mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Kansainliiton yleiskokous Kansainliiton yleiskokous oli kaikki Kansainliiton jäsenvaltiot käsittävä kokous, jossa jokaisella jäsenvaltiolla oli yksi ääni. Vastaavanlainen kokous on Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous. Kansainliiton yleiskokous kokoontui yleensä kerran vuodessa Genevessä. Kaikki jäsenvaltiot eivät tosin aina lähettäneet edustajiaan yleiskokoukseen.
Jules Feldmans Jules Feldmans oli Kansainliiton neuvoston edustaja 14. joulukuuta 1939, kun Kansainliiton neuvoston 107. kokous totesi Neuvostoliiton erotetuksi Kansainliitosta. Hän ei osallistunut kokoukseen, koska Baltian maiden kesken oli Tallinnassa ulkoasiainministerikokouksessa sovittu, etteivät maat ota kantaa Neuvostoliiton erottamiseen Kansainliitosta.
Kansainliitto Lauri Jonkarin väitöskirja "Kansainliitto Suomen turvallisuuspolitiikassa ja kansainvälisissä suhteissa; vastaanotto ja vaikutus julkisessa sanassa ja yhteiskunnassa vuosina 1919–1936" pyrkii osoittamaan, että tämä näkemys on suppea, ja että laajemmin katsoen Kansainliitto toi mukanaan suuren muutoksen kansainvälisiin suhteisiin. Kansainliittoa voidaan pitää ensimmäisen maailmansodan seurauksena syntyneen modernin kansainvälisen järjestelmän toteuttajana. Suomi kuitenkin pyrki turvallisuuspoliittisissa suhteissa hakemaan konkreettista tukea Neuvostoliiton aiheuttaman uhan varalta, eikä kokenut saavansa sitä Kansainliitolta.
Kansainliitto Toisen maailmansodan aikana järjestön toiminta hiipui. Kansainliitto lopetti toimintansa 18. huhtikuuta 1946 ja siirsi varansa ja tehtävänsä Yhdistyneille kansakunnille. Kansainliitto oli olemassa jonkin aikaa yhtä aikaa Yhdistyneiden kansakuntien kanssa, millä haluttiin osoittaa kyseessä olevan itsenäinen järjestö eikä vain pelkkä Yhdistyneiden kansakuntien edeltäjä. Yhdistyneet kansakunnat perustettiin 1945, jolloin osa Kansainliiton jäsenvaltioista oli toisen maailmansodan johdosta miehityksen alaisia ja Kansainliiton toiminta olisi edellyttänyt kantojen ottamista pakolaishallituksiin.
Talvisodan diplomatia Tuloksena Rudolf Holstin johtamista Kansainliiton yhteyksistä oli se, että lähinnä Yhdistyneen kuningaskunnan vaikutuspiirissä olevien, Kansainliiton neuvoston pysyvinä, tilapäisinä tai ylimääräisinä jäseninä olevien jäsenvaltioiden tahdosta Neuvostoliitto erotettiin Kansainliiton yleiskokouksen päätöksellä 14. joulukuuta 1939 seitsemällä äänellä. 107. kokouksessa, joka jäi 1946 virallisesti lakkautettavan Kansainliiton neuvoston viimeiseksi, oli läsnä 11 jäsenvaltiota neuvoston kaikkiaan 15:stä.
Talvisodan alkaen Argentiina teki aloitteen Neuvostoliiton erottamisesta Kansainliitosta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa käytiin alahuoneessa 5. joulukuuta 1939 myös Suomea koskeva keskustelu, jossa Neville Chamberlain ilmoitti Ellen Wilkinsonille, ettei Chamberlainin hallitus ole tehnyt vastalausetta hallituksille Berliinissä ja Moskovassa sodan johdosta. Vyvyan Adamsin kysymykseen siitä, aikoiko hallitus tukea Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta, Chamberlain jätti vastaamatta.
Geneve Genevessä oli vuosina 1920–1946 Kansainliiton päämaja. Kansainliiton kutsusta pidettiin vuonna 1932 aseistariisuntakonferenssi, jonka epäonnistumisen jälkeen Saksa ilmoitti eroavansa Kansainliitosta.
Myönnytyspolitiikka Chamberlainin liennytyspolitiikka syntyi Kansainliiton heikkoudesta ja kollektiivisen turvallisuuden epäonnistumisesta. Kansainliitto perustettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun toivottiin, että kansainvälinen yhteistyö kansojen välisissä riitatapauksissa voisi estää tulevien sotien syntymisen. Kansainliiton jäsenillä oli oikeus, mutta ei velvoitetta, auttaa hyökkäyksen kohteeksi joutuneita jäsenvaltioita. Kollektiivisen turvallisuuden politiikka ajoi samanaikaisesti aseistariisuntaa ja talouspakotteita aggressiivisia valtioita kohtaan. 1930-luku tarjosikin Kansainliitolle haasteita: Japani hyökkäsi Mantšuriaan, Adolf Hitlerin johtama natsi-Saksa miehitti Reininmaan ja Benito Mussolinin johtama fasistinen Italia hyökkäsi Abessiniaan. Diktatuurien toimiessa Kansainliitto osoittautui voimattomaksi.
Talvisodan diplomatia Risto Rydin johtama hallitus päätti 2. joulukuuta 1939, että Suomen ja Neuvostoliiton alkanut sota viedään Kansainliiton käsiteltäväksi. Seuraavana päivänä, sunnuntaina, 3. joulukuuta 1939 Rudolf Holsti osoitti Kansainliiton pääsihteeri Joseph Louis Anne Avenolille kirjelmän, jossa pyydettiin kutsumaan koolle viipymättä Kansainliiton neuvosto ja Kansainliiton yleiskokous. 5. joulukuuta Chilen tasavalta, Bolivian tasavalta, Perun tasavalta ja Paraguayn tasavalta esittivät vastalauseensa Neuvostoliiton Suomeen hyökkäyksen johdosta. 11. joulukuuta 1939 Rudolf Holsti esitti Kansainliiton yleiskokoukselle Suomen ja Neuvostoliiton käymien neuvottelujen asiakirjat.
Ivan Maiski Ivan Maiski toimi Kansainliiton neuvoston 105. kokouksessa puheenjohtajana. eikä osallistunut kansainliiton neuvoston 107. kokoukseen, jossa Neuvostoliiton todettiin tulleen erotetuksi Kansainliitosta.
Luettelo Kansainliiton jäsenvaltioista Kaksikymmentäkahdeksan valtiota oli Kansainliiton jäsenenä koko sen olemassaolon ajan. Loput 35 maata liittyivät tai erosivat eri aikoina.
Maat on listattu vuotena jolloin ne liittyivät. Maat joiden perässä lukee "erosi" tarkoittaa valtiota, joka erosi omasta tahdostaan. "Jätti paikkansa" ilmoittaa maan liitetyn joko Saksaan tai Italiaan. Neuvostoliitto oli ainoa valtio, jonka Kansainliitto erotti. Yhdysvallat ei koskaan ollut Kansainliiton jäsen.
Kansainliitto Kansainliitto (, , ) oli kansainvälinen järjestö, joka perustettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen tehtävänään aseidenriisunta, valtioiden välisten asioiden ratkaisu ja elinolosuhteiden ylläpito. Yhdistyneet kansakunnat korvasi Kansainliiton toisen maailmansodan jälkeen.
Kansainliiton neuvoston 107. kokous Neuvostoliitto vastasi Kansainliitolle sähkeellä viitaten 4. joulukuuta 1939 tekemäänsä ilmoitukseen, jonka mukaan "Neuvostoliitto ei ole sodassa Suomen kanssa eikä uhkaa Suomen kansaa sodaslla.", minkä vuoksi Suomen vetoaminen Kansainliiton peruskirjan 11. artiklan 1. pykälään on tehoton. Neuvostoliitto ilmoitti olevansa rauhallisissa suhteissa Suomen Kansanvaltaisen Tasavallan kanssa, jonka kanssa se oli solminut avunanto- ja ystävyyssopimuksen 2. joulukuuta 1939. Sopimuksella Neuvostoliiton hallitus ilmoitti ratkaisseensa kaikki ne kysymykset, joista oli neuvoteltu vallasta poistetun hallituksen valtuutettujen kesken (A. K. Cajanderin hallitus). Kansainliiton jäsenvaltiot kuitenkin pitivät Risto Rydin johtamaa hallitusta Suomen tasavallan laillisena hallituksena, minkä vuoksi asian käsittely Neuvostoliiton vastaväitteistä huolimatta Kansainliitossa jatkui.
Kansainliitto Saksan johtajan Adolf Hitlerin aloitettua vuonna 1935 järjestelmällisen varustautumisen Versailles’n rauhansopimuksen luoman maailmanjärjestyksen purkamiseksi erityisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska vaativat Kansainliitolta toimia Saksaa vastaan. Kansainliitto ei kuitenkaan saanut aikaan muuta kuin Saksan toiminnan tuominneen päätöslauselman. Saksa oli eronnut järjestöstä jo lokakuussa 1933 Hitlerin valtaannousun jälkeen. Japani erosi Kansainliitosta maaliskuussa 1933, Italia joulukuussa 1937, Unkari huhtikuussa 1939 ja Espanja toukokuussa 1939.
Museo Museoiden järjestäytynyt kansainvälinen yhteistyö käynnistyi vuonna 1922, kun Kansainliiton International Committee on Intellectual Cooperation perusti Kansainvälisen museotoimiston. Se lakkautettiin vuonna 1946, jolloin perustettiin Kansainvälinen museoneuvosto ICOM. Se on hallituksista riippumaton järjestö, jonka keskeisinä tehtävinä on tarjota kaikille museoalan ammattilaisille mahdollisuuden osallistua luonnon- ja kulttuuriperinnön säilymistä koskevaan päätöksentekoon ja vahvistaa museoiden asemaa. ICOM:n yleiskokous kokoontuu joka kolmas vuosi päättämään järjestön toimintalinjoista ja valitsemaan hallintoelimet. Järjestön työskentelyn pohjalla on kolmisenkymmentä kansainvälistä komiteaa. ICOM:n aloitteesta on vuodesta 1978 vietetty 18. toukokuuta Kansainvälistä museopäivää.
Kansainliiton mandaattialue Kansainliiton mandaattialueet olivat alueita, joita jokin Kansainliiton jäsenvaltio hallitsi liiton antaman erityisen valtuutuksen nojalla. Sellaisiksi muodostettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen siihenastiset Saksan siirtomaat Afrikassa ja Tyynenmeren saarilla sekä eräät sitä ennen Turkille kuuluneet alueet Lähi-idässä.
Kansainliitto Joulukuussa 1939 Kansainliitto tuomitsi Neuvostoliiton hyökkäyksen Suomeen. 14. joulukuuta 1939 se jopa erotti Neuvostoliiton jäsenyydestään, mutta tämä ei saanut Neuvostoliittoa pysäyttämään hyökkäystään. Talvisota paljasti yleisen näkemyksen mukaan sen, miten vähän Kansainliitto pystyi tekemään sellaisissa tilanteissa, joissa joku valtio lähti röyhkeän hyökkäyspolitiikan tielle.
Kansainliitto Kansainliitto ratkoi menestyksellisesti pieniä konflikteja 1920-luvulla, kuten Huippuvuorten ja Ahvenanmaan omistuskiistat. Pakolaisten avustamisessa, siirtomaajärjestelmän purkamisessa (mandaattialueet) ja nälänhätien torjunnassa Kansainliitto osoittautui tienraivaajaksi. Se epäonnistui suurten konfliktien ratkaisemisessa 1930-luvulla, eikä pystynyt estämään Italian hyökkäystä Abessiniaan tai Japanin hyökkäystä Kiinaan.
Panaman konferenssi Panaman konferenssi järjestettiin Panamassa syyskuussa 1939 Cordell Hullin aloitteesta ja siihen osallistui Yhdysvaltojen lisäksi 20 muuta Amerikkojen valtiota. Konferenssin tuloksena oli Panaman julistus, jossa julistettiin puolueettomuutta ja jossa luotiin 300 mailin laajuinen neutraali vyöhyke Amerikkojen ympärille lukuun ottamatta Kanadaa ja muita Brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluneita alueita. Konferenssin jälkeen sen merkittävä osallistuja Argentiina osallistui kansainväliseen diplomatiaan vahvasti Kansainliitossa vaatien muun muassa Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta. Uruguay uhkasi erota Kansainliitosta, ellei Neuvostoliittoa eroteta. Neuvostoliitto ei osallistunut kokoukseen Kansainliitossa väittäen, ettei se ole sodassa Suomen kanssa.
Entente cordiale Entente jakoi keskenään Kansainliiton mandaattihallintona ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan siirtomaat sekä Osmanien valtakunnan jäänteet Lähi-idässä. Muodollisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska vain hoitivat Kansainliiton niille uskomaa valtuutusta, mandaattia, mutta käytännössä Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska hallitsivat suoraan ilman Kansainliiton hallintoa Saksan entisiä siirtomaita.
Kansainliitto Saksa pääsi Kansainliittoon mukaan vasta vuonna 1926. Neuvostoliitto puolestaan ei halunnut liittyä ”kapitalistien klubina” pitämäänsä Kansainliittoon ennen vuotta 1934, jolloin anglofiili Maksim Litvinov oli ulkoasiainkansankomissaarina eli ulkoministerinä. Samoin nousevien oikeistoradikalismin ja antikommunismin vuoksi Neuvostoliitto oli aloittanut uuden hyökkäämättömyyssopimuksiin perustuvan ulkopolitiikan pyrkien rakentamaan niin sanottuja kansanrintamia.
Protektoraatti Kansainvälisessä politiikassa protektoraatteihin liittyy Kansainliiton mandaattihallinto, jolla ensimmäisen maailmansodan hävinneiden valtioiden siirtomaat siirrettiin Kansainliiton hallittaviksi. Afrikassa Saksan Versailles’n rauhansopimuksessa menettämät afrikkalaiset siirtomaat siirtyivät Kansainliiton mandaatilla Yhdistyneen kuningaskunnan haltuun, kun taas Lähi-idässä Ottomaanien valtakunnan hallussa pitämiä alueita annettiin Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallittaviksi.
Kansainliitto Alun perin Kansainliiton idean isä oli Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoministeri Edward Grey, mutta ajatusta vahvimmin vei eteenpäin Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson, joka vuonna 1918 esitti neljäntoista kohdan ohjelmansa sodan lopettamiseksi ja sen jälkeen toteutettaviksi uudistuksiksi. Kansainliitto perustettiin 25. tammikuuta 1919 osana Versailles’n rauhansopimuksen ensimmäistä osaa ja se piti ensimmäisen istuntonsa 10. tammikuuta 1920 – samana päivänä kuin rauhansopimus vahvistettiin ja ensimmäinen maailmansota päättyi virallisesti. Ensimmäinen yleisistunto pidettiin Genevessä 15. marraskuuta 1920. Yhdysvallat ei liittynyt Kansainliittoon, koska senaatti äänesti Versailles’n rauhansopimuksen ratifiointia vastaan 19. maaliskuuta 1920. Maa ei enää halunnut osallistua Euroopan tapahtumiin. Yhdysvallat ei kannattanut Versailles’n rauhasopimuksen kovia ehtoja Saksalle ja Yhdysvaltain senaatti piti Kansainliiton Yhdistyneitä kansakuntia velvoittavampia turvallisuuslausekkeita Yhdysvaltoja niin laajasti sitovina, että se olisi rajoittanut Yhdysvaltain toimintavapautta. Yhdysvalloissa oli ajatuksia Monroen opin mukaisesta puuttumattomuudesta Euroopan asioihin
Kansainliitto Kansainliitto solmi huippukautenaan, vuosina 1925–1934, nelisenkymmentä sopimusta.
Brittiläinen imperiumi Ennen kuin dominiot vuonna 1931 lopullisesti saivat itsenäisen valtion aseman, brittiläiseen imperiumiin kuuluneet valtiot ja alueet jaettiin niiden hallinnollisen ja lainsäädännöllisen aseman perusteella seuraavasti:Dominioilla oli parlamentaarinen itsehallinto ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia.Intia julistettiin vuonna 1877 keisarikunnaksi, ja Britannian kuningas oli samalla Intian keisari. Intialla oli oma parlamentti ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia, mutta käytännössä sekin oli selvästi Britannian hallinnassa, siirtomaahan verrattavassa asemassa. Vuonna 1947 keisarikunta lakkautettiin ja sen alueista muodostettiin kaksi itsenäistä valtiota, Intia ja Pakistan.Mandaattialueet olivat entisiä Saksan siirtomaita tai Turkille kuuluneita alueita, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen siirtyivät Kansainliiton valtuutuksella voittajavaltioiden hallintaan.
Kansainliitto Kansainliiton yhteydessä toimi Kansainvälinen tuomioistuin sekä useita muita järjestöjä ja komissioita. Näitä olivat Aseriisuntakomissio, Kansainvälinen työjärjestö ILO, Maailman terveysjärjestö, Mandaatti-komissio, Pakolaiskomissio, Orjuuden vastaisen työn komissio, Älyllisen yhteistyön kansainvälinen komissio sekä Pysyvä oopiumin vastaisen työn lautakunta. Vaikka Kansainliiton toimintaa pidetään yleensä tehottomana, useat sen yhteydessä toimineista toimielimistä tekivät tärkeää ja uraauurtavaa työtä, joka jatkuu yhä.
Kansainliitto Vuonna 1922 Kansainliitto otti käyttöön Nansenin passin, kansainvälisesti tunnustetun henkilökortin kansalaisuudettomille pakolaisille.
Johan Laidoner Vuosina 1922–1929 Laidoner oli Viron valtuuskunnan jäsen Kansainliiton yleiskokouksissa. Vuonna 1925 hän toimi Kansainliiton erityisoperaation Irakissa, jonka tehtävänä oli tutkia väitteitä joiden mukaan Turkki olisi karkottanut kristittyjä Mosulin alueella. Laidonerin erityiskomitean raportilla oli tärkeä rooli rajanvedossa Turkin ja Irakin välille. Vuosina 1932–1934 Laidoner edusti Viroa Kansainliiton kansainvälisessä aseistariisuntakokouksessa ja hänet valittiin konferenssin armeijan komitean varapuheenjohtajaksi.
Woodrow Wilson Wilson koki pettymyksen, kun Yhdysvaltain republikaanienemmistöinen senaatti äänesti Kansainliiton jäsenyyttä vastaan. Yhdysvallat ei liittynyt Kansainliittoon.
Kansainliitto Kansainliiton sihteeristö valmisteli asiat neuvostolle ja yleiskokoukselle, hoiti järjestön juoksevia asioita sekä julkaisi raportteja järjestön toiminnasta.
Kansainliitto Kansainliitossa keskusteltiin tullien vähentämisestä, ja Suomikin omaksui vapaakaupan mukaisen ajattelun Oslon-sopimuksen myötä vuonna 1933.
Andrei Ljaptšev Ljaptševin aikana Bulgaria alkoi osallistua innokkaasti Kansainliiton toimintaan murtaakseen sodanjälkeisen eristyneisyytensä kansainvälisessä politiikassa. Vuonna 1926 Kansainliitto pakotti kreikkalaiset joukot perääntymään Bulgarian maaperältä. Vuosina 1927–1928 Bulgaria sai myös Kansainliitolta merkittävän lainan, mutta Ljaptševin pääministerikauden loppuvuosia leimasi suuri taloudellinen lama. Hallituskoalitio hävisi lopulta vuoden 1931 vaalit ja Ljaptšev joutui väistymään pääministerin paikalta.
Myönnytyspolitiikka Lokakuussa 1935 Mussolini käynnisti hyökkäyksen Abessiniaan. Kansainliitto julisti Italian olevan hyökkääjäosapuoli ja sääti taloudellisia pakotteita, joihin ei kuitenkaan kuulunut öljy ja hiili. Ilman näitä resursseja Italian olisi ollut vaikea käydä sotaa ja selviytyä, mutta toisaalta pelättiin energiaresurssien viennin kieltämisen johtavan sotaan Italian kanssa. Kansainliiton jäsenvaltioista Albania, Itävalta ja Unkari kieltäytyivät toteuttamasta pakotteita. Myös Kansainliittoon kuulumattomat Saksa ja Yhdysvallat jatkoivat kauppaa Italian kanssa.
Kansainliiton neuvoston 107. kokous 5. joulukuuta 1939 olivat Bolivia, Chile, Paraguay ja Peru esittäneet vastalauseen Neuvostoliiton Suomeen hyökkäämisen johdosta. 11. joulukuuta 1939 Rudolf Holsti oli esittänyt Suomen ja Neuvostoliiton käymiä keskusteluja sisältävän aineiston Kansainliiton yleiskokoukselle, joka asetti toimikunnan asiaa seuraamaan. Toimikunta lähetti 11. joulukuuta sähkeet Neuvostoliiton ja Suomen hallituksille vihollisuuksien keskeyttämisestä ja aloittamaan Kansainliiton yleiskokouksen välityksellä rauhanneuvottelut.
Italian–Etiopian sota (1935–1936) Etiopia oli 1900-luvulle tultaessa harvoja länsimaiden kolonisaatiolta säästyneitä afrikkalaisia valtioita. Italia oli yrittänyt laajentaa vaikutusvaltaansa Afrikan sarvessa jo 1800-luvulta alkaen, jolloin käyty ensimmäinen Italian–Etiopian sota päättyi eurooppalaisen vallan tappioon Adowan taistelussa. 1930-luvulla poliittiset jännitteet kasvoivat Euroopassa ja diktaattorit nousivat valtaan. Abessinian kriisi ja sitä seurannut sota, jonka seurauksena tuhatvuotinen afrikkalainen itsenäisyys lakkautettiin, osoitti Kansainliiton hampaattomuuden ja demokraattisesti hallittujen länsivaltojen haluttomuuden puuttua aggressioon, mikä vahvisti fasistien jalansijaa myös Euroopassa. Tämä myötävaikutti osaltaan suuremman konfliktin, toisen maailmansodan syttymiseen vain kolme vuotta myöhemmin.
Kansainliitto Kansainliiton jäsenvaltioita oli yhteensä 63, joista 28 oli jäsenenä koko järjestön olemassaolon aikana. Loput 35 olivat jäseninä osan aikaa.
Talvisodan diplomatia Kansainliitto erotti Neuvostoliiton jäsenyydestään samana päivänä Kansainliiton yleiskokouksen päätöksellä 16. luvun 4. pykälän perusteella.
Kansainliiton sihteeristö Kansainliiton sihteeristö valmisteli asiat neuvostolle ja yleiskokoukselle, hoiti järjestön juoksevia asioita sekä julkaisi raportteja järjestön toiminnasta.
Talvisodan diplomatia 14. joulukuuta 1939 piti 107. kokouksensa ja käsitteli Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta Suomeen hyökkäämisen vuoksi. Kansanliiton neuvostossa jäseninä olivat läsnä Belgian, Bolivian, Brittiläisen kansainyhteisön, Kiinan, Dominikaanisen tasavallan, Egyptin, Suomen, Ranskan, Kreikan, Etelä-Afrikan ja Jugoslavian edustajat. Kokouksessa oli läsnä toimihenkilönä Kansainliiton pääsihteeri Joseph Avenol. Kansainliiton neuvostossa oli tuolloin 15 jäsenvaltiota. Näistä kokouksesta puuttuivat mm. Neuvostoliiton ja Latvian edustajat.
Kansainliiton neuvoston 107. kokous Kokouksessa olivat läsnä yksitoista Kansainliiton neuvoston viidestätoista jäsenvaltiosta. Kokouksesta puuttuivat mm. Neuvostoliiton Ivan Maiski ja Latvian Jules Feldmans. Ennen kokousta Viron, Latvian ja Liettuan ulkoasiainministerit Karl Selter, Vilhelms Munters ja Juozas Urbšys muuta olivat kokoontuneet 6. joulukuuta - 8. joulukuuta 1939 Tallinnassa, jossa he olivat päättäneet, että valtio pidättäytyvät äänestämästä Neuvostoliiton erottamisesta Kansainliitosta, mikäli tällainen asia tulee käsiteltäväksi.
Kansainliiton mandaattialue Mandaattialueiden asemasta hallinnosta säädettiin Kansainliiton peruskirjan 22. artiklassa. Ne jakautuivat kolmeen luokkaan, A, B- ja C-mandaattialueisiin.
Kansainliitto Kansainliiton yleiskokous kokoontui kerran vuodessa Genevessä. Siinä jokaisella jäsenvaltiolla oli yksi ääni. Kaikki jäsenvaltiot eivät tosin aina lähettäneet edustajiaan yleiskokoukseen.
Kansainliiton neuvoston 107. kokous "toteaa, että Sosialististen Neuvostotasavaltain Liitto on toimintansa johdosta saattanut itsensä Kansainliiton ulkopuolelle. Tästä seuraa, että se ei enää ole Liiton jäsen."
Talvisodan ulkomainen apu Kansainliitto kutsuttiin joulukuun alussa koolle Suomen ehdotuksesta käsittelemään Neuvostoliiton hyökkäystä. Suomi ei hyötynyt poliittisesti kokouksesta, vaikka Neuvostoliitto erotettiin Kansainliitosta.
Talvisodan diplomatia Yleiskokouksen asettama toimikunta päätti 11. joulukuuta 1939 lähettää sähkeet Moskovaan ja Helsinkiin vihollisuuksien keskeyttämisestä ja aloittamaan yleiskokouksen välityksellä rauhanneuvottelut. Neuvostoliitto vastasi Kansainliitolle sähkeellä viitaten 4. joulukuuta 1939 tekemäänsä ilmoitukseen, jonka mukaan "Neuvostoliitto ei ole sodassa Suomen kanssa eikä uhkaa Suomen kansaa sodalla.", minkä vuoksi Suomen vetoaminen Kansainliiton peruskirjan 11. artiklan 1. pykälään on tehoton. Neuvostoliitto ilmoitti olevansa rauhallisissa suhteissa Suomen Kansanvaltaisen Tasavallan kanssa, jonka kanssa se oli solminut avunanto- ja ystävyyssopimuksen 2. joulukuuta 1939. Sopimuksella Neuvostoliiton hallitus ilmoitti ratkaisseensa kaikki ne kysymykset, joista oli neuvoteltu vallasta poistetun hallituksen valtuutettujen kesken (A. K. Cajanderin hallitus). Kansainliiton jäsenvaltiot kuitenkin pitivät Risto Rydin johtamaa hallitusta Suomen tasavallan laillisena hallituksena, minkä vuoksi asian käsittely Neuvostoliiton vastaväitteistä huolimatta Kansainliitossa jatkui.
Haile Selassie Haile Selassie pakeni Lontooseen 28. kesäkuuta vuonna 1936. Hän piti Kansainliitossa kuuluisaksi tulleen puheen, jossa hän vaati Kansainliittoa puolustamaan pieniä maita imperialismilta.
Yōsuke Matsuoka Yōsuke Matsuoka (1880–1946) oli Japanin 41. ulkoasiainministeri. Hän oli Japanin edustaja Kansainliitossa, kun Japani kieltäytyi noudattamasta Kansainliiton kehotusta vetäytyä Kiinasta. Hän kuoli sotarikosvankeudessa.
Kansainliiton neuvosto Neuvosto kokoontui keskimäärin viisi kertaa vuodessa. Lisäksi pidettiin tarvittaessa lisäkokouksia. Kaiken kaikkiaan Kansainliiton neuvosto kokoontui 107 kertaa vuosina 1920–1946.
Talvisodan diplomatia 13. joulukuuta Suomen tasavalta ja Etelä-Afrikan liittotasavalta ja Bolivian tasavalta uudelleen valittiin Kansainliiton neuvoston 15 jäsenvaltion joukkoon. Suomi vakuutti noudattavansa Kansainliiton kehotusta neuvottelemisesta Neuvostoliiton kanssa.
Talvisodan henki Poliittisen keskustan maailmankuva oli vastaavalla tavoin järkkynyt jo aiemmin 1930-luvulla, kun Kansainliitto osoittautui kykenemättömäksi puuttumaan hyökkäyksiin maailmalla: Espanjan sisällissota, Japani–Kiina, Italia–Abessinia. Lopputulos oli sama: jäljelle jäi vain luottamus toiseen suomalaiseen. Suomen hallitukselle Kansainliiton uskottavuuden romahtaminen oli ollut suorastaan katastrofi, sillä Suomen politiikka oli perustunut Kansainliiton merkityksen korostamiseen. Tämän korvasi vuodesta 1935 lähtien pohjoismainen suuntaus, joka ehtikin kantaa jonkin verran hedelmää, vaikka unelma Ruotsin ja Suomen personaaliunionista jäikin kaavailujen asteelle. Lopputulos oli, että merkittävien aatesuuntausten kannattajat olivat menettäneet uskonsa tukemiinsa poliitikkoihin.
Rafael Erich Oltuaan jo useamman vuoden ulkoministeriön palkkalistoilla Erich nimitettiin 1926 Suomen lähettilääksi Berniin ja pysyväksi edustajaksi Kansainliittoon. Hän uskoi tuolloin Kansainliittoon ja Locarnon sopimuksiin rauhan takaajana ja kannatti Suomen turvaamiseksi "Pohjoisen Locarnon" (Pohjois- ja Itämerenmaiden rauhansopimus- ja välitystuomioistuinjärjestelmän) luomista, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Erich siirtyi 1928 lähettilääksi Tukholmaan ja 1936 Roomaan. Hän menetti 1930-luvulla uskonsa Kansainliittoon ja siirtyi kannattamaan ensin puolustusliittoa Ruotsin kanssa ja sitten vähä vähältä Saksaan nojaavaa ulkopolitiikkaa. Vuosina 1938–1939 hän oli Haagin pysyvän kansainvälisen tuomioistuimen vakinainen tuomari.
Konni Zilliacus (nuorempi) Sodan jälkeen Britanniaan palattuaan hän liittyi Labour Partyyn ja työskenteli Kansainliitossa ja rakensi Labourin ulkopoliittista linjaa ja kirjoitti nimimerkillä "Vigilantes" Manchester Guardianiin. Natsi-Saksan miehitettyä Tšekkoslovakian hän erosi protestina Kansainliiton sihteeristöstä.
Toinen maailmansota Kansainliitto ei pystynyt ratkaisemaan vakavia konflikteja. Järjestöllä ei ollut omia sotavoimia, ja sen määräämiä talouspakotteita saattoi kiertää käymällä kauppaa järjestön ulkopuolisten maiden kanssa. Kansainliitto toimi sen ajatuksen varassa, että Britannian ja Ranskan sotilaallisen väliintulon pelote estäisi sodat. Käytännössä järjestö ei onnistunut estämään esimerkiksi Italian hyökkäystä Abessiniaan tai Japanin hyökkäystä Kiinaan. Neuvostoliiton hyökättyä Suomeen 1939 Kansainliitto erotti maan jäsenyydestään ja kehotti jäsenvaltioita antamaan Suomelle apua. Koska järjestö kykeni antamaan lähinnä vain julkilausumia, usko sen toimintakykyyn sotien estäjänä romahti lopullisesti toisen maailmansodan alkumetreillä ja samalla järjestön toiminta hiipui.
Keski-Liettuan tasavalta Vilnan kysymystä yritettiin ratkaista vielä Kansainliiton edustaja Paul Hymansin johdolla, mutta Liettua hylkäsi Kansainliiton esityksen ratkaisusta vuonna 1921. Żeligowski puolestaan järjesti tasavallassaan sejmin vaalit 8. tammikuuta 1922. Virallinen, mutta kyseenalaistettu äänestysprosentti vaaleissa oli 60. Parlamentista tuli täysin puolalainen, sillä juutalaiset, valkovenäläiset ja liettualaiset olivat joko boikotoineet vaaleja tai osallistuneet vähäisissä määrin. Sejmillä oli vain yksi asia asialistallaan, suhde Puolaan. Helmikuussa 1922 sejm päätti liittyä Puolaan, ja asiaa hoitamaan lähetettiin delegaatio Puolaan. Puolan sejm hyväksyi esityksen maaliskuun lopulla Kansainliiton protesteista huolimatta.
Selma Rainio Lähetysseuran ja hallituksen välit kiristyivät 1920-luvulla, kun hallitus oli antanut vääriä tietoja lähetysseuran työstä Ambomaalla Kansainliiton mandaattikomissiolle. Lähetysjohtaja Matti Tarkkanen laati Kansainliitolle laajan selvityksen, ja tämän jälkeen myös hallitus korjasi lausuntojaan vuonna 1931.
Pariisin rauhankonferenssi Rauhansopimusten lisäksi konferenssissa pohdittiin sitä, miten ensimmäisen maailmansodan kaltaiset katastrofit voitaisiin jatkossa estää. Päätettiin perustaa Kansainliitto, jonka tehtäväksi tuli konfliktien rauhanomainen sovittelu ja aseistariisunnan edistäminen. Varsinkin Yhdysvaltain presidentti Wilson uskoi siihen, että Kansainliitto edistäisi maailmanrauhaa.
Myönnytyspolitiikka Toukokuussa 1936 Italia valtasi Abessinian pääkaupungin Addis Abeban pakotteista ja vastalauseista huolimatta ja julisti Italian kuninkaan Viktor Emanuel III:n Etiopian keisariksi. Kaksi kuukautta myöhemmin Kansainliitto luopui pakotteista. Abessinian kriisi vahingoitti suuresti kansainliiton arvovaltaa.
Rudolf Holsti Eronsa jälkeen Holsti jatkoi vielä Suomen lähettiläänä Bernissä ja Suomen edustajana Kansainliitossa aina kesään 1940 saakka jolloin Kansainliiton toiminta päättyi käytännössä. Holsti siirrettiin virasta 31. elokuuta 1940 ja tämän jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin yliopisto-opettajaksi.
Mantšukuo Kansainliitto ei käytännössä voinut tilanteelle mitään, koska Yhdysvallat ei ollut sen jäsen, ja koska Yhdistynyt kuningaskunta halusi turvata kauppansa Japanin kanssa. Yhdistynyt kuningaskunta oli omaksunut Japani-myönteisen politiikan jo 1902 pyrkiessään vastustamaan Venäjän vaikutusvaltaa Itä-Aasiassa. Sotaa pelätessään Kansainliitto ei julistanut Japania edes asevientikieltoon.
Ahvenanmaan miehitys Ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen Ruotsi pyrki saamaan Ahvenanmaan kysymyksen ratkaistuksi Versailles’n rauhassa, mutta rauhansopimukseen ei tullut Ahvenanmaata koskevia määräyksiä. Saarilla järjestettiin vuonna 1919 myös uusi kansanäänestys, jossa äänestäneistä 10 000 asukkaasta 9 900 halusi liittyä Ruotsiin. Vuotta myöhemmin Iso-Britannia vei asian vastaperustetun Kansainliiton käsiteltäväksi, joka antoi lausuntonsa 3. elokuuta 1920. Ruotsi olisi halunnut saaret itselleen, mutta Kansainliiton mukaan ne jäivät Suomelle, jonka puolestaan piti antaa takeet Ahvenanmaan väestön oikeuksien kunnioittamisesta. Lisäksi saarten vuodelta 1856 peräisin olevan demilitarisoinnin katsottiin edelleen olevan voimassa. Lopullisen päätöksensä asiasta Kansainliitto teki 24. kesäkuuta 1921.
Talvisodan tausta Ruotsi ja Suomi veivät Ahvenanmaan kysymyksen Kansainliiton päätettäväksi toukokuun lopussa 1939. Kansainliiton neuvoston puheenjohtajana sattui olemaan Neuvostoliiton Lontoon suurlähettiläs Maiski, joka esitti asian päättämisen lykkäämistä. Seuraavina päivinä käytyjen neuvottelujen tuloksena Suomen ja Ruotsin edustajat päättelivät, että Kansainliiton hyväksyntä ei ollut tarpeen vaan vuoden 1921 sopimuksen allekirjoittajamaiden suostumus riitti. Neuvostoliitto ilmoitti kuitenkin jo pian, että se vastustaa Ahvenanmaan linnoittamista ja näki Ahvenanmaan kysymyksen koskevan itseään enemmän kuin Ruotsia. Neuvostoliitto piti Ahvenanmaan saaristoa omana etupiirinään ja Suomessa Neuvostoliiton asennetta pidettiin Ruotsin ja Suomen loitontamisyrityksenä. Kaikesta huolimatta Suomen eduskunta hyväksyi Ahvenmaata koskevat esitykset 6. kesäkuuta 1939.
Schleswig-Holstein Rajakiista Tanskan kanssa saatiin sovittua kansanäänestyksen perusteella 1920 Kansainliiton välityksellä. Silloisen Schleswigin pohjoisosa äänesti liittymisestään Tanskaan, jonka osa se on tänäkin päivänä. Demokraattisten äänestysten tulokset olivat niin vakuuttavia, että edes demokratiaa halveksuva Hitler ei kyseenalaistanut niiden tuloksia. Tämän rajakiistan ratkaisu olikin yksi harvoja Kansainliiton onnistumisia valtapoliittisissa kiistoissa.
Erik Marks von Würtemberg Erik Marks von Würtemberg (1861–1937) oli ruotsalainen oikeusoppinut ja Svean hovioikeuden presidentti vuosina 1925–1931. Sitä ennen hän oli salkuton ministeri 1905–1906 ja ulkoministeri 1923–1924. Hän oli Ruotsin edustaja Kansainliitossa 1920, 1923, 1924 ja 1929 ja oli Ruotsin edustajana, kun Kansainliiton neuvostossa käsiteltiin 1921 Ahvenanmaan kysymystä.
Monroen oppi Monroen oppi eli Yhdysvaltojen ulkopolitiikassa vahvana vielä ainakin ensimmäisen maailmansodan jälkeen, sillä Pariisin rauhanneuvotteluihin saapunut Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson yritti monin keinoin saada Kansainliiton peruskirjaan lisäyksen, jonka mukaan Yhdysvallat saisi harjoittaa Monroen oppia Kansainliiton estämättä. Luonnollisesti monet vallat, kuten Britannia asettuivat vastustamaan tätä.
Chamberlainin toinen hallitus Chamberlainin toinen hallitus oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus, joka muodostettiin maan sotakabinetiksi 3. syyskuuta 1939, ja jatkoi toimintaansa 10. toukokuuta 1940 saakka, jolloin pääministeri Neville Chamberlain erosi. Hallitus oli kokoonpanoltaan suppeampi kuin edeltäjänsä. Chamberlainin toista hallitusta seurasi Churchillin ensimmäinen hallitus.Alahuoneessa oppositiojohtaja Clement Attlee tiedusteli 5. joulukuuta 1939 pääministeri Chamberlainilta Suomen talvisodasta liittyen siihen, oliko hallitus tukenut Suomen pyyntöä kutsua koolle Kansainliiton neuvosto ja Kansainliiton yleiskokous koolle. Chamberlainin mukaan ei, sillä Suomi oli toiminut omasta aloitteestaan. Ellen Wilkinson tiedusteli, oliko hallitus lähettänyt mitään vastalausetta Berliiniin ja Moskovaan hallituksille Suomeen kohdistuneen alueloukkauksen vuoksi, mihin Chamberlain vastasi, että ei ollut. Vyvyan Adamsin kysymykseen, aikoiko hallitus tukea Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta jätettiin vastaamatta.
Locarnon sopimukset Locarnon sopimuksia on sanottu Kansainliiton sovintohengen suurimmaksi saavutukseksi Locarnon sopimusta pidetään läntisen Euroopan diplomaattisen ilmapiirin tasapainottajana vuosina 1925–1930 ja toivon antajana kansainvälisestä rauhasta, jota kansainvälisen politiikan ja diplomatian kielellä kutsuttiin ”Locarnon hengeksi”. Tämä sopimusten myötä syntynyt ilmapiiri johti Saksan liittymiseen Kansainliiton jäseneksi vuonna 1926.
Kansainliiton neuvosto 22. syyskuuta 1922 neuvoston vaihtuvien jäsenten määrä lisättiin kuuteen ja 8. syyskuuta 1926 yhdeksään. Saksan liityttyä järjestön jäseneksi myös siitä tuli neuvoston pysyvä jäsen, joten neuvoston jäsenmäärä kasvoi viiteentoista. Japanin ja Saksan erottua Kansainliitosta niiden paikalle valittiin uudet, vaihtuvat jäsenet, joten neuvoston jäsenmäärä ei pienentynyt.
Toinen maailmansota Toisen maailmansodan jälkeen voittajavaltiot halusivat lujittaa kansojen välistä yhteisymmärrystä ja taata kansainvälisen rauhan ylläpitämisen allekirjoittamalla 26. kesäkuuta 1945 Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan ja perustamalla 24. lokakuuta 1945 Yhdistyneet kansakunnat Kansainliiton seuraajaksi. Kansainliitto oli perustettu rauhanjärjestöksi estämään ensimmäistä maailmansotaa seuraava suursota, mutta sen katsottiin epäonnistuneen tehtävässä ja organisaatio lakkautettiin vuonna 1946. Vuonna 1948 Yhdistyneiden kansakuntien kolmas yleiskokous hyväksyi Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen, jossa korostettiin ihmisoikeuksien merkittävyyttä maailmanrauhalle ja ihmiskunnan hyvinvoinnille. Julistuksen sanoma heijasti maailman vallinnutta yksimielisyyttä, jossa tuomittiin Saksan aloittama hyökkäyssota ja holokausti. 18. heinäkuuta 1950 Unesco antoi "The Race Question" -nimisen lausunnon, jossa tuomittiin rotusyrjintä ja rotuhygieniapolitiikka kaikissa muodoissaan ja kumottiin perättömiksi 1900-luvun alkupuoliskolla vallinneet kiihkonationalistiset ja näennäistieteelliset käsitykset tiettyjen ihmisrotujen alempiarvoisuudesta. Kansainvälisiä suhteita korostavassa uudessa maailmanpoliittisessa ilmapiirissä totalitarismille, militarismille, nationalismille ja rasismille perustavat äärioikeistolaiset poliittiset aatteet eivät enää saavuttaneet jalansijaa Euroopan maissa, paitsi falangistisessa Espanjassa, joka demokratisoitui diktaattori Francisco Francon kuoleman jälkeen vuonna 1975. 1930-luvulla vallinneet fasismi ja kansallissosialismi katosivat Euroopan poliittiselta kartalta lähes täysin, ja erityisesti natseja alettiin vieroksua Saksan laajentumispolitiikan vaikutuksesta maailmansodan syttymiseen, aggressiivisesta sodankäynnistä ja etnisten vähemmistöjen kansanmurhasta. Sodan voittajavaltiot katsoivat akselivaltojen äärioikeistolaisten hallitusten kansansuosion syyksi 1930-luvun laman taloudellisen kaaoksen ja sitä seuranneen yhteiskunnallisen ahdingon, joten Kansainvälinen valuuttarahasto, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehittämispankki ja Bretton Woodsin järjestelmä perustettiin maailmantalouden uuden romahduksen estämiseksi.
Woodrow Wilson Woodrow Wilson on Yhdysvaltojen historiassa merkittävä presidentti, sillä hänen presidenttikaudelleen ajoittuvat ensimmäinen maailmansota ja Yhdysvaltojen osallistuminen kyseiseen sotaan, Yhdysvaltain keskuspankin perustaminen sekä Versailles'n rauha, jota Wilson oli neuvottelemassa, jonka vaikutus rauhansopimuksen synnyssä oli merkittävä, sillä se pohjautui Wilsonin esittelemään Neljäntoista kohdan ohjelmaan sekä sisälsi Kansainliiton perustamisen. Kansainliiton perustaminen oli Wilsonin ajatus ja hän kiersi Euroopassa ja Yhdysvalloissa markkinoimassa sen perustamista.
Edvard Beneš Hän oli 1916–1918 Tšekkoslovakian kansallisen hallituksen sihteeri ja sisä- ja ulkoministerinä Tšekkoslovakian väliaikaishallituksessa.
Hän oli 1918–1935 Tšekkoslovakian ulkoministeri, 1920–1925 ja 1929–1935 parlamentin jäsen, vuodesta 1921 professori, 1921–1922 pääministeri, 1923–1927 Kansainliiton neuvoston ja sen puheenjohtaja 1927–1928. Hän oli mukana lukuisissa kansainliiton konferensseissa, kuten Genovassa 1922, Locarnossa 1925, Haagissa 1930 ja Lausannessa 1932.
Etiopian historia Ennen toista maailmansotaa Mussolini aloitti toisen Italian–Etiopian sodan hyökkäämällä suvereeniin Kansainliiton jäsenvaltioon vuonna 1935. Haile Selassie siirtyi väliaikaisesti maanpakoon 1936. Hän vetosi Kansainliittoon, jotta italialaiset ajettaisiin maasta. Britannian sotilasavulla Italian joukot karkotettiin ja keisarivalta palautettiin 1941. Tätä viisivuotista miehitystä lukuun ottamatta Etiopia säilytti itsenäisyyden koko kolonialismin aikakauden ajan.
Kansainliitto Kansainliiton neuvostolla oli valtuudet käsitellä mitä tahansa asiaa, joka koski maailmanrauhaa. Neuvostossa oli aluksi neljä pysyvää jäsentä: Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Italia ja Japani, sekä neljä vaihtuvaa jäsentä, jotka yleiskokous valitsi kolmivuotiskaudeksi. Ensimmäiset vaihtuvat jäsenet olivat Belgia, Brasilia, Kreikka ja Espanja. Yhdysvalloista oli tarkoitus tulla neuvoston viides pysyvä jäsen, mutta maa ei liittynyt maailmanjärjestöön maan senaatin kieltäydyttyä ratifioimasta Versailles’n rauhansopimusta 19. maaliskuuta 1920.
Esperanto 1920-luvun alkupuolella Kansainliitolle ehdotettiin esperanton hyväksymistä järjestön käyttökieleksi. Kymmenen edustajaa hyväksyi ehdotuksen yhtä Ranskan ehdokkaan, Gabriel Hanotaux’n, antamaa ääntä vastaan. Hanotaux ei pitänyt siitä, että ranskan kieli oli menettämässä asemiaan kansainvälisenä kielenä, ja piti esperantoa uhkana. Kymmenen vuotta myöhemmin Kansainliitto kuitenkin suositteli jäsenvaltioitaan sisällyttämään esperanton opetussuunnitelmiinsa. Monet pitävät 1920-lukua esperantoliikkeen vahvimpana aikana.
Vakuuslaki Ahvenanmaan maakunnan väestön keskuudessa syntyi kansanliike, jonka tarkoituksena oli erottaa maakunta Suomesta ja liittää se Ruotsiin. Suomen hallitus halusi maakunnan säilyvän osana Suomea. Erimielisyyksiin pyydettiin Kansainliiton ratkaisua. Kansainliiton neuvosto tunnusti Suomen suvereenisuuden Ahvenanmaahan, mutta se katsoi samalla, että Ahvenanmaan itsehallinnosta annettuun lakiin sisältyviä maakunnan asukkaiden kansallisuustakeita oli laajennettava. Tätä tarkoitusta varten säädettiin laki sisältävä eräitä Ahvenanmaan maakunnan väestöä koskevia säännöksiä eli vakuuslaki.
Mantšukuo Kiinan tasavallan hallitus vetosi Kansainliittoon, joka lähetti valtuuskunnan Kiinaan selvittämän tilannetta. Valtuuskunta raportoi tilanteesta vasta syyskuussa 1932 vaatien Japania palauttamaan Mantšurian Kiinalle. Kansainliiton asiaa koskevassa istunnossa 40 valtion edustajat totesivat Japanin syylliseksi sotaan ja vaativat sitä vetäytymään. Siam pidättäytyi äänestämästä ja päätöslauselmaa vastaan äänesti Japani, jonka edustajan Yōsuke Matsuokan mielestä Kiina keisarivallan kumoutumisen jälkeen ja sisällissotaan ajautuneena ei enää ollut valtio.
Kansainliiton neuvosto Kansainliiton neuvosto oli asioita valmisteleva elin, jolla oli valtuudet käsitellä mitä tahansa asiaa, joka koski maailmanrauhaa. Neuvostossa oli aluksi neljä pysyvää jäsentä: Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska, Italia ja Japani, sekä neljä vaihtuvaa jäsentä, jotka yleiskokous valitsi kolmivuotiskaudeksi. Ensimmäiset vaihtuvat jäsenet olivat Belgia, Brasilia, Kreikka ja Espanja. Yhdysvalloista oli tarkoitus tulla neuvoston viides pysyvä jäsen, mutta maa ei liittynyt maailmanjärjestöön maan senaatin kieltäydyttyä ratifioimasta Versailles’n rauhansopimusta 19. maaliskuuta 1920.
Myönnytyspolitiikka Ranska valitti Kansainliittoon ja kysyi Isolta-Britannialta tukea. Pääministeri Stanley Baldwin vastasi, että Ison-Britannian asevoimat eivät riitä Ranskan tukemiseen ja maan julkisen mielipiteen mukaan ”saksalaiset vain marssivat omalle takapihalleen”. Yleensä tiukkoja toimia saksalaisia kohtaan tukenut työväenpuolueen parlamentin jäsen Hugh Dalton sanoi, että Britannian kansalaiset ja työväenpuolue eivät kannata sotilaallisia toimia tai taloudellisia pakotteita Saksaa vastaan. Kansainliiton jäsenvaltioista ainoa, joka ehdotti toimimista Saksaa vastaan, oli Neuvostoliitto.
Maailmanperintöluettelo Ensimmäisen maailmansodan rauhanprosessi johti Kansainliiton perustamiseen. Kansainliiton neuvosto perusti Intellectual Cooperation Committeen vuonna 1922. Komitea lopetti toimintansa nopeasti, kun ei löytänyt rahoitusta Genevestä, mutta se perustettiin uudelleen Pariisissa 1926 nimellä International Institute of Intellectual Cooperation (IIIC). Kansainvälinen museotoimisto (IMO) perustettiin vuonna 1926 osana IIIC:tä. IMO järjesti muutamia merkittäviä tapahtumia, jotka vaikuttivat kulttuuriperinnönsuojeluun, kuten Ateenan konferenssissa 1931 päätetty Ateenan julistus, joka oli ensimmäinen kansainvälinen lausunto historiallisten monumenttien suojelemisesta.
Michel Aflaq Pettymyksen aiheutti Ranskan kommunistien tuki Léon Blumin hallitukselle. Blumin hallitus jatkoi Ranskan vanhaa politiikkaan siirtomaissa ja Kansainliiton mandaateissa. Osmanien valtakunnan romahdettua vuonna 1918 Syyriasta oli tullut Kansainliiton mandaatti, jonka hallinto oli annettu Ranskalle. Myöskään Syyrian-Libanonin kommunistinen puolue ei lämmennyt itsenäistymiselle, vaan tuki Ranskan kommunistien linjaa. Aflaq alkoi pitää kommunisteja lähinnä Neuvostoliiton työkaluna. Tämän jälkeen hän kiinnostui Antun Saadehin Syyrian kansallisen sosialistipuolueen ideologiasta ja sen hyvin toimivasta puolueorganisaatiosta.
HMAS Yarra (D79) Alus tilattiin 6. helmikuuta 1909 William Denny and Brothersilta Dumbartonista Kansainliiton merivoimille ja sen köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 9. huhtikuuta 1910 kumminaan Länsi-Australian pääministerin Newton Mooren puoliso ja se valmistui elokuussa. Britannian kuninkaallinen laivasto ottii aluksen palvelukseen 10. syyskuuta nimellä "HMS Yarra" Australiaan siirron ajaksi. Alus lähti sisaraluksensa "HMS Parramattan" kanssa Portsmouthista 19. syyskuuta. Broomeen saapuneet alukset luovutettiin Kansainliiton merivoimille.
Kansainliitto 14. joulukuuta 1939 järjestö erotti Neuvostoliiton sen hyökättyä Suomeen sekä kehotti jäsenvaltioita antamaan Suomelle apua. Neuvostoliitto näytti reagoivan sille langetettuun tuomioon ilmeettömästi, mutta myöhemmin osoittautui, että asia ei ollutkaan mennyt Neuvostoliitolta ohi täysin jälkiä jättämättä. Keskusteltaessa tulevan YK:n järjestysmuodosta Jaltan konferenssissa helmikuussa 1945 Josif Stalin esitti Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerille Winston Churchillille ja Yhdysvaltain presidentille Franklin D. Rooseveltille paheksuntansa siitä, että Kansainliiton jäsenmaat oli kiihotettu Neuvostoliittoa vastaan Suomen talvisodan aikana.
Modaalisuus Modaalisuus (lat. "modus" = 'tapa, laatu, standardi', moodi = järjestelmän perustaksi soveltuva) viittaa länsimaisen musiikin yhteydessä keskiajalla syntyneeseen asteikkojärjestelmään, jossa diatonisen asteikon sävel voi muodostaa perussävelen asteikolle, jolla on sille ominainen intervallirakenne. Moodit ovat kiinteitä, pysyviä säveltasorakenteita tai pysyviä rytmikuvioita. Moodeja sanotaan myös kirkkosävellajeiksi.
Modaalinen jazz Modaalinen jazz on jazz-tyylisuuntaus, jossa improvisoinnin pohjana käytetään vapaan improvisoinnin ja sointujen sijasta sävelasteikkoja. Modaalisuus tarkoittaa sävelasteikkoa, joka alkaa mistä tahansa valkoisesta koskettimesta ja etenee siitä valkoisten koskettimien kautta oktaavin ylöspäin (vrt. kirkkosävellaji). Modaalinen jazz syntyi Yhdysvalloissa 1950-luvulla. Miles Davis alkoi tosissaan kirjoittaa modaalisessa muodossa levyllä "Milestones" (1958), mutta "Kind of Blue" vuodelta 1959 on siitä tunnetuin esimerkki. John Coltrane oli kehittämässä uutta tyyliä Davisin kanssa ja hänen levynsä "Giant Steps" syntyi samoihin aikoihin "Kind Of Blue" -sessioiden kanssa. Coltranen myöhempi albumi "My Favorite Things" oli yksi kaupallisesti menestyneimpiä modaalisen jazzin levytyksiä. Muita modaalisen jazzin vaikuttajia olivat Bill Evans sekä Wayne Shorter, Herbie Hancock ja Thelonious Monk.
Pekka Sulkunen Empiirisissä tutkimuksissaan Sulkunen on ammentanut teoreettisesti ja metodologisesti ennen muuta ranskalaisesta keskustelusta kuten Pierre Bourdieun, Michel Maffesolin ja Claude Lévi-Straussin sosiologiasta ja antropologiasta sekä semiootikko A. J. Greimasin työstä. Greimasin aktantti- ja modaalisuus-käsitteiden pohjalta hän on kehittänyt myös kvalitatiivisia tutkimusmenetelmiä ja erityistä semioottisen sosiologian näkökulmaa.
Modaalisuus Moodijärjestelmään perustuvat monien kulttuurien sävel- ja rytmijärjestelmät, ja länsimaisten säveltäjien kiinnostusta ovat herättäneet Intian, Japanin, Balin, Indonesian ja arabialaisten sekä monien Afrikan kulttuurien järjestelmät. Moodijärjestelmää ovat soveltaneet muun muassa Béla Bartók, Igor Stravinsky ja Olivier Messiaen. Sibelius käytti arkaisoivaa modaalista ilmaisua uransa alkuvaiheen kuorolauluissa, mutta orkesteriteoksissa modaalisia piirteitä on tuotannon kaikissa vaiheissa.
Puhtaan järjen kritiikki Kant aloittaa aristoteelisen logiikan, eli Aristoteleen "Kategorioissa" esittämän kategoriajaon, tyyliin määrittelemällä neljä näkökantaa, joiden perusteella arvostelmia voidaan luokitella: kvantiteetti (määrä), kvaliteetti (laatu), suhde ja modaalisuus. Jokainen näistä arvostelman ”momentista” jakaantuu edelleen kolmeen luokitteluun. Esimerkiksi määrää koskeva arvostelma voi olla ykseyttä, moninaisuutta tai kaikkeutta koskeva, ja suhdearvostelma voi olla ominaisuutta ja niiden kantajaa, syytä ja seurausta, tai yhteisyyttä koskeva.
Otar Taktakišvili Taktakišvili opiskeli Tbilisin musiikkikoulussa vuosina 1938–1942 ja Tbilisin konservatoriossa vuosina 1942–1947. Hän toimi konservatorion rehtorina vuosina 1962–1965 ja professorina vuodesta 1966. Hän toimi myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton sihteerinä. Hänen sävellystöihinsä kuuluu suuri määrä erilaisia teoksia; oopperoita, sinfonioita, konserttoja, lauluteoksia ja elokuvamusiikkia. Taktakišvilin säveltämiin oopperoihin lukeutuvat esimerkiksi "Mindiia" (1961), joka perustui Važa-Pšavelan runoihin, ”Kolme novellaa” (1967), Mikheil Džavakhišvilin ja Galaktion Tabidzen teoksiin perustuva kolmen yksinäytöksisen oopperan triptyykki, ja ”Kuun ryöstö” vuodelta 1974. Hänen musiikkiaan luonnehtivat ”lempeä modaalisuus, ajoittaiset parallelismit ja kansansoittimien imitaatio”.
Kim Jong-un Virallisen tiedon mukaan Kim Jong-unin isä Kim Jong-il kuoli 17. joulukuuta 2011 sydänkohtaukseen junassa Pohjois-Koreassa. Valta siirtyi Kim Jong-unille, joskin siinä vaiheessa eräiden analyytikoiden mukaan Kim Jong-un oli vielä liian kokematon hallitsemaan Pohjois-Koreaa. Vallan arveltiin tilapäisesti siirtyvän Kim Jong-ilin langolle Jang Sung-taekille. Nimetön lähde, jolla on läheiset suhteet sekä Pjongjangiin että Pekingiin, vahvisti 21. joulukuuta 2011 Reutersille, että Kim Jong-un joutuisi toistaiseksi jakamaan valtansa Jang Sung-taekin ja armeijan kanssa. Lähteen mukaan sotilasjohto on kuitenkin vakuuttanut olevansa uskollinen Kim Jong-unille. Kim nimettiin virallisesti Kim Jong-ilin seuraajaksi suureksi johtajaksi 29. joulukuuta 2011, kun Kim Jong-ilin kuoleman takia pidetty suruaika oli päättynyt.
Kim Il-sung Pohjois-Korean entinen johtaja Kim Jong-il oli Kim Il-sungin poika ja nykyinen johtaja Kim Jong-un on hänen pojanpoikansa.
Kim Jong-un Kim Jong-un nousi Pohjois-Korean johtajaksi isänsä Kim Jong-ilin kuoltua 17. joulukuuta 2011. Alkujaan isän seuraajaksi oli kaavailtu Kim Jong-unin vanhinta veljeä Kim Jong-namia, mutta suunnitelmat muuttuivat vuonna 2001 tämän pyrittyä väärennetyllä passilla Japaniin päästäkseen käymään Tokion Disneylandissa. Kim Jong-ilin entisen kokin Kenji Fujimoton mukaan Kim Jong-unin vanhempi veli Kim Jong-chun puolestaan sivuutettiin vallanperijänä, koska tämä oli liian feminiininen, kun taas Kim Jong-un on kuin ilmetty isänsä. Kim Jong-un on kuitenkin kerran, 18-vuotiaana, kyseenalaistanut kansansa surkean tilan oikeutuksen.
Wonsu Vuonna 1992 Kim Il-sungia varten otettiin käyttöön oma "dae wonsu" -arvonimi (ylimarsalkka), joka on vieläkin korkeampi kuin "wonsu". Tällöin "wonsun" arvonimen sai Kim Il-sungin poika Kim Jong-il. Vuonna 2012 Kim Jong-ilin poika Kim Jong-un nimitti itsensä marsalkaksi, ja hän on yksi Pohjois-Korean kolmesta marsalkasta vuonna 2016 marsalkaksi ylennettyjen Kim Yong-chunin ja Hyon Chol-haen ohella.
Kim Il-sung Dynastinen vallanperimys vieraannutti Pohjois-Koreaa sosialistisesta leiristä. Vielä vuonna 1970 Pohjois-Korean ”Poliittisen terminologian sanakirjassa” pidettiin periytyvää valtaa jäänteenä ”feodaalisista orjayhteiskunnista”. Vuonna 1972 oli kyseinen määritelmä poistettu. Kim Il-sungin pojan, joulukuussa 2011 kuolleen valtionpäämiehen Kim Jong-ilin jälkeen valta siirtyi Kim Jong-ilin pojalle Kim Jong-unille ilman, että kansa sai esittää mielipidettään.
Kim Yong-nam Kim Jong-nam oli 1940-, 1980- ja 1990-luvuilla usein presidentti Kim Il-sungin mukana tämän ulkomaanmatkoilla. Nykyään hän on ollut usein edustamassa maataan esimerkiksi valtiovierailuilla ja olympialaisissa. Teoriassa Kim Yong-nam, Kim Jong-un ja pääministeri Choe Yong-rim ovat maan kolmijäseninen valtionjohto, mutta käytännössä kaikki valta oli Kim Jong-Unin käsissä.
Kim Il-sungin patsas (Pjongjang) 13. huhtikuuta 2012 paljastettiin Kim Jong-iliä kuvaava patsas, joka on rakennettu Kim Il-sungin patsaan viereen. Kim Jong-ilin patsas on massiivinen pronssinen veistos, joka on melkein samankokoinen kuin Kim Il-sungin patsas. Veistos on rakennettu Kim Jong-ilin muistolle.