mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Platonin Akatemia Se mikä myöhemmin tunnettiin Platonin kouluna sai alkunsa, kun Platon sai noin 30-vuotiaana haltuunsa maa-alueita Akademeian läheltä, ja alkoi opettaa sekä gymnasionissa että omistamillaan mailla sijainneessa talossa ja puutarhassa. Alussa epämuodollisissa kokoontumisissa olivat läsnä Theaitetos, Arkhytas, Leodamas Thasoslainen ja Neokleides. Speusippoksen on arveltu liittyneen mukaan noin vuonna 390 eaa., ja Eudoksoksen 380-luvun eaa. puolessa välissä. Eudemos Rhodoslainen katsoo muodollisemmin järjestetyn Akatemian saaneen alkunsa tuolloin. Koulun tarkasta perustamisvuodesta ei ole säilynyt tietoa, mutta tutkijat katsovat yleisesti sen tapahtuneen 380-luvun puolessa välissä, luultavasti pian vuoden 387 eaa. jälkeen, jolloin Platonin on ajateltu palanneen ensimmäiseltä matkaltaan Sisiliaan.
Donovan McNabb McNabb siirtyi huhtikuussa 2010, muutama kuukausi ennen kauden 2010 alkua, Washington Redskinsiin. Eagles sai vaihdossa kaksi varausvuoroa. Redskinsissä pelattu kausi oli hänen siihenastisen ammattilaisuransa tilastollisesti heikoin aloittavana pelinrakentajana. Hän menettikin aloittavan pelinrakentajan paikkansa Rex Grossmanille kauden kolmessa viimeisessä ottelussa. Marraskuussa 2010 hän teki seuran kanssa viisivuotisen, 78 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen, mutta siirtyi heinäkuussa 2011, jo ennen seuraavan kauden alkua, Minnesota Vikingsiin. Redskins sai vaihdossa kuudennen kierroksen varausvuoron vuonna 2012 sekä ehdollisen kuudennen kierroksen varausvuoron vuonna 2013. 
McNabb on valittu kuudesti NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin, kausina 2000–2004 ja 2009.
Anderson &amp; Lembke Anderson & Lembke -yritysryhmästä sai alkunsa myös yritysmarkkinoinnin suoramainosyhtiö MicroMedia Oy.
Skrolli Projekti sai alkunsa Internet-meeminä. Lehden toimitus koostuu noin kymmenestä yhteisön aktiivisimmasta jäsenestä.
Jalujoen taistelu Jalujoen taistelu päättyi japanilaisten voittoon. Japanilaiset pääsivät ylittämään Korean ja Kiinan välisen rajan, ja heidän tappionsa olivat vain noin 2 000 miestä, kun taas Venäjän menetti 5 000 miestä. Ulkomaisten tarkkailijoiden havaintojen mukaan japanilaiset voittivat venäläiset taktiikassa, logistiikassa ja ennen kaikkea tiedustelutoiminnassa. Aasialaisen valtion voitto taistelussa eurooppalaisen suurvallan armeijaa vastaan poisti myös myytin eurooppalaisten täydellisestä ylivoimasta muihin verrattuna.
Jalujoen taistelu (1894) Jalujoen taistelu eli Keltaisenmeren taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan toinen meritaistelu. Se käytiin 17. syyskuuta 1894 Koreanlahdella Jalujoen suulla Korean ja Kiinan rajalla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan Beiyangin laivastojen välillä.
Pjongjangin taistelu Pjongjangin taistelun jälkeen Japanin 1. armeijan komentajaksi tuli kenraali Nozu marsalkan terveysongelmien vuoksi. 5. divisioonan komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Yasukata Oku. Japanilaisjoukot jatkoivat etenemistä pohjoiseen Jalujoelle ilman vastarintaa kiinalaisten päätettyä vetäytyä Pohjois-Koreasta ja asettua puolustukseen Jalujoen pohjoisrannalle.
Jiulianchengin taistelu Beiyangin armeija oli vetäytynyt tappiollisen Pyongyangin taistelun jälkeen Korean ja Mantsurian rajalla olevan Jalujoen taakse ryhmittyen uusiin puolustusasemiin. Mantsurian puolella Qing-dynastian joukkojen kenraali Song Qing sijoitti päämajansa Julianchengin linnoitettuun kaupunkiin sekä linnoitti Jalujoen rannan etelässä olevasta alueen pääkaupungista Dandongista aina pohjoispuolen Hushanqian kylään. Linnoitteita oli kaikkiaan noin kuusitoista kilometriä kumpaankin suuntaan sisältäen redutteja ja juoksuhautoja, joita miehitti noin 23 000 sotilasta.
Jalujoen taistelu Jalujoen taistelu alkoi 30. huhtikuuta, kun japanilaisten tykistö avasi tulen venäläisten asemia vastaan. Venäjän tykistö vastasi tulitukseen, mutta hävisi japanilaisten määrällisesti suuremmalle tykistölle. Varsinainen hyökkäys alkoi 1. toukokuuta kuudelta aamulla, jolloin Kuroki määräsi kaikki kolme divisioonaansa aloittamaan etenemisen venäläisten juoksuhautoja kohti. Japanilaiset liikkuivat tiiviissä muodostelmissa, mikä teki heistä helppoja maaleja venäläisille. Japanilaiset joutuivat myös ylittämään matalan Ali Ho -joen, mikä lisäsi tappioiden määrää entisestään, mutta ei kuitenkaan vähentänyt japanilaisten taistelutahtoa.
Naniwa Pungdon taistelu jatkui vain tuntia myöhemmin, kun "Naniwa" havaitsi brittiläisen kuljetusalus "Kowshingin", joka oli lainattu Kiinan laivastolle kuljettamaan joukkoja Koreaan. Kohtaaminen päättyi kuljetusaluksen upttamiseen, mikä aiheutti diplomaattisen kiistan Britannian ja Japanin välille, mutta tapaus todettiin tuon ajan merilakien mukaiseksi sotatoimeksi. Alus otti osaa Jalujoen taisteluun 1. syyskuuta muodostaen yhdessä "Yoshinon", "Takachihon" ja "Akitsushiman" kanssa amiraali Itoh Sukeyukin "lentävän osaston". Alus osallistui taistelun aikana risteilijöiden "Jingyuen" ja "Zhiyuan" upottamiseen. "Naniwan" vesirajaan osui yksi 210 millimetrin (8,2 tuuman) kranaatti, joka pysähtyi hiilivarastoon aiheuttamatta vakavia vaurioita. Myöhemmin kranaatti poistettiin ja kasattiin kuvaamista varten. Kaikkiaan löydettiin 27 sirpaletta ja väitettiin useiden muiden jääneen löytymättä.
Jalujoen taistelu Keisarillisen Japanin armeijalla oli Koreassa käytössään kolmeen divisioonaan jaettuna yhteensä noin 42 000 sotilasta. Japanin joukkojen komentaja kenraalimajuri Kuroki Tamemoto keskitti joukkonsa Sinuijun kaupungin eteläpuolelle ja valmistautui hyökkäämään venäläisten joukkoja vastaan Jalujoella. Japanilaiset saivat Zasulitsin uskomaan joukkojen Sinuijun lähellä olevan harhautus kahakoimalla venäläisiä vastaan Jalujoen suulla, jonne hän keskitti suurimman osan sotilaistaan. Japanilaiset saivat rakennettua useita ponttonisiltoja joen yli ilman minkäänlaista vastustusta, ja Kuroki sai siirrettyä kolme divisioonaansa joen pohjoispuolelle. Zasulitsin puutteellinen tiedustelutoiminta johti siihen, että japanilaisia vastassa oli vain muutama pataljoona venäläisiä sotilaita.
Jalujoen taistelu Venäjän sotilasjohdon strategia Venäjän-Japanin sodan alkuvaiheessa oli vahvistusten tuominen Euroopasta, minkä jälkeen sen armeija voisi voittaa japanilaiset ylivoimaisesti. Venäjän Kaukoidän joukkojen ylipäällikkö Aleksei Kuropatkin sai käskyn pysäyttää heidät Kiinan ja Korean väliselle rajalle Jalujoelle. Kuropatkin antoi vastuun joen puolustuksesta kenraali Mihail Zasulitsille, joka sai käyttöönsä noin 19 000 miestä, jotka hän levitti yli 270 kilometrin matkalle joen varteen.
Zhenyuan Alus osallistui Jalujoen taisteluun ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894, jolloin se vaurioitui pahoin. Alus joutui japanilaisten valtaamaksi 17. helmikuuta 1895 Weihaiwein taistelussa upottuaan japanilaisten piiritystykistön tulessa matalaan veteen.
Jingyuan (1887) Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa ne joutuivat taisteluun keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston kanssa. "Jingyuan" yritti törmätä risteilijä "Yoshinoon" onnistumatta. Alus räjähti tykkitulessa vieden lähes koko 270 hengen miehistön mukanaan.
Akitsushima (1892) Jo ennen ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan alkamista "Akitsushima" päällikkönään Kamimura Hikonojō osallistui Pungdon taisteluun Kiinan keisarillisen laivaston risteilijä "Jiyuania" vastaan. Kiinalaisristeilijän onnistui paeta, mutta "Akitsuhima" valtasi tykkivene "Kwang Yin". Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894 alus upotti risteilijä "Zhiyuanin". Taistelun aikana aluksella sai surmansa viisi ja haavoittui kymmenen miehistönjäsentä. Alus osallistui Weihaiwein taisteluun, jossa se tuki maavoimia tykistöllään.
Kwan Chia Alus vaurioitui pahoin Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894 ja se jouduttiin ajamaan matalikolle lähellä Port Arthuria uppoamisen estämiseksi. Tällöin alus tuhoutui täysin.
Hashidate Ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan puhjettua "Hashidate" liitettiin vara-amiraali Itoh Sukeyukin johtamiin laivaston päävoimiin, jonka mukana se osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894. Alus oli taistelulinjan viimeisenä aluksena "Matsushiman", "Chiyodan" ja "Itsukushiman" jälkeen. Se kykeni ampumaan pääaseellaan taistelun aikana vain neljästi osumatta kiinalaisaluksiin. Taistelun aikana "Hashidatesta" tuli osaston lippulaiva "Matsushiman" tultua toimintakyvyttömäksi ja poistuttua taistelusta. Alukseen osui taistelun aikana yksitoista kranaattia, jotka surmasivat kolme ja haavoittivat yhdeksää miehistönjäsentä.
Jiulianchengin taistelu Yamagatan suunnitelmana oli välttää rintamahyökkäystä Beiyangin armeijan Julianchengin linjoja vastaan, vaan pääjoukot iskisivät kiinalaisten sivustaan Hushanissa. Yöllä 24. lokakuuta japanilaiset asettivat paikalleen Jalujoen ylittävän ponttoonisillan aivan kiinalaisten linnakkeen edustalle. Kenraali Katsura Tarōn Japanin 3. divisioona teki yöllisen hyökkäyksen Hushaniin 25. lokakuuta, jolloin havaittiin kiinalaisjoukkojen pääosan karanneen edellisenä yönä. Samoin kenraali Nozu Michitsuran Japanin 5. divisioonan ylittäessä Jalujoen Julianchengissa havaitsivat tukikohdat tyhjiksi ja ainoastaan etuvartion tekevän vastarintaa. Alle kolmessa tunnissa kumpikin alue oli japanilaisten hallussa.
Jingyuan (1887) Jingyuan () oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa vuonna 1888 valmistunut Jingyuan-luokan panssariristeilijä. Alus upposi 17. syyskuuta 1894 Jalujoen taistelussa.
Jalujoen taistelu (1894) Beiyangin laivaston amiraali Ding Ruchang oli saanut 12. syyskuuta määräyksen saattaa viisi 4000 sotilasta kuljettavaa kuljetusalusta Talienwanista Takushaniin Koreassa olevien joukkojen täydennykseksi. Hän laski joukot maihin 23 mailia Jalujoen suulta itään, koska jokisuu oli liian matala alusten viemiseksi lähelle rantaa. Ding toivoi kohtaavansa japanilaiset ennen saattueen kuljettamista, mutta sen pilasi väärä tieto kahdesta japanilaisristeilijästä Weihaiwein alueella. Syyskuussa Ding sai tiedon Pyongyangin joutumisesta piiritetyksi, joten täydennykset tuli toimittaa mahdollisimman pian. Saattue lähti 16. syyskuuta puolen yön jälkeen merelle saapuen Tayangiin kolmetoista tuntia myöhemmin. Torpedoveneiden "Fo Lungin" ja "Tyo Jihin" ja tykkiveneiden "Chen Nan" ja "Chen Chung" tiedusteltua maihinnousupaikan ja todettua sen vapaaksi vihollisista lähetettiin saattue joelle suojanaan "Pingyuan", "Kuang Ping" sekä torpedo- ja tykkiveneet. Laivasto ankkuroitu jokisuun edustalle syvempään veteen valmistautuneena taisteluun.
Akagi (1888) Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välistä aluetta. Se oli 17. syyskuuta 1894 Jalujoen taistelussa, jossa se suojeli osaston esikunta-aluksena toiminutta aseistettua rahtialusta "Saikyōmarua" (amiraali Kabeyama Sukenori). Taistelun aikana aluksen komentosillalle osui Kiinan keisarillisen laivaston risteilijä "Laiyuanin" ampuma kranaatti, joka surmasi aluksen päällikön. Aluksella sai taistelussa surmansa yksitoista ja haavoittui seitsemäntoista miehistönjäsentä.
Takachiho Ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodassa alus otti 1894 osaa Jalujoen taisteluun muodostaen yhdessä "Yoshinon", "Naniwan" ja "Akitsushiman" kanssa amiraali Itoh Sukeyukin "lentävän osaston". Alus osallistui taistelun aikana risteilijöiden "Jingyuen" ja "Zhiyuan" upottamiseen. Taistelun jälkeen alus osallistui Bohainmeren valvontaan sekä operaatioihin Port Arthurin edustalla. Alus kuului vuonna 1895 Japanin laivaston osastoon, joka osallistui Taiwanin maihinnousuun ja se osallistui 3. kesäkuuta Keelungin rannikkolinnakkeen pommitukseen.
Keisarillisen Japanin laivasto Japanilaiset löivät Kiinan Beiyangin laivaston Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894. Taistelussa kiinalaisten kahdestatoista aluksesta kahdeksan upposi. Vaikka taistelu oli voitokas japanilaisille, kiinalaisten kaksi saksalaisvalmisteista taistelulaivaa pysyivät yhä ylivertaisina ja lyömättöminä japanilaisille. Tämä korosti entisestään japanilaisten tarvetta isommille taistelulaivoille ("Dingyuan" lopulta upotettiin torpedoilla ja "Zhenyuan" kaapattiin lähes vaurioitta). Seuraava askel japanilaisten laivaston kehittämisessä oli luonnollisesti suurien taistelulaivojen ja pienempien laivojen yhteiskäyttö, joka mahdollisti aggressiiviset taktiikat.
Jingyuen (1886) Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului 17. syyskuuta 1894 amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa, missä aluksen päällikkö piti aluksensa poissa kiivaimmista taisteluista eikä kohdannut keisarillisen Japanin laivastoa. Alus kuitenkin joutui kahakoimaan japanilaisten nopean risteilijäosaston kanssa, jolloin siihen osui kolme kranaattia surmaten kaksi ja haavoittaen seitsemäätoista miehistönjäsentä sekä sytyttäen tulipalon aluksella. Taistelun päätyttyä alus pakeni muiden pelastuneiden alusten mukana Lûshunkouhun ja sataman jouduttua Lüshunkoun taistelun jälkeen uhatuksi siirtyi Weihaiweihin.
Hiei (1877) "Hiei" osallistui ensimmäiseen Kiinan ja Japanin sotaan, jossa se vaurioitui Jalujoen taistelussa. Se osallistui Taiwanin maihinnousuun vuonna 1895 ja tulitti 13. lokakuuta Kiinan rannikkolinnaketta Takowissa. Sotatoimien päätyttyä alus palasi koulutustehtäviin tehden purjehduksen Välimerelle vuonna1897.
Musashi (1886) Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välillä. Se osallistui läntisen osaston reservialuksena Jalujoen taisteluun. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 3. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikontutkimus- ja valvontatehtävissä.
John de Robeck Cardenin hermot pettivät heti alkuunsa ja komento siirtyi Robeckille. Alkuun operaatio sujui hyvin, laivat moukaroivat linnakkeita ja miinanraivaajat purkivat alueelle laskettuja miinoja. Yllättäen 18. maaliskuuta 1915 turkkilaisten miinoitus upotti kolme ja lisäksi vaurioitti kahta sota-alusta. Kun kenraali Ian Hamiltonin johtamat maihinnousujoukot saapuivat ja aloittivat Gallipolin taistelun, tappioita kärsinyt Robeck ojensi vastuun Dardanellien valloittamisesta innokkaasti maavoimille, huolimatta mm. meriministeri Winston Churchillin vastarinnasta. Ajan kuluessa taistelu päättyi veriseen tappioon. Robeckin päätöksen on arvosteltu vaikuttaneen merkittävästi koko operaation lopputulokseen.
Itsukushima (1889) Saavuttuaan Japaniin alus liitettiin vara-amiraali Itoh Sukeyukin johtamiin laivaston päävoimiin, jonka mukana se osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894. Alus oli taistelulinjan kolmantena aluksena "Matsushiman" ja "Chiyodan" jälkeen. "Itsukushima" kykeni ampumaan pääaseellaan taistelun aikana vain viidesti, saaden neljästi osuman Kiinan keisarillisen laivaston lippulaiva "Dingyuaniin" ja kerran "Zhenyuaniin". Osumien aiheuttamat vauriot kiinalaisaluksissa olivat kuitenkin vähäiset. Taistelun aikana "Itsukushimaan" osui kahdeksan kranaattia muun muassa aluksen konehuoneeseen, keulan torpedohuoneeseen ja päämastoon. Aluksella sai surmansa 15 ja haavoittui 17 miehistönjäsentä.
Jalujoen taistelu Ylitettyään Ali Ho -joen japanilaiset vastasivat venäläisten tulitukseen. Japanilaiset etenivät yksikkö kerrallaan raskaan tykistön tukemana, joka pystyi ampumaan venäläisten asemia ilman vastustusta. Japanilaiset valtasivat ensimmäisen venäläisten linjan kolme tuntia hyökkäyksen alkamisen jälkeen noin yhdeksältä aamulla. Taistelussa mukana olleet venäläisjoukot aloittivat vaiheittaisen vetäytymisen järjestyksessä, mutta eivät jääneet puolustamaan seuraavia suunniteltuja puolustuslinjoja. Tieto tästä ei päätynyt venäläisten päämajaan, minkä seurauksena osa venäjän joukoista joutui japanilaisten saartamiksi ja antautui.
Lüshunkoun taistelu Jalujoella käydyn Jiulianchengin taistelun sekä muutamien vähäisempien Liaodongin niemimaalla käytyjen kahakoiden jälkeen japanilaisten strategiseksi tavoitteeksi muodostui vankasti linnoitetun Lüshunkoun laivastotukikohdan valtaaminen. Kiinaa hallitseva Qing-dynastia rakensi tukikohtaa kuusitoista vuotta ja se oli paremmin varusteltu kuin Hongkong. Alueen suojana oleva vuoristoinen alue oli vahvasti linnoitettu ja aseistettu tykistöllä ja se oli siten monien mielestä valloittamaton. Tukikohdassa oli muun muassa kuivatelakat sekä tarvittavat laitteet Beiyangin laivaston sotalaivojen kunnostamiseksi ja sen menetys merkitsisi, että Kiina ei kykenisi kunnostamaan taistelussa vaurioituneita aluksiaan. Lüshunkoun, joka sijaitsi Bohainlahden suulla, valvoi samalla Pekingiin saapuvaa meriliikennettä.
Laiyuan Alus sisaraluksineen osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894, jossa se taisteli keisarillisen Japanin laivaston tykkivenettä "Akagia" vastaan. "Laiyuanin" kranaatit surmasivat japanilaisaluksen päällikön sekä kymmenen merimiestä, katkaisi maston, tuhosi komentosillan sekä teki ainakin kahdeksan reikää runkoon. Saman aikaisesti japanilaisaluksen kranaatit aiheuttivat hallitsemattoman tulipalon pakottaen "Laiyuanin" vetäytymään taistelusta. Alus joutui vielä japanilaisten nopean risteilijäosaston tuleen, mutta se selvisi siitä vain lievin lisävaurioin. "Laiyuen" pakeni muiden kiinalaisalusten mukana Lüshunkouhun korjattavaksi.
Jalujoen taistelu (1894) Kiinalaisten taistelulaivoihin osui satoja kranaatteja, mutta niiden panssari kesti. Kansirakenteet syttyivät kuitenkin tuleen. Hieman ennen ilta kuutta alusten kuusituumaisten kranaatit loppuivat ja niillä oli vain joitakin 12 tuuman kranaatteja. Nämä olivat kuitenkin lähes käyttökelvottomia panssarikranaatteja. Itō irrottautui taistelusta määräten risteilijäosaston seuraamaan. Japanilaiset siirtyivät Weihaiweihin vievälle reitille estääkseen kiinalaisten mahdollisen paon, mutta he valitsivat 80 merimailia lähemmän ja paremmin varustetun Port Arthurin. Seuraavana päivänä japanilaiset siirtyivät ankkuripaikalle Choppekinniemelle.
Kidō senshi Gundam Vaikka Kidō senshi Gundamin aikoihin oli jo julkaistu moderneja avaruusoopperoita, ei sen ilmestymisen aikaan pidetty mahdollisena, että absurdeja jättiläisrobotteja käyttämällä voitaisiin kertoa vakava tarina, joka ei olisi juoneltaan vain yksinkertainen hyvän ja pahan välinen taistelu. Gundamin katsojaprosentit sen ensilähetyksen aikaan olivatkin heikot: keskimäärin vain 9,1 % Nagoyan ja 5,3 % Kantōn alueilla. Tämän vuoksi Gundam-lelut eivät myyneet lelu-yhtiöiden odottamalla tavalla, ja lopputuloksena 52-osaiseksi tarkoitettu sarja päättyi sponsorien painostuksesta osaan 43.
Yoshino Jo ennen ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodan alkamista "Yoshino", "Naniwa" ja "Akitsushima" kohtasivat 25. heinäkuuta 1894 Korean rannikolla Kiinan laivaston osaston. Seuranneessa taistelussa upotettiin tykkivene "Kwang Yi" ja kuljetusalus "SS Kowshing" sekä vallattiin tykkivene "Tsao Kiang". Sodanjulistamisen jälkeen "Yoshino" osallistui amiraali Tsuboi Kozon lippulaivana Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894. Kozon "lentävän osaston" muut alukset olivat "Takachiho", "Naniwa" ja "Akitsushima". Taistelussa alus osallistui Kiinan laivaston risteilijöiden "Jingyuen" ja "Zhiyuan" upottamiseen sekä vaurioitti pahoin risteilijä "Laiyuania". Alus osallistui myöhemmin Taiwanin maihinnousun tukemiseen sekä Cihoun linnakkeen pommittamiseen.
Fusō (1877) Alus toimitettiin Japaniin ja vuodesta 1881 sen kotisatamana toimi Jokohama. Aluksen palveluksesta poistoa suunniteltiin jo vuonna 1891, mutta se kuitenkin otti osaa ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan vuosina 1894–1895. Sodan aikana alus osallistui Jalujoen taisteluun, jossa siihen osui kahdeksan kranaattia surmaten kaksi ja haavoittaen kahtatoista miehistönjäsentä, sekä Weihaiwein taisteluun. Vuonna 1894 alus modernisoitiin, jolloin sen parkkitakila ja päämasto poistettiin. Samalla alukselle asennettiin kahdeksan kuuden tuuman 50 pituuskaliiperin pikatykkiä, seitsemän konekivääriä ja kaksi 18 tuuman torpedoputkea.
Jalujoen taistelu (1894) Beiyangin laivaston jäännökset vetäytyivät Lushunkouhun korjattavaksi, mutta ne joutuivat välttyäkseen uudesta kohtaamisesta Japanin laivaston kanssa siirtymään lokakuun lopulla edelleen Weihaiweihin. Japanilaiset aloittivat marraskuussa Weihaiwein piirityksen, jonka aikana "Dingyuan" upotettiin torpedohyökkäyksessä satamaan. Jäljellä olevat "Pingyuan", "Chenyuan", "Chiyuan" sekä kuusi tykkivenettä liitettiin sataman antauduttua 12. helmikuuta Japanin laivastoon.
Dingyuan 1890-luvun puolivälissä ehtyvä Qing dynastia menetti Japanin laivaston vahvistumisen myötä kiinnostuksensa pysytellä merisodankäynnin kehityksen kärjessä. Dingyuan toimi amiraali Ding Ruchangin lippulaivana Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894. 5. helmikuuta 1895 alus sai osuman japanilaisesta torpedosta, joka vaurioitti sitä pahoin. Lopulta kapteeni Liu Buchan määräsi laivan upotettavaksi.
Suomussalmen taistelu Suomussalmen taistelu oli talvisodassa Suomen ja Neuvostoliiton välillä 30. marraskuuta 1939 – 8. tammikuuta 1940 käyty taistelu. Lopputuloksena oli Suomen voitto materiaaliltaan huomattavasti suuremmista neuvostojoukoista. Päävastuun taisteluista kantoi Suomen puolelta 9. divisioona.
Disputaatio Kokous päättyi 22. toukokuuta, ja keisari oli pettynyt sen lopputulokseen.
HMAS Murchison "HMAS Tarakanilla" 25. tammikuuta 1950 tapahtuneen räjähdyksen jälkeen "Murchison" avusti loukkaantuneiden evakuoinnissa. Toukokuussa 1951 alus lähti Japaniin osallistuakseen Korean sotaan. Alus aloitti kesäkuussa sotatoimet kahdella partiomatkalla Korean niemimaan länsirannikolla. Heinäkuussa alus liittyi TE 95.12:een, joka oli koottu partioaluksista, ja se partioi Jalujoen suulla ja Chinnampon edustalla. Tämä jakso päättyi 24. heinäkuuta Pohjois-Korean panssarivaunujen ja muiden ajoneuvojen ampumiseen Chodan eteläpuolella.
Kynoskefalain taistelu Taistelu oli ratkaisevan tärkeä toisen makedonialaissodan lopputulokselle ja se osoitti falangi-taktiikan heikkouden ja vanhentuneisuuden Rooman legioonalaisia vastaan.
Monocacyn taistelu Pohjoisvaltioissa ei aluksi ymmärretty Monocacyn taistelun lopputuloksen merkitystä, vaan sitä pidettiin hävittynä taisteluna. Taistelun todellinen merkitys ymmärrettiin vasta myöhemmin, kun Earlyn joukot hylkäsivät suunnitelmansa hyökätä Washingtonia vastaan. Tämän jälkeen taistelu sai pohjoisvaltiolaisten keskuudessa lempinimen "taistelu joka pelasti Washingtonin" () ja kenraali Wallace sai runsaasti kehuja tilanteen hoitamisesta.
Rendleshamin ufotapaus Poliisi tutki raportin ja päätyi raportissaan seuraavanlaiseen lopputulokseen:
Pingyuan Alus liitettiin valmistuttuaan Beiyangin laivastoon, jonka mukana se osallistui ensimmäisessä Kiinan�–Japanin sodassa Jalujoen taisteluun 27. heinäkuuta 1894. Alus pakeni muun laivaston mukana Port Arthuriin ja edelleen Weihaiweihin, jonka kukistuttua keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen helmikuussa 1895. Se otettiin 16. maaliskuuta palvelukseen nimellä "Ping Yuen Go", ja alus osallistui sodan lopun taistelutoimiin Japanin laivastossa.
Jalujoen taistelu (1894) Taistelun alkuvaiheessa Beiyangin laivaston komentaja Ding loukkaantui oman aluksen tykkien suupaineen heittäessä hänet alas portaita. Samoin lippulaivan signaaliliput tuhoutuivat japanilaisten tykkitulessa. Japanilaisten nopea risteilijäosasto kärsi jonkin verran vaurioita, mutta ei mitään vakavaa. Japanilaisten pääosastossa "Matsushiman" etukannen tykit menivät sirpaleiden vuoksi epäkuntoon. Itō määräsi Tsuboin liittymään pääosastoon, koska kolme pääosaston aluksista oli hädässä. "Hiei" ja "Akagi" kärsivät pahoja vaurioita kiinalaisten tykkitulessa muun muassa "Akagin" miehistöstä kolmannes sai surmansa tai haavoittui. "Saikyomaru" joutui tykkituleen, mutta onneksi kranaatti läpäisi heikkorakenteisen aluksen räjähtämättä.
Jalujoen taistelu (1894) Tsuboin nopea risteilijäosasto tuli hädässä olleiden avuksi. Pääosaston iskiessä kiinalaisten heikentyneeseen vasempaan sivustaan, josta "Chiyuan" ja "Kwang Chia" olivat perääntyneet ja aloittaneet purjehduksen Port Arthuriin. Myohemmin "Chiyuanin" päällikkö Fong teloitettiin pelkuruudesta ja "Kuang Chia" ajoi karille lähellä Talienwaninlahtea. Vasemman puoleiseksi alukseksi jäänyt "Chih Yuan" joutui japanilaisten tykkituleen vaurioituen pahoin ja lopulta upoten keula edellä vieden pääosan miehistöstään mukanaan. Lähes saman aikaisesti "Dingyuan" vaurioitui, mikä pakotti sen irrottautumaan taistelusta. Alus lähti kaakkoon japanilaisten nopean risteilijäosaston takaa-ajamana. "Dingyuan" upotettiin matalaan veteen.
Dandong Se on rajakaupunki Kiinan ja Pohjois-Korean välillä: kaupungista pääsee Jalujoen ylittävää "Ystävyyden siltaa" pitkin Pohjois-Korean puolelle. Joen toisella puolella Pohjois-Korean puolella on Sinuijun kaupunki. Rajakauppa kukoistaa, mutta Pohjois-Korean epävakaat olot lisäävät kaupan riskitekijöitä ja vähentävät investointien houkuttelevuutta. Joidenkin arvioiden mukaan jopa 70 % Pohjois-Korean koko viennistä ja tuonnista kulkee Sinuijun ja Dandongin välillä. Kiina on sijoittanut suuria rahasummia Dandongin kehittämiseen Pohjois-Korean kauppaa ajatellen. Kehitykseen on kuulunut esimerkiksi erityistalousalueiden perustaminen Jalujoen saarille. Jalujoen yli on rakennettu uutta siltaa, jonka oli tarkoitus avautua vuonna 2014. Sillan rakentaminen jätettiin kuitenkin kesken Kiinan ja Pohjois-Korean suhteiden huononnuttua.
Äyräpään–Vuosalmen taistelut Taistelun lopputuloksena VKT-linja taipui, mutta ei murtunut. Venäläiset eivät operaatiollaan saavuttaneet yhteyttä Tali-Ihantalan alueella oleviin joukkoihinsa, joka oli heidän ensisijainen päämääränsä. Vuosalmen taistelusta muodostui osa suomalaisten saavuttamaa laajempaa torjuntavoittoa Karjalankannaksella ja Laatokan Karjalassa.
Katsuragi (1885) Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välillä. Se osallistui läntisen osaston reservialuksena Jalujoen taisteluun. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 3. luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikontutkimus- ja valvontatehtävissä. Alus ajoi Izu Ōshiman saaren edustalla karille 6. lokakuuta 1900, mistä seuranneen uppoamisen jälkeen kesti kuukauden nostaa alus uudelleen korjattavaksi Yokosukan laivastontelakalle.
Yamato (1885) Alus osallistui ensimmäiseen Kiinan–Japanin sotaan partioiden Korean, Dairenin ja Weihaiwein välillä. Se osallistui läntisen osaston reservialuksena Jalujoen taisteluun. Alus luokiteltiin 21. maaliskuuta 1898 kolmannen luokan tykkiveneeksi, minkä jälkeen se oli lähinnä rannikontutkimus- ja valvontatehtävissä. Alus modernisoitiin vuonna 1900, jolloin sen parkkitakila poistettiin ja aseistukseksi vaihdettiin kahdeksan 2,5 naulan pikatykkiä ja kuusi konekivääriä. Samoin aluksen torpedoputket vaihdettiin 18-tuumaisiksi.
MotoGP Kauden 1973 päätavoitteeksi Saarinen asetti 500- ja 250-kuutioisten ja ehkä myös 350-kuutioisten voiton. Saarinen ehti voittaakin 500-kuutioisten kaksi ja 250-kuutioisten kolme ensimmäistä kilpailua (500cc:ssa Saarinen oli lopputuloksissa 7., 250cc:ssa 4.) ennen kuin sai surmansa onnettomuudessa kesken Italian TT-ajojen. Samassa onnettomuudessa kuoli myös Saarisen kanssa 250-kuutioisten mestaruudesta taistellut Renzo Pasolini. Kun Saarinen oli kuollut, päättyi myös Saarisen aisaparin Kanayan kausi siihen, kun Yamaha vetäytyi loppukauden kisoista kunnioittaakseen Saarisen muistoa. Kanaya oli ajanut kaksi kakkossijaa niistä kisoista, jotka Saarinen oli voittanut.
Matsushima (1890) Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa alus oli laivaston päävoimia komentavan vara-amiraali Itoh Sukeyukin lippulaiva. Se osallistui Jalujoen taisteluun 17. syyskuuta 1894 ollen taistelulinjan ensimmäisenä aluksena perässään "Chiyodan", "Itsukushima" ja "Hashidate". Alus kykeni ampumaan pääaseellaan taistelun aikana vain neljästi tuhoten Kiinan keisarillisen laivaston lippulaiva "Dingyuanin" yhden tornin. Taistelun aikana "Matsushimaan" osui yksi 259 millimetrin räjähtämätön kranaatti, joka tuhosi aluksen torpedoputket ja surmasi neljä miehistönjäsentä. Lisäksi kaksi 305 millimetrin kranaattia osui alukseen tuhoten yhden 120 millimetrin tykin sekä surmaten 28 ja haavoittaen 68 miehistönjäsentä. Osuman aiheuttama tulipalo esti lisäksi kolmen muun tykin käytön. Vain erään aliupseerin pikainen toiminta esti tulen leviämisen ammusvarastoon. Alukseen osui lisäksi runsaasti pienempikaliiperisia ammuksia, jotka vaurioittivat kansirakenteita. Aluksen vauriot pakottivat sen irtautumaan taistelusta. Taistelun aikana aluksella sai surmansa kaikkiaan 57 ja haavoittui 54 (?) miehistönjäsentä, mikä oli reilu puolet japanilaisten taistelussa kärsimistä tappioista.
Talin–Ihantalan taistelu Tali–Ihantalan kaltaiset taistelut käytiin hieman myöhemmin sekä Vuosalmella että Viipurinlahdella. Näissäkin taisteluissa vihollinen torjuttiin. Neuvostoliitto alkoi tämän jälkeen siirtää hyökkäykseen käytettyjä joukkojaan pois Suomen rintamilta, koska katsoi, että Saksan rintama on tärkeämpi sodan lopputuloksen kannalta.
Bautzenin taistelu Bautzenin taistelu on Bautzenissa ja sen lähialueilla 21.–30. huhtikuuta 1945 käyty panssaritaistelu, jota pidetään viimeisenä merkittävänä Saksan edes osittain voittamana panssaritaisteluna toisessa maailmansodassa. Taistelun lopputuloksesta on kuitenkin ristiriitaisia tietoja, yleisesti sen todetaan kuitenkin päättyneen Neuvostoliiton ja Puolan voittoon.
HMS Barfleur (1768) Alus osallistui sodan aikana vielä Chesapeaken, St. Kittsin ja Saintesin taisteluihin. Alus osallistui 5. syyskuuta 1781 Chesapeaken taisteluun päällikkönsä Alexander Hoodin johdolla ja Samuel Hoodin lippulaivana. Hood kärsi taistelussa tappion, millä oli vaikutusta vapaussodan lopputulokseen.
Viimeinen yö Kela kirjoitti kappaleen alun perin vuonna 2011. Hän äänitti siitä version viidennelle sooloalbumilleen Roxy Music -yhtyeen ”Avalon”-kappaleen hengessä, mutta ei ollut tyytyväinen lopputulokseen. Kela päätyi säveltämään ja sanoittamaan kappaletta osittain uudelleen, ja laati uuden sovituksen Fleetwood Macin "Tango in the Night" -levyn hengessä. Kela päätti kuitenkin vielä nostaa kappaleen sävellajia ja tempoa, kunnes oli tyytväinen lopputulokseen.
Ain Jalutin taistelu Ain Jalutin taistelu käytiin Egyptin mamelukkien ja mongolien välillä syyskuussa 1260 Ain Jalutissa. Taistelussa mongolit kärsivät ensimmäisen huomattavan tappionsa muslimeja vastaan ja mongolivaltakunnan hajaannus esti kostoiskut. Taistelu pysäytti näin mongolien etenemisen Pohjois-Afrikkaan. Ain Jalutissa mamelukit käyttivät myös ensi kertaa alkukantaisia kanuunoja, joskin niillä ei ollut ratkaisevaa vaikutusta taistelun lopputulokseen.
Manzikertin taistelu Manzikertin taistelu käytiin vuonna 1071 Bysantin valtakunnan ja seldžukkien välillä. Sulttaani Alp Arslanin joukot kukistivat Bysantin joukot Manzikertin linnoituksen lähellä ja vangitsivat keisari Romanos IV Diogenesin. Taistelun lopputuloksena Bysantti menetti seuraavina vuosina koko Vähän-Aasian.
Yangwei Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Akitsushima" ja "Naniwa", joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus menetti ohjattavuuden ja se törmäsi "Jiyuaniin". Lopulta pahoin vaurioitunut alus upposi matalaan veteen.
Pjongjangin taistelu Japanilaiset joukot etenivät Pjongjangiin eri suunnista. 15. syyskuuta joukot tekivät suoran hyökkäyksen linnoitusta vastaan pohjoisesta ja kaakosta heikon tykkitulen tukemana. Kiinalaisten vahva puolustus romahti japanilaisten tehdessä odottamattoman sivustahyökkäyksen selustaan. Iltapäivällä linnake nosti valkoisen lipun antautumisen merkiksi, mutta antautuminen viivästyi voimakkaan sadekuuron vuoksi. Käyttäen viivästystä ja laskeutuvaa pimeää hyväkseen eloonjääneet kiinalaiset pakenivat rannikolle ja matalan Jalujoen yli rajakaupunki Wijuun (nyk. Uiju)
Marathonin taistelu Marathonin taistelu päätti kymmenen vuotta kestäneen konfliktin Kreikan ja Persian välillä. Persialaiset lyötiin ensimmäistä kertaa taistelussa maalla. Tämä loi ateenalaisiin uskoa oman maansa tulevaisuudesta. Taistelu oli tärkeä koko eurooppalaisen kulttuurin kehitykselle. Motivoituneet ateenalaiset onnistuivat lyömään ylivoimaisen vihollisen, koska he taistelivat maansa ja perinteidensä puolesta. Kreikkalaisten käyttämä falangi oli myös yksi syy taistelun lopputulokseen. Persialaiset eivät pärjänneet kreikkalaisten tiiviille keihäsmuodostelmille.
Jalujoen taistelu (1894) Muu laivasto lähti etelään kohti Korean läntisintä pistettä Choppekin niemeä, jonne se ankkuroitui yöksi. Seuraavana päivänä laivasto partioi luoteeseen Kabayaman ja Itōn lähettämien tietojen perusteella. Osaston tehtävänä oli tuhota Thakushaniin lähetetyt kiinalaisjoukot ja pakottaa Kiinan keisarillinen laivasto taisteluun. Japanin laivasto suuntasi keskellä Koreanlahtea olevalle Haiyangin saarelle, josta se kykeni havaitsemaan kaikki Talienwanista lähteneet Takushaniin matkaavat saattueet. Osasto saapui saarelle varhain aamulla, mistä jatkettiin Takushaniin. Pari tuntia myöhemmin "Yoshino" ilmoitti havaitsevansa savua koillisessa ja hieman myöhemmin useista savuista. Kärkiosastona ollut nopea risteilijäosasto sai määräyksen hidastaa sekä "Saikyomaru" ja "Akagi" siirtyivät parempaan suojaan laivaston vasemmalle puolelle.
Operaatio Oboe 6 Taisteluiden lopputuloksena Sarawak, Brunei ja Pohjois-Borneo vapautuivat japanilaismiehityksestä.
Chaoyong Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Akitsushima" ja "Naniwa", joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus kallistui vasemmalle kyljelleen ja se täyttyi vedellä. Aluksen miehistö ajoi aluksen matalikolle estääkseen sen uppoamisen ja miehistö jätti aluksensa.
Camdenin taistelu Camdenin taistelu oli 16. elokuuta 1780 käyty Yhdysvaltain vapaussodan taistelu. Taistelu käytiin Camdenissa, Etelä-Carolinassa kenraali Charles Cornwallisin ja kenraali Horatio Gatesin joukkojen välillä. Taistelu päättyi Cornwallisin murskavoittoon, ja se päätyi historiankirjoihin yhtenä Yhdysvaltain sotahistorian nöyryyttävimmistä tappioista.
Saratogan taistelut Taistelu merkitsi käännekohtaa Amerikan vallankumouksessa. Voiton jälkeen Ranska tunnusti Amerikan siirtokunnat itsenäiseksi valtioksi ja julisti sodan Britanniaa vastaan. Lisäksi Ranska antoi rahallista tukea kapinallisille ja toi laivastonsa tukemaan itsenäisyystaistelijoita. Saratogan taistelujen lopputuloksen ja Ranskan esimerkin innoittamina myös Espanja ja Hollanti liittyivät myöhemmin Yhdysvaltain tukijoihin.
Koljonvirran taistelu Eversti Sandelsin komentamat suomalaiset voittivat ylivoimaisen venäläisosaston, joka yritti päästä Koljonvirran yli siltaa pitkin. Venäläisten komentaja ruhtinas Dolgoruki kaatui taistelun loppuvaiheessa. Sodan lopputulokseen voitolla ei silti ollut vaikutusta ja Sandelsin joukotkin jatkoivat perääntymistään. Taistelu antoi Johan Ludvig Runebergille aiheen Vänrikki Stoolin tarinoiden Sven Dufva -runoon.
Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598) Japanilaiset hyökkäsivät linnoitusta vastaan yhdeksän kertaa tuloksetta, ja joutuivat lopulta perääntymään. Taistelua pidetään yhtenä suurimmista korealaisten saavuttamista voitoista sodan aikana Hansandon ja Jinjun taisteluiden ohella. Kuultuaan taistelun lopputuloksesta Li Rusong päätti palata sotatantereelle, ja kiinalaiset lähtivät jälleen etenemään kohti Soulia.
Ipsoksen taistelu Ipsoksen taistelu käytiin eräiden Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä vuonna 301. Taistelun lopputuloksena Aleksanteri Suuren valtakunta jakautui lopullisesti kolmeen erilliseen osaan.
Antigonos I:tä ja hänen poikaansa Demetriosta vastassa olivat Makedonian hallitsija Kassandros, Traakian hallitsija Lysimakhos ja Babylonian ja Persian hallitsija Seleukos. Antigonos hallitsi Syyriaa, Vähää-Aasiaa ja Palestiinaa.
Suomen suuriruhtinaskunta Venäjälle muodostui suurvallan kokoinen valtatyhjiö, jonka täyttyminen toi tullessaan kiihkeän ja verisen valtataistelun. Se päättyi vasta Neuvostoliiton syntyyn 30. joulukuuta 1922. Suomen tie oli samansuuntainen; valtatyhjiön syntyminen ja taistelu vallasta johtivat sekä maan irrottautumiseen Venäjästä ja itsenäistymiseen että veriseen sisällissotaan. Lopulta suuressa mullistuksessa syntynyt itsenäinen Suomen tasavaltainen valtakunta muistutti kuitenkin sangen vähän 1920-luvulla muotoutunutta uutta Venäjää. Tämä johtui sekä suomalaisen kansankunnan omintakeisesta kehityshistoriasta että ensimmäisen maailmansodan lopputuloksesta. Venäjällä valta-asetelma käännettiin ylösalaisin ja entisistä alamaisista tuli hallitsijoita. Aiempi hallinto ja hallitsijat tuhottiin. Suomessa, monista suuristakin ristiriidoista huolimatta, valta-asetelman vakaa pohjavirtaus perustui maltillisten väestöryhmien väliseen sovintoon ja kompromissiin.
Gillis Schey Schey syntyi amsterdamilaisen merimiehen perheeseen 1644. Tulikasteensa laivastossa hän sai 1665 Englantia vastaan käydyssä Lowestoftin taistelussa, joka päättyi Hollannin tappioon. Elokuussa 1673 Scheyn komentama 56-tykkinen "Tijdverdrijf" oli mukana voitokkaassa Texelin taistelussa ranskalais-englantilaista osastoa vastaan. Tammikuussa 1676 hän osallistui Ranskan–Hollannin sodan Strombolin taisteluun Ranskaa vastaan, jossa hänen komentamansa 50-tykkinen "Essen" upposi. Taistelu päättyi ratkaisemattomana, ja osapuolet kärsivät verrattain pieniä tappioita. Schey sai komentoonsa 70 tykin linjalaiva "Spiegelin", jonka hän johti huhtikuussa jälleen tasapuoliseen Agostan taisteluun ja kesäkuussa Palermon taisteluun, joka päättyi ranskalaisten voittoon.
Lissan taistelu Lissan taistelu on 20. heinäkuuta 1866 Adrianmerellä lähellä Vis-saarta () nykyisen Kroatian vesialueella käyty taistelu Itävallan keisarikunnan ja Italian kuningaskunnan joukkojen välillä. Se on osa kolmatta Italian itsenäisyyssotaa, jossa Italian tavoitteena oli Venetsian valtaaminen Itävallalta. Taistelun lopputuloksena määrällisesti alivoimainen Itävallan laivasto voitti sitä suuremman Italian laivaston. Meritaistelu oli ensimmäinen laaja panssarilaivojen välillä käyty konflikti, ja viimeinen jossa laivat pyrkivät upottamaan toisensa puskemalla.
Zhiyuan Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului 17. syyskuuta 1894 amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa, minkä alussa "Zhiyuanin" päällikkö Deng Schichang pyrki tuhoamaan keisarillisen Japanin laivaston komentajan aluksen "Saikyōmarun" aiheuttaen sille suurta vahinkoa. "Zhiyuan" joutui japanilaisen komentoalusta suojaamaan saapuneen amiraali Tsuboi Kōzōn risteilijä osaston kohteeksi. Risteilijät "Yoshino", "Takachiho", "Naniwa" ja "Akitsushima" kiersivät uhriaan aiheuttaen pikatykeillään runsaasti vahinkoa. Alukseen osunut kranaatti räjäytti lopulta aluksen, jolloin 245 miehistönjäsentä sai surmansa.
Jalujoen taistelu (1894) Keisarillisen Japanin laivasto saattoi Japanista kahdenkymmenen aluksen saattueen, joka kuljetti runsaasti täydennyksiä Koreassa olevalle armeijalle. Aluksilla olleet joukot nousivat 12. syyskuuta maihin Chemulpossa. Amiraali Kabayama Sukenori määräsi Sukeyuki Itōn jatkamaan pohjoisemmaksi Taedong-joelle, jossa osaston piti tukea Pyongyangiin eteneviä joukkoja joenylityksessä. Laivasto lähti 14. syyskuuta kohti pohjoista jättäen joukon vanhempia aluksia suojaamaan Chemulpoa ja se saapui vuorokautta myöhemmin Taedongin suulle. Kolme tykkivenettä ja osastoon kuuluvat torpedoveneet lähetettiin ylös jokea.
Suomen sisällissodan naiskaartit Ensimmäisenä taistelukosketuksen saivat Tampereen seudun kaartit 26. maaliskuuta lähtien. Ennen 6. huhtikuuta tapahtunutta Tampereen antautumista, ehti yli kymmenen naiskaartilaista saamaan surmansa joko taisteluissa tai teloituksissa. Helsingin naiskaartilaiset puolestaan joutuivat taisteluun, kun Hangossa maihinnousseet saksalaiset etenivät Helsinkiin 10. huhtikuuta. Merkittävin osuus lopputulokseen naiskaarteilla oli 27. huhtikuuta käydyssä Alvettulan taistelussa.
Jussi Veikkanen Veikkanen oli vuonna 2008 neljästoista Critérium International -etappikilpailussa ja seitsemästoista Tirreno–Adriaticossa . Italian ympäriajossa hän sijoittui seitsemänneksi toisella etapilla, joka päättyi runsaan kolmen kilometrin nousuun. Kilpailun viidennellä osuudella hän oli yhdeksäs. 11. etapilla hän kuului viiden ajajan kärkiryhmään, joka lähti irtiottoon 40 kilometrin ajon jälkeen. Irtiotto kesti maaliin saakka ja Veikkanen sijoittui lopulta kuudenneksi. Ympäriajon lopputuloksissa hän oli viideskymmenes. Saman vuoden Saksan ympäriajossa hän voitti kuudennen etapin oltuaan loppukirissä paras 11 ajajan kärkiryhmästä. Ympäriajon lopputuloksissa hän oli kymmenes .
Pariisin taistelu (1814) Pariisin taistelu oli Ranskan ja kuudennen liittokunnan välinen taistelu Ranskan pääkaupungista 30. maaliskuuta 1814. Taistelu päättyi liittouman voittoon, jolloin Ranskan keisari Napoleon I luopui kruunusta ja Ranska antautui. Samalla käynnissä ollut kuudennen liittokunnan sota päättyi Fontainebleaussa tehtyyn rauhansopimukseen.
Muna vai kana Aristoteles päätyi ongelmaa miettiessään lopputulokseen, että kana ja muna ovat olleet olemassa aina. Hän vertasi asiaa seuraavasti:
Kysymykseen on vuosien aikana esitetty lukuisia erilaisia ratkaisuja, mutta kysymystä ei ole saatu yksiselitteisesti ratkaistuksi.
Atlantin valtameri 1900-luvulla Atlantti oli taistelutanner ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, joista jälkimmäisen taistelu Atlantista oli merkittävässä roolissa sodan lopputuloksen kannalta.
Kuhmon taistelut 16. helmikuuta kello 3 suomalaiset aloittivat ratkaisevan hyökkäyksensä hiihtoprikaatin joukkoja vastaan. Pimeän turvin suomalaiset pääsivät soluttautumaan neuvostojoukkojen pikalinnoittamiin asemiin. Suomalaiset heittivät neljä tuntia kestäneeseen taisteluun eri suunnilta lisää joukkoja ja puna-armeijan joukkojen puolustus murtui lopullisesti. Pakoon yrittäneet neuvostojoukot törmäsivät suomalaisten luomaan saartorenkaaseen ja taistelun lopputuloksena koko Dolinin hiihtoprikaati oli käytännössä lyöty.
Ensimmäinen Kernstownin taistelu Taistelu alkoi, kun Unionin joukkojen vahvuuden aliarvioinut Jackson hyökkäsi Kimballin joukkojen kimppuun Kernstownissa. Taistelu päättyi lopulta Jacksonin perääntymiseen, kun Kimball pystyi miesylivoimansa turvin lyömään tämän. Kernstowissa Jackson koki sotilasuransa ainoan hävityn taistelun. Vaikka se päättyikin Konfederaation perääntymiseen, siitä oli kuitenkin sille hyötyä, sillä se pelästytti Unionin sotilasjohdon ja sai sen sitomaan taistelun jälkeen tarpeettoman paljon resursseja Shenandoahin laaksoon.
Lissan taistelu Taistelun aikana Italian laivasto ampui noin 1 450 ammusta, mutta ei onnistunut upottamaan ainuttakaan Itävallan laivaston raskaista yksiköistä. Yksi syy lopputulokseen ja Italian laivaston huonoon suorituskykyyn oli sen komentajien välinen sisäinen kilpailu. Esimerkiksi vara-amiraali Albinin komennossa olleet laivat eivät osallistuneet taisteluun. Taistelu koostui useasta pienemmästä konfliktista. Niistä suurin seitsemän Itävallan ja neljän Italian panssarifregatin välinen kohtaaminen osoitti Itävallan komentajan von Tegetthoffin kyvyn eristää ja tuhota eristykseen jääneet Italian laivaston yksiköt.
Giuseppe Garibaldi Garibaldi palasi Italiaan taas vuonna 1854. Itävallan ja Sardinian sota antoi tilaisuuden osallistua taisteluihin. Garibaldi nimitettiin Sardinian sotajoukkojen johtajaksi, majurikenraaliksi. Garibaldi voitti vapaaehtoisjoukkojen avulla monia taisteluja itävaltalaisia vastaan. Garibaldi oli sodan lopputulokseen erittäin tyytymätön. Hänen kotikaupunkinsa Nizza luovutettiin Ranskalle.
Dolinin hiihtoprikaati 16. helmikuuta suomalaiset aloittivat ratkaisevan hyökkäyksen hiihtoprikaatin joukkoja vastaan. Pimeän turvin suomalaiset soluttautuivat neuvostojoukkojen asemiin. Neljä tuntia kestäneessä taistelussa puna-armeijan joukkojen puolustus murtui lopullisesti. Pakoon yrittäneet törmäsivät suomalaisten saartorenkaaseen ja taistelun lopputuloksena koko hiihtoprikaati oli käytännössä lyöty.
Taido Tenkai on ennalta suunniteltu taistelu, jossa viisi taidōkaa ("wakiyaku") hyökkää yhtä taidōkaa ("chūyaku") kohti. Kullakin hyökkääjällä on käytössään yksi taidōn tekniikkaluokka, jota hän pyrkii painottamaan suorituksen aikana. Taistelun kesto on 25-30 sekuntia ja lopputuloksena chūjaku aina voittaa vastustajansa. Tenkaissa pyritään monipuolisiin tekniikoihin, järkeviin puolustautumisiin ja kolmiulotteiseen tilankäyttöön.
Sioux Lookout Alue on saanut nimensä 1700-luvulla ojibway- ja sioux-intiaanien välillä käydyn taistelun ja taistelun lopputulokseen vaikuttaneen korkean mäen johdosta Sioux Lookoutiksi. Ojibwayt asettivat mäen harjalle tarkkanäköisen soturin tarkkailemaan alueen vesialueita mahdollisen vihollisen hyökkäyksen varalta. Tämän vuoksi ojibwayt pystyivät yllättämään hyökkäävän vihollisen ja torjumaan heidän hyökkäyksensä.
Nördlingenin taistelu Lähteitä Nördlingenin taistelun tapahtumien ja lopputuloksen tulkitsemiseen on käytettävissä useista eri näkökulmista, ja siten taistelu on poikkeuksellisen kiistanalainen. Voittajien puolella espanjalaiset, keisarilliset ja baijerilaiset koettivat kaikki ottaa kunnian itselleen, kun taas Horn ja ruotsalaiset halusivat vierittää syyn tappiosta Weimarin niskoille. Ainoa osapuoli, jonka versiota tapahtumista ei tunneta, on Weimar. Todennäköisesti täysiverisenä sotilaana hän ei sellaista tehnytkään vaan jätti politikoinnin muille. Vasta 1800-luvulla historioitsija Johann Gustav Droysen teki oikeutta Weimarille.
Sinuiju Jalujoen toisella puolella Kiinassa sijaitsee Dandongin kaupunki.
Defaitismi Vaikka sana on todennäköisesti 1900-luvun tuote, sitä käytetään historiankirjoituksessa kuvaamaan myös varhaisempina aikoina vallinneita tilanteita, joissa tappiomielialan esitetään ottaneen vallan tai vaikuttaneen sodan tai taistelun lopputulokseen.
Kilpajuoksu Atlantille Kilpajuoksu Atlantille (kilpajuoksu merelle) oli ensimmäisessä maailmansodassa vaihe, jossa rakennettiin pohjoista länsirintamaa monissa taisteluissa. Tällöin syntyi lähes jatkuva rintamalinja Sveitsin rajoilta Belgian rannikolle Nieuwpoortiin Yserjoen suun lähistölle. Kumpikaan puoli ei menestynyt merkittävästi Picardyn, Artoisin ja Flanderin taisteluissa. Tilanne muistutti japanilaisen go-pelin rintaman luomista. Kilpajuoksu alkoi Aisnen ensimmäisen taistelun jälkeen ja päättyi Yserin taisteluun 16.–31. lokakuuta 1914.
Kilpajuoksuun liittyivät La Basséen taistelu ja Ypresin ensimmäinen taistelu. Antwerpenin piiritys päättyi 10. lokakuuta kaukana länsirintaman takana.
Novgorodin ja jäämien sodat Novgorodin ensimmäisen kronikan mukaan toinen Novgorodin ruhtinas, Vsevolod Mstislavitš, hyökkäsi jäämejä vastaan suuren nälänhädän aikana vuonna 1123. Kronikka ei kerro taisteluista tai niiden lopputuloksista mitään.
Anatoli Roštšin Roštšin voitti ensimmäisen Neuvostoliiton mestaruutensa kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa 1962 ja sai samana vuonna MM-hopeaa Toledon kisoissa. Helsingborgin MM-kisoissa 1963 hän voitti jo mestaruuden. Olympiakisoissa hän joutui kahdesti tyytymään hopeamitaliin, kun Unkarin István Kozma oli häntä parempi lopputuloksissa niin Tokiossa 1964 kuin Méxicossa 1968, vaikka Tokiossa Kozman ja Roštšinin keskinäinen ottelu päättyi ratkaisemattomaan. Méxicossa Roštšin selätti kolme vastustajaansa ja otti yhdestä pistevoiton ennen Kozman kohtaamista, joka päättyi neuvostoliittolaisen niukkaan tappioon.
Yhdysvaltain laivaston historia Fregatti USS "Merrimack" oli upotettu niin kiireellä, että sen runko ja höyrykone olivat lähes ehjiä, joten etelävaltiolaisen Stepen Malloryn ehdotuksesta se nostettiin ja sen ylärakenteet panssaroitiin. Tuloksena syntynyt laiva sai nimekseen CSS "Virginia". Samaan aikaan pohjoisvaltiolainen John Ericsson sai rahoituksen samankaltaisen USS "Monitor" -aluksen rakentamiseen. Nämä kaksi laivaa kohtasivat "Hampton Roadin taistelussa" alkuvuodesta 1862, mutta tuntien taistelun jälkeen päätyivät molemmat vetäytymään lopputuloksen jäädessä ratkaisemattomaksi. Kuitenkin oli selvää, ettei yksikään puurakenteiden alus olisi selvinnyt taistelusta, joten taistelun kulku ja sen vaikutukset olivat ympäri maailman laivastoupseerien mielenkiinnon kohteena.
Hyesan Jalujoen vastarannalla Kiinassa sijaitsee Jilinin maakunta ja Changbain korealaisten autonominen piirikunta.
Tiitisen lista Oikeuskansleri Paavo Nikulan mukaan Tiitinen ei toiminut väärin jättäessään käynnistämättä esitutkintaa listan perusteella. Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan suojelupoliisin päätös salata Tiitisen lista on Suomen lain mukainen. Myös Helsingin käräjäoikeus päätyi samaan lopputulokseen päätöksessään 25. huhtikuuta 2007.