mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sonny Sandoval Sandovalin elämä nuorena ei ollut helppoa. Hän kuului jengiin, käytti huumeita ja joi paljon. Mutta kun hänen äitinsä elämä alkoi olla vaakalaudalla leukemian takia, Sonny alkoi pohtia asioita. Hänen äitinsä oli kristitty, mutta aikaisemmin Sonny ei ollut uskonut Jeesukseen. Hänen äitinsä kuolema muutti Sonnyn käsitystä tästä asiasta, ja hänestä tuli uskovainen. Pian tämän jälkeen hän tapasi Marcos Curielin ja serkkunsa Wuv Bernardon, jotka etsivät vokalistia yhtyeeseen. Sonny suostui yhtyeen laulajan virkaan, ja Gabe Portillon liityttyä yhtyeen basistiksi ryhmä oli koossa. Nimeä vielä mietittiin, mutta ei kauan: Sonnyn ystävän ehdotuksesta yhtyeen nimeksi annettiin pankkitermi P.O.D..
Floyd Patterson 25. syyskuuta 1962 Patterson kohtasi Chicagon Comiskey Parkilla käydyssä ottelussa vain yhden tappion urallaan kokeneen Sonny Listonin, joka lähti kamppailuun asiantuntijoiden mukaan selkeänä ennakkosuosikkina. Liston hyökkäsi heti ottelun alussa Pattersonin kimppuun ja löi tätä vartaloon molemmin käsin, kunnes lopulta tyrmäsi hänet jabillaan, kun ensimmäistä erää oli oli oteltu vain kaksi minuuttia ja kuusi sekuntia. Ensimmäistä kertaa nyrkkeilyhistoriassa raskaansarjan maailmanmestari oli vaihtunut ensimmäisessä erässä tapahtuneella tyrmäyksellä, ja jo seuraavana päivänä chicagolaiset sanomalehdet ilmoittivat, että 18 894 ottelua paikan päällä seurannutta katsojaa oli saanut todistaa nyrkkeilyhistorian kolmanneksi nopeinta tyrmäystä. Patterson poistui häpeissään areenalta takakautta tummien lasien ja tekoparran avulla naamioituneena.
Don Cherry (trumpetisti) Donald "Don" Eugene Cherry (18. marraskuuta 1936 Oklahoma City, Oklahoma – 19. lokakuuta 1995 Málaga, Espanja) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti, joka tuli tunnetuksi muun muassa tiiviistä yhteistyöstään Ornette Colemanin kanssa. Hän soitti myös John Coltranen ja Sonny Rollinsin kanssa. Laulaja Neneh Cherry on hänen tytärpuolensa. Cherry kuoli maksasairauteen 58-vuotiaana.
The Third Step The Third Step on Sailor yhtyeen vuonna 1976 valmistunut kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin syyskuussa. Edellisvuoden menestyksekkään "Trouble" albumin jälkeen tuli yhtyeelle kolmas näytön paikka. USA:n huhtikuisen promo kiertueen jälkeen oli aika tehdä entistä parempi levy. USA:ssa ollut Beverly Rodeo Hotel on inspiroinut Kajanusta tekemään mystisen kappaleen nimeltä "Quay Hotel". Albumilta julkaistu single "One Drink Too Many" oli vuonna 1977 Länsi-Saksassa TOP 40:ssä ja oli korkeimmillaan #22, sekä myös Itävallassa 4 viikkoa listoilla, ja paras sijoitus oli #21. 1976 Sveitsissä single "Stiletto Heels" oli 6 viikkoa listoilla ja ollen parhaimmillaan #11 ja Länsi-Saksassa 10 viikkoa ja paras sijoitus #12. Englannissa single "One Drink Too Many" oli parhaimmillaan #35. Suomessa albumi menestyi parhaiten ollen neljäs ja Ruotsissa sinnitteli vain viikon verran, ja ollen parhaimmillaan #26, sekä vielä paremmin menestyen naapurimaassa Norjassa, jossa oli #11. Kaikki albumilla olevat sävellykset ja sanoitukset ovat Kajanuksen tekemiä. Julkaistu LP-levynä ja c-kasettina (EPC 81637). Albumin kansista on tehty kaksi eri versiota. Sony Music uudelleenjulkaisi albumin CD:nä 2001 (Epic 4655822].
Invincible (Michael Jacksonin albumi) Albumista syntyi suuria riitoja Jacksonin ja hänen levy-yhtiönsä Sony Music Entertainmentin välille. Jackson oli nimittäin odottanut, että hän saisi oikeudet vanhoihin albumeihinsa takaisin 2000-luvun alussa, jolloin hän saisi niiden myynnistä kaikki voitot itselleen. Sopimuksesta kävi kuitenkin ilmi, että Jackson saisi oikeudet vasta vuosien päästä. Hänelle selvisi pian, että häntä edustanut asianajaja edusti myös Sonya, mikä synnytti eturistiriitoja. Jackson oli myös huolissaan siitä, että Sony oli vuosien ajan painostanut häntä myymään osuutensa Sony/ATV Music Publishing -yhtiöstä.Taraborrelli, s. 614–617 Jackson käytti näitä konflikteja hyväkseen sanoutuakseen irti sopimuksesta Sonyn kanssa. Juuri ennen "Invinciblen" julkaisua Jackson ilmoittikin Sony Music Entertainmentin johtajalle Tommy Mottolalle, että aikoi jättää yhtiön. Tämän seurauksena Sony keskeytti kaikki albumia koskevat toimenpiteet.
Harley M. Kilgore Kilgore toimi Raleighin piirikunnan rikosoikeuden tuomarina 1933–1940. Vuonna 1940 hänet valittiin senaattiin demokraattisen puolueen listoilta. Hänet valittiin uudelleen vuonna 1946 ja 1952. Hän aloitti senaatissa 3. tammikuuta 1941 ja istui siellä aina kuolemaansa asti. Hän kuoli laivaston sairaalassa Bethesdassa vuonna 1956.
Birgitta (pyhimys) Birgitan äiti kuoli tytön ollessa 11-vuotias. Hänet ja hänen sisarensa annettiin heidän tätinsä kasvatettavaksi Itä-Göötanmaalle Aspanäsin tilalle. Tältä ajalta on kertomus siitä, miten Birgitalla oli vaikeuksia kirjontatyönsä kanssa. Yllättäen hänen tätinsä näki tytön vierellä naisen, jonka läsnäoloa Birgitta itse ei kuitenkaan huomannut. Täti katsoi Birgitan käsityötä ja näki, ettei se mitenkään voinut olla Birgitan itsensä tekemä. Naisen on katsottu olleen Neitsyt Maria, johon Birgitalla oli lapsuudestaan asti erittäin läheinen suhde. Tarina on tuonut Birgitalle myös maineen huonona käsityöihmisenä.
Bloemfontein Vuonna 1899 kaupungissa pidettiin konferenssi, joka ei onnistunut estämään toisen buurisodan syttymistä. Brittijoukot valtasivat kaupungin 13. maaliskuuta 1900 buurisodan aikana.
Paardebergin taistelu Paardebergin taistelu oli toisessa buurisodassa 18.–27. helmikuuta 1900 käyty taistelu, jossa sotamarsalkka Frederick Roberts lopulta löi buurit ja onnistui pakottamaan kenraali Piet Cronjén antautumaan 4 000 miehensä kanssa. Tämä heikensi buurien voimia huomattavasti ja mahdollisti Ladysmithin vapautuksen seuraavana päivänä. Paardeberg oli toisen buurisodan viimeinen suuri taistelu.
Frederick Roberts Toisessa buurisodassa Roberts johti ”intialaisten upseerien” ryhmää, joka taisteli vaikutusvallasta ”afrikkalaisten upseerien” kanssa. Toisen buurisodan alkuvaiheessa koettujen tappioiden jälkeen hänet kutsuttiin brittijoukkojen ylipäälliköksi joulukuussa 1899 ja hän saapui seuraavassa kuussa Kapkaupunkiin. Hän johti muun muassa helmikuussa 1900 piiritetyn Kimberleyn vapauttamista, minkä jälkeen hän saartoi kaupunkia piirittäneen buuriarmeijan. Roberts löi buurikenraali Piet Cronjén joukot Paardebergin taistelussa, valtasi 13. maaliskuuta Oranjen vapaavaltion pääkaupungin Bloemfonteinin, ja tarjosi armahdusta kaikille muille paitsi buurien johtajille. Hän luovutti ylipäällikkyyden Etelä-Afrikassa esikuntapäällikölleen Herbert Kitchenerille marraskuussa 1900.
Stellenbosch Toisen buurisodan (1899–1902) alussa Stellenbosch oli yksi brittiläisistä sotilastukikohdista.
Vereeniging Kaupungissa solmittiin vuonna 1902 toisen buurisodan päättänyt Vereenigingin sopimus.
Stephenson Robert Clarke Clarke opiskeli Winchesterissä, liittyi sittemmin Britannian armeijaan, ja palveli everstinä toisessa buurisodassa.
Koos de la Rey Koos de la Reyn perhetaustassa oli hollantilaisia ja hugenotteja. Hän oli syvästi uskonnollinen, kantoi Raamattua mukanaan ja kohteli sotavankeja inhimillisesti. Hän osallistui Basothon sotaan vuonna 1865, Sekhukhunen sotaan vuonna 1876 ja ensimmäiseen buurisotaan 1881. Toisen buurisodan loppupuolella hän siirtyi joukkoineen sissisotaan, ja opetti "liikkuvien joukkojen" sotilaat ampumaan satulasta vauhdissa. Hänen sissijoukkonsa voitti britit useissa taisteluissa, joiden paikkoja olivat Moedwil, Nooitgedacht, Driefontein, Donkerhoek, Ysterpruit ja Tweebosch. Tästä toiminnasta hän sai lempinimen Länsi-Transvaalin leijona.
Ian Hamilton Hamiltonin sotilasura alkoi 1873 ja hän palveli Intiassa sekä Afrikassa. Hän oli Lordi Kitchenerin esikuntapäällikkö toisessa buurisodassa. Hänet aateloitiin vuonna 1902.
Mauser C96 Eräs C96-pistoolin tunnettu omistaja oli Winston Churchill, joka käytti sitä muun muassa Omdurmanin taistelussa Sudanissa ja myöhemmin toisessa buurisodassa.
Afrikaanerinationalismi 1800-luvun loppupuolella buurien kansallisuustunne alkoi voimistua, ja he alkoivat perustaa omia "kristillis-kansallisia" koulujaan, korostaa afrikaansin luonnetta omana hollannin kielestä erillisenä kielenään ja muodostaa itselleen uutta identiteettiä "afrikaanereina" eli Afrikan kansana vanhan siirtolaisidentiteetin sijaan. Buurisodissa koetun tappion jälkeen tämä suuntaus voimistui entisestään, ja pian toisen buurisodan jälkeen näitä päämääriä ajamaan perustettiin kaksi uutta puoluetta: Louis Bothan ja Jan Smutsin transvaalilainen "Het Volk" (Kansa) vuonna 1905 ja James Barry Munnik Hertzogin oranjelainen "Orangia Unie" vuonna 1906.
S. F. Newcombe Stewart Francis Newcombe (1878–1956) oli brittiläinen maavoimien upseeri. Hän palveli toisessa buurisodassa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskassa ja Gallipolissa.
Koos de la Rey Jacobus Herculaas (Koos) de la Rey (22. lokakuuta 1847 – 15. syyskuuta 1914) oli buurikenraali toisessa buurisodassa.
Mauser C96 C96:n tullessa tuotantoon useimpien maiden upseerit hankkivat palveluspistoolinsa yksityisesti omilla varoillaan, ja Mauserista tuli maailmanlaajuisesti suosittu palvelusase. Sitä käytettiin muun muassa toisessa buurisodassa, ensimmäisessä ja vielä toisessa maailmansodassa, sekä lukuisissa siirtomaavälikohtauksissa maailmansotien välissä.
Arthur Stark Vaimonsa kuoltua vuonna 1892 Stark muutti Etelä-Afrikkaan ja asettui Kapkaupunkiin, jossa hän harjoitti lääkärin praktiikkaa ja retkeili ympäri Etelä-Afrikkaa keräten näytteitä South African Museumille, vuodesta 1898 lähtien myös Durban Museumille ja Albany Museumille. Stark muutti Durbaniin hieman ennen toisen buurisodan puhkeamista. Vuonna 1899 hän matkusti Englantiin valvomaan kirjansa "The Birds of South Africa" painatusta. Teoksen oli tarkoitus olla osa Etelä-Afrikan eläimistöä käsittelevästä sarjasta, jota toimitti South African Museumin johtaja William Lutley Sclater. Stark palasi Nataliin syyskuussa 1899 ja toimi brittijoukkojen lääkärinä buurisodassa.
Internointi Laajan internoinnin aloittivat buurisodan aikana britit, jotka aitasivat vastustajan siviiliväestöä piikkilangoin eristettyihin keskitysleireihin. Toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat internoi suuren määrän japanilaisperäistä ja saksalaista väestöä.
Apollo-luokka (risteilijä) Apollo-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahdenkymmenenyhden 1880- ja 1890-vuosikymmenten vaihteesa valmistetun toisen luokan (panssarikansi)risteilijän muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat buurisodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa.
Kroonstad Kaupunki perustettiin vuonna 1855 ja se kasvoi nopeasti 1800-luvun lopulla kun alueelta löydettiin kultaa. Bloemfonteinin kukistuttua toisen buurisodan aikana se oli Oranjen vapaavaltion pääkaupunki 13. maaliskuuta - 11. toukokuuta 1900.
Henry Chauvel Sir Henry George Chauvel (tunnetaan yleisemmin Harry Chauvel; 16. huhtikuuta 1865 – 4. maaliskuuta 1945) oli australialainen sotilaskomentaja ja myöhemmin kenraali, joka taisteli toisessa buurisodassa ja Lähi-idän näyttämöllä ensimmäisessä maailmansodassa.
Garnet Wolseley Wolseley toimi 1890–1895 Irlannin joukkojen komentajana, minä aikana sai 1894 ylennyksen sotamarsalkaksi. Vuosina 1895–1900 hän oli koko Britannian asevoimien ylipäällikkö, missä ominaisuudessa hän vastasi armeijan liikekannallepanosta toisen buurisodan puhjettua 1899.
Saint Helena Saint Helenan syrjäinen sijainti houkutteli eurooppalaiset lähettämään Napoleon Bonaparten sinne maanpakoon. Hän asui Longwood Housessa viimeiset elinvuotensa 1815–1821. Saarella vietiin paljon myös buurivankeja toisen buurisodan aikana 1900–1902.
Mathey-Tissot Toisen buurisodan alkaminen vuonna 1899 johti yrityksen laajentumiseen, ja yritys avasi uuden tehtaan. Eräs skotlantilainen aatelismies tilasi poikansa rykmentin miehille jopa 2 500 repeater-kelloa, joista kultaiset annettiin upseereille ja hopeiset muille.
Archibald Murray Sir Archibald James Murray (23. huhtikuuta 1860 Kingsclere, Hampshire – 21. tammikuuta 1945 Reigate) oli Britannian armeijan kenraali. Hän palveli toisessa buurisodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Murray poistui palveluksesta 1922 ja kuoli kotonaan tammikuussa 1945.
Oranjen vapaavaltion provinssi Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Oranjen vapaavaltion provinssi muodostettiin entisestä Oranjen vapaavaltion alueesta, joka oli menettänyt itsenäisyytensä toisessa buurisodassa. Vuonna 1961 liitto erosi Brittiläisestä kansainyhteisöstä ja muodosti Etelä-Afrikan tasavallan.
William Francis Butler William Francis Butler (31. lokakuuta 1838 – 7. kesäkuuta 1910) oli brittiläinen irlantilaissyntyinen upseeri ja kenraaliluutnantti. Hän osallistui sotilasuransa aikana zulu-sotaan ja Sudanin sotaan sekä toimi Etelä-Afrikan brittijoukkojen komentajana vähän ennen toisen buurisodan alkua.
Oranjejoen siirtomaa Oranjejoen siirtomaa (, ) oli Britannian kruununsiirtomaa, joka luotiin sen jälkeen, kun Britannia oli ensiksi vuonna 1900 miehittänyt ja sen jälkeen vuonna 1902 liittänyt itsenäisen Oranjen vapaavaltion imperiumiinsa toisessa buurisodassa. Siirtomaa lakkasi olemasta vuonna 1910, kun se yhdistyi Etelä-Afrikan unioniin Oranjen vapaavaltion provinssina.
Etelä-Afrikan siirtomaahistoria Valtavien timantti- ja kultaesiintymien löytäminen Etelä-Afrikan sisäosista 1800-luvun jälkipuoliskolla ajoi buurit ja britit vastakkain, kun molemmat tahtoivat luonnonrikkaudet hallintaansa. Lopulta Yhdistynyt kuningaskunta kukisti itsenäiset buuritasavallat toisessa buurisodassa ja ryhtyi ajamaan yhtenäistä Etelä-Afrikan liittovaltiota.
Yhdistyneen kuningaskunnan historia 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Yhdistynyt kuningaskunta lujitti valtaansa Etelä-Afrikassa valtaamalla Oranjen vapaavaltion ja Transilvanian toisessa buurisodassa. Sota päättyi 31. toukokuuta 1902 Vereeningingin sopimukseen. Etelä-Afrikan liittovaltio sai dominion aseman 1. heinäkuuta 1910.
Frederick Roberts Frederick Sleigh Roberts, Robertsin ensimmäinen jaarli, paroni Roberts of Kandahar (30. syyskuuta 1832 Cawnpore, Intia – 14. marraskuuta 1914 Saint-Omer, Ranska) oli irlantilais-englantilainen sotamarsalkka, joka toimi komentajana toisessa afgaanisodassa 1878–1880 ja buurisodassa 1899–1902.
Percy Roycroft Lowe Lowe opiskeli lääketiedettä Jesus Collegessa Cambridgessa. Hän palveli siviililääkärinä toisessa buurisodassa ja Etelä-Afrikassa ollessaan hän kiinnostui lintutieteestä. Palattuaan Englantiin hän ryhtyi Sir Frederic Johnstonen yksityislääkäriksi. Tässä ammatissa hän pääsi osallistumaan kuudelle Karibianristeilylle työantajansa kanssa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi lääkintäupseerina sairaankuljetuslaivassa Välimerellä.
Tugela Tugela eli Thukela on Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin provinssin suurin joki. Se saa alkunsa Mont-aux-Sourcesin ylängöltä ja kuljettuaan 502 kilometrin matkan laskee Intian valtamereen. Tugela-joella käytiin useita merkittäviä taisteluita toisessa buurisodassa. Historiallisesti joki oli Zulumaan eteläinen rajajoki.
Mahikeng Toisen buurisodan puhjettua 1899 Transvaalin armeija piiritti kaupungin. Piiritys kesti 217 päivää lokakuusta 1899 toukokuuhun 1900 ja teki kaupungin puolustusta johtaneesta Robert Baden-Powellista brittien kansallissankarin. Brittejä kuoli piirityksen aikana kaikkiaan 212 ja yli 600 haavoittui, buurien menetykset olivat huomattavasti suuremmat.
Ladysmith (KwaZulu-Natal) Natalin siirtokunnassa asuneet buurit perustivat Ladysmithin vuonna 1851 ja se nimettiin siirtokunnan kuvernöörin sir Harry Smithin vaimon mukaan. Kaupungin väkiluku kasvoi, kun sieltä valmistui rautatie Durbaniin vuonna 1886. Toisen buurisodan aikana brittiläiset joukot olivat piiritettynä kaupungissa lokakuusta 1899 helmikuuhun 1900 asti.
Robert Baden-Powell Hänestä tuli juhlittu kansallissankari sen jälkeen, kun hän oli johtanut eteläisessä Afrikassa käydyssä buurisodassa 1899–1902 Mafekingin kaupungin puolustusta kahdeksan kuukauden ajan. Monien aikalaistensa tavoin hän oli huolissaan uuden sukupolven kyvystä hallita brittiläistä imperiumia. Brittiarmeijan buurisodan alussa kokemat nöyryytykset pantiin kehnon miesaineksen syyksi.
Winston Churchill Ensimmäisen kerran Churchill tuli tunnetuksi sotakirjeenvaihtajana toisessa buurisodassa, jota käytiin Britannian ja buureiksi itseään kutsuvien eurooppalaisperäisten siirtolaisten välillä Etelä-Afrikassa. Hän jäi vangiksi buurien järjestämässä brittiarmeijan junasaattueen väijytyksessä, mutta onnistui karkaamaan. Hän ylitti lopulta Etelä-Afrikan rajan ja saapui Lourenço Marquesiin (nykyiseen Maputoon Mosambikissa).
Kunnian kentät (vuoden 1980 elokuva) Kunnian kentät ("’Breaker’ Morant") on Bruce Beresfordin ohjaama australialainen sotaelokuva ja oikeussalidraama vuodelta 1980. Toisen buurisodan aikana 1902 käydystä kenttäoikeudenkäynnistä kertovan elokuvan pääosia esittävät Edward Woodward, Jack Thompson ja John Waters. Kenneth G. Rossin näytelmään perustuvan käsikirjoituksen laativat ohjaajan kanssa Jonathan Hardy ja Davis Stevens.
Anfield Perinteisesti uskollisimmat ja äänekkäimmät Liverpoolin kannattajat seuraavat otteluita Kop-päätykatsomosta. ”Spion Kop” on etenkin Britanniassa melko yleinen nimitys katsomonosille, jotka ovat rakenteeltaan jyrkkiä. Nimi perustuu siihen, että ne muistuttavat Ladysmithissä Etelä-Afrikassa sijaitsevasta kukkulasta, jonka laella käytiin toisen buurisodan aikana Spion Kopin taistelu. Anfieldin päätykatsomo lienee ensimmäinen, jolle kyseinen nimitys annettiin virallisesti (1928).
Claude Henry Baxter Grant Grant kouluttautui kenttäbiologiksi Lontoon yliopistossa ja aloitti uransa taksonomina Natural History Museumissa. Vuonna 1899 hän liittyi armeijaan toisen buurisodan aikana, ja keräsi lintuja ja nisäkkäitä museon toimeksiannosta. Hän matkusti laajalti Etelä- ja Itä-Afrikassa sekä myös Etelä-Amerikassa, ja osallistui British Ornithologists' Unionin (BOU) retkelle Hollannin Uuteen Guineaan (Irian Jaya) 1910.
William Ewart Gladstone Ulkopolitiikassa Gladstone pyrki karttamaan sotia ja konflikteja. Hän lopetti 1881 Disraelin aikana syttyneen ensimmäisen buurisodan, jossa Etelä-Afrikan buuritasavallat sotivat Britannian herruuspyrkimyksiä vastaan. Gladstonen hallitus tunnusti buurivaltion itsenäisyyden, sillä rajoituksella, ettei se saanut solmia ulkopoliittisia liittoja ilman Britannian suostumusta. Gladstone myös lopetti toisen englantilais-afganistanlaisen sodan vetämällä brittijoukot pois maasta.
Frederick Cuthbert Poole Sir Frederick Cuthbert Poole (1869 – 1936) oli brittiläinen kenraalimajuri, joka aloitti sotilasuransa vuonna 1889 Kuninkaallisen tykistön palveluksessa. Myöhemmin hän oli mukana muun muassa Brittiläisen Intian rajasodissa sekä toisessa buurisodassa vuosina 1899–1902. Ennen eroaan vuonna 1909, Poole palveli vielä Somalimaassa sekä Nigeriassa. Hän liittyi armeijan palvelukseen uudelleen vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan sytyttyä.
Transvaalin provinssi Kun Etelä-Afrikan unioni perustettiin vuonna 1910, Transvaalin provinssi muodostettiin entisestä Transvaalin valtion alueesta, joka oli menettänyt itsenäisyytensä toisessa buurisodassa. Vuonna 1961 liitto erosi Brittiläisestä kansainyhteisöstä ja muodosti Etelä-Afrikan tasavallan. Niin sanotusta PWV-alueesta (Pretoria-Witwatersrand-Vereeniging) Transvaalissa (nykyään Gautengin provinssi) muodostui Etelä-Afrikan talouden veturi – asema jota se yhä pitää hallussaan.
Christiaan de Wet Christiaan Rudolf de Wet (7. lokakuuta 1854 Leeuwkop, Smithfieldin alue, Oranjen vapaavaltio – 3. helmikuuta 1922 Dewetsdorpin alue, Etelä-Afrikan unioni) oli buurikenraali ja poliitikko Oranjen vapaavaltiossa. Hän oli Oranjen vapaavaltion joukkojen ylipäällikkö toisessa buurisodassa (1899–1902) ja yksi vuoden 1914 buurikapinan johtajista. De Wet saavutti buurien keskuudessa kansallissankarin maineen taitavalla ja peräänantamattomalla sissisodankäynnillään.
Toinen buurisota Keskitysleirit buurisodassa perustettiin alun perin turvapaikaksi niille, jotka olivat menettäneet asuinpaikkansa sodan jaloissa. Kuitenkin Kitchenerin uuden taktiikan mukana yhä useampia ihmisiä siirrettiin kodeistaan leireille, jotta buurisissien huoltaminen hankaloituisi. Leirejä rakennettiin lisää ja muutettiin vartioiduiksi vankiloiksi. Idea oli ennen kaikkea inhimillinen, kun sitä suunniteltiin Lontoossa, mutta toteutus ei yltänyt suunnitelmien tasolle. Buurisodan leirien katsotaankin olevan ensimmäisiä keskitysleirejä (myös Yhdysvaltain sisällissodassa syntyneitä leirejä on sanottu ensimmäisiksi).
Braunschweig-luokka (taistelulaiva) Buurisodan ja Kiinan boksarikapinan seurauksena valtiopäivät hyväksyi 14. kesäkuuta 1900 toisen laivastolain, jossa laivaston kooksi määrättiin 38 taistelulaivaa, 20 panssariristeilijää ja 38 kevyttä risteilijää. Ensimmäisestä laista poiketen hankinnoille ei määrätty ylärajaa. Braunschweig-luokan alukset tilattiin osana toista laivastolakia. Ne laskettiin vesille 1902-1903 ja niiden tuli valmistua vuoteen 1906 mennessä. Valmistuskustannukset ollessa 24 miljoona kultamarkkaa per alus.
Hr. Ms. Friesland (1896) Alus lähetettiin 28. huhtikuuta 1899 Curacaoon alueella syntyneen konfliktin vuoksi tehtävänään alueen puolueettomuuden turvaaminen. Myöhemmin samana vuonna se lähetettiin Hollannin Itä-Intiaan. Toisen buurisodan puhjettua alus lähetettiin 24. lokakuuta 1899 Tanjung Priokista Lourenco Marquesiin suojaamaan alueella olleita Alankomaiden kansalaisia ja maan etuja alueella. Se palasi 23. elokuuta 1900 Hollannin Itä-Intiaan.
Transvaalin siirtomaa Transvaalin siirtomaalla (, hollanniksi ja afrikaansiksi "Transvaalkolonie") tarkoitettiin Transvaalin aluetta Britannian vallan ja sotilasmiehityksen alaisena toisen buurisodan päättymisestä vuonna 1902, kun Transvaal purettiin, Etelä-Afrikan unionin perustamiseen vuonna 1910. Transvaalin siirtomaan rajat eivät olleet identtiset päihitetyn Etelä-Afrikan tasavallan eli Transvaalin kanssa, joka oli ollut olemassa vuodesta 1856 vuoteen 1902, vaan oli suurempi. Vuonna 1910 koko alueesta tuli Etelä-Afrikan unionin Transvaalin provinssi.
Vereenigingin rauha Vereenigingin sopimus oli toisen buurisodan päättänyt rauhansopimus, joka solmittiin Britannian sekä Transvaalin ja Oranjen vapaavaltion buurien välillä 31. toukokuuta 1902 Vereenigingissä eteläisessä Transvaalissa. Sopimuksessa buurit suostuivat kuningas Edvard VII:n alamaisiksi ja korvaukseksi saivat valloitetut maansa takaisin ja lisäksi korvauksia sodan aikana tuhotuista maatiloista. Lisäksi buureille turvattiin oikeus käyttää kieltään afrikaansia kouluissa ja oikeuslaitoksessa, ja heille luvattiin itsehallinto mahdollisimman pian.
Jamesonin hyökkäys Jamesonin hyökkäys oli brittiläisen seikkailijan Leander Starr Jamesonin johdolla Transvaalin buurivaltioon vuodenvaihteessa 1895–1896 tehty aseellinen hyökkäys, jonka tarkoituksena oli nostattaa Transvaalin brittiläistaustainen vähemmistö kapinaan ja liittää alue Brittiläiseen imperiumiin. Epäonnistuneen kapinahankkeen taustavoimiin kuului vaikutusvaltainen kaivosliikemies ja brittiläisen Kapmaan pääministeri Cecil Rhodes. Transvaalin armeija pakotti muutamassa päivässä hyökkääjät antautumaan, mutta välikohtaus toimi esinäytöksenä kolme vuotta myöhemmin puhjenneelle toiselle buurisodalle.
Afrikaanerinationalismi Etelä-Afrikan kuvernööri Alfred Milner piti toisen buurisodan jälkeen tärkeänä muuttaa Etelä-Afrikka brittiläiseksi yhteiskunnaksi. Hän kannusti maahanmuuttoa emämaasta, jotta äänestäjäkuntaan saataisiin brittiläinen enemmistö. Samaan aikaan lainsäädännöllä pyrittiin häivyttämään buurien hollantilaisia piirteitä ja erillinen kansallinen identiteetti esimerkiksi kieltämällä hollannin käyttäminen julkisissa kouluissa ja oikeusistuimissa. Tavoitteissa ei kuitenkaan onnistuttu, koska maan kaivosteollisuuden maksamat matalat palkat eivät onnistuneet houkuttelemaan brittiläisiä siirtolaisia.
William Francis Butler Butler otti vastaan Etelä-Afrikan brittijoukkojen päällikkyyden lokakuussa 1898 ja käytännössä hallitsi koko aluetta jonkin aikaa sir Alfred Milnerin ollessa poissa. Toisen buurisodan ollessa ovella Butler tunsi sympatiaa buurivaltioita kohtaan, ja hän erosi tehtävistään vuoden 1899 kesällä. Hän palasi Britanniaan, missä hänestä tuli läntisen sotilaspiirin komentaja. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi vuonna 1900. Läntisen sotilaspiirin komentajuus oli hänen viimeinen tehtävänsä, ennen kuin hän jäi eläkkeelle 31. lokakuuta 1905.
Keskitysleiri Vuonna 1899 alkaneessa toisessa buurisodassa britit sovelsivat poltetun maan taktiikkaa buurisisseihin ja siirsivät buuriväestön keskitysleireille estääkseen buurisissien toiminnan. Virallinen syy oli siviilien ”suojelu” sisseiltä. Ajatuksen keksi alun perin lordi Kitchener. Noin 160 000 ihmistä vangittiin, joista noin 30 000 kuoli. Kitchenerin uuden taktiikan mukana yhä useampia ihmisiä siirrettiin kodeistaan leireille, jotta buurisissien huoltaminen hankaloituisi. Leirejä rakennettiin lisää ja muutettiin vartioiduiksi vankiloiksi.
Jacobus Pierneef Pierneef syntyi Pretoriassa hollantilaisille vanhemmille. Toisen buurisodan takia hänen perheensä päätti 1901 muuttaa takaisin Alankomaihin. Alankomaissa hän opiskeli Rotterdamse Kunsakademiessä, jossa häntä ohjasivat useat hollantilaiset taiteilijat. 18-vuotiaana hän muutti takaisin Pretoriaan. Hänen ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1902 se sai pääosin hyvän vastaanoton. Vuonna 1927 Pretoriassa avattu Pierneefin näyttely sisälsi myös abstraktia taidetta, mutta näyttelyn saama huono vastaanotto sai taiteilijan palaamaan vanhaan tyyliinsä.
Bernhard von Bülow Artikkelissa Vilhelm ymmärtämättömästi kertoi, että Britannia useasti oli torjunut hänen liittolaisuustarjouksensa. Hän myös kertoi, että useimmat saksalaiset eivät pidä englantilaisista. Vilhelm väitti myös, että hän oli ollut mukana toisessa buurisodassa brittien rinnalla Ranskaa ja Venäjää vastaan, ja oli tehnyt sotasuunnitelman jota britit käyttivät sodan aikana. Vilhelm kertoi jonain päivänä Britannian olevan iloinen siitä, että Saksa on suurentamassa laivastoaan. Se väite onnistui loukkaamaan Japania, Ranskaa ja Venäjää ja ennen kaikkea brittejä. Saksalaiset olivat raivoissaan keisarinsa väittäessä auttaneensa brittejä sodassa saksalaislähtöisiä buureja vastaan.
Oranjen vapaavaltio Alue liitettiin brittiläiseen imperiumiin vuonna 1848, mutta britit tunnustivat alueen itsenäisyyden 23. helmikuuta 1854. Transvaalin tasavalta oli saanut itsenäisyyden kaksi vuotta aikaisemmin. Toisen buurisodan (1899–1902) aikana Britannia otti alueen jälleen hallintaansa Oranjejoen siirtomaana ("Orange River Colony"). Vuonna 1907 se sai itsehallinnon ja 1910 se liittyi Etelä-Afrikan unioniin. Tämän jälkeen entisestä Oranjen vapaavaltion alueesta muodotettiin Oranjen vapaavaltion provinssi, joka korvattiin vuonna 1994 nykyisellä Vapaavaltion provinssilla.
Christopher Isherwood Christopher Isherwood syntyi vuoden päästä vanhempiensa avioitumisesta. Hänen äitinsä oli Kathleen ja isänsä Frank, Britannian armeijan kenraaliluutnantti ja buurisodan veteraani. Lapsuudessaan Isherwood asui useilla paikkakunnilla, minne hänen isänsä armeijaura perheen vei.
Varhaisteinivuodet 1914–1918 Isherwood opiskeli St. Edmund Schoolissa Surreyssä, jossa hän tapasi sittemmin kirjailijana ja runoilijana tunnetun W. H. Audenin. Heistä tuli elinikäiset ystävät. Toukokuussa 1915 Isherwoodin isä kuoli johtaessaan epätoivoista hyökkäystä toisessa Ypresin taistelussa ensimmäisen maailmansodan aikana.
Marthinus Wessel Pretorius Kun Iso-Britannia vuonna 1877 liitti Transvaalin väkisin valtapiiriinsä, Pretorius kohosi buurien passiivisen vastarinnan johtohahmoksi ja hänet vangittiin lyhyeksi aikaa. Buurien ryhdyttyä joulukuussa 1880 aseelliseen kapinaan ja julistettua Transvaalin uudelleen itsenäiseksi Pretorius valittiin maan johtoon asetetun triumviraatin jäseneksi. Hän oli yksi vuoden 1881 Pretorian rauhansopimuksen allekirjoittajista. Triumviraatin kausi päättyi toukokuussa 1883 kun Paul Kruger valittiin presidentiksi, minkä jälkeen Pretorius vetäytyi lopullisesti päätöksenteosta. Hän kuoli toisen buurisodan aikana hieman ennen kuin Transvaal menetti lopullisesti itsenäisyytensä.
Francis William Reitz Reitz toimi aluksi lakimiehenä brittiläisessä Kapmaassa, mutta muutti Oranjen vapaavaltioon, jossa hän oli vuosina 1874–1889 muutoksenhakuoikeuden ylituomarina. Hän oli brittiläisvastainen ja osallistui vuonna 1881 afrikaanerinationalistisen järjestön Afrikaner Bondin perustamiseen. Presidenttikaudellaan vuosina 1889–1896 hän pyrki lähentämään Oranjea sen naapurimaahan Transvaaliin, ja valtiot solmivatkin puolustusliiton hieman myöhemmin. Presidenttikautensa jälkeen Reitz siirtyi Transvaaliin, jossa hän oli vuosina 1898–1902 valtiosihteerinä. Toisen buurisodan jälkeen hän vetäytyi joksikin aikaa politiikasta. Etelä-Afrikan unionin perustamisen jälkeen hänet valittiin sen senaattiin, jonka puhemiehenä hän toimi 1911–1918.
J. B. M. Hertzog Hertzog oli syntyjään Kapmaan hollantilainen ja sukujuuriltaan saksalainen. Hän opiskeli lakitiedettä Victoria Collegessa Stellenboschissa ja Amsterdamin yliopistossa Hollannissa. Valmistuttuaan vuonna 1892 hän toimi kolme vuotta lakimiehenä Pretoriassa Transvaalissa, minkä jälkeen hänet nimitettiin tuomariksi Oranjen vapaavaltion ylioikeuteen. Toisen buurisodan aikana hän liittyi Oranjen armeijaan ja kohosi vuonna 1900 sen apulaiskomentajaksi. Hän oli mukana pitkään jatkuneessa sissisodassa ja allekirjoitti vastentahtoisesti Vereenigingin rauhansopimuksen vuonna 1902. Hän lähti muutamaa vuotta myöhemmin politiikkaan perustamalla "Orangia-Unie" (Oranjen liitto) -nimisen puolueen.
Nassau-luokka Britannian kuninkaallisen laivaston "HMS Dreadnoughtin" palvelukseenotto vuonna 1906 teki kertaheitolla vanhentuneiksi edeltävät taistelulaivat. Saksan ja Britannian muun muassa toisen buurisodan vuoksi huonontuneiden välien ja Alfred von Tirpitzin ajaman laivasto-ohjelman vuoksi Saksassa oli hyväksytty keväällä 1906, jo ennen "HMS Dreadnoughtin" palvelukseenottoa, toisen laivastolain I lisäys, jolla laivastolle oli myönnetty varat kuuden panssariristeilijän hankkimiseen. Tätä kuitenkin muutettiin siten, että päätettiin rakentaa kaksi taistelulaivaa ja yksi panssaristeilijä. Alukset olivat "SMS Nassau" ja "SMS Westfalen", Saksan viimeisenä panssaristeilijänä rakennettiin "SMS Blücher". Lisäksi kaksi Nassau-luokan alusta rakennettiin 1907–1908-ohjelman varoin. Brittiläisiin vastineisiinsa verrattuna Nassau-luokan alukset olivat kevyempiä ja leveämpiä.
Schuinshoogten taistelu Schuinshoogten taistelu (tunnetaan myös Ingogona) käytiin 8. helmikuuta 1881 ensimmäisen buurisodan aikana.
Ensimmäinen maailmansota Suurimmat tappiot eivät kuitenkaan aiheutuneet konekiväärien luotisuihkuista, vaan tykistön tulesta. Tähän seikkaan oli kaksi merkittävää tekijää, joista ensimmäinen oli aivan 1800-luvun lopussa kehitettyjen joustolavettisten tykkien käyttöönotto. Nyt tykkiä ei tarvinnut enää suunnata jokaisen laukauksen jälkeen erikseen, mikä johti tulinopeuden ja tulen tehon moninkertaistumiseen. Toinen olennainen tykistön tehokkuuteen vaikuttanut seikka oli buurisodissa kehitetty epäsuora ammunta. Kenttätykit voitiin nyt sijoittaa taemmas omasta etulinjasta, jolloin tulenjohtaja yksinomaan saattoi tähystää maalia ja käskeä tarvittavat tulen korjaukset. Suurtaisteluita edeltäneissä tykistön tulivalmisteluissa, sekä itse taisteluiden kestäessä saatettiin ampua miljoonittain tykinkranaatteja.
Aleksandr Gutškov Gutškov taisteli vapaaehtoisesti buurisodassa buurien puolella. Hän osallistui myös Mukdenin taisteluun Venäjän–Japanin sodassa.
Sidney Reilly Reilly on kertonut myös esiintyneensä buurisodan aikana venäläisenä asekauppiaana voidakseen vakoilla hollantilaisten buureille tekemiä asetoimituksia.
Marthinus Theunis Steyn Helmikuussa 1896 Steyn valittiin Oranjen presidentiksi. Hän pyrki puolustamaan Oranjen taloudellista ja kulttuurista itsenäisyyttä Brittiläisen imperiumin kupeessa, ja solmi vuonna 1897 liiton naapurivaltio Transvaalin kanssa. Ehkäistäkseen lähestyvän sodan hän järjesti touko–kesäkuussa 1899 tuloksettoman Bloemfonteinin konferenssin Transvaalin presidentin Paul Krugerin ja brittiläisen Kapmaan kuvernöörin Alfred Milnerin välillä. Vasta viime hetkellä Steyn lupasi täyden tuen Transvaalille. Toisen buurisodan puhjettua hän lähetti marraskuussa 1899 Oranjen joukot hyökkäämään Oranjejoen yli Kapmaahan. Brittien miehitettyä Oranjen pääkaupungin Bloemfonteinin maaliskuussa 1900 Steyn siirtyi johtamaan sotaa sissisotana.
Väkivallaton vastarinta Toisen buurisodan (1899–1902) jälkeen intialaisväestön asema huononi entisestään, ja vuonna 1906 Transvaalin siirtokunnan hallitus määräsi uudella lailla intialaisväestöä rekisteröitymään. Gandhin johdolla aloitetuissa protesteissa sovellettiin ensimmäistä kertaa hänen ajatustaan väkivallattomasta vastarinnasta, "satyagrahasta". Gandhi kannusti intialaisväestöä uhmaamaan uusia rasistisia lakeja ja kärsimään siitä langetetut rangaistukset. Seuraavan seitsemän vuoden aikana tuhansia Etelä-Afrikan intialaisia vangittiin (Gandhi mukaan luettuna), piestiin tai jopa ammuttiin lakkoilusta, rekisteröintikorttien tuhoamisesta tai muusta väkivallattomasta protestoinnista. Hallituksen kovat toimenpiteet synnyttivät laajaa kritiikkiä ja lopulta pakottivat kenraali Jan Smutsin neuvottelemaan kompromissin Gandhin kanssa.
Piet Cronjé Piet Arnoldus Cronjé (4. lokakuuta 1836 Colesberg, Kapmaa – 4. helmikuuta 1911 Potchefstroom, Etelä-Afrikan unioni) oli buurikenraali, joka toimi komentajana buurisodissa.
Laing’s Nekin taistelu Laing’s Nekin taistelu (myös Laingsnekin taistelu) oli suurehko taistelu, joka käytiin ensimmäisen buurisodan aikana 28. tammikuuta 1881 brittiläisten joukkojen ja buurien välillä.
Edgar Wallace Hän aloitti uransa Daily Mailin sotakirjeenvaihtajana buurisodassa, jonka jälkeen hän alkoi kirjoittaa rikos- ja jännitysromaaneja nopeaan tahtiin. Hänen kerrotaan sanelleen romaanejaan siinä samalla jopa silloin, kun hänellä oli viikonloppuvieraita.
T. E. Lawrence Neil Faulknerin mukaan Lawrence ei ollut ensimmäinen, joka hyödynsi sissisodankäynnissä nykyaikaisia aseita. Hän nosti esimerkeiksi brittejä vastaan 1800-luvun lopun buurisodissa taistelleet buurikomentajat, kuten Louis Bothan, Koos de la Reyn ja Christiaan de Wetin. Hänen mukaansa Lawrence oli kuitenkin ensimmäinen, joka muutti kokemuksensa teoriaksi, jonka periaatteita myöhemmät kapinallistaistelijat ja vallankumoukselliset, kuten Mao Zedong, Võ Nguyên Giáp ja Che Guevara, seurasivat menestyksekkäästi. Hänen mukaansa arabikapinan hedelmiin kuuluivat myös brittiläiset toisessa maailmansodassa taistelleet innovatiiviset armeijoiden erikoisyksiköt, kuten Chinditit ja Long Range Desert Group -yksikkö, joiden merkittävimmät tukijat, kuten Churchill ja Archibald Wavell, olivat sodan jälkeen Lawrencen ystäviä ja ihailijoita.
Toinen buurisota Suurin osa brittien lipun alla taistelleista miehistä tuli Isosta-Britanniasta tai Etelä-Afrikasta. Kuitenkin toisessa buurisodassa pieni määrä tuli muista brittiläisen imperiumin maista. Jokaisella näistä maista oli omat sisäiset kiistansa siitä, pitäisikö heidän pysyä sidoksissa Isoon-Britanniaan vai vaatia täyttä itsenäisyyttä. Tämä kiista ajautui lopulta kiistelyksi siitä pitäisikö heidän auttaa Isoa-Britanniaa vai ei. Vaikkakin imperiumin mailla ei ollut täyttä valtaa ulkopolitiikkansa suhteen, saivat he valita kuinka paljon ja missä muodossa he antaisivat apua. Lopulta Kanada, Uusi-Seelanti ja Australia jokainen päättivät lähettää vapaaehtoisia avustamaan brittejä, mutta eivät tehneet sitä tarpeeksi nopeasti tai tarpeeksi suurissa määrissä, jotta ne olisivat vaikuttaneet sodan lopputulokseen.
Emily Hobhouse Emily Hobhouse (9. huhtikuuta 1860 Liskeard, Cornwall – 8. kesäkuuta 1926 Lontoo) oli brittiläinen kansalaisaktivisti ja hyväntekijä. Hänet tunnetaan parhaiten buurisodan aikaisten keskitysleirien epäinhimillisyyksien tuomisesta yleiseen tietoisuuteen.
Archibald Wavell Hän liittyi Black Watch-rykmenttiin 1900 ja taisteli buurisodassa. Vuonna 1903 seurasi siirto Intiaan, jossa hän osallistui Bazar-laakson taisteluihin 1908. Wavell vietti vuoden sotilastarkkailijana Venäjän armeijassa 1911.
Herbert Plumer Pulmer kävi Etonin sisäoppilaitoksen ja aloitti vuonna 1876 sotilasuransa 65. jalkaväkirykmentin aliluutnanttina. Hän yleni vuonna 1900 everstiksi, 1902 kenraalimajuriksi, 1908 kenraaliluutnantiksi ja 1915 kenraaliksi, minkä ohella hänet aateloitiin 1906. Toisessa buurisodassa Plumer johti jalkaväkikolonnaa ja osallistui piiritetyn Mafekingin vapautukseen. Sittemmin hän toimi prikaatin- ja divisioonankomentajana sekä vuodesta 1911 Britannian kotijoukkojen komentajana. Ensimmäisessä maailmansodassa Plumer nimitettiin toukokuussa 1915 länsirintamalle sijoitetun Britannian toisen armeijan komentajaksi, ja hän johti sitä seuraavat kaksi vuotta Flanderin Ypresissä. Kuuluisin hänen johtamansa operaatio oli 7. kesäkuuta 1917 brittien hyökkäyksellä käynnistynyt Messinesin taistelu. Tarkoin suunniteltu hyökkäys alkoi 19 miinan valtavalla räjäytyksellä, jonka on sanottu aiheuttaneen siihen mennessä voimakkaimman ihmisen tuottaman äänen. Operaatio oli menestys, sillä hyökkäyksen tavoitteet saavutettiin nopeasti vähäisin tappioin. Sen jälkeen Plumer siirrettiin Hubert Goughin tilalle johtamaan huonosti sujunutta Passchendaelen hyökkäystä. Plumer onnistui kääntämään tämänkin taistelun jonkinlaiseksi menestykseksi, mutta tällä kertaa tappiot olivat hyvin suuret.
Piet Joubert Petrus Jacobus (Piet) Joubert (20. tammikuuta 1831 Cango, lähellä Prince Albertia, Kapmaa – 27. maaliskuuta 1900 Pretoria, Transvaal) oli buurikenraali ja -poliitikko, joka toimi Transvaalin tasavallan varapresidenttinä ja sen armeijan ylipäällikkönä buurisodissa.
Marthinus Theunis Steyn Steynin terveys romahti buurisodan aikana ja hän oli sodan lopulla liian heikossa kunnossa osallistuakseen edes Vereenigingin rauhan allekirjoittamiseen toukokuussa 1902. Rauha lakkautti Oranjen vapaavaltion itsenäisyyden ja samalla Steynin presidenttiyden.
Buurisota Buurisodat olivat Etelä-Afrikassa vuosina 1880–1902 brittien ja pääosin hollantilaista alkuperää olevien buurien välillä käytyjä sotia, joiden syinä olivat pyrkimykset perustaa Etelä-Afrikkaan kaksi itsenäistä buuritasavaltaa ja maan timantti- ja kultavarantojen hallinta:
Bronkhorstspruitin taistelu Bronkhorstspruitin taistelu oli ensimmäinen suurempi yhteenotto ensimmäisessä buurisodassa. Se oli enemmän tai vähemmän väkivaltainen kahakka brittiläisen armeijan kolonnan ja ryhmän buureja välillä. Taistelu käytiin muutama maili itään Bronkhorstspruitin kaupungista 20. joulukuuta 1880.
Schalk Burger Burger osallistui vuonna 1881 kenttäkornettina ensimmäiseen buurisotaan ja myöhemmin sotaretkeen ndebeleiden kuningasta Nyabelaa vastaan. Hänet valittiin vuonna 1886 parlamenttiin eli Volksraadiin. Burger suhtautui Transvaalissa asuviin ulkomaalaisiin eli "uitlandereihin" vähemmän vihamielisesti kuin presidentti Paul Kruger ja hän tuki Krugerin kilpailijana tunnettua Piet Joubertia. Burger valittiin 1895 Volksraadin puhemieheksi ja seuraavana vuonna hänestä tuli toimeenpanevan neuvoston eli maan hallituksen jäsen. Burger oli vuoden 1898 presidentinvaaleissa Krugerin vastaehdokkaana, mutta hävisi vaalin. Vaikka Burger vastusti vastakkainasettelua Britannian kanssa, toisen buurisodan puhjettua syksyllä 1899 hän otti osaa sotatoimiin ja sai maaliskuussa 1900 ylennyksen kenraalikomendatiksi. Hänen katsottiin kuitenkin epäonnistuneen komentajana ja tappiollisen Spionkopin taistelun yhteydessä hän veti joukkonsa pakoon taistelukentältä.
Hr. Ms. Friesland (1896) Vuonna 1902 alus lähetettiin Colomboon noutamaan kymmenen hollantilaisvapaaehtoista, jotka olivat jääneet sotavangeiksi Buurisodassa. Matka tehtiin paikallisen Alankomaiden konsulin pyynnöstä. Alus lähti 4. heinäkuuta 1904 Alankomaihin vapautetut sotavangit mukanaan.
Ladysmith (Brittiläinen Kolumbia) Ladysmithin kaupungin perusti tehtailija James Dunsmuir noin vuonna 1898 läheisen kaivoksen työntekijöille ja heidän perheilleen. Ladysmith rekisteröitiin virallisesti 3. kesäkuuta 1904. Kaupunki on nimetty Etelä-Afrikassa sijaitsevan Ladysmithin kaupungin mukaan, jossa käytiin taisteluja buurisodan aikana.
Webley-revolveri Webley-revolveri on vuosina 1887–1963 useina eri malleina Brittiläisen kansainyhteisön armeijoissa käytetty revolveri. Webley ehti käyttöaikanaan olemaan palvelusaseena niin buurisodissa kuin molemmissa maailmansodissakin. Viimeiset Webley-revolverit vedettiin pois aktiiviyksiköiltä vasta vuonna 1963.
John French French palveli aluksi vuosina 1866–1870 kuninkaallisessa laivastossa, ja siirtyi maavoimiin vuonna 1874. Hän osallistui Sudanin sotaretkeen 1884–1885, toimi husaarirykmentin komentajana 1889–1893 ja kenraaliadjutanttina 1893–1897. Hän tuli tunnetuksi ratsuväenkomentajana vuosina 1899–1902 käydyssä buurisodassa. Buurisodan puhjettua French sai kenraalimajurin arvon ja palveli aluksi George Whiten alaisuudessa. French saavutti voiton Elandslaagten taistelussa 21. lokakuuta 1899, pakeni Ladysmithin linnoituksesta juuri ennen sen jäämistä buurien saartorenkaaseen ja kunnostautui useissa taisteluissa Colesbergin seudulla marraskuun 1899 ja tammikuun 1900 välisenä aikana. Helmikuussa 1900 hänestä tehtiin ratsuväkidivisioonan komentaja Frederick Robertsin alaisuudessa. French vapautti Kimberleyn piirityksestä 15. helmikuuta ja katkaisi kaksi päivää myöhemmin Piet Cronjén armeijan paon Paardebergissa, minkä jälkeen hän osallistui myös muihin Robertsin johtamiin operaatioihin. French ylennettiin lokakuussa 1900 kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin seuraavassa kuussa etelä-Transvaalin brittijoukkojen ylipäälliköksi. Hänet kutsuttiin lokakuussa 1901 takaisin Englantiin Aldershotiin sijoitetun armeijakunnan komentajaksi.
William Robertson (sotamarsalkka) Robertsonin sotilasura alkoi marraskuussa 1877, jolloin hän liittyi värvättynä 17-vuotiaana 16:een ratsuväkirykmenttiin. Hän palveli kymmenen vuotta sotamiehenä, kunnes sai ylennyksen aliupseeriksi. Upseeri hänestä tuli kesäkuussa 1888, jolloin hänet nimitettiin kolmannen rakuunarykmentin aliluutnantiksi. Hän palveli sen jälkeen Intiassa, vuodesta 1892 tiedusteluosastolla Simlan päämajassa. Hän osallistui esikuntatehtävissä vuoden 1894 Chitralin sotaretkeen. Robertson palasi Englantiin vuonna 1896, ja valmistui seuraavana vuonna Camberleyn yleisesikuntakoulusta – ensimmäisenä rivimiestaustaisena kyseisen oppilaitoksen historiassa. Sen jälkeen hän työskenteli sotaministeriön tiedusteluesikunnassa ja palveli buurisodan aikana (1899–1902) ylipäällikkö Frederick Robertsin esikunnassa. Robertson sai marraskuussa 1900 tilapäisen ylennyksen everstiluutnantiksi. Buurisodan päätyttyä hän palasi sotaministeriöön tiedusteluesikunnan ulkomaanosaston päälliköksi. Robertson ylennettiin vuonna 1904 everstiksi ja 1907 hänet nimitettiin Aldershotin varuskuntaa johtaneen Horace Smith-Dorrienin esikuntapäälliköksi. Vuosina 1910–1913 Robertson oli yleisesikuntakoulun komendanttina ja sai ylennyksen kenraalimajuriksi. Sen jälkeen hän palasi jälleen sotaministeriöön, tällä kertaa sotilaskoulutusosaston johtajaksi. Siinä tehtävässä hän oli myös maailmansodan puhjetessa elokuussa 1914.
Marthinus Theunis Steyn Steyn ei buurisodan jälkeen toiminut enää missään julkisessa virassa, mutta nauttimansa arvostuksen vuoksi hän vaikutti yleiseen kansalaismielipiteeseen. Hän ryhtyi viimeisinä vuosinaan vastustamaan Etelä-Afrikan unionin pääministeriä Louis Bothaa, joka hänen mielestään oli liian sovitteleva brittiläisen väestön suuntaan.
Peter Sagan Sagan edusti vuoden 2013 alusta Cannondale Pro Cycling Team -joukkuetta. Hän voitti helmikuisessa Omanin ympäriajossa toisen ja kolmannen etapin. Hän voitti myös Gran Premio Città di Camaiore -kilpailun. Strade Bianche -kilpailussa hän sijoittui toiseksi. Maaliskuussa hän voitti Tirreno–Adriaticon kolmannen ja kuudennen etapin. Milano – San Remossa hän sijoittui Gerald Ciolekin jälkeen toiseksi. Hän oli toinen myös E3 Harelbeke -kilpailussa. Hän voitti Gent–Wevelgem-klassikon karattuaan kärkiryhmästä noin neljä kilometriä ennen maalia. De Pannen kolmen päivän ajossa hän voitti ensimmäisen etapin. Flanderin ympäriajossa hän sijoittui toiseksi minuutin ja 26 sekuntia Fabian Cancellaralle hävinneenä. Huhtikuussa hän voitti Brabantse Pijl -kilpailun. Toukokuisessa Kalifornian ympäriajossa hän voitti kolmannen ja kahdeksannen etapin sekä pistekilpailun. Kesäkuussa hän voitti Sveitsin ympäriajon kolmannen ja kahdeksannen etapin sekä pistekilpailun. Lisäksi hän voitti maantieajon Slovakian-mestaruuden. Ranskan ympäriajossa hän voitti pistekilpailun ja seitsemännen etapin, sijoittui toisella, kolmannella, kuudennella ja 13:nnella etapilla toiseksi sekä viidennellä ja 12:nnella etapilla kolmanneksi. Elokuisessa USA Pro Challenge -kilpailussa hän voitti ensimmäisen, kolmannen, kuudennen ja seitsemännen osuuden sekä pistekilpailun. Syyskuussa hän voitti Tour of Albertan prologin, ensimmäisen ja viidennen etapin sekä pistekilpailun. Hän voitti myös Grand Prix Cycliste de Montréal -kilpailun. MM-kilpailujen maantieajossa hän sijoittui kuudenneksi.
Jason Lamy Chappuis Kaudella 2010–2011 hän voitti Kuusamon avauskilpailun, Lillehammerin toisen kilpailun, Seefeldin avauskilpailun ja Chaux-Neuven toisen kilpailun. Toisen perättäisen kokonaisvoittonsa hän varmisti kauden toiseksi viimeisessä osakilpailussa. Kaudella 2011–2012 hän voitti Ramsaun toisen osakilpailun, Seefeldin molemmat osakilpailut, Val di Fiemmen ensimmäisen ja Klingenthalin toisen osakilpailun. Kokonaiskilpailun voiton hän varmisti kauden päätösosakilpailussa. Kaudella 2012–2013 hän voitti Kuusamon, Schonachin ja Oslon osakilpailut sekä sijoittui lisäksi kahdesti toiseksi. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli toinen. Kaudella 2013–2014 Lamy Chappuis voitti Lillehammerin ensimmäisen osakilpailun sekä Schonachin toisen osakilpailun. Kokonaiskilpailussa hän oli kuudes.
Anastasija Kuzmina Kaudella 2017–2018 hän sijoittui Hochfilzenissä sprintissä toiseksi ja voitti takaa-ajon. Le Grand-Bornandissa hän voitti pikakilpailun ja oli takaa-ajossa toinen. Oberhofissa hän voitti pikakilpailun ja takaa-ajon. Antholzin yhteislähdössä hän sijoittui toiseksi. 
Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti kultaa yhteislähtökilpailussa sekä hopeaa takaa-ajokilpailussa ja normaalimatkalla. Pikakilpailussa hän oli kolmastoista. Oslon maailmancupissa hän voitti pikakilpailun ja oli toinen takaa-ajossa. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi sekä voitti pikakilpailun ja takaa-ajon cupit. Kaudella 2018–2019 hän voitti Nové Měston yhteislähtökilpailun. Oberhofin takaa-ajossa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Ruhpoldingenin pikakilpailun.
Herbert Kitchener Buurisodassa (1899–1902) Kitchener oli aluksi sotamarsalkka Frederick Robertsin esikuntapäällikko ja myöhemmin komentaja. Hän vastasi buurien sissisotaa vastaan käytetyistä strategioista, kuten siviilien säilytykseen käyttöön otetuista lähes ensimmäisistä keskitysleireistä. Hänen raa'at otteensa siviiliväestöä kohtaan saivat monet poliitikot arvostelemaan häntä. Palattuaan Britanniaan 1902 hän sai varakreivin aatelisarvon 1902. Buurisodan jälkeen Kitchener toimi vuosina 1902–1911 armeijan komentajana Intiassa ja 1911–1914 prokonsulina Egyptissä ja hänestä tehtiin jaarli 1914.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Kitchener nimitettiin 5. elokuuta 1914 sotaministeriksi. Hän oli ensimmäinen virassa ollut sotilas. Kitchener sai tehtäväkseen värvätä mahdollisimman paljon väkeä, ja värväyksessä käytettiin Kitchenerin kuvalla varustettua julistetta. Sodan kahtena ensimmäisenä vuonna värväytyi vapaaehtoisesti yli kolme miljoonaa miestä. Kitchener esitti, että brittien kannattaisi keskittää voimansa länsirintamalle, mutta suostui Winston Churchillin painostuksesta tukemaan Gallipolin operaatiota helmikuussa 1915. Gallipolin katastrofi horjutti Kitchenerin mainetta strategina. Kitchener hukkui kesäkuussa 1916 matkalla Venäjälle häntä kuljettaneen HMS "Hampshiren" törmättyä saksalaisten miinaan Orkneylla.
Peter Prevc Marraskuussa 2015 Prevc oli Klingenthalin avausosakilpailussa sekä Lillehammerin jälkimmäisessä kilpailussa toinen. Nižni Tagilissa hän sijoittui ensimmäisen kilpailun toiseksi ja voitti jälkimmäisen. Hän voitti Engelbergin ensimmäisen kilpailun, jossa hänen pikkuveljensä Domen sijoittui toiseksi. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun veljekset ottivat kaksoisvoiton mäkihypyn maailmancupissa. Peter voitti myös seuraavan päivän kilpailun samassa mäessä. Oberstdorfissa hän oli kolmas ja voitti Garmisch-Partenkirchenissä, Innsbruckissa sekä Bischofshofenissa ja samalla myös mäkiviikon kokonaiskilpailun. Mäkiviikon jälkeen hän voitti Willingenissä ja oli kolmas Zakopanessa. Hän voitti Slovenian kolmoisvoittoon päättyneen Sapporon ensimmäisen kilpailun. Lisäksi hän voitti Trondheimissa sekä kahdesti Vikersundissa. Voitettuaan Almatyssa molemmat kilpailut hän varmisti samalla maailmancupin kokonaiskilpailun voiton. Titisee-Neustadtissa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti kahdesti ja sijoittui kerran toiseksi kauden päätösviikonvaihteessa Planicassa. Maailmancupin kokonaisvoiton lisäksi hän voitti lentomäen maailmancupin kolmantena vuonna peräkkäin.