mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
HMS Walker Euroopan sotatoimien päätyttyä alus poistettiin palveluksesta. Se siirrettiin reserviin sijoitettuna poistolistalle. Alus myytiin 1946 BISCOlle ja se hinattiin 15. maaliskuuta Trooniin romutettavaksi.
HMS Starling (U66) HMS Starling (viirinumerot U66 ja F66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston parannellun Black Swan -luokan sluuppi, joka otettiin palvelukseen huhtikuussa 1943. Alus on eittämättä tunnetuin luokan aluksista niin sukellusveneiden torjunnassa kuuluisaksi tulleesta päälliköstään F. J. Walkerista ja hänen aluksella saavutettamistaan sukellusveneiden upotusluvuista. Lisäksi aluksen tunnettuus perustuu sen toimimiseen toisen maailmansodan jälkeen merenkulunkoulutusaluksena Portsmouthissa.
HMS Walker Alus palasi palvelukseen elokuussa 1939 reservilaivastojen liikekannallepanon yhteydessä. Se oli mukana kuningas Yrjö VI:n pitämässä reservilaivaston katselmuksessa Weymouthin lahdella, mistä se siirtyi Plymouthiin varustettavaksi sodan varalle.
HMS Walker Alus teki 2. heinäkuuta tuloksettoman hyökkäyksen "RMS Andora Starin" upottanutta Saksan laivaston sukellusvenettä "U-47" vastaan. Satamaan palattuaan alus siirrettiin telakalle, mistä se palasi palvelukseen läntisen reitin alaisuuteen lokakuussa.
HMS Ambuscade (D38) Kahden ohjelmaan sisällytetyn hävittäjän eli "HMS Amazonin" ja "HMS Ambuscaden" tuli olla uuden standardihävittäjätyypin perusta. Näiden kaltaisia aluksia valmistui kaikkiaan yli 80. Kuninkaallisen laivaston aluksiin pohjautuvista luokista viimeinen I-luokka valmistui osana vuoden 1937 laivasto-ohjelmaa. Kuitenkin alustyyppiin pohjautunut kahdeksan aluksen alusluokka valmistui vielä joulukuun 1939 ja maaliskuun 1942 välillä.
HMS Bristol (D23) HMS Bristol (viirinumero D23) oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Tyypin 82 hävittäjä, joka valmistui luokkansa ainoana aluksena. Luokan alusten piti toimia suunnitellun CVA-01-luokan lentotukialusten saattajana, mutta lentotukialuksen hankinnan peruunnuttua luokan aluksista valmistui ainoastaan jo rakenteilla ollut "HMS Bristol".
Scott Walker (jääkiekkoilija) Koska debyytti NHL:ssä ei sujunut hyvin, niin Walker palasi takaisin Syracuse Crunchin riveihin. AHL:n playoffsien jälkeen Vancouver nosti Walkerin uudestaan joukkueeseensa. Tästä alkoi Walkerin NHL-ura. Vancouverissa Walker pelasi 3 kautta, jonka jälkeen hän siirtyi Nashville Predatorsiin. Nashvillessa Walker pelasi 6 kautta.
Pakkasherra (sarjakuvahahmo) Jonkin ajan kuluttua Grant Walker -niminen liikemies sieppasi Pakkasherran vankilasta. Varakas Walker halusi tulla samanlaiseksi kuin Pakkasherra ja tarjosi tälle vastineeksi muutosprosessista Nora Friesin, jonka oli pelastanut Boylen laboratoriosta räjähdyksen jälkeen ja rahoituksen tämän parantamiseksi. Pakkasherra suostui muuttamaan Walkerin itsensälaiseksi. Kuultuaan Walkerin suunnitelman jäädyttää koko maailma ja pelastaa vain harvat ja valitut omaan merenalaiseen kaupunkiinsa Oceanaan, Batman ja Robin saapuvat paikalle ja kertovat Pakkasherralle että Nora tulisi vihaamaan tätä jos hän auttaisi Walkeria hullussa suunnitelmassaan. Epäröimättä Pakkasherra vangitsee Walkerin jäävuoreen ja samalla kun Walkerin tukikohta hajoaa ympäriltä Pakkasherra, Nora Fries ja Grant Walker katoavat.
Paul Walker Walker kuoli auto-onnettomuudessa Santa Claritassa, Kaliforniassa lauantaina 30. marraskuuta 2013. Tapahtumat alkoivat, kun Walkerin ystävän, entisen kilpa-ajaja Roger Rodasin omistaman luksusautoliikkeen Always Evolvingin työntekijä ei saanut ajettua autoa sisään kauppaan ja Rodas päätti ajaa sen sinne itse. Tuolloin Walker tuli Rodasin luokse ja ilmoitti, ettei hän ole vielä ajanut kyseistä Porschea. Walkerin ystävä Jim Torp kuuli Walkerin sanovan Rodasille: "Hei, eiköhän lähdetä ajelulle." Kyseessä olivat viimeiset sivullisten kuulemat Walkerin sanat.
Arianne Zucker Zucker alkoi tehdä mallintöitä 16-vuotiaana. Hän valmistui Chatsworth High Schoolista vuonna 1992 ja alkoi opiskella näyttelemistä Pierce Collegessa. Ensimmäisen televisioroolinsa hän sai vuonna 1998, sarjasta "Päivien viemää" Nicole Walkerina.
Jimmy Walker Walkerin vaimo, Erin Walker, kilpailee ratsastuksessa. Walkerin appi, Mark Stiegemeier, on freestylehiihdon maailmanmestari vuodelta 1975.
Scott Walker (jääkiekkoilija) Ennen NHL-debyyttiään Walker pelasi kaksi kautta OHL:n Owen Sound Platersin riveissä. Kaudeksi 1993–94 Walker siirtyi AHL:n Hamilton Canucksin paitaan. Siellä hän pelasi yhden kauden. Seuraavana kautena Walker siirtyi AHL:n Syracuse Crunchin joukkueeseen. Kesken kauden NHL-seura Vancouver Canucks nosti Walkerin edustusjoukkueeseensa. 11 ottelussa Walker teki tehot 0+1=1.
William Walker Walkerin maine levisi, ja monet yhdysvaltalaiset kannattivat hänen hankettaan. Walkerin joukkoihin liittyikin noin 200 meksikolaista ja 200 yhdysvaltalaista, jotka halusivat saada jalansijaa uudesta valtiosta. Huolto ei kuitenkaan toiminut Walkerin armeijassa, ja monet sotilaista tulivat pian tyytymättömiksi. Walker ilmoitti vudoen 1854 alussa, että hän alkoi vallata Sonoran ja julisti Sonoran tasavallan, joka koostui kahdesta osavaltiosta. Walker lähti Ensenadasta Sonoraan 13. helmikuuta. Hyökkäys epäonnistui täysin, sillä sairaudet, rosvot ja keskenäiset ristiriidat pakottivat Walkerin kääntymään takaisin. Lopulta hän päätti antautua Yhdysvaltain joukoille, kun hänellä oli jäljellä enää 33 miestä. Walker antautui 8. toukokuuta San Diegossa paikallisen aseman johtajalle, majuri J. McKinstrylle. Hän joutui San Franciscossa vastaamaan syytteisiin Yhdysvaltain puolueettomuuden vaarantamisesta, mutta hänet vapautettiin syytteistä.
David Walker Walker nostettiin Formula 1 -sarjaan kesken kauden Lotus-talliin pärjättyään menestyksekkäästi tallin autolla myös Formula 3 -sarjassa (25 voittoa 32 kilpailusta). Avauskilpailu päättyi pyörähtämiseen ja keskeyttämiseen, mutta Walkerin F3-menestyksen ansiosta Lotuksen pääsponsori John Player saatiin vakuutettua jatkamaan tallissa ja vuotta myöhemmin Walker pääsi uudelleen tallin auton ratin taakse Emerson Fittipaldin kakkoskuljettajaksi. Hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Espanjan GP:ssä 1972. Walkerin tilannetta tallissa hankaloitti tallikaverin ajaminen nuorimmaksi F1:sten maailmanmestariksi, kun taas hän itse keskeytti usein teknisiin ongelmiin jääden pisteittä. Kun Lotus sai tietää Walkerin ajaneen testejä F2-luokassa, hänet erotettiin tallista ja hänen tilalleen palkattiin Reine Wisell. Walker palasi Yhdysvaltojen GP:hen, jossa keskeytti. Walker riitautui tiiminsä kanssa ja hänen tilalleen valittiin seuraavalle kaudelle Ronnie Peterson. Walker on vieläkin ainoa F1-kuljettaja, joka ei saavuttanut pisteitä samana vuonna, jona tallitoveri voitti mestaruuden.
Ian Walker Ian Michael Walker (s. 31. lokakuuta 1971 Watfordissa) on englantilainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi Bolton Wanderers -joukkueessa. Hän on pelannut suurimman osan urastaan Tottenham Hotspurissa ja Leicester Cityssä. Walker on entisen walesilaisen maalivahdin ja Evertonin managerin Mike Walkerin poika. Walker oli useita vuosia Tottenham Hotspurin ykkösmaalivahti.
Chet Walker Walker pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1959–1962 Bradleyn yliopiston joukkueessa. Syracuse Nationals varasi Walkerin NBA:han 12. varausvuorolla . Hän edusti NBA-urallaan, vuosina 1962–1975, Nationalsia, myöhemmin Philadelphia 76ersia, ja Chicago Bullsia. Walker on NBA:n historian tarkimpia vapaaheittäjiä ja oli vapaaheitoissa sarjan tarkin kaudella 1970–1971. Hän voitti 76ersissä NBA:n mestaruuden vuonna 1967, ja hänet valittiin un seitsemän kertaa. Tulokaskaudellaan Walker valittiin eseen. Vuonna 2012 Walker nimettiin Basketball Hall of Fameen.
Joseph Albert Walker Walker sai surmansa 8. kesäkuuta 1966, kun hänen ohjaamansa F-104 Starfighter törmäsi XB-70 Valkyrieen. Lennosta oli tarkoitus ottaa valokuvia pr-tarkoituksiin ja Walker oli lentänyt tiukassa muodostelmassa valokuvausta varten. Hän menetti koneensa hallinnan joutuessaan Valkyrie-yliäänipommikoneen aiheuttamaan virtaukseen, vaikka Chuck Yeagerin mukaan Walkerin kokemattomuus muodostelmalennossa oli syynä onnettomuuteen. Useiden ilmavoimien upseerien ura päättyi onnettomuuden seurauksena. Vuonna 2005 Walkerin perhe vastaanotti Walkerille myönnetyt astronautin siivet.
Chaoyong "Chaoyong" tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 406. Alus laskettiin vesille saman vuoden lopulla 4. marraskuuta ja George Rendell'n suunnittelema alus valmistui 15. heinäkuuta 1881.
William Walker Costa Rica julisti keväällä 1856 sodan Nicaraguaa vastaan, mutta ensimmäinen hyökkäys pysähtyi tautiepidemian takia. Pian Honduras, El Salvador ja Guatemala liittoutuivat Costa Rican kanssa ja Rivas pakeni maasta. Walker julisti itsensä presidentiksi, määräsi englannin viralliseksi kieleksi ja laillisti orjuuden. Pian Yhdysvaltain presidentti Franklin Pierce tunnusti Walkerin hallinnon. Walker kumosi myös Vanderbiltin oikeudet kauppaan Nicaraguassa. Vaikutusvaltainen liikemies painosti Pierceä vetämään Yhdysvaltain tuen Walkerilta ja lähetti aseita ja rahaa Costa Ricaan. Walkerin vastainen sota kesti noin vuoden, ja sen viimeinen taistelu käytiin Rivasissa. Walker antautui toukokuussa 1857 yhdysvaltalaiselle sota-alukselle.
M41 Walker Bulldog M41 Walker Bulldog ("76mm Gun Tank M41 Walker Bulldog", "76mm Gun Tank M41A1 Walker Bulldog") on kylmän sodan aikainen yhdysvaltalainen kevyt panssarivaunu.
Yangwei "Yangwei" tilattiin 1880 Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 407. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1881 ja George Rendellin suunnittelema alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 14. heinäkuuta.
T-Bone Walker T-Bone Walker syntyi Texasin Lindenissä. Hän levytti ensi kerran vuonna 1929 Columbia Recordsille. Noihin aikoihin T-Bone Walker tapasi myös Blind Lemon Jeffersonin. T-Bone Walkerin soundi, josta hänet myöhemmin tunnetaan, kehittyi kuitenkin lopullisesti vasta 1940-luvun alussa, jolloin Walker levytti Capitol Recordsille. Hänen levyillään kuullaan yhdet ensimmäisistä sähkökitarasooloista blues-musiikissa ja juuri Walkerin katsotaan asettaneen lähtökohdat hänen jälkeensä tulleille sähkökitaran soittajille. Walkerin musiikki on myöhempään sähköiseen bluesiin verrattuna huomattavan jazz-vaikutteista. Sen lisäksi, että hänen yhtyeeseen kuuluu paljon jazz-taustan omaavia puhallinsoittajia, myös hänen oma soittotyylinsä on muita suuria blues-kitaristeja jazzmaisempaa.
Scott Walker (laulaja) Alun perin Walkerin löysi Eddie Fisher. Hän aloitti uransa 1950-luvun lopulla teini-idolina esiintyen omalla nimellään. Monissa yhtyeissä soitettuaan hän perusti John Mausin ja Gary Leedsin kanssa The Walker Brothersin Los Angelesissa vuonna 1964. Yhtye saapui Lontooseen 1965 ja saavutti suosiota pop-balladeillaan. Yhtye hajosi vuonna 1967, ja Walker (joka pitäytyi taiteilijanimessään) aloitti soolouran. Hänen pehmeä-ääniset, vahvasti orkestroidut versionsa muun muassa Jacques Brelin kappaleista olivat hyvin suosittuja Britanniassa ja manner-Euroopassa. Walkerin 1970-luvun alun tuotanto sisälsi muun muassa country-tyyliä ja hyvin vähän hänen omia sävellyksiään. The Walker Brothers koottiin uudelleen 1975, ja yhtye julkaisi kolme albumia. Alkaen The Walker Brothersin viimeisestä levystä "Nite Flights" (1978) Scott Walker on siirtynyt yhä kokeellisempaan tyyliin.
HMS Keith Kontra-amiraali Wake-Walker siirtyi moottoritorpedovene MTB102:een, minkä jälkeen annettiin käsky hylätä laiva. Ilmahyökkäys toistui samaan aikaan pommien pudotessa tuhoontuomittuun alukseen ja vedessä olevien miesten sekaan. Hinaajat "St. Abbs" ja "Vincia" pelastivat henkiinjääneitä. Aluksen upottua ilmoitettiin kolmen upseerin ja 33 miehistönjäsenen saaneen surmansa.
Jeffrey Walker Jeffrey Walker (s. 25. maaliskuuta 1969 Prescot, Englanti) on brittiläinen muusikko, bassokitaristi ja laulaja Liverpoolista. Hänet tunnetaan parhaiten Carcass-yhtyeestä. Ennen Carcassia Walker soitti punk-yhtyeessä Electro Hippies. Carcassin hajottua Walker perusti Blackstar-yhtyeen kahden entisen Carcassin jäsenen kanssa.
Carcass aktivoitui jälleen vuonna 2007 ja Walker on myös mukana kokoonpanossa.
HMS Alert (1856) Puiset Cruizer-luokan sluupit oli suunniteltu lordi John Hayn ohjauksessa, ja hänen johtamansa komitean lakkauttamisen jälkeen työnohjausta jatkoi laivaston rakennustöiden valvoja Sir Baldwin Walker. Alus tilattiin saman aikaisesti sisaraluksensa "HMS Falconin" kanssa 2. huhtikuuta 1853. Sen köli laskettiin tammikuussa 1853 Pembroken laivastontelakalla. Alus varustettiin Chathamissa kaksi sylinterisellä höyrykoneella, jonka toimitti Ravenhill and Salkeld. Höyrykone maksoi 6 052 puntaa, ja se tuotti 383 hevosvoimaa. Koneisto oli kytketty yhteen akseliin, joka liikutti alusta maksimissaan 8,8 solmun nopeudella. Alus oli lisäksi varustettu prikitakilalla.
HMS Chiddingfold (L31) Aluksen huolto valmistui ja se aloitti 21. elokuuta koeajot uusien järjestelmien testaamiseksi. Alus lähti syyskuussa varustamisen jälkeen Maltalle, jossa se liittyi "HMS Bicesteriin", "HMS Oakleyn" ja "HMS Zetlandiin" aloittaen saattueiden suojaamisen.
Robert J. Walker Mississippin senaattorina Walker kannatti Texasin liittämistä Yhdysvaltoihin ja onnistui tekemään Yhdysvaltain laajenemisesta yhden vuoden 1844 presidentinvaalien pääteemoista. Presidentinvaalien jälkeen laajenemista kannattanut ja kiitollisuudenvelassa ollut uusi presidentti James Knox Polk teki Walkerista Yhdysvaltain valtiovarainministerin. Valtiovarainministerinä Walker rahoitti Meksikon–Yhdysvaltain sodan, vei läpi Walker Tariff Act -lain (jonka tarkoituksena oli lepytellä Britanniaa Oregonissa käydyn rajakiistan jälkeen) ja valmisteli asetuksen, joka myöhemmin johti Yhdysvaltain sisäministeriön luomiseen. Vuoden 1857 huhtikuusta joulukuuhun Walker toimi Kansasin territorion kuvernöörinä ja joutui tässä virassa keskelle aluetta repinyttä orjuuskiistaa. Walkerin kausi kuvernöörinä jäi alle vuoden mittaiseksi, kun hän joutui eroamaan hylättyään orjuutta kannattaneiden ehdotuksen Kansasin perustuslaiksi.
Louise Aitken-Walker Louise Aitken-Walker (s. 21. tammikuuta 1960) on uransa lopettanut brittiläinen ralliautoilija. Aitken-Walker oli yksi harvoista naispuolisista rallikuljettajista, joille maksettiin ajamisesta. Aitken-Walker kilpaili MM-sarjassa pääasiallisesti vain kotimaansa RAC-rallissa mutta kaudella 1990 hän kiersi ruotsalaisen kartanlukijansa Christina Thörnerin kanssa seitsemän MM-rallia ajokkinaan etuvetoinen Opel Astra GSI. Kauden päättäneestä RAC-rallista tuloksena oli yleiskilpailun 17. sija ja luokan A7 voitto.
Seuraavan vuoden RAC-ralliin, joka jäi myös hänen uransa viimeiseksi, Aitken-Walker sai ensi kertaa alleen nelivetoisen A-ryhmän Ford Sierran. Pari Aitken-Walker ja Thörner tulivat maaliin yleiskilpailun 10. sijalla, mikä oli myös Aitken-Walkerin paras sijoitus MM-ralleissa.
Mort Walker Walker kehitti 1940-luvun lopulla "The Saturday Evening Postin" toimittajan John Baileyn pyynnöstä sarjakuvan Spider-nimisestä laiskasta ja velmusta yliopisto-opiskelijasta. Hän vaihtoi myöhemmin hahmon nimeksi Beetle Bailey, poimien sukunimen kyseiseltä toimittajalta. Korean sodan puhjettua vuonna 1950 Walker siirsi hahmon armeijaan ja näin syntyi "Masi", joka pääsi King Features Syndicate -sarjakuvasyndikaatin levitykseen. Suurmenestykseksi kohonnut sarja ilmestyi parhaimmillaan 1 800 sanomalehdessä. Sarjan piirtäminen siirtyi vähitellen Walkerin pojille Brian ja Greg Walkerille, jotka osallistuivat sen tekemiseen 1970-luvulta alkaen, mutta Walker oli mukana sen käsikirjoittamisessa kuolemaansa asti. King Featuresin mukaan Walker teki pidemmän uran kuin kukaan toinen itse luodun strippisarjakuvan tekijänä.
V- ja W-luokka Kymmenen aluksen muutostyöt aloitettiin ennen sodan syttymistä. "HMS Vanityn", "HMS Verdunin", "HMS Wolfhoundin", "HMS Wryneckin" ja "HMS Viceroyn" muutostyöt olivat alkamassa tai aloittamatta sotatoimien alkaessa. "HMS Whitley", joka oli muutoksen prototyyppinä, valmistui lokakuussa 1938. Sen lisäksi ainoastaan kesäkuussa 1939 valmistunut "HMS Valorous" oli palannut muutostöistä ennen sodan syttymistä. Viimeisen "HMS Viceroyn" muutostyöt alkoivat toukokuussa 1940 ja se palasi palvelukseen tammikuussa 1941.
Eamonn Walker Walker on naimisissa Sandra Walkerin kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Takachiho Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä osana vuoden 1883 hankintoja. W. H. Whiten suunnitteleman aluksen köli laskettiin 10. huhtikuuta 1884 Low Walkerin telakalla numerolla 476. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1885 ja se valmistui 26. maaliskuuta 1886.
Delanie Walker San Francisco 49ers varasi Keski-Missourin yliopistossa pelanneen Walkerin vuoden 2006 NFL:n varaustilaisuudessa kuudennella kierroksella, tilaisuuden 175. pelaajana. Kesällä 2008 Walker solmi 49ersin kanssa kolmen vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan kuusi miljoonaa dollaria. Walker eteni kaudella 2011 49ersin kanssa NFC-konferenssin loppuotteluun, jossa tuleva mestari New York Giants osoittautui kuitenkin paremmaksi. Vuonna 2013 Walker siirtyi Tennessee Titansiin 4 vuoden ja 17,5 miljoonan dollarin sopimuksella. Toukokuussa 2016 Walker solmi Titansin kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen, arvoltaan 14,7 miljoonaa dollaria.
Kemba Walker Walker oli NBA:n vuoden kymmenes varaus. Ennen ammattilaisuraansa hän pelasi yliopistokoripalloa Connecticutin yliopiston joukkueessa. 18. tammikuuta 2016 Walker heitti kaksi jatkoaikaa sisältäneessä ottelussa Utah Jazzia vastaan 52 pistettä, mikä oli Walkerin oman ennätyksen lisäksi Hornetsin ennätys. Joukkueen edellinen ennätys, 48 pistettä, oli Glen Ricen nimissä vuodelta 1997. Marraskuussa 2018 Walker paransi omaa ja Hornetsin seuraennätystä 60 pisteeseen.
Paul Walker Walkerilla on yksi tytär, vuonna 1998 syntynyt Meadow Walker.
Ed Walker Ed Walker (s. 23. huhtikuuta 1932 Forrest, Illinois) on yhdysvaltalainen radiotoimittaja. Nykyään Walker juontaa washingtonilaisella WAMU-FM -radioasemalla "The Big Broadcast" -ohjelmaa, jossa esitetään vanhoja ohjelmia 1930–1950 -luvuilta. Walkerin aikaisempi WMAL–AM -aseman esittämä "Play it Again, Ed" oli eräs kuunnelluimpia ohjelmia Washingtonissa kautta aikain. Ed Walker nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2009.
Timecop Vuonna 1994 kehitettiin aikakone, jolla pystytään siirtymään ajassa taaksepäin. Aikamatkailun väärinkäyttöä estämään perustettiin erikoisryhmä, johon elokuvan päähenkilö Max Walker kuuluu. Hänen toimeenkuvaansa kuuluu "aikavarkaiden" kiinni saaminen. Eräänä iltana tuntemattomat miehet murtautuvat Walkerin kotiin ja tappavat hänen vaimonsa. Kymmenen vuotta kuluu ja Walker työskentelee edelleen erikoisryhmässä, mutta jotkut hänen ryhmästään ovat alkaneet itsekin tehdä aikavarkauksia. Yrittäessään pysäyttää heitä Walker pääsee suuren jutun jäljille, mikä johdattaa hänet senaattori Aaron McCombin luokse. Pian Walker huomaakin vaimonsa murhassa ja McCombissa monia yhtäläisyyksiä. Walker lähtee McCombin perään halki ajan, ja samalla hänellä on mahdollisuus korjata vuosien takaiset virheet.
Hal Walker Hal Walker (1895–1972) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Ennen ohjaajanuraansa Walker oli näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan avustavan ohjaajan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta "Vaarojen laiva" (1937). Walkerin muihin elokuviin kuuluu muun muassa "Tontut toverukset lännessä" (1950).
William Walker Walker ei ole nykyään yhtä tunnettu Yhdysvalloissa kuin Keski-Amerikassa, jossa häntä pidetään edelleen yhdysvaltalaisen imperialismin symbolina. Costa Rican kansallissankari Juan Santamaría kaatui Walkeria vastaan käydyssä Rivasin toisessa taistelussa. Yhdysvalloissa Walkeria muistetaan käytännössä vain hänen kotikaupungissaan Nashvillessä.
S-luokka (sukellusvene, Britannia, 1931) Vuoden 1943 laivasto-ohjelman kahdeksasta aluksesta neljä valmistui ja neljän tilaukset peruutettiin sodan päättyessä. Peruutetut alukset olivat: "HMS Sea Robin" (P267), "HMS Sprightly" (P268), "HMS Surface" (P269) ja "HMS Surge" (P271).
Junior Walker Autry DeWalt Mixon Jr. (14. kesäkuuta 1931 – 23. marraskuuta 1995), joka tunnettiin taitelijanimeltään Junior Walker (tyyliteltynä Jr. Walker), oli yhdysvaltalainen muusikko. Hänen yhtyeensä Jr. Walker & The All Stars allekirjoitti levytyssopimuksen Motown-levy-yhtiön kanssa 1960-luvulla.
Alice Walker Walker aloitti uransa 1960-luvulla amerikkalaisen mustan kulttuurin nousun yhteydessä, samoihin aikoihin kuin Toni Morrison ja monet muut. Walkerin ensimmäinen teos oli opiskeluaikana ilmestynyt runokokoelma "Once" (1968). Walker oli rauhanaktivisti ja kävi aikoinaan nuorisofestivaalissa Helsingissä vuonna 1962.
Daring-luokka (hävittäjä, 1949) Britannian kuninkaalliselle laivastolle toimitetut hävittäjät valmistettiin kahdessa erässä. Ensimmäisessä, johon kuuluivat "HMS Daring", "HMS Dainty", "HMS Defender" ja "HMS Delight", oli perinteinen vaihtovirtajärjestelmä ja lopuissa tasavirtajärjestelmä. Ensimmäinen erä sijoitettiin 2. ja toinen 5. hävittäjälaivueeseen. Luokan aluksista "HMS Delight" (ex-"HMS Ypres") ja "HMS Danae" olivat alun perin Battle-luokassa tilattuja, mutta ainoastaan ensin mainittu valmistui toisen tultua peruutetuksi.
HMS Bridgewater (L01) Alus laskettiin vesille ilman virallisia seremonioita ja se valmistui maaliskuussa 1929 Devonportin telakan henkilöstöä miehistönään. Se sijoitettiin sisaraluksensa "HMS Sandwichin" kanssa Kiinan asemalle, jossa ne korvasivat "HMS Bluebellin" ja "HMS Foxgloven". Kiinan matkalla olleet ja sieltä saapuvat kohtasivat toisensa Adenissa.
Tsukushi (1880) Chile tilasi "Arturo Pratiksi" nimetyn aluksen Armstrong Whitworthin Low Walkerin telakalta. George Rendell'n suunnitteleman aluksen köli laskettiin 2. lokakuuta 1879 telakkanumerolla 399, ja alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1880. Alus valmistui vielä samana vuonna 11. marraskuuta.
Walker Walker viittaa muun muassa seuraaviin:Nimi on alkuperältään englanninkielinen sukunimi. Tunnettuja Walker-nimisiä henkilöitä:
Albertina Walker Albertina Walker kelpuutettiin vuonna 2001 Gospel Music Hall of Fameen. Malaco Records julkaisi 5. syyskuuta 2006 albumin "Paved the Way", jonka Walker oli levyttänyt yhdessä The Caravansin kanssa. Walkerin lisäksi levyllä esiintyivät Dorothy Norwood, Inez Andrews ja Delores Washington.
Anthony Fokker Anthony Fokker (6. huhtikuuta 1890 – 23. joulukuuta 1939) oli hollantilainen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli useita ilmailun historian merkittäviä lentokoneita. Suomen ilmailussa Fokker D.XXI-hävittäjä on merkittävin Fokkerin tuotteista. Fokker perusti 21. heinäkuuta 1919 lentokonetehtaan.
Anthony Fokker syntyi Blitarissa, Jaavalla (Aasiassa) 6. huhtikuuta 1890. Hän innostui ilmailusta muutettuaan Eurooppaan. Hän aloitti liitokoneen suunnittelulla. Hän muutti pian Saksaan, jossa oppi perusteet autojen ja lentokoneiden suunnittelusta.
Fokker D.VII Tammikuussa 1918 Fokkerin prototyyppi V.11 voitti Berliinin Johannisthalissa järjestetyn hävittäjävertailun testaajanaan muun muassa hävittäjälentäjä Manfred von Richthofen. Koelentojen perusteella prototyypin runkoa jatkettiin ja sivuvakain muutettiin toisentyyppiseksi. Koneen sarjatuotanto aloitettiin keväällä 1918 sekä Fokkerin että sen kilpailijayhtiö Albatros Flugzeugwerken tehtailla.
Aero Mongolia Aero Mongolia perustettiin vuonna 2002 ja se aloitti lentonsa 25. toukokuuta 2003. Yhtiön perusti mongolian kansallinen lentoyhtiö MIAT Mongolian Airlines kansainvälistä syöttöliikennettä varten. Yhtiö sai ensimmäisen Fokker 50 -koneensa joulukuussa 2002 ja vuokratun Fokker 100 -koneen tammikuussa 2006. Isomman koneen myötä yhtiö aloitti lennot Etelä-Korean Cheongjuun. Aero Mongolia vuokrasi toisen Fokker 100 -koneen saman vuoden kesäkuussa ja vuoden lopulla yhtiö avasi uuden reitin Tianjiniin, Kiinaan.
Anthony Fokker Vuonna 1911 hän sai lentäjän lupakirjan ja samana vuonna Spinne-lentokoneen (“Hämähäkki”). Se oli ensimmäinen Hollannissa rakennettu lentokone. Hän perusti sen jälkeen oman Fokker Aeroplanbau -lentokonetehtaan Berlin-Johannisthaliin. M.2-yksitaso toi voiton suunnittelukilpailussa. Koneita tilattiin kymmenen kappaletta. Tehdas siirtyi 1913 Schweriniin, jossa siitä kehittyi Saksan suurimpia lentokonetehtaita.
Fokker 50 Fokker julkisti Fokker 50- ja Fokker 100 -mallit 24. marraskuuta 1983. Fokker 50:stä tuli Fokker F.27 -koneen seuraaja. Fokker 50:ssä oli edeltäjäänsä verrattuna taloudellisemmat ja tehokkaammat moottorit, suurempi määrä komposiittimateriaaleja, digitaalinen avioniikka sekä matkustamoon liittyviä parannuksia.
Fokker Fokker rakensi sotilaskoneita vain Hollannin, Tanskan ja Suomen ilmavoimille. Suomen ilmavoimat oli harvinainen poikkeus: se osti muun muassa Fokker C.V-, Fokker C.X-, Fokker D.X- ja Fokker D.XXI -koneita.
Fokker 70 Fokker 70 on pienempi versio Fokker 100 -koneesta. Malli kehitettiin vanhentuneen Fokker F28:n seuraajaksi. Kone oli tuotannossa vuodesta 1994 vuoteen 1997. Kun tuotantolinja sulkeutui Fokkerin konkurssiin, Fokker 70 -mallia oli valmistettu 47 kappaletta.
Reinhold Platz Platz palkattiin hitsaajaksi Fokkerille vuonna 1912. Hän ensimmäisenä työnään oli Fokker Spin -koneen rakenteiden hitsaus. Platz nousi vuonna 1916 Fokkerin pääsuunnittelijaksi Schwerinin tehtaalle. Platzilla ei ollut lainkaan niin sanottua korkeampaa koulutusta. Anthony Fokkerin ja Reinhold Platzin tiimi oli kuitenkin erinomaisen toimiva ja tuottelias. Anthony Fokker johti yleensä prototyypin kehitystyötä. Platz suunnitteli Fokker D.VII -hävittäjän. Platz johti Fokkerin tehtaita Amsterdamissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Fokker D.XXI Talvisodan alussa Suomella oli palveluskunnossa 33 ja korjattavana 7 Fokker D.XXI -konetta. Muu hävittäjäkalusto koostui Bristol Bulldog -koneista, joita oli palveluskunnossa 10 ja korjattavana 5. Vaikka sodan aikana saatiin hankittua ulkomailta uudempiakin hävittäjäkoneita, Fokkerit kantoivat päävastuun Suomen hävittäjätorjunnasta. Vaikka venäläisiä Tupolev SB-2 ja Iljushin DB-3 –pommittajia oli pidetty Fokker D.XXI:tä nopeampina, Fokkerilla saatiin näitä pommikoneita kiinni ja ammuttiin alas. Hävittäjätaisteluissa Fokker osoittautui alhaisesta siipikuormituksestaan huolimatta venäläisiä Polikarpov I-153 ja Polikarpov I-16 –hävittäjiä kankeammaksi mutta tiukoista tilanteista pelasti Fokkerin kestävyys syöksyssä. Lentolaivue 24 ampui Fokkereilla talvisodassa alas 127 konetta menettäen itse yhdeksän konetta ja viisi ohjaajaa ja Lentolaivue 26 24½ konetta menettäen itse yhden Fokkerin ja ohjaajan.
Fokker 50 Fokker 50 on pieni matkustajalentokone, joka suunniteltiin seuraajaksi suositulle Fokker Friendship -koneelle tämän myynnin hidastuttua 1980-luvulla. Fokker 50 -lentokoneen tuotanto päättyi vuonna 1996 Fokkerin ajauduttua konkurssiin.
Fokker Vuonna 1958 tuli myyntiin Fokker F-27 ”Friendship”. Siitä tuli luokkansa menestynein: sitä myytiin noin 800 kpl vuosina 1958–1986. F-27-konetta seurasivat Fokker F-28 ”Fellowship”, Fokker F50, Fokker F70 ja Fokker F100. F-27-konetta käytetään yhä sekä sotilas- että siviilikoneena. Suomen ilmavoimat käyttää sitä muun muassa laskuvarjojoukkojen kuljetuskoneena.
Fokker 100 Kone esiteltiin yhdessä Fokker 50:n kanssa 24. marraskuuta 1983. Fokker 100 oli Fokker F.28 Mk 4000 -koneen seuraaja. Edeltäjäänsä verrattuna Fokker 100:ssa oli pidempi runko, suuremmat ja uudistetut siivet, Rolls-Roycen suihkumoottorit, uudistettu ohjaamo ja matkustamo sekä modernimpaa tekniikkaa.
Fokker F.VIII Fokker F.VIII oli yksimoottorisen Fokker F.VII-version pohjalta kehitetty suurempikokoinen ja kaksimoottorinen, tehokkaammilla moottoreilla varustettu matkustajalentokone. Kone oli Anthony Fokkerin suunnittelema ja Fokker-lentokoneyhtiön rakentama. Se lensi ensilentonsa 12. maaliskuuta 1927. Kone oli sekarakenteinen, runko ja peräsimet olivat hitsattua teräsputkea kangas-, vaneri- ja duraaliverhouksin. Siipi oli vaneriverhottua puurakennetta.
Fokker F.VII Fokker F.VII, kolmimoottorisen muunnoksen mukaisesti Fokker Trimotor, oli Anthony Fokkerin suunnittelema ja Fokker-lentokoneyhtiön rakentama 1920-luvulta peräisin oleva matkustajalentokone. Prototyyppi lensi ensilentonsa 11. huhtikuuta 1924, ja se oli varustettu 360 hv:n Rolls-Royce Eagle -moottorilla. Kone oli teräsputkirunkoinen, puusiipinen ylätaso, ja perustui edeltäjiensä F.II - F.VI -malleihin.
Anthony Fokker Saksassa Fokker rakensi lentokoneita Saksan armeijalle ensimmäisen maailmansodan aikana. Hänet pakotettiin yhdistämään yrityksensä Hugo Junkersin yritykseen. Hänen koneistaan Fokker E.III oli ensimmäinen, jossa oli synkronoidusti potkurien lapojen välistä ampuva konekivääri. Fokker D.VII oli menestys. Fokker Dr.I-kolmitaso tuli kuuluisaksi saksalaisen ässän ”Punaisen paronin” eli Manfred von Richthofenin ansiosta.
Fokker Fokker avasi elokuussa 1919 Amsterdamissa tehtaan nimellä N.V. Nederlandse Vliegtuigenfabriek, ja sen pääomana oli 1,5 miljoonaa Hollannin guldenia. Anthony Fokker toi junalastin Fokker D.VII- ja C.I -sotilaskoneita sekä varaosia.
Fokker T.V Fokker T.V (myös Fokker T.5) on Fokkerin valmistama kaksimoottorinen keskiraskas pommituskone, joka esiteltiin vuonna 1938 ja lentänyt edellisen vuoden lopulla ensilentonsa. Sitä valmistettiin vain 16 kappaletta, vaikka lentokonetta voitiin pitää vuonna 1939 varsin modernina. Fokker T.V:n ainut käyttäjä oli Alankomaiden ilmavoimat. Saksan hyökätessä Alankomaihin toukokuussa 1940 oli palveluskelpoisina ainoastaan yhdeksän konetta.
Robert Noorduyn Anthony Fokker oli muuttanut vuonna 1919 Saksasta Alankomaihin ja perustanut sinne lentokonetehtaan. Hoorduyn oli palannut Alankomaihin ja sai töitä Fokkerilta. Fokker halusi laajentaa toiminaansa myös Yhdysvalloissa, ja Noorduyn lähettiin Teterboroon johtamaan Fokkerin sikäläistä tehdasta.
Fokker 100 Fokker 100 on Fokkerin valmistama kaksimoottorinen keskipitkän kantaman lentokone. Konetyyppi lensi ensilentonsa 30. marraskuuta 1986, ja sen tuotanto päättyi vuonna 1997, jolloin sitä oli valmistettu yhteensä 283 kappaletta. Konetyypin pienempi malli tunnetaan nimellä Fokker 70.
Anthony Fokker Hän siirtyi kuitenkin siviilikoneiden tuotantoon – vuonna 1930 Fokkerilla oli 172 koneella 28% markkinaosuus Euroopan markkinasta.1920-luvulla Fokkerin suurin menestys oli F.VIIa/3m kolmimoottorinen matkustajakone, joka hallitsi Euroopan markkinoita kunnes Saksan ja Yhdysvaltain kokometalliset matkustajakoneet saapuivat markkinoille 1930-luvulla. Fokker Tri-plane oli kone, josta Ford rakensi joko lisenssi- tai klooniversion. Vuonna 1939 tuli ensimmäinen täysmetallinen Fokker, 2-moottorinen T.9.
Fokker D.XXI Fokker D.XXI oli alankomaalainen Fokkerin suunnittelema ja valmistama hävittäjälentokone, joka oli palveluskäytössä toisessa maailmansodassa. Konetyypin ensilento tapahtui 1936, ja se oli kesän 1940 taisteluissa Alankomaiden ilmavoimien yleisin hävittäjä. Fokker D.XXI oli myös Suomen ilmavoimien käytössä ja oli talvisodan tärkein suomalainen hävittäjätyyppi.
Fokker Fokker oli hollantilaisen lentokonesuunnittelija Anthony Fokkerin (1890–1939) 21. heinäkuuta 1919 perustama lentokonetehdas.
Fokker Hollantilainen Stork Fokker Aerospace Group -yhtiö jatkaa Fokkerin toimintaa mutta vain lentokoneiden osavalmistajana.
Fokker 70 Fokker 70 on hollantilaisen Fokker-lentokonetehtaan 1990-luvulla valmistama 70-paikkainen, kaksimoottorinen matkustajalentokone.
Fokker 1920-luvulla Fokkerin suurin menestys oli kolmimoottorinen F.VIIa/3m-matkustajakone (Trimotor), joka hallitsi Euroopan markkinoita, kunnes Saksan ja Yhdysvaltain kokometalliset matkustajakoneet saapuivat markkinoille 1930-luvun puolivälissä. Yhdysvaltoihin Fokker ei saanut myydä suoraan, vaan autoyhtiö Ford rakensi Fokker Trimotoria lisenssillä Ford Trimotor -nimellä.
Fokker C.X Fokker C.X oli kaksitasoinen ja kaksipaikkainen kevyt tiedustelu- ja pommikone, jonka hollantilainen Fokker-tehdas suunnitteli vuonna 1933.
Fokker D.X Fokker D.10 (myös tunnettu nimellä Fokker D.X) oli ensimmäisen maailmansodan jälkeen rakennettu hollantilainen hävittäjälentokone.
Fokker S-11 Fokker S11 Instructor oli hollantilainen sotilaallinen koulukone. 
Fokker S-11-lentokoneen toteutus oli osa Hollannin valtion toimia Fokkerin lentokonetehtaiden uudelleenrakentamiseksi. Tuotekehityksen rahoittamiseksi perustettiin ilmailun ja myöhemmin avaruustekniikan kehityksen rahoitusta toteuttaa NIV-organisaatio. Hollannin ilmavoimat tilasi 100 koulukonetta ennen suunnittelun alkamista.
Fokker Seuraava malli, ylätaso Fokker D.VIII, olisi ollut vieläkin edistyksellisempi, mutta sitä Fokkerin tehtaat eivät ennättäneet saada kunnolla tuotantoon ennen Saksan häviötä.
Fokker Hävinneen Saksan kaaoksessa ylijäämä-Fokkerit kulkeutuivat talvella 1918–1919 hämärien liikemiesten kauppavälineinä ympäri Eurooppaa. Samoin keinoin Fokkerin tehdas siirtyi Hollantiin. Yhtiön rahoittaja oli Steenkolen Handels Vereniging (nykyinen SHV Holdings), ja yhtiön nimi oli aluksi Nederlandse Vliegtuigenfabriek – Anthony Fokkerin osuus siitä piilotettiin Ententen viranomaisilta. Tämä oli Saksan varautumista rauhanehtoihin.
Fokker D.XXI Alankomaiden sotilasilmailumuseossa (Militaire Luchtvaart Museum) Soesterbergissä on yksi näyttelykuntoinen Fokker D.XXI, joka on ilmeisesti replika. Myös Tanskassa on ollut näyttelykuntoinen Fokker D.XXI.
Fokker S.14 Fokker S-14 Machtrainer oli hollantilainen suihkuharjoituskone, jonka Fokker kehitti Alankomaiden ilmavoimille 1940-luvun lopussa. Koneen ensilento tapahtui 19. toukokuuta 1951.
Fokker D.XXI Kesäkuussa 1939 päätettiin jättää pommikoneilla varustettavaksi suunniteltu Lentolaivue 48 perustamatta ja perustaa sen tilalle kolmas hävittäjälaivue, Lentolaivue 28. Maailmantilanteen kiristyessä oli etsitty Suomelle Fokker D.XXI:ta ajanmukaisempia hävittäjiä. Kun toukokuussa 1936 todettiin Neuvostoliiton esittelevän TB-3:n seuraajaksi uutta SB-2-pommikonetta, sen ei uskottu ehtivän laajaan sarjavalmistukseen ennen kuin 2-3 vuoden kuluessa ja muodostavan uhkakuvan vasta myöhemmin. Neuvostoliitto kuitenkin ryhtyi käyttämään SB-2:ia Espanjan sisällissodassa jo samana vuonna. SB-2:n lentonopeudeksi arveltiin 420 km/h, jolloin uuden hävittäjäkoneen nopeusvaatimukseksi asetettiin peräti 520 km/h. Ilmavoimien komentaja esitteli 26. toukokuuta 1939 päivätyn muistion, jossa oli lueteltu 20 hävittäjätyyppiä, mm. Morane-Saulnier M.S. 406, Fiat G.50, Fokker D.XXI, Curtiss Hawk 75A, Heinkel He 112, Messerschmitt Bf 109, Supermarine Spitfire, Hawker Hurricane, Seversky EP-1 sekä viisi Valtion lentokonetehtaan suunnittelemaa vaihtoehtoa. Vain Heinkel (Daimler Benz -moottorilla), Messerschmitt, Spitfire, Hurricane ja Seversky sekä kaikki kotimaiset vaihtoehdot täyttivät vaatimukset. Messerschmitt, Spitfire ja Hurricane eivät olleet saatavilla. Heinkel He 112:ta oli tarjolla ilmeisesti vain Junkers Jumo -moottorilla varustettu versio, jolla kone oli arvioitu Fokker D.XXI:ta huonommaksi .. Ruotsi tilasi kesällä 15 ja myöhemmin vielä 120 Seversky EP-1 -konetta vieden näin Severskyn tuotantokapasiteetin. Lopulta Puolustusneuvosto päätti lisätä Valtion lentokonetehtaan kapasiteettia perustamalla toisen tehtaan Poriin, tilata tehtaalta 50 Fokker D.XXI -konetta, tilata kotimaisen hävittäjän suunnittelun, hankkia Seversky EP-1:n valmistuslisenssin ja hankkia 25 Fiat G.50 –hävittäjää, koska sitä oli heti saatavilla.
Fokker D.XXI Alankomaiden siirtomaaministeriö lähetti toukokuussa 1934 Fokker–lentokonetehtaalle tarjouspyynnön yksinkertaisesta ja helppohoitoisesta hävittäjäkoneesta, joka korvaisi Alankomaiden Itä-Intia armeijan Curtiss P-6 Hawk -lentokoneet. Fokker laati kaksi tarjousta pääsuunnittelijansa Erich Schatzkin johdolla. Toinen tarjouksista koski kaksitasoa Fokker D.XIX, toinen yksitasoa tunnuksella 112. Siirtomaaministeriö valitsi jälkimmäisen ja siitä tuli Fokker D.XXI. Prototyyppi tilattiin 14. marraskuuta 1934 ja teki ensilentonsa 27. helmikuuta 1936. Moottoriksi tuli 645-hevosvoimainen Bristol Mercury VI-S -tähtimoottori. Alankomaiden Itä-Intia armeijan vaatimusten takia kone oli varustettu kiinteällä laskutelineellä.
Fokker 1990-luvun lopussa Schipholin lentoasemalla Amsterdamissa toiminut Fokker ajautui vaikeuksiin brasilialaisen Embraerin vallatessa moderneilla koneillaan Fokker Friendshipin kokoluokan markkinat. Yhtiö oli konkurssissa vuonna 1996.
Fokker T.VIII-W Fokker F.VIII-W (tai T.8W) oli Fokkerin suunnittelema ja rakentama kaksimoottorinen kellukkeilla varustettu meritiedustelu-, pommitus- ja torpedokone 1930-luvulta. Tyyppimerkinnässä oleva W tuli sanasta "vesi".
Fokker Kuuluisin Fokkerin ensimmäisen maailmansodan konetyypeistä lienee ketterä Fokker Dr.I -kolmitaso. Ensimmäinen globaali ilmasodan sankari Manfred von Richthofen (”Punainen paroni”) käytti viimeisinä kuukausinaan ko. mallia.
Fokker D.XXI Ilmapuolustuksen esikunta kehotti Valtion lentokonetehdasta keväällä 1940 selvittämään sisäänvedettävän laskutelineen asennusmahdollisuutta Fokker D.XXI:een. Taustalla oli koneen nopeuden lisääminen; Fiat G.50:n suksikokeilujen perusteella nopeuslisäksi arvioitiin 30–40 km/h. Lentokonetehtaan suunnitelmien mukaan siiven etureunaa jouduttiin muuttamaan, vaihtamaan laskutelineen kiinnitysraudoitukset sekä asentamaan tarvittavat hydrauliikkalaitteet. Tarkoitus oli asentaa sisäänvedettävä laskuteline kaikkiin IV-sarjan koneisiin ja siksi muutos tilattiin koemielessä yhteen III-sarjan ja yhteen IV-sarjan koneeseen. III-sarjan kone varustettuna sisäänvedettävällä laskutelineellä (FR-117) valmistui tammikuussa 1941. Muutostyö ei osoittautunut onnistuneeksi; teline oli hidas nostaa ylös, laskussa epäluotettava ja nopeuslisä jäi saavuttamatta.
Fokker D.XXI Lentolaivue 24 luovutti Gloster Gamecock -koneensa, joilla se oli lentänyt vuodesta 1929, koulutusyksiköille vuonna 1938 ja vuoden 1939 alkupuoliskon aikana, jolloin laivueen kaikki kolme lentuetta varustettiin täysimääräisesti Fokker D.XXI –kalustolla. Myös Lentolaivue 26, joka oli saanut vuonna 1935 Bristol Bulldog –hävittäjiä, sai Fokker-kalustoa kahteen lentueeseensa. 26. marraskuuta 1939 Lentolaivue 26:n Fokkerit ohjaajineen siirrettiin Lentolaivue 24:ään.
Adriaan Daniël Fokker Adriaan Daniël Fokker (17. elokuuta 1887 – 24. syyskuuta 1972) oli alankomaalainen fyysikko ja muusikko. Hänet tunnetaan vuonna 1913 kehittämästään Fokker–Planck-yhtälöstä. Hän oli myös 31-sävelisen säveljärjestelmän puolestapuhuja.
Anthony Fokker Yhtiö jatkoi toimintaansa vuoteen 1999, jolloin brasilialainen Embraer nujersi sen markkinoilla. Fokker-nimen omistaa nyt hollantilainen Stork-yritys, joka tekee Fokkerin koneisiin huoltoja ja varaosia. Avaruusteollisuusyrityskin muutti nimensä Dutch Space’ksi.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Ensimmäiset keskustelut Fokkerin ja Suomen viranomaisten välillä koskien Fokker G.1 -hävittäjää käytiin toukokuussa 1937, jolloin ilmavoimien komentaja, kenraalimajuri Jarl Lundqvist oli kiinnostunut ostamaan yhden valmiin koneen ja 23 koneen valmistuslisenssin. Ilmeisesti Fokker G.1:llä oli tarkoitus korvata Bristol Blenheimin lisähankinnat. Suomalaiset kävivät syksyllä 1937 koelentämässä G.1:n. Huhtikuussa 1938 Fokkerille ilmoitettiin, että kaksimoottorihävittäjäasia ei ollut ajankohtainen.
Fokker C.V Fokker C.V oli alankomaalainen Fokkerin valmistama kevyt tiedustelu- ja pommikone, joka oli eräs menestyneimmistä 1920- ja 1930-luvun alun sotilaslentokoneista. Toukokuussa 1924 ensilentonsa tehneen C.V-konetyypin muunnokset olivat monen Euroopan maan ilmavoimien kalustona vuosina 1925–1935. Fokker-tehtaan lisäksi C.V:n eri versioita valmistettiin lisenssillä Italiassa, Norjassa, Ruotsissa, Sveitsissä, Tanskassa ja Unkarissa. Lukuisia eri moottori- ja siipivaihtoehtoja tarjonneen tyypin lopullinen tuotantomäärä nousi noin tuhanteen koneyksilöön.
NIVR Toisen maailmansodan jälkeen perustettu NIV jälleenrakensi mm. Fokker-lentokonetehtaan toimivaksi yhtiöksi 1940-luvulta lähtien. Sen rahoittamia kehitysohjelmia olivat Fokker S-11-koulukone 1940-luvulla ja Fokker F-27 "Friendship" 1950-luvulla.
Fokker G.1 Fokker G.1 oli yksi harvoista ennen toista maailmansotaa kehitetyistä kaksimoottorisista ja –paikkaisista raskaista hävittäjäkoneista. Sen kehitti hollantilainen Fokker. Kone oli tarkoitettu toimimaan paitsi hävittäjänä myös syöksypommittajana, maataistelukoneena ja strategisena tiedustelukoneena.
Dutch Space Dutch Space B.V. on hollantilainen avaruusteknologiayhtiö. Se syntyi Fokker Space-yhtiöstä emoyhtiö Fokkerin ajautuessa vuonna 1995 konkurssiin. Yhriö on Hollannin suurin avaruusalan yritys. Fokker-historiansa kautta sillä on 35-vuotinen kokemus satelliitteista ja kantoraketeista.
Fokker D.VII Koneessa yhdistyivät kestävyys ja suorituskyky, joka oli varsinkin korkealla lennettäessä erinomainen. Sodan päätyttyä liittoutuneet vaativat kaikkien D.VII-koneiden luovuttamista. Anthony Fokker onnistui kuitenkin siirtämään useita koneita Hollantiin, jossa Fokkerin lentokoneet saivat uuden tulevaisuuden.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat Valmistelut Gloster Gamecockin korvaamiseksi uudella hävittäjällä käynnistettiin vuonna 1935 ja tarjouksia pyydettiin useista maista yhteensä 26 ja saatiin seitsemän: Fokker D.XXI, Gloster Gladiator, North American NA-16-15, Vought V-143, Dewoitine 510, Morane-Saulnier 405 sekä PZL P.24. Loppusuoralle pääsivät vain Fokker D.XXI ja PZL P.24; muut karsiutuivat suorituskyvyn, aseistuksen tahi hinnan vuoksi. Fokker valittiin pitkäaikaisten kauppasuhteiden, Bristol Mercury -moottorin ja lentokonetehtaalle sopivan rakenteensa vuoksi. Fokkerilta tilattiin seitsemän valmista konetta ja 14 koneen valmistuslisenssi marraskuussa 1936. Lisenssikoneet tilattiin Valtion lentokonetehtaalta toukokuussa 1937 ja Fokkerin rakentamat koneet tulivat maahan saman vuoden lokakuussa.
Anthony Fokker Fokker rakensi sotilaskoneita Hollannin ilmavoimille, Tanskaan, Norjan, Ruotsiin ja Espanjaan. Suomen ilmavoimat oli hyvä asiakas, se osti C.V, C.X, D.VII, D.X ja D.XXI koneita.
Se käytti myös useita Fokkerin matkustajakonetyyppejä, muun muassa F.VII ja F.27.
Fokker D.X Fokker D.VIII-hävittäjän suunnitteli Fokkerin pääsuunnittelija Reihold Platz vuonna 1918. Se oli yksitasoinen ja siipi itsekantava ja siten harvinainen ratkaisu tuohon aikaan. Moottori tuotti vain 110 hevosvoimaa, silti suorituskyky oli hyvä. Konetta valmistettiin Saksassa 60 kappaletta.
Fokker C.V Ruotsin ilmavoimilla oli merkittävä tarve uusien hävittäjä- ja tiedustelukoneiden hankinnalle sen irtautuessa itsenäiseksi aselajiksi vuonna 1926. Kalustotarvetta paikkaamaan hankittiin 1927 Hollannista ensin hävittäjiksi kaksi Fokker C.VD:tä ja tiedustelukoneiksi kaksi C.VE:tä, jotka saivat Ruotsissa mallinimet J 3 ja S 6. Fokkerin kanssa tehtiin Alkuvuodesta 1928 lisenssivalmistussopimus, jonka nojalla ruotsalainen Centrala Flygverkstaden Malmslätt (CFM) ryhtyi valmistamaan C.VD- ja C.VE-koneita. Fokkerilta tilattiin myös kuusi C.VD- ja neljä C.VE-konetta. CFM valmisti 35 konetta vuosina 1929–1935. Kaksipaikkainen C.VD-malli ei kuitenkaan soveltunut hävittäjiksi ja luokiteltiin vuonna 1931 tiedustelukoneeksi. Uudelleenluokittelun myötä Ruotsin ilmavoimilla oli S 6 tunnuksella (C.VE, joissa 450 hevosvoiman Bristol Jupiter VI) kuusi Fokkerilta ostettua ja 24 CFM:n valmistamaa, S 6A tunnuksella (C.VD Bristol Jupiter VI) kahdeksan Fokkerilta hankittua ja yksi CFM:n valmistama ja S 6B tunnuksella (C.VE, joissa 600 hevosvoiman Nohab/Mercury VI) kymmenen CFM:n valmistamaa konetta.
Fokker Dr.I Fokkerin vastaus tilaukseen oli V.3, pieni pyörivällä tähtimoottorilla varustettu kolmitaso, jossa oli teräsputkirunko. Lentokokeiden osoittamien puutteiden vuoksi Fokker valmisti parannellun V.4 -prototyypin, jonka suurimmat uudistukset olivat suuremmat ohjaussiivekkeet ja siipien kärkiväli, myös siipien tuentaa parannettiin.
Fokker F.VII F.VII:stä kehitettiin myös 3-moottoriset muunnokset F.VIIa/3M ja F.VIIb/3M, joita usea lisenssivalmistaja valmisti yhteensä 114 kappaletta. Tämä kolmimoottorinen malli oli tunnetuin aikansa Fokker-koneista, ja sitä kutsuttiin yleisesti "Fokker Trimotoriksi". Malli hallitsi Euroopan markkinoita, kunnes Saksan ja Yhdysvaltojen kokometalliset matkustajakoneet tulivat markkinoille 1930-luvun puolivälissä. Vastaavia koneita olivat esimerkiksi Boeing 247, Douglas DC-2 ja Yhdysvaltojen armeijan Atlantic C-2. Charles Kingsford Smith lensi Fokker F.VIIb-3M-koneella ensimmäisenä Tyynenmeren yli.
Talvisodan ilmasotatoimet Päähävittäjä oli Fokker D.XXI, jonka huippunopeus oli 418 km/h. Tärkein pommikone oli Fokkeria nopeampi Bristol Blenheim. Sen huippunopeus oli 424 km/h. Muita Suomen sotilaslentokoneita olivat muun muassa vanhentunut kaksitasohävittäjä Bristol Bulldog, vanhentunut ja vain tiedustelutehtävissä käytetty kaksitasohävittäjä Gloster Gamecock sekä syöksypommittajat ja tiedustelukoneet Fokker C.X ja Fokker C.V. Suomi vastaanotti sodan kestäessä ulkomailta monta eri lentokonetyyppiä, joita olivat esimerkiksi hävittäjät Fiat G.50, Morane-Saulnier M.S. 406 ja Gloster Gladiator. Suomi sai myös lukuisia lentokoneita sotasaaliiksi Neuvostoliitolta.
Fokker Vuonna 1969 Fokker liittoutui Bremenissä toimivan Vereinigte Flugtechnische Werken (osa ERNOa) kanssa, jolla oli monikansallinen omistuspohja. Yhtymä kehitti epäonnistuneen syöttöliikennekoneen VFW-614:n. Euroopan avaruusjärjestö ESA tilasi ERNO-VFW-Fokker GmbH -yhtymältä kesäkuussa 1974 Spacelab-laboratorion NASAn avaruussukkulaan.
Fokker D.XXI I-sarjan (7 konetta) koneet rakennettiin Fokkerin tehtaalla Amsterdamissa, II- ja III-sarja (yhteensä 35 konetta) Valtion lentokonetehtaalla Tampereella, IV-sarja (50 konetta) Kolhossa ja Kuorevedellä ja V-sarja (viisi konetta) Kuorevedellä. Kaikkiaan Suomen ilmavoimilla oli 97 Fokker D.XXI -konetta.
Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat 1940–1944 Fokker kutsui suomalaisen koelentäjän lentämään Fokker G.1:llä helmikuussa 1939 mikä toteutuikin. Koneesta käytiin edelleen kauppaa ja syksyllä 1939 Fokker tarjosi Suomelle Espanjalle tarkoitettuja G.1B -koneita. Komentaja Lundqvist piti pyydettyä hintaa korkeana eikä kauppaa syntynyt.
Fokker D.XXI Tarjouksia saatiin seitsemän koskien seuraavia koneita: Gloster Gladiator, North American NA-50A, Vought V-143, Dewoitine 510, Morane-Saulnier 405, PZL P.24 ja Fokker D.XXI. Vertailussa loppusuoralle pääsivät vain PZL P.24 ja Fokker D.XXI muiden karsiuduttua suorituskyvyn, aseistuksen ja hinnan vuoksi. Näistä kahdesta Fokker D.XXI tuli valituksi lähinnä pitkäaikaisten kauppasuhteiden, Bristol Mercury -moottorin ja Valtion lentokonetehtaalle sopivan rakenteensa vuoksi. Puolustusneuvosto päätti puoltaa D.XXI:n hankintaa 23. syyskuuta ja hankinta hyväksyttiin Puolustusministeriön esittelyssä 18. marraskuuta 1936.
Fokker C.X Puolustusministeriö tilasi hollantilaiselta Fokkerilta neljä Bristol Pegasus -moottorilla varustettua Fokker C.X -konetta ja hankki valmistuslisenssin 18. toukokuuta 1936. 12. lokakuuta 1936 Valtion lentokonetehdas sai alustavan 13 koneen tilauksen. 2. joulukuuta 1936 tilaus laajennettiin 30 koneeseen. Fokkerin rakentamat mallikoneet (FK-78..81) toimitettiin Suomeen vuoden 1937 alussa ja lentokonetehdas toimitti lisenssillä rakennetut sarjakoneet (FK-82..111) vuoden 1938 kuluessa. Kertyneistä varaosista koottiin vielä viisi konetta (FK-111...115) vuosina 1942–1943. Tunnus FK-111 oli kahdella koneella.
Fokker G.1 Ensimmäisenä Fokker G.1:n tilasi Espanjan tasavaltalaisarmeija. Sen tilaamien 26 koneen rakentaminen aloitettiin syksyllä 1937. Alankomaat asetti Espanjan myöhemmin kauppasaartoon, jolloin rakenteilla olevat koneet jäivät Fokkerin käsiin. Fokker G.1 esiteltiin Alankomaiden ilmavoimille 14. huhtikuuta 1937. Alankomaat tilasikin lokakuussa 1937 ilmavoimilleen 36 konetta. Koska ilmavoimat olivat standardoineet moottorikseen Bristol Mercuryn ja moottori haluttiin myös G.1 -koneeseen, joutui Fokker tekemään koneeseen suuria muutoksia. Moottorit oli saatava kauemmaksi rungosta, koska suurempihalkaisijallisessa Mercuryssä oli myös Twin Waspin vastaavaa suurempi potkuri. Leveämmän keskiosan ansiosta sekä koneen siipipinta-ala että siipiin sijoitettujen polttoainesäiliöiden tilavuus kasvoi. Tästä aiheutui painopisteongelmia, jonka seurauksena myös puomeja oli jatkettava. Samalla ohjainpintoja suurennettiin. Lisäksi vaadittiin tilaa kolmannelle miehistön jäsenelle. Kuitenkin vain neljä ensimmäistä konetta oli kaksipaikkaisia.
Fokker 50 Seuraavat lentoyhtiöt ja asevoimat operoivat Fokker 50 -koneita:
Fokker Toinen maailmansota tuhosi Fokkerin tehtaat, joita oli käytetty Saksan sotataloudessa.
Fokker D.XXI Jatkosodan alussa vielä hävittäjiksi luetut Fokker D.XXI -koneet oli siirretty Lentolaivue 30:lle ja Lentolaivue 32:lle. Käytännössä konetta käytettiin lähinnä tiedustelu- ja maataistelutehtäviin, jolloin niitä nähtiin mm. Lentolaivue 12:n, Lentolaivue 14:n ja täydennyslentolaivueiden kalustossa. Tiedustelupainotteisesta tehtävästään huolimatta Fokker D.XXI:llä saavutettiin jatkosodassa 60 ilmavoittoa.