mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Amerikkalaisvastaisuus Konservatiivifilosofit arvostelivat Ranskan vallankumousta (1789) perustuslain ja yhteiskunnan rakentamisesta luonnon ja tieteen abstrakteille periaatteille. Sama koski Ranskan vallankumouksen edeltäjää, Amerikan vallankumousta (1776). Näiden aatteiden katsottiin rappeuttaneen Yhdysvaltoja.
Marskentän verilöyly Marskentän verilöyly oli Pariisin Marskentällä ("Champ de Mars") 17. heinäkuuta 1791 sattunut välikohtaus, jossa Ranskan kansalliskaartin sotilaat alkoivat tulittaa tasavallan perustamista vaatineita aseettomia mielenosoittajia. Arvioiden mukaan noin 30–50 ihmistä kuoli. Marskentän verilöyly oli eräs Ranskan suurta vallankumousta radikalisoinut tapahtuma, jonka seurauksena perustuslaillisen monarkian ja sen näkyvimpien kannattajien uskottavuus heikkeni.
Arthur de Gobineau Vaikka Gobineau olikin ylpeä ranskalaisuudestaan, hän ei hyväksynyt Ranskan vallankumousta ja hän piti monia Ranskan kolmannen tasavallan aikaisia ilmiöitä "demo­kraattisen rappion" ilmentyminä, toisin sanoen seurauksina siitä seka­sorrosta, joka seurasi, kun suuret kansanjoukot saivat poliittista valtaa. Tämän vuoksi Gobineau saikin aikansa Ranskassa eri tahoilta osakseen hyvin erilaisia arvioita. Gobineaun halveksunta alempia yhteis­kunta­luokkia kohtaan käy ilmi hänen kirjeistään, joissa hän käytti suurista kansan­joukoista nimitystä "la boue" ("muta", "lieju").
Étienne Charles de Loménie de Brienne Étienne-Charles de Loménie de Brienne (9. lokakuuta 1727 Pariisi – 19. helmikuuta 1794 Sens) oli ranskalainen katolinen piispa ja hallintomies, joka toimi Ranskan valtiovarainministerinä ja hallituksen johtajana vuosina 1787–1788, Ranskan suurta vallankumousta edeltäneen niin sanotun esivallankumouksen aikana. Hänen hallituksensa joutui antamaan periksi aateliston vastarinnalle ja taipumaan säätyjen yleiskokouksen koollekutsumiseen.
Tyranni Nykyään tyrannilla tarkoitetaan yleensä nimenomaan hirmuhallitsijaa. Aristoteleelta on peräisin jaottelu valistuneeseen itsevaltiuteen ja tyranniuteen, jossa valtaa väärinkäytetään alamaisten kaltoin kohtelemiseen. Valistusaikakaudelta lähtien monia vallankumouksia, muun muassa Ranskan suurta vallankumousta ja Yhdysvaltain itsenäistymistä, perusteltiin itsevaltaisen kuninkaan tyrannimaisella vallankäytöllä.
Armand-Gaston Camus Armand-Gaston Camus (2. huhtikuuta 1740 – 2. marraskuuta 1804) oli ranskalainen vallankumouksellinen. Ennen Ranskan suurta vallankumousta hän oli menestyvä asianajaja. Vuonna 1789 Pariisin kolmas sääty valitsi hänet säätyvaltiopäiville ja hän sai huomiota yhteiskunnallista epätasa-arvoa vastustavilla puheillaan.
Belgian lippu Kansallinen lippu esitti merkittävää osaa kapinoiden aikana, mutta aiemmin oli käytetty horisontaalista lipun jakoa palkkeihin. Varsinkin kun Itävallan Alankomaiden vastainen kapina oli käynnissä ennen Ranskan suurta vallankumousta. Lipun palkit vaihdettiin pystyasentoisiksi, koska haluttiin välttää kaikkinainen samaistuminen Alankomaiden lippuun.
Metrijärjestelmä Ranskassakaan metrijärjestelmään siirtyminen ei sujunut vaikeuksitta. Vuonna 1812 Napoleon I antoi asetuksen, jolla metrijärjestelmästä osittain luovuttiin ja muutamat vanhat yksiköt palautettiin käyttöön. Nyt ne oli kuitenkin määritelty uudestaan metrijärjestelmän yksiköiden avulla ja olivat kaikkialla yhtä suuret ja vain suunnilleen yhtä suuria kuin samannimiset yksiköt olivat olleet ennen vallankumousta. Palautetut yksiköt olivat:
Kärnäkosken linnoitus Kärnäkosken linnoitusta rakennettiin vuosina 1790–1793. Linnoituksen suunnittelijoina toimivat Ranskan suurta vallankumousta Venäjälle paenneet insinööriupseerit. Kärnäkosken linnoitus rakennettiin ranskalaiselle linnoitusperinteelle uskollisesti bastionijärjestelmän mukaisesti. Perinteisen säännöllisen bastionimuodon sijasta linnoitus rakennettiin kuitenkin epäsäännöllisen muotoiseksi ja maaston muotoja mukailevaksi. Vajavaisen bastionirakenteen syynä lienee ollut tilanpuute.
London Dungeon 2005 Dungeon korvasi Henry VIII:tta, Lontoon Toweria ja Ranskan suurta vallankumousta käsittelevät uudella vetonaulalla joka sai nimekseen "The Labyrinth of the Lost" - niin ikään peilein varustettu, All-Hallows-by-the-Tower -kirkon kryptan pohjalta suunniteltu labyrintti jonka varrella vanhaksi noidaksi sonnustettu animatronik säikyttelee vieraita.
Uusin aika Uusin aika on varsinkin poliittisen historian tutkimuksessa käytetty periodisaatiokäsite, joka rajaa osan uudesta ajasta omaksi aikakaudekseen. Raja asetetaan usein 1700–1800-lukujen taitteeseen. Uusin aika jatkuu nykyaikaan saakka.
Perinteisesti yhtenä rajapyykkinä on pidetty Ranskan suurta vallankumousta (1789). Sosiologisesta – tai yleisemmin yhteiskuntatieteellisesti suuntautuneesta – näkökulmasta taas puhutaan mieluummin siirtymisestä esimodernista moderniin maailmaan.
Kolmas sääty Kolmas sääty () oli yksi kolmesta Ranskan säätykokouksessa edustetusta yhteiskuntaluokasta ennen Ranskan suurta vallankumousta ja sen aikana. Säätyyn kuuluivat keskiluokka eli porvarit ja talonpojat. Siihen kuului myös pappeja ja aatelisia. Se edusti valtaosaa väestöstä. Vuonna 1789 valtiomies Emmanuel Joseph Sieyès kirjoitti pamfletin koskien kolmatta säätyä "Qu'est-ce que le tiers état?" (Mikä on Kolmas sääty?). Toukokuussa 1789 kolmas sääty julistautui kansalliskokoukseksi ja aloitti vallankumouksen. Myöhemmin kolmannella säädyllä on viitattu omistavaan luokaan eli porvaristoon erotukseksi köyhälistöstä eli neljännestä säädystä.
Dominikaanien historia 1800-luvulla dominikaanien toiminta ei rajoittunut ainoastaan dominikaaniveljien saavutuksiin, vaan myös nunnaluostarit kehittyivät. Tosin myös luostaritoiminta oli kärsinyt uudella ajalla: ennen Ranskan suurta vallankumousta dominikaanien luostareita oli ollut 180, mutta vuonna 1895 niistä vain 150 oli jäljellä. Tosin luostarienkin määrä lähti nousuun muun veljeskunnan myötä, sillä vuoteen 1966 mennessä luostarien määrä oli noussut jo yli kahdensadan ja nunniakin oli päälle viisi tuhatta.
Le Chevalier D'Eon Chevalier: Le Chevalier D'Eon (シュヴァリエ, "Chevalier") on japanilainen anime, joka perustuu Tow Ubukatan kirjoittamaan kevytromaaniin. Sarjassa on 24 jaksoa ja sen on tuottanut Production I.G. Tarinasta on tehty myös mangasarja, jonka on käsikirjoittanut Tow Ubukata ja piirtänyt Kiriko Yumeji. Tarina perustuu löyhästi 1700-luvulla eläneeseen historialliseen henkilöön Chevalier d'Eoniin ja tapahtumat sijoittuvat Ranskan suurta vallankumousta edeltävään aikaan Ludvig XV:n hallituskaudelle.
Du Barry Du Barry (; myös "Dubarry") on vuonna 1930 ensi-iltansa saanut Sam Taylorin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka kertoo löyhästi madame du Barryn elämästä ja sijoittuu 1700-luvun Ranskan Pariisiin, suurta vallankumousta edeltävään aikaan. "Du Barryn" nimiroolia näyttelee Norma Talmadge, ja elokuvan muita rooleja näyttelevät muun muassa William Farnum ja Conrad Nagel. "Du Barry" jäi Talmadgen viimeiseksi elokuvaksi.
Liard Liard on Ranskassa käytössä ollut kolikko, jonka arvo oli kolme denieriä. Se poistettiin kokonaan käytöstä 1856. Se oli pienin käytössä ollut kolikko ennen Ranskan vallankumousta.
Trafalgarin taistelu Taistelua edelsi useita kuukausia kestänyt takaa-ajo, jossa brittiläinen laivasto ajoi takaa ranskalaisten laivastoa. Maaliskuussa 1805 Ranskan keisari Napoleon oli antanut de Villeneuvelle käskyn purjehtia Karibianmerelle tuottamaan suurta vahinkoa brittiläisille siirtokunnille, jotta Britannian huomio kiinnittyisi väliaikaisesti toisaalle. Brittiläisten laivojen siirtyessä Länsi-Intian saaristoon ranskalais-espanjalaiset alukset palaisivat Atlantin yli Eurooppaan ja vapauttaisivat Ranskan satamat tuhoten samalla jäljelle jääneet brittialukset. Tämän jälkeen Napoleon suunnitteli valtaavansa Britannian.
Ranskan aluehallinto Ennen Ranskan vallankumousta 1789 oli kuningaskunta jaettu historiallisiin provinsseihin, jotka olivat peräisin feodaaliajan hallinnosta, mutta jotka eräässä mielessä pääsääntöisesti vastaavat nykyisiä aluehallinnon alueita. Vuonna 1789 nämä provinssit lakkautettiin ja Ranskan valtioalue jaettiin 83 departementtiin.
Academy of St. Martin in the Fields Orkesterilla on ollut keskeinen rooli barokkimusiikin uudelleentulemisessa 1900-luvun jälkipuoliskon aikana. Orkesteri tarjosi kevyttä ja helppotajuista tulkintaa barokkiohjelmistossaan. Lisäksi orkesteri soitti nykyaikaisin soittimin. Orkesterin toiminta edelsi ja edesauttoi barokkimusiikissa tapahtunutta vallankumousta, johon myöhemmin vaikuttivat muun muassa Nikolaus Harnoncourt ja Gustav Leonhardt. Tällöin alkuperäisten soittimien käyttö barokkimusiikin esittämisessä lisääntyi, mihin Marriner ei ole koskaan kuitenkaan suostunut.
Vittorio Alfieri Alfieri eli Pariisissa Englannin kruununtavoittelijan Charles Edward Stuartin vaimon Louise Stolberg-Gedernin kanssa. Ranskassa Alfieri seurasi myös innostuneena Ranskan vallankumousta, kunnes pakeni takaisin Italiaan.
Kustaa III Kustaa III:n murha sai paljon huomiota myös ulkomailla. Kustaa oli ollut jyrkästi Ranskan vallankumousta vastaan, ja oli jopa laatinut kunnianhimoisia suunnitelmia siitä, miten hänen avustuksellaan vanha hallinto palautettaisiin Ranskaan.
Moulins Ennen Ranskan vallankumousta Moulins oli Bourbonin herttuan hallintokaupunki ja koko Bourbonnaisin pääkaupunki.
Uli Edel Edel opiskelin Münchenissä teatteritiedettä, minkä jälkeen jatkoi opintoja Müncheni elokuvaoppilaitokssa. Hän tutustui Bernd Eichingerin, jonka kanssa hän ryhtyi tekemään harjoituselokuvia. Molempia kiinnosti Ranskan uuden aallon elokuva ja italialainen neorealismi, mutta myös amerikkalainen studioelokuva.
Orléansin herttua Orléansin herttua oli Ranskan merkittävimpiä aatelisarvoja. Se luotiin ensimmäisen kerran 1300-luvulla ja periytyi aina Ranskan kuninkaan pojalta, joten Orléansin herttuat edustivat kuningassuvun nuorempaa haaraa. Ennen Ranskan vallankumousta Orléansin herttua oli usein merkittävä poliittinen vaikuttaja. Vuodesta 1660 arvo periytyi Orléans-suvussa.
Pierre-Charles Villeneuve Villeneuve syntyi aristokraattiseen perheeseen Ranskassa Valensolensissa, Provencessa, lähellä Alppeja. Hän liittyi viisitoistavuotiaana vuonna 1778 Ranskan laivastoon, ja palveli laivastossa läntisen Intian valtamerellä 1783–1784. Villeneuve ei kehotuksista huolimatta noudattanut komentoja ja hänet erotettiin laivastosta. Villeneuve kannatti Ranskan vallankumousta ja hänet pudotettiin aristokraattien joukosta tämän vuoksi.
Ranskan historialliset maakunnat Ranskan historialliset maakunnat eli provinssit () ovat entisiä maakuntia, joihin Ranska jakautui ennen Ranskan vallankumousta. Ne menettivät hallinnollisen merkityksensä vuonna 1790, jolloin niiden tilalle perustettiin pienemmät, yleensä jokien mukaan nimensä saaneet departementit. Paljon myöhemmin, vuonna 1968, kuitenkin perustettiin departementteja laajemmat hallintoalueet, "régions", jotka suunnilleen vastaavat vanhoja maakuntia ja joista monilla on myös vanhojen maakuntien nimet. Virallisesti niistä ei kuitenkaan käytetä nimitystä "province".
Thomas Royou Ennen Ranskan vallankumousta Royou tunnettiin ranskalaisen valistuksen vastustajana; hän toimi sisarensa miehen "Élie Fréron’n" johtaman "Année littéraire" -aikakauslehden avustajana.
Pillnitzin julistus Pillnitzin julistus eli Pillnitzin konventio oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Leopold II:n ja Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm II:n 27. elokuuta 1791 antama yhteinen julistus Ranskan vallankumousta vastaan. Se käynnisti kehityksen, joka johti ensimmäisen vallankumoussodan puhkeamiseen Ranskan ja Itävallan välillä keväällä 1792.
Ensimmäisen liittokunnan sota Ranskan vallankumouksen jälkeen 1789 Euroopan valtiot pitivät Ranskaa heikkona maana, joka ei sisäisten kiistojensa vuoksi pystynyt ylläpitämään ulkosuhteitaan. Asennetta kuvasi Venäjän keisarinnan Katariina Suuren lausahdus, että 10 000 sotamiestä riittäisi sammuttamaan "kamalan rovion" Ranskassa. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Leopold II ja Preussin kuningas Fredrik Vilhelm II antoivat elokuussa 1791 Ranskan vallankumousta vastaan suunnatun Pillnitzin julistuksen, joka vahvisti ranskalaisten käsitystä näiden suurvaltojen vallankumoukselle muodostamasta uhasta.
Richard III Kaupungin johto saapuu maanittelemaan Richardia Englannin kuninkaaksi. Tämä suostuu ja alkaa tehdä kuningaskunnasta fasistista sotilasvaltiota. Nuori upseeri Richmond lähtee Ranskaan valmistelemaan vallankumousta.
Sorbonne Sorbonne on suuri Pariisin yliopistojen käytössä oleva rakennus­kompleksi Pariisin Latinalaiskorttelissa, 5. arrondissementissa. Se on saanut nimensä Ludvig IX:n aikaisen teologin ja hovisaarnaajan Robert de Sorbonin mukaan, joka perusti teologisen Sorbonnen kollegin. Nimitystä Sorbonne käytetään usein myös Pariisin yliopistosta sellaisena kuin se oli ennen Ranskan suurta vallankumousta ja uudestaan vuosina 1896–1971, varsinkin entisistä luonnon­tieteellisistä ja humanistisista tiede­kunnista. Kun Pariisin yliopisto vuonna 1971 jaettiin 13 erilliseksi yliopistoksi, niistä muutamien nimissä esiintyy myös sana Sorbonne. Sorbonne ("Quartier de la Sorbonne") on myös sen Pariisin 5. arrondissementtiin kuuluvan kaupungin­osan virallinen nimi, jossa rakennus sijaitsee.
Castelsarrasin Vuosisata ennen Ranskan vallankumousta oli melko rauhallista aikaa. Kuitenkin koko muun maan lailla myös Caseltsarrasinissa 1700–luvun loppu oli suurten muutosten ja suurten tapahtumien aikaa.
Mur des Fermiers généraux Mur des Fermiers généraux oli toiseksi viimeinen Pariisin ympärille eri aikoina rakennetuista kaupunginmuureista. Se rakennettiin vähän ennen Ranskan vallankumousta vuosina 1784–1790.
Ranskan kansalliskirjasto Ranskan kansalliskirjasto julkaisee myös kahta säännöllisesti ilmestyvää lehteä. Ranskan kansalliskirjaston kronikka ("Chroniques de la Bibliothèque nationale de France") ilmestyy myös verkkojulkaisuna, jossa se tiedottaa yleisölle kirjaston sisäisistä tapahtumista. Lehteä edelsi "Revue de la Bibliothèque nationale", jossa oli artikkeleita kirjaston historiasta ja sen kokoelmista sekä yleensä median ja kirjastojen historiasta.
Italian historia Krimin sota heikensi Itävallan kansainvälistä asemaa. Sardinian pääministeri Camillo Cavour ja Ranskan keisari Napoleon III tapasivat kesällä 1858 ja sopivat sodasta Itävaltaa vastaan – sopimusta edelsi italialaisen nationalistifanaatikon tekemä Napoleon III:n murhayritys. Sardinia ei lyhyessä toisessa itsenäisyyssodassa saavuttanut tavoitteitaan, mutta taitavalla diplomatialla Cavour sai vuonna 1860 sovittua Toscanan ja Emilian liittymisen Sardiniaan, jonka jälkeen Sardinia hallitsi suurta osaa Pohjois- ja Keski-Italiaa. Italiassa oli nyt neljä valtiota: Piemonte-Sardinia, Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio ja Itävallan hallitsema Venetsia.
Gouverneur Morris Vuosina 1789–1798 Morris asui Euroopassa ja toimi 1792–1794 Yhdysvaltain lähettiläänä Ranskassa. Hän vastusti Ranskan vallankumousta ja yritti auttaa kuningas Ludvig XVI:ta pakeneman maasta, minkä seurauksena Ranskan vallankumoushallitus pyysi lopulta hänen kutsumistaan pois lähettilään paikalta. Vuosina 1800–1803 Morris oli senaattorina. Hän kuului vuoden 1812 sodan vastustajiin ja tuki eräiden jyrkkien federalistien suunnitelmaa erillisen pohjoisen konfederaation luomisesta. Hän myös johti 1810–1816 Erien kanavan rakentamisesta vastannutta toimikuntaa.
Gendarmerie nationale Gendarmerie nationale on Ranskan vanhimpia instituutioita. Nämä santarmit huolehtivat alueellisesti mm. turvallisuudesta. 
Juuret tulevat vuodesta 1720, vuonna 1791 nimi “Maréchaussée” korvatiinn nimellä Gendarmerie alueilla, joka kattaa 95 % Ranskasta ja 50 % väestöstä. Sana “Maréchaussée” tarkoitti alupitäen kuninkaallisia joukkoja ajalta ennen vallankumousta. Heidän roolinsa on monimuotoinen, toiminta tarkoittaa mm suojelemista, pelastamista, tutkimista, pidätyksiä ja taistelua.
Sosialistivallankumouksellinen puolue Sosialistivallankumouksellinen puolue (), lyh. SR, josta venäjäksi lausutuista kirjaimista [es er] sosialistivallankumouksellisen rinnakkaisnimitys "eserrä", oli ennen vuoden 1917 lokakuun vallankumousta Venäjän suurin ja tärkein vasemmistopuolue.
Marija Vasiltšikova Prinsessa Marija Vasiltšikova syntyi Pietarissa, Venäjän keisarikunnassa. Hänen perheensä oli venäläisiä aristokraatteja, jotka pakenivat lokakuun vallankumousta vuonna 1917. Vasiltšikova asui pakolaisena Weimarin tasavallassa ja Ranskassa sekä Liettuassa aina toiseen maailmansotaan asti.
Dijon "Ancien Régimen" (noin 1500–1700-lukujen) aikana kaupungin talous kasvoi voimakkaasti, erityisesti viininviljely. Kaupunkiin perustettiin oikeustiedettä opettava yliopisto vuonna 1722, mikä täydensi opetusohjelmaansa muidenkin tieteiden avulla ennen Ranskan vallankumousta.
Ranskan vallankumoussodat Britannia, Hollanti, Espanja, Itävalta, Preussi ja Venäjä muodostivat ensimmäisen Ranskan vastaisen liittokunnan, koska Ranska levitti vallankumousta omien rajojensa ulkopuolelle. Seuranneessa ensimmäisen liittokunnan sodassa liittoutuneet menestyivät aluksi kaikilla rintamilla, mutta takaiskujen jälkeen ranskalaisten asevelvollisarmeijat alkoivat menestyä ja työnsivät liittoutuneiden joukot pois Ranskasta. Ranskalaiset valloittivat uusia alueita ja loivat niistä tasavaltoja, jotka olivat puskurivaltioita. Liittokunnan jäsenet lopettivat sotimisen yksi toisensa jälkeen vuodesta 1794 lähtien. Ensimmäinen liittokunnan sota päättyi lopullisesti Itävallan irtauduttua sodasta kenraali Napoléon Bonaparten Italian-sotaretken jälkeen Campo Formion rauhassa 1797.
Parlamentti (ancien régime) Parlamentti () oli ancien régimen ajan Ranskassa nimitys aatelin johtamille ylimmille tuomioistuimille. Ne vaikuttivat epäsuorasti myös lainsäädäntöön, sillä niiden tehtäviin kuului kuninkaan antamien lakien ja määräysten rekisteröiminen, jota ne saattoivat halutessaan jarruttaa. Parlamentteja oli useita eri maakunnissa, mutta merkittävin ja vanhin oli Pariisin parlamentti. Itsevaltiuden aikana parlamentit hyödynsivät asemaansa vastustaakseen kuninkaan valtaa ja ne estivät uudistusten toteuttamisen Ranskan vallankumousta edeltäneinä vuosina.
Ranskan suuri vallankumous Kansalliskokouksen jakautuminen eri ryhmiin alkoi tulla selväksi. Aristokraatit Jacques Antoine Marie Cazalès ja abbé Jean-Sifrein Maury johtivat oikeistoa, joka vastusti vallankumousta. Rojalistidemokraatit, jotka liittoutuivat Neckerin kanssa, pyrkivät järjestämään Ranskan brittiläisen perustuslain mukaan. Heihin kuuluivat muun muassa Jean Joseph Mounier, Gérard de Lally-Tollendal, Stanislas de Clermont-Tonnerre ja Pierre Victor Malouet de Virieu.
Ranskan toinen keisarikunta Kansanäänestyksen tulos oli hallituspiireille suuri helpotus. Kesällä 1870 näytti siltä, että keisarikunnan jatkuvuus on uudella perustuslailla turvattu. Sisäpoliittista uhkaa ei ollut näköpiirissä. Preussi oli ollut vuonna 1860 luvulla kasvava mahti ja sen katsottiin nousseen Ranskalle uhaksi. Pääministeri Ollivier esitti, että on joko hyväksyttävä yhtenäisen Saksan syntyminen tai varauduttava sotaan. Hän kannatti edellistä vaihtoehtoa, sillä hänen mukaansa ”"Tilaisuus Preussin estämiseen on jo laiminlytöty."” Vuoden 1870 sota oli Ranskalle murskaava tappio ja sen myötä syntyi Ranskan kolmas tasavalta.
Conrad Malte-Brun Conrad Malte-Brun (12. elokuuta 1775 Thisted, Tanska – 14. joulukuuta 1826), alkuperäiseltä nimeltään Malte Conrad Bruun, syntyi Thistedissä vuonna 1775. Vuonna 1800 hän lähti maanpakoon, koska hänen julkaisunsa kannattivat Ranskan vallankumousta. Hän asettautui Pariisiin Ranskaan, jossa hän toimi toimittajana ja maantieteilijänä. Vuonna 1821 hän perusti Société de Géographie de Paris’in. Hän myös toimi järjestön ensimmäisenä sihteerinä. Hän kuoli vuonna 1826.
Kulit Vuosien 1838–1917 välillä Intiasta kuljetettiin noin puoli miljoonaa ihmistä Brittiläiseen Guianaan, Trinidadiin, Guadeloupeen, Jamaikalle ja Surinameen. Ennen Kuuban vuoden 1959 vallankumousta Havannassa oli Latinalaisen Amerikan suurin chinatown.
Ranskan suuri vallankumous Hirmuvallan ajan seurauksena syntyi Ranskassa vallankumousta vastustava vastavallankumouksellinen liike, jonka merkittävimpiä hahmoja oli Joseph de Maistre. 27. heinäkuuta (Thermidorin 9. päivä) 1794 ranskalaiset kapinoivat terroria vastaan. Maltillisimmat konventin jäsenet erottivat ja teloittivat tämän jälkeen Robespierren muutamien muiden komitean jäsenten ohella. Konventti hyväksyi vuoden kolme perustuslain 17. elokuuta 1795, kansanäänestyksen jälkeen se tuli voimaan 26. syyskuuta 1795.
James Gillray James Gillray (13. elokuuta 1756 Chelsea – 1. kesäkuuta 1815 Lontoo) oli brittiläinen pilapiirtäjä, yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista ja arvostetuimmista alallaan. Hänet muistetaan varsinkin Ranskan vallankumousta, keisari Napoleonia ja Englannin kuningas Yrjö III:tta terävästi ja häpeämättömästi arvostelleista piirroksistaan.
Intendentti Suomeen perustettiin 1800-luvulla Yleisten rakennusten intendentinkonttori johtamaan ja valvomaan valtion rakennustöitä. Konttorin päällikkö oli virkanimikkeeltään intendentti. Myös Suomen armeijan huoltopäällikön nimekkeenä oli ennen 1950-lukua intendentti. Ranskassa intendentti puolestaan oli ennen vallankumousta hallituksen korkein edustaja maakunnissa.
Bolognan prosessi Laajamittaista Bolognan julistusta edelsi vuonna 1998 Ranskan, Saksan, Italian ja Ison-Britannian opetusministereiden allekirjoittama "Sorbonnen julistus".Päätettiin laajentaa Bolognan julistusta:
Antoine de Lévis-Mirepoix Hänet nimitettiin Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1953, ja hänellä on tuoli 16, jolla hän seurasi kirjailija Charles Maurras’ta ja edelsi runoilija Léopold Sédar Senghoria.
Lucien Aimar Lucien Aimar (s. 28. huhtikuuta 1941 Hyeres) on ranskalainen maantiepyöräilijä, joka tuli tunnetuksi voittamalla vuoden 1966 Ranskan ympäriajon. Hän sijoittui myös tulevissa Ranskan ympäriajoissa hyvin (kolmesti kymmenen parhaan joukossa, vuosina 1967, 1968 ja 1971), mutta ykkössija jäi ainoaksi laatuaan. Häntä edelsi voittajana Felice Gimondi ja seurasi Roger Pingeon.
Luiz Felipe Scolari Vuoden 2006 MM-kisoissa hän johti Portugalin pronssiotteluun. Ennen tappiota Ranskalle välierässä edelsi 12 ottelun mittainen tappiottomien MM-otteluiden valmennusputki.
Liljat Liljoja käytetään paljon leikkokukkina sekä koristekasveina puutarhoissa, ja lajeista on jalostettu runsaasti uusia puutarhalajikkeita. 
Heraldinen lilja ("Fleur de lis") tunnetaan myös symbolina monessa yhteydessä, esimerkiksi partiolaisten keskuudessa. Se esiintyy myös Québecin lipussa, Turun vaakunassa ja vallankumousta edeltäneen Ranskan kuningaskunnan lipuissa.
Venäjän historia Venäjän sisällissota taisteltiin ”Punaisten” kommunistien ja vallankumouksellisten ja ”Valkoisten” monarkistien, konservatiivien ja liberaalien vallankumousta vastustavien välillä. Myös ryhmä nationalisteja ja anarkisteja, joita nimitetään ”Vihreiksi” näytteli pienempää osaa. Venäjän, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan muodostaman "Triple Ententen" muut maat liittyivät valkoisten puolelle.
Aljaksandr Milinkevitš Milinkevitš piti mahdollisena vastaavanlaista ”veretöntä vallankumousta” kuin naapurimaa Ukrainassa vuonna 2004 tapahtunut ”oranssi vallankumous”. Epärehellisinä pidettyjen vaalien jälkeen vaaleja ei kuitenkaan uusittu opposition suurista protesteista huolimatta ja Lukašenka keskeytti opposition kokoontumiset väkivalloin.
Padania Ranskan vallankumouksen jälkeen 1790-luvulla ranskalaiset vallankumousta levittäessään valloittivat Italian. Pohjois-Italiaan perustettiin Pojoen kahden puolen kaksi valtiota: Cispadaaninen tasavalta ja Transpadaaninen tasavalta. Nämä yhdistettiin pian, ei kuitenkaan Padaaniseksi vaan Cisalppiseksi tasavallaksi. Tämäkään ei kestänyt kovin pitkään ranskalaisten jälleen yhdistäessä alueita.
Nicolas de Condorcet Marie Jean Antoine Nicolas de Caritat, Condorcet'n markiisi (17. syyskuuta 1743 Ribemont – 28. maaliskuuta 1794 Bourg-la-Reine) oli ranskalainen filosofi ja matemaatikko sekä aikainen valtio-opillinen tieteilijä, joka muun muassa kehitti Condorcet'n vaalitavan. Hän oli vuodesta 1769 Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Condorcet oli lakiasäätävän kansalliskokouksen ja kansalliskonventin jäsen. Hän kannatti vallankumousta, ja hänen näkemyksensä olivat usein yhteneviä girondistien kanssa. Condorcet vangittiin terrorin aikana ja hänet löydettiin kuolleena vankisellistään. Kyseessä lienee ollut itsemurha.
Carl Skånberg Carl Emmerik Skånberg (1850–1883) oli ruotsalainen maisemamaalari. Vuonna 1875 hän liittyi Ranskassa Barbzonin ulkoilmamaalaukseen. Hän maalasi satama- ja rannikkonäkymiä, joissa näkyy Barbizonin koulun ja ranskalaisen realismin vaikutusta. Nopein siveltimenvedoin hän maalasi näkymiä Pohjois-Ranskan rannikolta, Alankomaiden satamilta ja Venetsian kanavilta. Skånberg edelsi impressionismia 1880-luvulla maalaamissaan raikkaissa ja maalauksellisissa maisemateoksissa.
Jean-François Revel Poliittisista erimielisyyksistä huolimatta Jean-François Revel oli Ranskassakin tunnustettu ajattelija. 19. heinäkuuta 1997 hänet valittiin Ranskan akatemian 24. paikan uudeksi haltijaksi. Tällä paikalla häntä edelsi Étienne Wolff. Akatemian 40 oppituolia pysyvät niille valituilla henkilöillä koko näiden loppuelämän ajan, ja vasta edesmenneille valitaan seuraaja. Niinpä Revel kuului akatemiaan kuolemaansa saakka.
Terrorismi Alkuaan ”terroriksi” kutsuttua toimintaa harjoittivat Ranskan suuren vallankumouksen myötä valtaan nousseet radikaalit jakobiinit, jotka teloittivat todellisia ja luuloteltuja poliittisia vastustajiaan giljotiinilla. Ranskalaiset itse viittaavat tuohon ajanjaksoon sanalla "La Terreur". Jakobiinijohtaja Maximilien Robespierre näki sanassa myönteisen merkityksen ja hänen mukaansa terrori edusti oikeutta ja hyvettä. Yksi ensimmäisiä sanaa ”terroristi” käyttäneistä oli englantilainen konservatiivi Edmund Burke, joka käytti sitä vuonna 1795 arvostellessaan Ranskan vallankumousta. Sana "terrorismi" esiintyi vuonna 1795 ensimmäisen kerran Oxford English Dictionaryssa, jossa terrorismi-termillä tarkoitettiin nimenomaan valtion harjoittamaan terroria juuri Ranskan tapahtumien takia. Terrorismin harjoittajia kutsutaan terroristeiksi.
Bourg-en-Bresse Bourg on ollut ennen Ranskan vallankumousta olleen Bressen maakunnan pää- ja hallintokaupunki. Roomalaisajalta peräisin olevia rakennusten ja rakenteiden jäänteitä on kaivettu kaupungissa esille kohtalaisen runsaasti. Kuitenkin näistä on ollut vaikea ajoittaa kaupungin tarkkaa perustamisaikaa ja on todennäköistä, että paikalla on antiikin aikana sijainnut vain suuri kelttiläis-roomalainen maatila.
Victor de Broglie Heinäkuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1830 Broglie toimi muutaman kuukauden ajan Ranskan opetusministerinä ja vuosina 1832–1834 ulkoministerinä. Hän pyrki lähentämään Ranskaa ja Englantia. Maaliskuusta 1835 helmikuuhun 1836 Broglie oli pääministerinä, mutta vetäytyi sen jälkeen pitkäksi aikaa syrjään politiikasta. Toukokuussa 1847 hänet nimitettiin Ranskan lähettilääksi Lontooseen, mutta hän palasi kotimaansa politiikkaan helmikuun vallankumouksen jälkeen. Broglie ei hyväksynyt uutta vallankumousta ja tultuaan toukokuussa 1849 valituksi kansalliskokoukseen hän kuului konservatiiviseen, ”linnakreiveinä” tunnettuun ryhmään, jotka vastustivat sekä kumouksellista sosialismia että paluuta itsevaltiuteen. Hän ei hyväksynyt myöskään presidentti Louis-Napoleon Bonaparten vallankaappausta joulukuussa 1851 ja vetäytyi sen jälkeen lopullisesti politiikasta. Myöhempinä elinvuosinaan Broglie keskittyi kirjallisiin töihin. Hänet valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1855.
Valois-dynastia Valois-suku hallitsi Ranskaa vuodesta 1328 vuoteen 1589. Valoisit olivat osa kapetingien dynastiaa. Heitä edelsi ns. suorien Kapetingien dynastia, ja heidän jälkeensä valtaan nousi Bourbon-suku.
Hukuttaminen Ranskan vallankumousta seuranneena terrorin aikana Nantesissa suoritettiin Jean-Baptiste Carrierin käskystä lukuisia joukkoteloituksia, joissa vallankumouksen vastustajiksi ja kuninkaanvallan kannattajiksi epäiltyjä hukutettiin Loireen. Hukuttamisissa surmattiin jopa yli 4 000 ihmistä, joista moni oli katolilaisia pappeja ja nunnia sekä viattomia perheitä naisineen ja lapsineen. Carrier itse kutsui tätä joukkomurhaa "Kansakunnan kylpyammeeksi".
Louis Antoine de Bougainville Hän kuvasi Tahitia vuoden 1771 kirjassaan "Voyage autour du monde" lähes maanpäälliseksi paratiisiksi, missä miehet ja naiset elävät onnellisina ja viattomina, erossa sivistyksen korruptoivasta vaikutuksesta. Hän kuvasi "ylvään villin" käsitettä ja vaikutti utopististen filosofien kuten Jean-Jacques Rousseaun ajatteluun ennen Ranskan vallankumousta.
Notaabeli Ranskassa kutsuttiin ennen vuoden 1789 vallankumousta notaabeleiksi ("les notables") jonkin kaupungin tai maakunnan vaikutusvaltaisia, ylhäisöön kuuluneita asukkaita. Kuninkaan kutsusta kokoontui aika ajoin 1300-luvulta lähtien notaabelikokous ("assemblée des notables"), johon ottivat osaa prinssit sekä jäseniä ylhäisaatelista, ylemmästä papistosta ja virkamiehistöstä. Viimeinen tällainen kokous pidettiin 1788. Kuningas sai valita neuvoston jäsenet itse, kun taas valtiopäiville ("États généraux") heidät valittiin vaaleilla. Molemmat kokoukset olivat vain neuvoa-antavia, kunnes Ranskan suuri vallankumous 1789 korvasi ne kansalliskokouksella.
Kolmiliitto Kolmiliittoa edelsi Saksan ja Itävallan vuonna 1879 solmima kaksiliitto, jossa sovittiin, että Itävalta-Unkari ja Saksa puolustaisivat toisiaan Venäjän hyökkäystä vastaan. Jos taas Ranska hyökkäisi Saksaa vastaan, Itävalta-Unkari olisi puolueeton.
Baijerin kansannousu 1705–1706 Itä-Baijerin, Ala-Baijerin ja Innviertelin alueet olivat mukana kansannousussa. Kapinalliset ottivat haltuunsa linnoituksia ja kyliä. Braunaun parlamentin tapaaminen pidettiin joulukuussa 1705 Braunaussa, joka oli silloin osa Baijeria. Ennen Ranskan vallankumousta ja Saksalaista parlamentarismiä tapaaminen pidettiin 21. joulukuuta 1705 Paroni von Paumgartenille kuuluvassa majatalossa.
Beninin kirjallisuus Beninin kirjallisuutta edelsi vahva suullinen traditio jo kauan ennen kuin ranskasta tuli hallitseva kieli. Père Bouche muistuttaa muistelmissaan "Sept ans en Afrique occidentale: la Côte des esclaves et le Dahomey" (Seitsemän vuotta Länsi-Afrikassa: orjarannikko ja Dahomey) (1885), että suulliseen perinteeseen perustuva rikas kulttuuri oli alkanut jo ennen kuin alueella alettiin puhua yleisesti ranskan kieltä.
Gruyère (juusto) Gruyèrea on valmistettu Gruyèresin ympäristössä ainakin vuodesta 1115 saakka. Gruyère sai vuonna 2001 sveitsiläisen alkuperäsuojauksen, joka tunnustettiin vuonna 2011 myös Euroopan unionin tasolla. Tunnustusta edelsi Sveitsin ja Ranskan välinen riita, jota kutsuttiin jopa ”Gruyère-sodaksi”. Ranskassakin valmistetaan gruyère-nimistä juustoa, ja molemmat maat hakivat juustolleen EU-tason tunnustusta. Se sai lopulta vain sveitsiläinen gruyère.
New Brunswick Suurin osa New Brunswickin englanninkielisestä väestöstä on Amerikan vallankumousta paenneiden brittilojalistien perillisiä. Saint Johnissa ja Miramichin laaksossa on myös paljon irlantilaisia sukujuuria omaavia asukkaita. Skottien perillisiä on ripoteltu ympäri provinssia, mutta heitä asuu erityisesti Miramichissä ja Campbelltonissa. New Denmarkissa asuu joitain tanskalaisia.
Surrealismin manifesti Tekstissä Breton käytti absurdia huumoria havainnollistamaan dada-suuntausta, joka Ranskassa edelsi surrealismia ja jossa siinäkin Breton oli keskushenkilönä. Tekstissä vakuutetaan, että surrealismi ei noudata mitään tiettyä suunnitelmaa eikä perinteistä mallia ja että surrealistit ovat nonkonformisteja.
Ranskan energiapolitiikka IEA:n mukaan vuonna 2007 Ranska oli "8. suurin öljyntuojamaa": 81 Mt (4 %), "6. maakaasuntuojamaa" (44 mrd. kuutiota =6 %), "8. kivihiilen tuojamaa" (21 Mt). Ranska on maailman "toiseksi suurin ydinvoiman tuottaja". Ranskan osuus maailman ydinsähköstä oli 16 % vuonna 2007. Ranska tuotti ydinvoimalla 78 % sähköstään. Ranska on 6. suurin sähköntuottaja 564 TWh.
Stendhal Stendhalin mukaan on nimetty Stendhalin syndrooma, jonka oireina on liiallisesta kauneuden kokemuksesta johtuvaa sydämentykytystä, pyörrytystä, huimausta ja lievää sekavuutta. Firenzessä käytyään Stendhal kuvaili oireita tarkasti. Vaiva määriteltiin vuonna 1979 psykosomaattiseksi oireyhtymäksi.
Vuonna 1831 julkaistiin Stendhalin teos "Punaista ja mustaa", joka on ilmestymisestään saakka kuulunut Ranskan kirjallisuuden klassikoihin. Teoksen alaotsikko on "Kronikka XIX vuosisadalta". On melko varmaa, että sitä ei olisi julkaistu ennen Heinäkuun vallankumousta. Teos kuvaa liian todentuntoisesti Ranskaa Bourbonien hallituskauden viimeisten vuosien yhteiskunnalliset ongelmat. Ranskaa vaivasivat konservatiivien ja vapaammasta yhteiskunnasta haaveilevien liberaalien väliset jännitteet. Yhteiskuntaluokat olivat täydellisesti vieraantuneet toisistaan, ne tunsivat toisiaan kohtaan suoranaista inhoa ja kohtasivat lopulta toisensa vuoden 1830 barrikadeilla.
Venäjän keisarillinen armeija Eurooppalaisena suurvaltana Venäjä ei jäänyt Napoleonin sotien ulkopuolelle, vaan asettui Napoleon Bonapartea vastaan uuden tsaarin Aleksanteri I:n johdolla. Vuoden 1805 aikaan Venäjän armeija muistutti monilla tavoin Ranskan vallankumousta edeltäneen Ancien régimen Ranskan armeijaa. Rykmenttiä suurempaa vakituista muodostelmaa ei ollut olemassa, korkeammat upseerit tulivat aateliston keskuudesta ja 1700-lukulaisen uskomuksen ja tavan mukaan venäläisiä sotamiehiä pieksettiin ja rangaistiin säännöllisesti kurinalaisuuden säilyttämisen nimessä. Lisäksi alemman tason upseeristo oli huonosti koulutettua ja heillä oli vaikeuksia saada miehiään toteuttamaan ajoittain monimutkaisia manöövereitä taisteluissa.
Passchendaelen taistelu Epäonnistuneen Nivellen operaation jälkeen Ranskan armeijan taisteluhalu oli pohjalukemissa. Englantilaiset päättivät hyökätä Belgian Flanderissa Ypresin lähellä. Hyökkäyksen alullepanija oli kenraali Haig, joka oli vastustanut edellistä Nivellen operaatiota. Alussa Ison-Britannian pääministeri Lloyd George saattoi vastustaa hyökkäystä, mutta tuki Haigia poliittisista syistä. Ranskan armeijan johtaja Philippe Pétain ei hyökkäystä halunnut, ja moni muukin merkittävä kenraali arvosteli hyökkäystä liejuisessa Flanderissa.
Ranskan talous Ranskan talous on bruttokansantuotteella mitattuna maailman viidenneksi suurin sekä Euroopan toiseksi suurin. Ostovoimakorjatulla BKT-listalla Ranskan talous on Euroopan kolmanneksi suurin Saksan ja Britannian talouksien jälkeen. Ranskan palveluyhteiskunta heijastuu talouteen: 79,3 % ranskalaisista saa elantonsa palvelualalta, 18,3 % teollisuudesta ja 2,4 prosenttia maataloudesta. Ranska kuuluu G8-maihin.
Guillaume Marie Anne Brune Guillaume Marie Anne Brune syntyi vuonna 1763 lakimiehen pojaksi Corrézen kaupungissa Brive-la-Gaillarden maakunnassa. Hän asettui ennen Ranskan vallankumousta Pariisiin opiskelemaan lakia, ja hänestä tuli politiikasta kirjoittava toimittaja. Vallankumouksen yhteydessä hän liittyi populistiseen kordelieeriklubiin, jossa muita merkittäviä jäseniä olivat Jean-Paul Marat ja Georges Danton, ja hän ystävystyi Dantonin kanssa.
Marietta Šaginjan Marietta Šaginjan syntyi armenialaisen lääkärin ja vanhan kauppiassuvun tyttären perheeseen. Hän opiskeli filosofiaa ja julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1903. Šaginjanin symbolistinen runokokoelma "Orientalia" (1913) herätti suurta huomiota. Hänen vallankumousta edeltävien filosofisten pohdiskelujensa yhteenveto on vuonna 1923 ilmestynyt romaani "Svoja sudba" (”Oma kohtalonsa”).
Pennsylvaniansaksa Kielellä on olemassa kaksi erilaista oikeinkirjoitusjärjestelmää, joista toinen perustuu englantiin ja toinen saksaan. Amissien puhuma pennsylvaniansaksa voidaan luokitella omaksi murteekseen. Koska suurin osa pennsylvaniansaksaa puhuneiden esi-isistä tuli maahan ennen teollista vallankumousta, kieleen on lainattu paljon teollisuuteen ja muihin nykyajan ilmiöihin liittyviä sanoja englannista.
Empiretyyli Empire on uusklassisen arkkitehtuurin ja sisustuksen tyylisuuntaus, jonka Ranskan keisari Napoleon otti hovityylikseen hallintokaudellaan 1804–1815. Tyyliä edelsi tai siihen on luettu direktoriokauden tyyli, jonka Jacques-Louis David loi vuosina 1795–1804. Napoleonin hovissa empiretyylin pääarkkitehteja olivat Charles Percier ja Pierre-François-Léonard Fontaine. Ranskasta empiretyyli levisi muualle Eurooppaan kuten Pohjoismaihin ja Venäjälle. Empire oli juhlallisen jäykkä tyyli, jonka koristeaiheet olivat peräisin etenkin antiikin Roomasta ja muinaisesta Egyptistä.
Bernadotte Jean-Baptiste Bernadotte kasvoi Paussa, Béarnissa kuten esivanhempansakin. Vastoin perheen toiveita hän ei halunnut jatkaa isänsä ammattia, vaan suunnitteli sotilasuraa. Isänsä kuoltua hän värväytyi syyskuussa 1780 Ranskan armeijan varhaiseen merijalkaväkeen "Royal-la-Marine"-rykmenttiin, joka sijoitettiin Korsikalle. Bernadotte olisi jäänyt aliupseeristoon ilman Ranskan vallankumousta, mutta lopulta vuonna 1792 hänet ylennettiin aliluutnantiksi. Vallankumoussotien myötä hän eteni lopulta aina kenraaliksi asti. Huolimatta ristiriitaisista väleistään Napoleonin kanssa hän kuitenkin kuului tämän lähipiiriin. Vuonna 1798 hän avioitui Mainen Sceaux’ssa varakkaan silkkitehtailijan ja liikemiehen tyttären Bernhardine Eugenie Desirée Claryn kanssa, jonka sisko taas avioitui Napoleonin vanhemman veljen Joseph Bonaparten kanssa. Kun Napoleon kruunautti itsensä keisariksi vuonna 1804, hän ylensi Bernadotten Ranskan marsalkaksi.
Edel Records Finland Edel Records Finland on suomalainen levy-yhtiö, joka nykyisin viimeksi uudelleen nimettynä on Playground Music Oy. Tuotanto on kotimaista musiikkia ja toimintana on ollut monien ulkomaisten levymerkkien edustusta Suomessa. Edel Records Finland Oy toimi myös jo kotimaisten labelien ja myös yhtyeiden omakustanteiden jakelijana. Aiemmin Edel Records Finland Oy toimi nimellä K-tel International (Finland) Oy, mutta yhtiön liityttyä vuonna 1999 yrityskaupan myötä kansainväliseen Edel-konserniin levy-yhtiön nimi muuttui muotoon Edel Records Finland Oy. Edeliin sulautui myös K-telin aiemmin samana vuonna ostama Audiovox Records Oy (AXR).
Edmund Burke Edmund Burke () oli irlantilais-brittiläinen valtiomies, kirjailija, puhuja ja poliittinen filosofi. Hän kuului vuosina 1765–1794 Britannian parlamentin alahuoneeseen, johon hänet valittiin Whig-puolueesta. Yrjö III:n aikana hän tuki amerikkalaisten siirtokuntien itsenäistymistä, joka tapahtuikin, kun Amerikan vallankumous puhkesi. Sen sijaan hän vastusti Ranskan vallankumousta, minkä ansiosta hänestä tuli Whigien konservatiivisen ryhmän johtavia jäseniä. Häntä pidetään nykyaikaisen konservatismin isänä.
Taantumuksellisuus Taantumuksellisuus eli reaktionäärisyys tarkoittaa halua muuttaa yhteiskunnan poliittinen olotila johonkin nykyhetkeä aiemmin vallinneeseen tilaan ("Status quo ante"). Konservatiivisuudesta poiketen se ei ainoastaan vastusta uudistuksia, vaan kannattaa jo toteutettujenkin uudistusten peruuttamista. Taantumuksellista henkilöä voidaan kutsua reaktionääriksi. Käsite syntyi Ranskan vallankumousta seuranneen restauraation aikana. Taantumuksellisuutta voidaan pitää radikalismin äärimmäisenä vastakohtana.
Tumulus Tumulus on monesti pyöreä tai soikea. Vainajat haudattiin suuriin kumpuihin sijoitettuihin arkkuihin. Pronssiesineitä löytyy sekä haudoista että kätköistä. Kulttuuri leviää edellistä kulttuuria pohjoisemmaksi ja kaakkoisemmaksi. Tänä aikana kumpu- ja röykkiöhaudat yleistyvät Pohjoismaissa.
Peter Ustinov Ustinovin isä Jona von Ustinov oli saksalais-venäläinen ensimmäisen maailmansodan lentäjä ja myöhemmin brittitiedustelu MI5:n vakooja. Ustinovin äiti oli Nadja (Nadežda) Benois, maalari ja balettisuunnittelija, jonka isä Leon Benois oli keisarillisen Venäjän arkkitehti. Ustinovin äiti oli venäläis-ranskalais-italialaista taustaa. Ustinovin äidillä oli myös isänsä puolelta etiopialaista verta: hänen kaukainen sukulaisena oli sveitsiläinen insinööri joka oli naimisissa Teodoros II:n tyttären kanssa. Ustinovin äidin perhe oli lähtöisin Ranskasta. Perhe pakeni Ranskan vallankumousta Pietariin. Ustinovin kaukainen sukulainen (äidin puolelta) Jules-César Benois oli Venäjän tsaari Paavali I:n keittiömestari.
Heinäkuun monarkia Heinäkuun vallankumous levisi elokuussa 1830 Brysseliin, missä kansa tarttui aseisiin. Muodostettiin väliaikainen hallitus, joka julisti Belgian itsenäiseksi. Ludvig Filip näki tässä ensimmäisen tilaisuutensa toimia ja hän kaavaili jopa Flanderin liittämistä Ranskaan. Järkisyyt estivät kuitenkin hankkeen. Hänen omaa hallitustaan eivät Euroopan suurvallat olleet vielä tunnustaneet: Iso- Britannia piti vallankumousta onnettomuutena ja Venäjä uutta hallintoa laittomana. Ludvig Filip ilmoitti, että Ranska ei sekaannu Belgian asiohin. Ulkovallat tunnustivat Belgian itsenäisyyden joulukuussa 1830 ja vahvistivat sen rajat 1831. Belgialaiset olisivat halunneet sen kuninkaaksi jonkun Ludvig Filipin pojista, mihin hän antoi jo suostumuksensa. Suurvallat eivät tähän myöntyneet.
Daguurit Daguurit ovat Kiinassa asuva mongolilaista daguurin kieltä puhuva kansa. Daguurit asuvat Sisä-Mongolian itäosassa, Hailarin kaupungin ympäristössä, Heilongjiangin maakunnan pohjoisosassa sekä Xinjiangissa. Muutamia daguureja asuu myös Kazakstanin kaakkoisnurkassa. Kiinan vuoden 2010 väestönlaskennassa daguureja laskettiin olevan 131 992. 1600-luvulle saakka daguurit asuivat Amurin keskijuoksulla, josta Kiinan hallitus siirsi heidät vuonna 1654 Mantšurian sisäosiin. Tärkeimmät elinkeinot ovat kyntöviljely, vihannesten kasvatus ja karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan metsästystä ja kalastusta. Perinteinen uskonto on šamanismi. Sivistyskielinään daguurit käyttävät mongolia ja kiinaa.
Korealainen šamanismi Korealainen šamanismi on korealainen uskonto. Šamanismi voidaan käsittää uskontoon liittyvien piirteiden kokonaisuutena tai varsinaisena uskontona ja Korean tapauksessa puhutaan jälkimmäisestä. Šamaanit ovat vaihtelevasti naisia tai miehiä ja he toimivat tyypillisesti kyläjuhlissa tai kotona pidettävissä istunnoissa. Šamaaneilta odotetaan apua esimerkiksi liittyen huonon onnen tai sairauden parantamiseen, tai esimerkiksi liike-elämässä menestymiseen.
Daguurit Daguurien nimitys juontaa juurensa kitaanin kielen sanasta "daur". Kitaanit kutsuivat 900-luvulta 1100-luvulle olemassa ollutta valtakuntaansa nimellä "Daur Gurun", eli Daur-valtakunta. Daguurin kielessä onkin joitakin piirteitä nyt jo hävinneestä kitaanin kielestä. Onkin mahdollista, että daguurit polveutuvat Mongolivaltakunnan aikana mongolistuneista kitaaneista. Omana ryhmänään daguurit ilmaantuvat historiankirjoihin kuitenkin vasta vuonna 1616, jolloin laajeneva mantšujen valtakunta kohtasi soloneiksi kutsutut heimot Amurjoella. Solonit koostuivat maata viljelleistä daguureista sekä metsästystä ja viljelyä harjoittaneista evenkeistä. Nämä kaksi ryhmää elivät toistensa kanssa kanssakäyden, mutta säilyttäen silti omat kielensä. Tuolloin solonien alamaisuuteen kuuluivat myös bargamongolit.
Teleutit Teleutien perinteinen uskonto on šamanismi, mutta huomattava merkitys on myös ortodoksisuudella, johon teleutit käännytettiin 1800-luvulla. Lähetyssaarnaajat loivat altailaisia varten kirjakielen, joka perustui kyrilliseen kirjaimistoon ja teleutin murteeseen. Vuonna 1922 kirjakielen pohjaksi päätettiin ottaa varsinaisaltain murre, mutta alkuperäinen kirjaimisto on pienin muutoksin edelleen käytössä.
Mongolivaltakunta Mongolien alkuperäistä uskontoa ei kovin tarkasti tunneta, mutta sitä voi luonnehtia šamanismin muodoksi, ja sillä oli monia yhteisiä piirteitä muiden Euraasian paimentolaisheimojen uskontojen kanssa. Siinä olivat tärkeitä erilaiset puhdistautumisriitit. Taivas ja maa edustivat jumaluuksia.
Korean tasavalta Kristittyjen vaikutusvallan kasvaessa myös arvostelu on alkanut kasvaa kristittyjen suhtautuessa suvaitsemattomasti muihin uskontoihin ja korealaisten herätyskristittyjen ollessa intomielisempiä kuin länsimaiset vastineensa. Etelä-Korea on nyt maailman toiseksi eniten lähetyssaarnaajia lähettävä maa Yhdysvaltain jälkeen, ja maailman suurin kirkko Yoido Full Gospel Church sijaitsee Soulissa.
Näiden muodollisten uskontojen lisäksi monet korealaiset noudattavat kungfutselaisia perinteitä, ja monet buddhalaiset yhdistelevät uskontoaan korealaiseen šamanismiin. Šamanismia esiintyy yhä elinvoimaisena korealaisten keskuudessa. Etelä-Koreassa siitä käytetään nimitystä "musok" eli "mudang"-menot. Etelä-Koreassa arvioitiin vuonna 1972 olevan mudang eli šamaaneja noin 0,3 % väestöstä.
Daguurit Historiallisten muuttoliikkeiden takia daguurit asuttavat useita erillisiä alueita. Heidät voidaankin jakaa maantieteellisesti neljään eri ryhmään. Amurin daguurit ovat pieni ja lukumääräisesti vähenevä ryhmä, jotka asuvat daguurien alkuperäisillä alueilla Amurjoen valuma-alueen keskiosissa. He ovat keskittyneet etenkin Heihen alueelle ja heitä on arviolta vain noin 400. Nenjoen daguurit ovat daguurien suurin ryhmä ja he asuttavat useita paikkakuntia Nenjoen alueella Sisä-Mongoliassa ja Heilongjiangin maakunnassa. Kolmas ryhmä ovat Hailarin daguurit, jotka asuttavat pääasiassa Evenkien autonomisen lippukunnan aluetta Hailarin kaupungista etelään. Neljännen ryhmän muodostavat Sinkiangin daguurit, jotka päätyivät Sinkiangin Ilin alueelle Qing-dynastian aikaisten väestönsiirtojen takia 1700-luvulla.
Daguurit Kiinan kommunistihallinto alkoi erottaa daguureja mongoleista luoden näille autonomisia kuntiaan vuonna 1952 Heilongjiangiin ja vuonna 1954 Xinjiangiin. Sisä-Mongoliassa erottelu oli vaikeampaa, sillä se johti siihen että daguurit joutuivat luopumaan perinteisestä johtavasta asemastaan mongoleihin nähden Hulun Buirissa. Tästä huolimatta daguurien autonomisia kuntia perustettiin myös Sisä-Mongoliaan vuonna 1956. Vaatimuksia esitettiin sittemmin myös suuremman daguurien prefektuurin perustamisesta alueelle, joka olisi kattanut muun muassa Hailarin ja Qiqiharin, vaikka daguurit olisivatkin jääneet alueella pieneksi vähemmistöksi. Hanketta ei sittemmin toteutettu, mutta autonomisia kuntia perustettiin yhteensä seitsemän daguurien asuinalueille.
Uuspakanuus Erityisesti monijumalisia ja luontoa sieluttavia varhaiskantaisia uskontoja on nimitetty vanhapakanallisiksi uskonnoiksi erotuksena uuspakanuudesta. Eurooppalaisten pakanauskontojen joukkoon lasketaan erilaisia luonnonuskontoja, joiden uskonnollisiin toimituksiin voi kuulua esimerkiksi vuodenkiertoon, taivaankappaleisiin ja hedelmällisyyteen liittyviä riittejä. Usein pakanuutena on pidetty animistisia uskontoja, šamanismin, vainajainpalvonnan ja magian harjoitusta.
Daguurit Mantšut kukistivat daguuri- ja evenkiheimot vuoteen 1643 mennessä ja seuraavan vuoden puolella solonien kyliin alkoivat hyökätä venäläiset kasakat. Hyökkäysten ja Qing-dynastian kasakoita vastaan käyttämän poltetun maan taktiikan takia daguureja muutti alkuperäisiltä alueiltaan etelään Nenjoen alueelle. Qing-dynastian viranomaiset siirtivät daurisotilaita sittemmin myös Hulunbuirin tasankoalueelle vuonna 1732 ja Xinjiangiin vuonna 1763. Daguureja asuu edelleen näillä alueilla. Qing-dynastiaa hallinneiden mantšujen kieli ja kulttuuri vaikutti daguureihin ja daguurit alkoivat esimerkiksi kirjoittaa mantšun kielellä.
Daguurit Mantšujen kiinalaistuminen, Qing-dynastian reuna-alueiden politiikka ja kiinalaisten muuttoliike daguurien alueelle ajoi daguurit etenkin Hailarin alueella omaksumaan mongoli-identiteetin mantšuidentiteetin sijaan. Venäläisten rakennettua Mantšuriaan rautatien daguureja pääsi myös opiskelemaan Tokioon, Moskovaan ja Pietariin. Sittemmin monet daguurit toimivat kiinalaisvastaisessa panmongolialaisessa liikkeessä. He yrittivät muun muassa liittää Sisä-Mongolian alueen itsenäistyneeseen Ulko-Mongoliaan. Japanin miehitysaikana vuosina 1932-1945 Hulun Buirista ja Buthasta tuli autonomisia mongoliprovinsseja. Daguurit laskettiin virallisesti mongoleihin ja he toimivat johtavissa asemissa paikallishallinnossa. Japani hävisi sodan ja Kiinan sisällissota jatkui vuonna 1945. Kiinan kommunistit voittivat daguurit puolelleen jatkamalla heidän autonomiaansa.
Daguurin kieli Daguurin kieli on Kiinassa elävien daguurien puhuma mongolikieli. Daguurit asuvat koillis-Kiinassa Heilongjiangin maakunnassa, Sisä-Mongoliassa sekä maan läntisimmässä osassa Xinjiangissa. Vuonna 1999 puhujia arvioitiin olevan 96 100 henkeä.
Taolaisuus Taolaisuus jaetaan filosofiaan ("tao jia") ja uskontoon ("tao jiao"). Kummallakin arvioidaan olevan samat juuret muinaisessa šamanismissa, jota ne ovat kehittäneet eri suuntiin.
Daguurit Buthan daguurit kasvattivat perinteisesti lähinnä hirssiä, tattaria ja vihanneksia. Kun kiinalaisia alkoi muuttaa alueelle, maanviljelyn ohella alettiin harjoittaa metsästystä ja metsänhoitoa. Hailarin daguurien elinkeinot olivat paljolti samat, paitsi että karjanhoito korvasi sittemmin maanviljelyn pääelinkeinona. Daguurien talot ovat kiinalaistyylisiä. Monista muista mongolikansoista poiketen daguurit eivät harjoita buddhalaisuutta, vaan noudattavat edelleen šamanistista uskoaan. Šamaanit eli "yadganit" ovat miehiä tai naisia ja he muun muassa parantavat fyysisiä ja henkisiä sairauksia.