinamo Basket Sassarissa.
Dimítrios Vikélas Dimítrios Vikélas (, joskus "Demetrius Vikelas" tai "Bikelas"; 15. helmikuuta 1835 Ermoúpoli, Sýros, Kreikka – 20. heinäkuuta 1908 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija, kääntäjä, historioitsija, liikemies ja Kansainvälisen olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1894–1896.
Dimítrios Golémis Dimítrios P. Golémis (; 15. marraskuuta 1874 Lefkas – 9. tammikuuta 1941) oli kreikkalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keskimatkojen juoksuissa. Ateenan olympialaisissa 1896 hän voitti pronssia 800 metrin juoksussa ja sijoittui kuudenneksi 1 500 metrillä.
Ágios Dimítrios Ágios Dimítrios () on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Αγίου Δημητρίου, "Dímos Agíou Dimitríou"), joka sijaitsee Etelä-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnan pinta-ala on 4,949 neliökilometriä ja väkiluku 71 294 (vuonna 2011).
Dimítrios Loúndras Dimítrios Loúndras (, 4. syyskuuta 1885 – 15. helmikuuta 1971) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Loúndras, joka oli kilpailupäivänä kymmenen vuoden ja 218 päivän ikäinen, on olympiahistorian nuorin mitalisti, jonka tarkka ikä on tiedossa.
Dimítrios Drívas Dimítrios Drívas () oli kreikkalainen uimari, joka osallistui vuoden 1896 kesäolympialaisiin voittaen pronssia merimiesten 100 metrin vapaauinnissa. Kilpailuun osallistui vain kolme uimaria, joten Drívas voitti pronssia sijoittumalla viimeiseksi. Hänen aikaansa kilpailussa ei tiedetä. Drívas ei osallistunut olympialaisissa muihin kilpailuihin.
Dimítrios Petrokókkinos Dimítrios Petrokókkinos (; 17. huhtikuuta 1878 – 10. helmikuuta 1942) oli kreikkalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi Ateenan olympialaisissa 1896 sekä kaksin- että nelinpeleissä. Petrokókkinos voitti nelinpelissä hopeaa yhdessä Dionýsios Kásdagliksen kanssa. Kaksinpelissä hän putosi ensimmäisellä kierroksella hävittyään Evángelos Rállikselle ja oli jaetulla kahdeksannella sijalla.
Dimítrios Eleftherópoulos Dimítrios ”Dimítris” Eleftherópoulos (; s. 7. elokuuta 1976 Pireus, Kreikka) on kreikkalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Italian korkeimmalla sarjatasolla, Serie A:ssa pelaavaa Ascolia. Eleftherópoulos on 190 senttimetriä pitkä. Hänen suurimpia vahvuuksiaan ovat yksi vastaan yksi -tilanteet, huikeat ilmatorjunnat ja rangaistuspotkujen torjuminen. Torjuntataitojensa ansiosta Eleftherópoulos on saanut lempinimen ”Kotka”.
Dimítrios Vikélas Vikélaksen mukaan on nimetty Sýroksen lentoasema.
Dimítrios Tsiámis Tsiámis on saanut Välimeren kisoissa hopeaa 2009 ja 2013.
Dimítrios Loúndras Loúndras taisteli kummassakin maailmansodassa ja saavutti amiraalin arvon Kreikan laivastossa.
Sýroksen lentoasema Sýroksen lentoasema ”Dimítrios Vikélas” (, , YPA: ΚΑΣΟΒ) on kansallinen lentoasema Sýroksen saarella Kreikassa.
Sýroksen lentoasema Lentoasema otettiin käyttöön vuonna 1991. Se on omistettu sýroslaiselle kirjailija ja liikemies Dimítrios Vikélakselle.
Dionýsios Kásdaglis Dionýsios tai Dimítrios Kásdaglis (, 10. lokakuuta 1872 Salford, Yhdistynyt kuningaskunta – 1931) oli Egyptin kreikkalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti, joka oli kotoisin Aleksandriasta ja edusti siellä toimivaa urheiluseuraa. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli mukana kummassakin tennisturnauksessa. Kásdaglis selvisi finaaliin niissä, mutta hävisi kummatkin. Kaksinpelissä hänet kukisti Yhdistyneen kuningaskunnan John Pius Boland. Kásdaglis pelasi nelinpelissä Dimítrios Petrokókkinoksen kanssa. Kansainvälinen olympiakomitea laskee hänet kreikkalaiseksi kaksinpelin tilastoissa, mutta egyptiläiseksi nelinpelissä, joten pari oli sekapari. He selvittivät tiensä finaaliin, jossa tie nousi pystyyn Kásdagliksen kaksinpelissä voittanutta Bolandia sekä saksalaista Friedrich Traunia vastaan. Kásdaglis osallistui myös Ateenan välikisoihin 1906, joissa hän voitti hopeaa nelinpelissä yhdessä Ioánnis Bálliksen kanssa. Samoissa kisoissa hän osallistui myös kaksin- ja sekanelinpeleihin, joissa hän ei kuitenkaan voittanut mitaleita.
Dáfni (metroasema) Metroasema avattiin 16. marraskuuta 2000. Seuraava asema pohjoiseen on Ágios Ioánnis ja etelään Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis.
Dimítrios Tsiámis Tsiámis oli kymmenes Zürichin EM-kilpailuissa 2014. Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 ja Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui.
Dodóni Nykyinen Dodónin kunta muodostui, kun Dodóni, Ágios Dimítrios, Lákka Soulíou ja Sélles yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kozáni Nykyinen Kozánin kunta muodostui, kun Kozáni, Aianí, Dimítrios Ypsilántis, Elimeía ja Ellíspontos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Dimítrios Chondrokoúkis Ennen vuoden 2012 Lontoon olympialaisia Chondrokoúkis jäi kiinni stanozolol-steroidin käytöstä. Hän sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka päättyi heinäkuussa 2014.
Dimítrios Chondrokoúkis Chondrokoúkis oli 2011 viides sekä Pariisin EM-hallikilpailuissa että Daegun MM-kilpailuissa. Hän voitti Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen 1. divisioonan kilpailun İzmirissä ja Timanttiliigan kilpailun Zürichissä.
Dimítrios Chondrokoúkis Chondrokoúkis voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Istanbulissa 2012 ennätyksellään 233 cm. Hän voitti samana talvena myös Kreikan hallimestaruuden. Ulkoradoilla hänen ennätyksensä on 232 cm (2011).
Ilioúpoli (metroasema) Metroasema avattiin 26. heinäkuuta 2013. Asema on omistettu salamurhatulle poliitikko Grigóris Lamprákikselle. Seuraava asema pohjoiseen on Ágios Dimítrios - Aléxandros Panagoúlis ja etelään Álimos.
Dimítrios Tsiámis Hänen ennätyksensä on 17,55 m, jonka hän hyppäsi Thessalonikissa 18. kesäkuuta 2006. Sisäradoilla hän on hypännyt 17,12 m Paianíassa 18. helmikuuta 2006. Kummatkin tulokset ovat Kreikan ennätyksiä.
Dimítris Diamantídis Dimítrios ”Dimítris” Diamantídis (, s. 6. toukokuuta 1980 Kastoriá) on kreikkalainen koripalloilija. Hän pelasi myös Kreikan maajoukkueessa. Diamantídis on vasenkätinen ja pystyy pelaamaan 1- ja 2-paikkaa.
Límnos Saaren suurimmat asutukset ovat Mýrina (5 711 asukasta), Moúdros (974), Atsikí (848), Ágios Dimítrios (812), Kontopoúli (623) ja Platý (603). (Katso myös: Luettelo Límnoksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Ágios Achílleios Saaren muut kirkot on omistettu Pyhille Apostoleille ("Ágioi Apóstoloi") sekä Pyhälle Demetriokselle ("Ágios Dimítrios", 1300-luku). Saarella on myös Neitsyt Marialle omistettu luostari ("Moní Panagías Porfýras", 1500-luku).
Aianí Aianí oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kozánin kuntaan yhdessä Dimítrios Ypsilántiin, Elimeían ja Ellíspontoksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Lixoúri Lixoúri muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Ληξουρίου, "Dimotikí Koinótita Lixouríou"), johon kuuluvat varsinaisen Lixoúrin kaupungin lisäksi Ágios Dimítrios, Ágios Vasíleios, Lépeda, Longós, Loukeráta ja Michalitsáta. Koko yhdyskunnan väkiluku on 4 301.
Dimítrios Vikélas Vikélas lähti kotimaastaan jo 17-vuotiaana, ja päätyi Lontooseen, jossa hänen setänsä työskenteli. Hänestä tuli setänsä yrityksen kirjanpitäjä ja myöhemmin yhtiökumppani. Lontoossa Vikélas tapasi Charílaos Trikoúpiksen, Kreikan Lontoon suurlähettilään pojan, josta tuli myöhemmin Kreikan pääministeri.
Kiefer Sutherland Kiefer Sutherlandin näyttelijädebyytti tapahtui vuoden 1983 draamakomediassa "Pimeää rahaa", jossa hänellä oli sivuosarooli Bill-nimisenä hahmona. Hänen isänsä Donald esiintyi samassa elokuvassa, ja myöhemmin Kiefer Sutherland esiintyi isänsä kanssa myös vuoden 1996 jännityselokuvassa "On aika tappaa". Sutherlandin läpimurto elokuva-alalla oli kuitenkin Ace Merrillin rooli vuoden 1986 menestyselokuvassa "Stand by Me – viimeinen kesä".
Kiefer Sutherland Sutherland on 174 senttiä pitkä eli huomattavasti lyhyempi kuin 193-senttinen isänsä Donald Sutherland.
Kiefer Sutherland Kiefer Sutherland syntyi Lontoossa kuuluisien kanadalaisnäyttelijöiden Donald Sutherlandin ja Shirley Douglasin lapsena. Hän syntyi seitsemän minuuttia aikaisemmin kuin kaksossisarensa Rachel. Kiefer Sutherland on äitinsä puolelta vaikutusvaltaisen kanadalaisen poliitikon Tommy Douglasin lapsenlapsi.
Tommy Douglas Tommy Douglas tunnetaan myös Kiefer Sutherlandin isoisänä. Kieferin äiti Shirley oli nimittäin Tommy Douglasin tytär ja Donald Sutherlandin vaimo. Tommy Douglas kuoli syöpään 81-vuotiaana.
Donald Sutherland Donald Sutherlandin poika on näyttelijä Kiefer Sutherland. Donald Sutherland on esiintynyt yhdessä poikansa kanssa muun muassa John Grishamin kirjaan perustuvassa elokuvassa "On aika tappaa" (1996).
Kiefer Sutherland Sutherland sai joulukuussa 2008 oman tähden Hollywoodin Walk of Famelle.
Kiefer Sutherland Vaikka Sutherland syntyi Yhdistyneessä kuningaskunnassa, hän vietti ensimmäiset elinvuotensa Los Angelesissa Yhdysvalloissa. Kun Donald Sutherland ja Shirley Douglas erosivat vuonna 1970, neljävuotias Sutherland muutti äitinsä kanssa vanhempiensa kotimaahan Kanadaan. Hän varttui ja opiskeli Torontossa, ja 15-vuotiaana hän kiinnostui ensimmäistä kertaa näyttelijäntyöstä.
Kiefer Sutherland Kiefer William Frederick Dempsey George Rufus Sutherland (s. 21. joulukuuta 1966) on kanadalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän on esiintynyt monissa Hollywood-elokuvissa, kuten "Stand by Me – viimeinen kesä", "The Lost Boys", "Kunnian miehiä", "Phone Booth" ja "The Sentinel – salaliitto", mutta hänen tunnetuin roolihahmonsa lienee CTU-agentti Jack Bauer yhdysvaltalaisen FOX-televisiokanavan televisiosarjassa "24". Hän on myös ääninäytellyt "Metal Gear Solid" -pelisarjan peleissä.
Kiefer Sutherland Sutherland on rockmusiikin suuri ystävä, ja hänellä on mittava kokoelma kitaroita, erityisesti Gibsonin valmistamia sähkökitaroita. Hän on myös perustanut muusikkoystävänsä Jude Colen kanssa Ironworks-nimisen levy-yhtiön.
Pelon hetket Pelon hetket ("The Vanishing") on George Sluizerin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1993. Se on uusintaversio elokuvasta "Kadonnut" ("Spoorloos", Alankomaat 1988). Elokuvan pääosassa näyttelevät Kiefer Sutherland, Jeff Bridges, Sandra Bullock ja Nancy Travis. Elokuva kertoo perheenisästä Barneystä (Jeff Bridges) joka on hellä ja huolehtivainen aviomies kun samaan aikaan hän suunnittelee jotain aivan kauheaa tekoa. Kiefer Sutherland näyttelee elokuvassa Jeff Harrimania joka on kuumeisesti yrittänyt etsiä kadonnutta naisystäväänsä viimeiset kolme vuotta.
Kiefer Sutherland Sutherland on ollut kahdesti naimisissa. Ensimmäisen kerran vuonna 1988 hän avioitui 21-vuotiaana itseään 12 vuotta vanhemman Camelia Kaithin kanssa, mutta liitto päättyi Sutherlandin alkoholiongelman takia avioeroon vain kaksi vuotta myöhemmin 1990. Vuonna 1991 Sutherland seurusteli ja kihlautui Julia Robertsin kanssa, mutta heidän suhteensa päättyi ennen suunniteltua naimisiinmenoa. Vuonna 1996 Sutherland solmi avioliiton Kelly Winnin kanssa, mutta aviopari jätti eropaperit ensimmäisen kerran 2000 ja uudelleen 2004. Ero astui virallisesti voimaan toukokuussa 2008. Sutherlandillä on avioliitosta Kaithin kanssa Sarah-niminen tytär, joka syntyi vuonna 1988 ja jonka huoltajuuden Sutherland menetti avioerossa.
Raistlin Majere Kronikoiden "Syyshämärän lohikäärmeet" -kirjan pohjalta tehdyssä elokuvassa "" Raistlinia ääninäyttelee Kiefer Sutherland.
Kiefer Sutherland Sutherlandin kuuluisin roolihahmo on jännityssarja "24:n" agentti Jack Bauer, jonka esittäjänä hän voitti Golden Globen vuonna 2002 ja myöhemmin Emmy-palkinnon vuonna 2006. Hän on myös toiminut Bauerin ääninäyttelijänä sarjaan pohjautuvassa videopelissä "" sekä animaatiosarja "Simpsonien" 400:nnessä juhlajaksossa "24 minuuttia", jonka juoni on pitkälti parodia "24:stä". Koska monissa "24:n" jaksoissa Bauer kiduttaa terroristeiksi epäiltyjä hahmoja, Sutherland matkusti vuonna 2007 West Pointin sotilasakatemiaan ja piti akatemian kadeteille puheen, jossa hän kehotti heitä välttämään ihmisten kiduttamista. Vaikka Bauerin roolilla onkin ollut suuri merkitys Sutherlandin näyttelijänuralle, Sutherland itse on ehdottanut sarjan käsikirjoittajille Bauerin tappamista. Keväällä 2006 Sutherland solmi kolmen lisävuoden jatkosopimuksen Bauerin roolin jatkamisesta "24:ssä". Medialähteiden mukaan sopimuksen arvo oli 40 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria eli 34 miljoonaa euroa, mikä teki Sutherlandistä tuolloin yhden parhaiten palkatun televisionäyttelijän.
Julia Roberts Roberts on seurustellut muun muassa Jason Patrickin, Benjamin Brattin, Matthew Perryn, Liam Neesonin ja Kiefer Sutherlandin kanssa.
24 (1. tuotantokausi) 24:n ensimmäistä tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa 6. marraskuuta 2001 ja se jatkui 22. toukokuuta 2002 sisältäen yhteensä 24 jaksoa. Sarjan pääosassa on ku­vit­teel­li­sen ter­ro­ris­min vas­tai­sen yk­si­kön CTU:n agent­ti Jack Bauer (Kiefer Sutherland), jonka elämää sarja seuraa reaaliajassa. Kauden tapahtumat alkavat keskiyöllä Yhdysvaltain presidentin esivaalipäivänä Kaliforniassa. 
Sarjan ensimmäistä tuotantokautta esitettiin Yhdysvalloissa tiistai-iltaisin kello 21.00 Foxilla ja Suomessa MTV3:lla sunnuntain myöhäisillassa puoli yhdentoista ohjelmapaikalla. Sarjaa oli aluksi tarkoitus esittää vain 13 jaksoa, mutta sarjan suosiosta johtuen – esimerkiksi pääosanäyttelijä Kiefer Sutherland palkittiin kesken kauden parhaan miespääosan Golden Globe -palkinnolla – siitä tilattiin kokonainen tuotantokausi eli yhteensä 24 jaksoa.
24 (televisiosarja) Toukokuussa 2013 Kiefer Sutherland ja Fox sopivat sarjan palaavan kesällä 2014 12-osaiselle kaudelle, "24 – Lontoo".
Melancholia Melancholia on tanskalaisen Lars von Trierin ohjaama ja käsikirjoittama scifi-draamaelokuva vuodelta 2011. Sen pääosissa näyttelee Kirsten Dunst, Charlotte Gainsbourg ja Kiefer Sutherland.
Toronto Näyttelijät Will Arnett (tunnetaan kenties sarjasta "Sukuvika"), Eric McCormack ja Michael Ironside ovat syntyneet Torontossa. Myös 24-televisiosarjan Kiefer Sutherland kasvoi siellä.
Stand by Me – viimeinen kesä Elokuvassa esiintyvät muun muassa Corey Feldman (Teddy Duchamp) ja Kiefer Sutherland (Ace Merrill), jotka esiintyivät myöhemmin yhdessä myös elokuvassa "The Lost Boys".
Stand by Me – viimeinen kesä Pitkän etsinnän jälkeen pojat vihdoin löytävät ruumiin ja aikovat kantaa sen kotiin, kunnes paikalle saapuu paikkakunnan pelätyin nuorisorikollinen Ace (Kiefer Sutherland) jengeineen. Heillä on ruumiin suhteen aivan samat suunnitelmat kuin pojilla. Yhteenotossa Ace on juuri tappamassa Chrisiä puukollaan, kun Gordie astuu esiin Chrisin isän pistooli kädessään. Ace jengeineen lähtee, mutta vannoo kostavansa pojille. Lopulta pojat päättävät jättää ruumiin metsään ja soittaa poliisille nimettömän vihjepuhelun. He tahtovat olla sankareita, mutta tajuavat, ettei tämä ole se tapa jolla tahtovat siksi päätyä.
Ravia, ravia! Ravia, ravia! (Dead Heat) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi Mark Malone. Elokuvan pääosissa ovat Kiefer Sutherland, Anthony LaPaglia, Radha Mitchell ja Lothaire Bluteau.
Corey Feldman Corey on urallaan esiintynyt yli 50 elokuvassa, joista kenties tunnetuimpia ovat "The Lost Boys" ja "Stand by Me – viimeinen kesä", joissa hän esiintyi muun muassa Kiefer Sutherlandin kanssa. Myös elokuva "Arkajalat" ("The Goonies", 1985) on hyvin tunnettu.
The Sentinel – salaliitto The Sentinel – salaliitto on Clark Johnsonin ohjaama trilleri vuodelta 2006. Elokuvan pääosissa ovat Kiefer Sutherland, Michael Douglas, Kim Basinger ja Eva Longoria. Elokuvan budjetti oli 60 miljoonaa dollaria, ja se tuotti 78 miljoonaa.
Pompeji (elokuva) Pompeji "(Pompeii)" on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Paul W. S. Andersonin ohjaama katastrofielokuva. Sen pääosissa ovat Kit Harington, Emily Browning, Carrie-Anne Moss, Adewale Akinnuoye-Agbaje, Jessica Lucas, Jared Harris ja Kiefer Sutherland.