mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomenlahden Kone Herlin osti Suomenlahden Koneen luultavasti siksi, että liikemies Tuomas Tapalan (k. 1981) omistama "Nordator Oy" oli velkaa Herlinin perheen sijoitusyhtiön "Holding Manutasin" omistamalle "Ollituote Oy":lle ja Tapala oli saanut siirrettyä nämä velat Suomenlahden Koneelle. Nordator Oy ja Ollituote Oy toivat kumpikin maahan keilahalleissa käytettyjä keilanasetinautomaatteja ja yritykset olivat salaa sopineet näiden laitteiden Suomen markkinoiden jakamisesta. Konkurssijutun käsittelyn yhteydessä Herlin syytti Tapalaa kiristyksestä ja Tapala puolestaan väitti, että juttua varten olisi Italiasta tilattu 100 000 markalla palkkamurhaaja.
Heikki H. Herlin Vuodesta 1932 Herlin toimi isänsä vuonna 1924 ostaman hissejä valmistaneen Kone Oy:n toimitusjohtajana. Kone Oy:llä oli oma tehdas Sörnäisten rantatien varrella. Tehtaan valmistusohjelmaan tulivat 1930-luvulla hissien ohella myös nosturit ja kuljetuslaitteet. Kone Oy valmisti itse myös hisseissä käytetyt sähkömoottorit. 1930-luvun lopulla Kone Oy valmisti noin 250 hissiä vuodessa ja työntekijöitä oli 300–400 välillä. Yhtiö aloitti 1930-luvulla myös tuotteidensa viennin ulkomaille mikä siihen aikaan oli harvinaista suomalaisessa metalliteollisuudessa.
Ilona Herlin Ilona Herlinin osakevarallisuus on yli miljardi euroa (2016).
Antti Herlin Kone Oy:n lisäksi muita Herlinin luottamustoimia ovat muun muassa:
Axel Niklas Herlin Herlin teki useita ulkomaanmatkoja, mutta ei yleensä kertonut niistä edes tuttavilleen. Hänen tiedetään vierailleen Wilhelm Liebknechtin luona ja käyneen hänen kanssaan myös kirjeenvaihtoa. Nils Robert af Ursinin mukaan kirjeet kuitenkin tuhoutuivat, kun veli Gustaf Albert hävitti Herlinin jäämistön. Herlinin sosialidemokraattinen ajatusmaailma oli Suomessa yleisesti tiedossa, mutta hänellä ei nähtävästi silti ollut yhteyksiä muihin suomalaisiin sosialisteihin. Hänen mainitaan ainoastaan toimineen puhujana joissakin tilaisuuksissa. Ilmeisesti tämän vuoksi maan työväenlehdet, kuten esimerkiksi Helsingissä ilmestynyt "Työmies", eivät noteeranneet Herlinin kuolemaa lainkaan. Vasta vuonna 1913 Nils Robert af Ursin kirjoitti Herlinin pienoiselämäkerran "Suomen ensimmäinen sosialisti" Turun sosialidemokraattisen piiritoimikunnan "Joulusoihtu"-nimiseen julkaisuun.
Cargotec Cargotecin toimitusjohtajana on toiminut Mika Vehviläinen 1. maaliskuuta 2013 alkaen. Yhtiön hallituksen puheenjohtajana toimii Ilkka Herlin.
Teos (kirjankustantamo) Yksi Teoksen pääomistajista oli Niklas Herlin, joka toimi hallituksen puheenjohtajana. Vuonna 2009 hän omisti 40 prosenttia yhtiöstä.
Niklas Herlin Herlinin molemmat polvet murtuivat, ja ne leikattiin hänen jouduttuaan ensin kahden romanialaisen pahoinpitelemäksi Helsingissä ja myöhemmin hänen kaaduttuaan Nizzassa.
Ilkka Herlin Historioitsijana Herlinin erikoisala oli tieteenhistoria ja erikoisesti humanistiset tutkimusalat. Hän on myös tutkinut jatkosodan syttymistä, ja aiheesta käytyä tieteellistä väittelyä.
Niklas Herlin "Forbes"-lehden mukaan Herlinin varallisuus oli lokakuussa 2017 arvoltaan 1,68 miljardia dollaria, ja hän oli tuona vuonna maailman 1468. rikkain henkilö.
Yleisradio Vuonna 2015 Sanoma Oy:n hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin arvosteli Yle-veroa: hänestä vanha televisiomaksumalli oli reilumpi, koska siinä käyttäjät maksoivat.
Yleisradiovero Vuonna 2015 Sanoma Oy:n hallituksen puheenjohtaja Antti Herlin arvosteli Yle-veroa: hänestä vanha televisiomaksumalli oli reilumpi, koska siinä käyttäjät maksoivat.
Uusi Suomi (verkkolehti) Herlin toimi verkkojulkaisun kustantajana, Kustannusosakeyhtiö Uuden Suomen pääomistajana sekä hallituksen puheenjohtajana. Toimituksessa työskentelee alle kymmenen henkilöä.
Arkkitehtuurin Finlandia -palkinto Vuonna 2017 palkinto myönnettiin Aalto-yliopiston Harald Herlin -oppimiskeskuksen peruskorjaukselle, jonka oli suunnitellut arkkitehtitoimisto Arkkitehdit NRT. Palkinnonsaajan valitsi Reijo Karhinen.
Maunu Knaapinen Knaapisen vanhemmat olivat tilanomistaja, lautamies Abraham Johansson ja Lovisa Gustava Herlin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1887 Turun yksityislyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1890.
Tidning för stenografi Lehden perustivat vuonna 1871 J. E. Svan ja August Fabritius, jotka alkoivat myös yhdessä toimittaa sitä. Myöhemmin toimitusvastuu siirtyi kokonaan Fabritiukselle, ja vuodesta 1900 lehden toimittamista jatkoi Walter Herlin.
Euroopan Kulttuurisäätiö Säätiön ensimmäisiä suomalaisia jäseniä olivat kauppaneuvos Martti Auriala, vuorineuvos Göran Ehrnrooth, ministeri Eljas Erkko, vuorineuvos Heikki H. Herlin, professori Magnus Malmberg, vuorineuvos R. Erik Serlachius ja kauppaneuvos Hugo Timonen.
Ilkka Herlin Prosessin päämääränä on yhdistää julkisen, yksityisen ja kolmannen sektorin toimijoiden voimavarat Itämeren hyväksi. Itämeren ympärysmaat ovat yhdessä sopineet toimintasuunnitelmasta Itämeren hälyttävän tilanteen korjaamiseksi. Tämä suunnitelma on kirjoitettu HELCOMin Baltic Sea Action Planin muotoon.
Paratiisin paperit Paljastuksista ilmenee, että liikemies Antti Herlin lähetti toukokuussa 2016 Maltalle 3 miljoonaa euroa. Rahoilla yritettiin pelastaa suomalaisten omistamaa Nemea-veroparatiisipankkia. Viranomaiset tutkivat myös 10 miljoonan euron talletusta Nemea-pankkiin Azerbaidžanista.
Heikki H. Herlin Sodan jälkeen Kone Oy kasvoi voimakkaasti, kun sen valmistamia nostureita ja kuljetuslaitteita vietiin Neuvostoliittoon sotakorvauksina. Neuvostoliiton vienti jatkui myös sotakorvausten päätyttyä ja 1960-luvulla Kone Oy oli jo Suomen kymmenen suurimman metalliteollisuusyrityksen joukossa.
Demolition 23. (albumi) Vuonna 1993 ex-Hanoi Rocks-laulaja Michael Monroe halusi kasata yhtyeen, joka tekisi hänelle sooloalbumin. Basistiksi Monroe otti heti ex-Hanoi Rocks basisti Sam Yaffan. Jimmy Clark otettiin rumpuihin ja Jay Hening kitaristiksi. Yhtyeen pohjana oli vuonna 1992 perustettu yhtye "Michael Monroe & Friends", jonka kokoonpano oli ollut Michael Monroe (laulu), Sam Yaffa (bassokitara), Little Steven (kitara) ja Rat Scabies (rummut).
Sam Yaffa Yaffa on toiminut vuoden 2010 alusta Michael Monroen nimeä kantavan Michael Monroe -yhtyeen basistina. Yhtye aloitti keikkailun keväällä 2010.
Michael Monroe Vuonna 1979 Fagerholm, Hulkko ja Jesper Sporre perustivat Tukholmassa uuden yhtyeen The Nymphomaniacs, joka ei kuitenkaan levyttänyt eikä esiintynyt. Silti yhtye lasketaan yhdeksi "esi-Hanoi Rocksiksi". Tämän jälkeen Hulkko yritti saada Helsingissä Fagerholmia basistiksi Pelle Miljoona Oy:hyn. Onnistuneesta koesoitosta huolimatta tehtävään valittiin 16-vuotias Sami Takamäki, josta myöhemmin tuli Hanoi Rocksin basisti Sam Yaffa ja joka on sittemmin soittanut myös Monroen sooloyhtyeessä ja legendaarisessa New York Dollsissa.
Michael Monroe Tammikuussa 2010 Monroen perustama uusi yhtye Michael Monroe esittäytyi medialle Los Angelesissa. Yhtyeen jäseniä olivat tuolloin Sami Yaffa, Jimmy Clark, Ginger ja Todd Youth. Ennen ensimmäisiä keikkoja Youth ja Clark jättivät kuitenkin yhtyeen ja heidän tilalleen tulivat Karl Rockfist ja Steve Conte. Yhtye lähti maaliskuussa kiertueelle, jonka aikana se esiintyi Yhdysvaltojen ja Suomen lisäksi Tukholmassa ja Lontoossa.
Sam Yaffa 1992 syntyi Demolition 23. -yhtyeen ensimmäinen versio nimellä Michael Monroe & Friends, johon kuuluivat Monroen lisäksi Yaffa, rumpali Rat Scabies (The Damned) ja kitaristi Little Steven. Kevät-kesällä 1993 Yaffa, Monroe ja Slash nauhoittivat Steppenwolfin kappaleen "Magic Carpet Ride", jota käytettiin elokuvassa "Coneheads". Lisäksi Monroe, Suicide ja Yaffa vierailivat Johnny Thundersin muistoksi tehdyllä tribuutilla "I Only Wrote This Song For You". 10. elokuuta 1993 New Yorkissa The Grand Clubilla esiintyivät Joey Ramonen kanssa Michael Monroe, Jay Hening, Sam Yaffa ja Jimmy Clark. Ilmeisesti tällöin oli jo muodostunut yhtye Demolition 23., jossa Hening oli kitaristi ja Jimmy Clark rumpali Monroen laulaessa ja Yaffan soittaessa bassoa.
Sam Yaffa Jetboysta erottuaan Sam Yaffa ehti soittaa Los Angelesissa Ulan Bator -nimellä Smackin basistina muutamilla kappaleilla, mutta ei yhdelläkään julkaisulla. 1990 Yaffa muutti Los Angelesista New Yorkiin, missä liittyi Monroen yhtyeeseen. Yaffa keksi yhtyeelle nimen Jerusalem Slim. Kokoonpanoon kuuluivat Monroen ja Yaffan lisäksi kitaristi Steve Stevens (Billy Idol), rumpali Greg Ellis ja pianisti Ian McLagen. Stevens ja Monroe ajautuivat rankkoihin musiikillisiin ristiriitoihin ja Monroe vastusti kovasti albumin julkaisua, mutta lopulta julkaistiin yhtyeen ainoksi jäänyt albumi "Jerusalem Slim".
Sam Yaffa 2010-luvulla Yaffa on soittanut Michael Monroen kokoonpanossa basistina.
Peace of Mind (Michael Monroen albumi) Peace of Mind on Michael Monroen albumi vuodelta 1996. Albumi on ensimmäinen, jonka Monroe julkaisi muutettuaan takaisin Suomeen. Albumilla piti aluksi olla vain 9 kappaletta, mutta Poko Rekordsin vaatimusten takia siihen lisättiin kymmenes raita, joka ei oikeastaan ole kappale vaan "kokoelma erilaisia ääniä". Tyylilajiltaan albumi muistuttaa huomattavasti 2 vuotta sitä ennen julkaistua Demolition 23.:a, ja molemmilla albumeilla rummuissa onkin Jimmy Clark. Sami Yaffan piti soittaa bassoa levyllä, mutta hänellä oli kiireitä Jan Stenforsin sooloalbumin kanssa, joten Monroe soitti bassoa itse.
Hanoi Rocks Elokuussa 1980 Punk-lehden "Joukkohauta"-haastattelussa Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy ilmoittivat perustavansa Hanoi Rocksin uudelleen. Syyskuussa 1980 McCoy erosi Pelle Miljoona Oy:stä. Basistiksi kaavailtiin Jesu Hämäläistä, mutta tämä kieltäytyi. Seuraavaksi kaavailtiin tukholmalaista Björne Fröbergiä, mutta Andy McCoy kadotti tämän puhelinnumeron. McCoyn kanssa Pelle Miljoona Oy:ssä soittanutta basisti Sami Takamäkeä pyydettiin mukaan, kun tämä palasi Lontoosta. Takamäki suostui ja sai uudessa yhtyeessään nimekseen Sam Yaffa, koska McCoyn mukaan hän näytti appelsiinilta. Takamäki itse on sanonut eräässä Radio Rockin haastattelussa, että hän otti taiteilijanimen sarjakuvahahmolta eräästä sarjakuvasta, jota luki, kun yhtye siirtyi Tukholmaan.
Demolition 23. Vuonna 1992 New Yorkissa laulaja Michael Monroe ja basisti Sam Yaffa päättivät perustaa yhtyeen Michael Monroe & Friends. Mukana yhtyeessä oli The Damned-yhtyeen entinen rumpali Rat Scabies ja Bruce Springsteenin E-Street Bandissa vaikuttanut kitaristi Little Steven. Tosin jo vuonna 1993, kun yhtyeen nimeksi oli vaihtunut Demolition 23, Scabies korvattiin Jimmy Clarkilla ja Little Steven Star Star -yhtyeessä ja Johnny Thundersin kanssa soittaneella kitaristilla Jay Heningillä.
Michael Monroe Vuonna 1992 syntyi Demolition 23.:n ensimmäinen versio nimellä "Michael Monroe & Friends", johon kuuluivat Monroen lisäksi Yaffa, rumpali Rat Scabies (The Damned) ja kitaristi Little Steven. Vuonna 1993 Monroe jatkoi GNR-yhteistyötä. Monroe duetoi Spaghetti Incident? -albumilla Rosen kanssa kappaleen "Ain't It Fun". Lisäksi Monroe soitti huuliharppua Englannissa GNR:n keikalla kappaleessa "Knockin' on Heaven's Door". Kevätkesällä 1993 Sam Yaffa, Monroe ja Slash nauhoittivat Steppenwolfin kappaleen "Magic Carpet Ride", jota käytettiin elokuvassa Coneheads. Lisäksi Monroe, Suicide ja Yaffa vierailivat Johnny Thundersin muistoksi tehdyllä tribuutilla "I Only Wrote This Song For You". 10. elokuuta 1993 New Yorkissa The Grand Clubilla esiintyivät Joey Ramonen kanssa Michael Monroe, Jay Hening, Sam Yaffa ja Jimmy Clark. Ilmeisesti viimeistään tuolloin oli muodostunut yhtye Demolition 23., jossa Hening oli kitaristi ja Jimmy Clark rumpali Monroen laulaessa ja Yaffan soittaessa bassoa.
Michael Monroe Saman vuoden alkupuolella Jetboysta eronnut Sam Yaffa muutti Los Angelesista New Yorkiin, jossa hän liittyi Monroen porukkaan. Monroe suunnitteli uutta yhtyettä, jolle Yaffa keksi nimeksi "Jerusalem Slim". Kokoonpanoon kuuluivat Monroen ja Yaffan lisäksi kitaristi Steve Stevens (Billy Idol), rumpali Greg Ellis ja pianisti Ian McLagan. Stevens ja Monroe ajautuivat rankkoihin musiikillisiin ristiriitoihin, ja Monroe vastusti albumin julkaisua, mutta lopulta julkaistiin yhtyeen ainoksi jäänyt albumi "Jerusalem Slim".
Rock &amp; Roll Divorce Rock & Roll Divorce on Hanoi Rocksin toinen livealbumi ja itse asiassa bootleg. Yhtyeen oli tarkoitus julkaista uusi albumi syyskuussa 1985 kansainvälisen menestyslevyn Two Steps from the Moven jälkeen, mutta yhtyeen rumpalin Razzlen kuolema auto-onnettomuudessa joulukuussa 1984 aloitti yhtyeen hajoamisen. Razzlen Helsingin Kulttuuritalon muistokonserttien jälkeen 3. tammikuuta basisti Sam Yaffa erosi yhtyeestä. Näin ollen yhtyeeseen jäi tunnetuimmasta kokoonpanosta vain Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy. Uudeksi rumpaliksi otettiin yhtyeen vanha ystävä The Clashin Terry Chimes. Sam Yaffan tilalle basistiksi otettiin René Berg, mutta hänestä ei pidetty, ja hänet todettiin yhtyeeseen sopimattomaksi heti jo ennen Puolan kiertuetta. Molemmat uudet jäsenet soittavat tällä live-levyllä, mutta Monroen mukaan yhtye ei kuitenkaan ollut enää entisensä kahden ydinjäsenen poistuttua yhtyeestä.
Demolition 23. Hajoamisen jälkeen Michael Monroe teki suomalaismuusikoiden ja Demolition 23. -rumpalin Jimmy Clarkin kanssa yhteistyötä Suomessa. Jimmy Clark oli rumpalina myös Monroen sooloalbumilla "Peace of Mind". Monroe jatkoi soolouraansa Hanoi Rocksin uudelleenperustamiseen saakka. Sam Yaffa soitti Jan Stenforsiksi nimensä takaisin muuttaneen Nasty Suiciden kanssa tämän viimeisellä ja ainoalla soololevyllä "Vinegar Blood". Stenfors siirtyi levyn jälkeen siviilielämään ja Sam Yaffa palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Sam Yaffa vaikuttaa nykyään yhtyeissä Mad Juana ja New York Dolls sekä Michael Monroen uudelleen vuonna 2010 kootussa sooloyhtyeessä, jonka keikoilla myös Nasty Suicide on vieraillut.
Jerusalem Slim Jerusalem Slim oli suomalais-amerikkalainen yhtye, joka oli aktiivisena vuosina 1991-92. Yhtye kuitenkin lopetti toimintansa, kun kitaristi Steve Stevens ja laulaja Michael Monroe ajautuivat rankkoihin musiikillisiin ristiriitoihin. Yhtye ehti ennen hajoamistaan julkaista yhden albumin nimeltä "Jerusalem Slim". Michael Wagenerin tuottama albumi julkaistiin vain Japanissa, ja niin Monroe, Yaffa kun Stevenskin ovat haukkuneet sitä. Myöhemmin on julkaistu myös demoja muun muassa kappaleista Gotta Get A Hold, Final Word, Downwardly Mobile, Lights Out, Delirious ja Teenage Nervous Breakdown. Ne kuulostavat huomattavasti enemmän klassiselta rockilta kuin varsinainen albumi, ja Monroe onkin sanonut, että Stevensin demojen aikaisella soittotyylillä olisi saanut aikaan hänen mielestään erittäin hyvänkin levyn.
Michael Monroe Demolition 23.:n hajoamisen jälkeen Suomeen takaisin muuttanut Michael Monroe aloitti jälleen omaan persoonaansa ja karismaansa perustuneet kiertueet. Ensimmäinen kokoonpano esiintyi Messilän juhannusfestivaaleilla 1996, ja siinä olivat mukana Michael Monroe (laulu, saksofoni), Monroen vaimo Jude Wilder (taustalaulu), Monroen serkku Olli Hilden (kitara), Danny Eklund (kitara), Björne Fröberg (basso) ja Jimmy Clark (rummut). Syksyllä 1996 Monroe aloitti kolmannen sooloalbuminsa nauhoitukset, mutta multi-instrumentalistina soitti levyllä kaikki instrumentit paitsi rummut, joista vastasi Jimmy Clark. Yaffa ei päässyt basistiksi, koska hän oli tuolloin Stenforsin yhtyeessä. 1997 Monroe teki yhteistyötä Backyard Babiesin kanssa soittaen saksofonia kappaleella "Rocker". Monroe esiintyi tämän jälkeen Torontossa ja New Yorkissa paikallisten muusikoiden tukemana ja lisäksi Englannissa ja Japanissa Backyard Babies -keikoilla. Suomessa Monroe keikkaili koko ajan kiertueyhtyeellään, jossa kokoonpano vaihteli. Vuonna 1999 ilmestyi Monroen neljäs sooloalbumi "Life Gets You Dirty", jonka jälkeen Monroen esiintyi muun muassa kesällä 2000 Buenos Airesissa, Argentiinassa kaksi kertaa. Vuonna 1999 Timpa Laine ja Kari "Lacu" Lahtinen liittyivät Michael Monroe Bandin tamperelaiseen kokoonpanoon. Samana vuonna Michael Monroe Bandissa oli kaksi muuta kokoonpanoa, kunnes vuodesta 2000 lähtien Lacu ja Timpa Laine kuuluivat vakituiseen kokoonpanoon.
Jan Stenfors Stenfors vieraili myös Michael Monroe -yhtyeen keikoilla huhtikuun alussa 2010 Tavastialla samaan tapaan kuin vuosi aiemmin. Vuoden 2010 Ankkarokissa Nasty Suicide korvasi Michael Monroen koko keikan ajan yhtyeen kitaristia Steve Contea, joka perhesyistä oli joutunut lähtemään takaisin Yhdysvaltoihin. Kyseessä oli ensimmäinen kerta 15 vuoteen kun kolmikko Monroe, Yaffa ja Suicide soittivat koko keikan yhdessä.
Hanoi Rocks Monimutkaisia olivat myös yhtyeen sisäiset ihmissuhdekiemurat. Sam Yaffalla oli suhde McCoyn tyttöystävän "Anna Jederbyn" kanssa. Asia mutkistui entisestään, kun Jederby alkoi odottaa Sam Yaffan poikaa. McCoyn omaelämäkerran mukaan tämä suhde oli merkittävä hajottava tekijä, kun taas Yaffan mielestä se ei ollut. Jederbyn raskaus oli kuitenkin vahvistanut Yaffan päätöstä lähteä yhtyeestä. Kaiken lisäksi McCoy arveli elämäkerrassaan yhtyeen sisäisiä välejä haitanneen sen, että hän seurusteli Michael Monroen vanhan tyttöystävän "Anastasia Michelle Maisoneuve"n kanssa. Syksyllä 1985 McCoy korosti lehdistössä sitä, kuinka Yaffa vei hänen tyttöystävänsä, jonka kanssa oli ollut yhdessä 16-vuotiaasta asti. Sam Yaffa vastasi McCoyn puheisiin ja syytöksiin näin:
New York Dolls (albumi) New York Dollsiin 2000-luvulla liittynyt basisti Sami Yaffa kertoo "Tie taipuu" -omaelämäkertakirjassa, että albumin varsinaisen tuottamistyön teki äänittäjä Jack Douglas. Tuottajaksi merkitty Todd Rundgren oli Yaffan mukaan kyllästynyt nopeasti yhtyeen juhlimisen ja päihteidenkäytön katseluun.Kaikkien kappaleiden sovitukset ovat yhtyeen omaa käsialaa.
Jan Stenfors Nasty Suicide, Michael Monroe ja Sam Yaffa soittivat kesällä 1994 yhdessä vanhan hyvän ystävänsä Johnny Thundersin muistolevyllä "I Only Wrote This Song For You". Monroe oli kysellyt Suicidea jo kauan menestysyhtyeeseensä Demolition 23:een, mutta Suicide ei halunnut jättää Lontoossa tukikohtaansa pitävää Cheap and Nastya. Lopulta Suicide vastasi elokuussa 1994 myöntävästi Michael Monroen kutsuun tulla mukaan Demolition 23:een, kun yhtyeen alkuperäinen kitaristi Jay Hening ei päässyt Euroopan ja Japanin kiertueille murrettuaan reisiluunsa. Helsingin Tavastia-klubin keikkojen jälkeen 12. elokuuta 1994 pidetyssä lehdistötilaisuudessa Nasty Suicide ilmoitti olevansa yhtyeen virallinen jäsen, muiden muassa Michael Monroen suureksi ja iloiseksi yllätykseksi. Hän kuitenkin riitautui Monroen kanssa alkuvuodesta 1995, kun Monroen heiluttelema mikrofoniteline osui Suiciden kitaraan.
Sam Yaffa Sami Yaffa (oikealta nimeltään Sami Takamäki, s. 4. syyskuuta 1963 Espoo) on suomalainen basisti. Hän on tullut tunnetuksi Pelle Miljoona Oy:n, 1980-luvun Hanoi Rocksin, Jetboyn, Demolition 23:n ja 2000-luvulla myös New York Dollsin jäsenenä. Muusikko Jone Takamäki on Sam Yaffan isoveli.
Hanoi Rocks Tammikuussa levy-yhtiö CBS oli huolissaan kriisissä olevasta sijoituksestaan ja vaati pitämistä kiinni sovitusta suunnitelmasta, jonka mukaan Hanoi Rocks tuottaisi uuden LP:n syyskuussa. Näin ollen yhtye aloitti demojen nauhoitukset. McCoy oli tehnyt uusia kappaleita, ja yhtye puhui suunnitteilla olevasta maailmankiertueesta. Bermudalle piti lähteä Puolan kiertueen jälkeen. Surusta ja kriisistä huolimatta yhtye vakuutti, etteivät jäljellä olevat jäsenet hylkää sitä. Yhtye oli pitänyt kaksi kuukautta taukoa, joka oli pisin sen historiassa. Kuitenkin jäsenet suunnittelivat alustavasti jo omia sooloprojektejaan. Jo tammikuun 2. päivän "Ilta-Sanomissa" McCoy oli kertonut tehneensä muutaman kappaleen Alice Cooperin kanssa New Yorkissa. Itseluottamus ja luottamus yhtyeeseen oli kuitenkin vielä suhteellisen korkea. Monroe ja McCoy vakuuttelivat yhtyeellä menevän hyvin sittemmin legendaariseksi muodostuneessa Yleisradion A-studion haastattelussa 9. tammikuuta. Haastattelussa McCoy nosti jälleen esille vanhat fiktiiviset kohuväitteet yhtyeen itsensä myymisestä. Haastattelua matkittiin myöhemmin Suomen viihdeohjelmista ja Mauri Kunnas piirsi haastattelusta kokonaisen Nyrok City-sarjakuvan, joka oli yksi lukuisista Hanoi Rocksia ironisoivista Nyrok City-sarjakuvista. 
Sillä aikaa tammikuussa, kun Andy McCoy lomaili ja sävelsi Sri Lankassa, Michael Monroe ja Nasty Suicide valitsivat Lontoossa yhtyeen pysyväksi rumpaliksi Terry Chimesin ja basistiksi René Bergin. Monroe ja Suicide pitivät basistiehdokkaille koesoittoja, joista Monroen mukaan alkoi huomata, että bändi ei enää toiminut. Basistiksi yrittivät muun muassa UK Subsissa soittanut Alvin Gibbs ja myöhemmin Ozzy Osbournen bändissä vaikuttanut Phil Soussan. Vaikka Andy McCoy suhtautui René Bergiin epäluuloisesti, Michael Monroe itse piti Bergiä "nastana tyyppinä". Chimesin liittymisestä Hanoi Rocksiin uutisoi Melody Maker 19. tammikuuta. Samassa uutisessa Monroe kertoi pitävänsä Chimesia hyvänä vaihtoehtona siksi, että tämä on kasvissyöjä eikä polta, juo eikä käytä huumeita. Bergistä ei vielä tällöin uutisoitu. Samassa jutussa kerrottiin Sam Yaffan asuneen tällöin Mallorcalla.
Jetboy Pian "Damned Nation" -albumin jälkeen Sam Yaffa lähti yhtyeestä suunnittelemaan Michael Monroen kanssa Jerusalem Slim -yhtyettä. Yaffaa tuli korvaamaan aluksi Charles Norman ja tämän jälkeen Bill Fraenze, joka soittikin kokoelmalevyllä "Make Some More Noise". "Damned Nationin" huono myynti johti siihen, että MCA irtisanoi sopimuksen. Viimeinen isku oli Tostensonin korvaaminen Rick Davisilla, joka muutti Jetboyn nimeksi Mindzone ja muutti samalla yhtyeen suuntaa enemmän sen hetkisten rock-suuntausten mukaiseksi. Mindzone epäonnistui, mutta sen pohjalta syntyi American Heartbreak -yhtye.
Steve Conte Steve Conte (s. 23. syyskuuta 1960 New York) on yhdysvaltalainen laulaja, kitaristi ja rockmuusikko. Conte on tunnettu hyvin rockyhtye New York Dollsin kitaristina, jossa hän on ollut vuodesta 2004. Conte on tehnyt yhteistyötä monien eri artistien kanssa. Conte soittaa Hanoi Rocksista tutuksi tulleen Michael Monroen bändissä Sami Yaffan, Rich Jonesin ja Karl Rockfistin kanssa.
Hanoi Rocks Kesällä 1985 alkoi koko 1980-luvun viimeiset ja 1990-luvun ensimmäiset vuodet kestänyt aktiiviinen arvuuttelu siitä, mikä oli vain puoli vuotta ennen hajoamistaan täysillä esiintyneen menestysyhtyeen lopullinen hajoamissyy. Näihin arvuutteluihin liittyivät myös erilaiset eri musiikkitahojen junailemat yhdistämissuunnitelmat, esimerkiksi japanilainen musiikkilehti tarjosi miljoonia dollareita, jotta yhtye esiintyisi jälleen yhdessä. Jokaisella yhtyeen jäsenellä on oma käsityksensä tapahtumien kuluista, mutta yleisesti on ratkaisevimpina syinä on pidetty rumpali Razzlen kuolemaa ja siitä seurannutta Sam Yaffan eroa. Koska yhtye oli muodostanut itsestään eräänlaisen perheen, oli kahden tärkeän jäsenen menetys kuolinisku sille. Lehdistössä arveltiin keskeisiksi hajoamistekijöiksi Monroen ja McCoyn välejä, mutta Monroen mukaan pahin isku yhtyeelle oli juuri näiden kahden ydinjäsenen lähtö Hanoi Rocksista. Tyngäksi jääneen yhtyeen sisäisen hengen korvaaminen uusilla jäsenillä oli käytännössä mahdotonta. Terry Chimes vanhana punkrumpalina sopi yhtyeelle, mutta Sam Yaffan paikan täyttävää basistia oli vaikea löytää. Berg osoittautui hyväksi kaveriksi, mutta huonoksi yhtyetoveriksi.
Hanoi Rocks Vuodet 1985–1987 Sam Yaffa eleli perheenisänä Anna Gederbyn ja Nicholas-vauvan kanssa Tukholmassa. Tuolloin Yaffalla oli "Sammy Yaffa & Pelle Almgren" projekti, joka poiki yhden EP:n. 1988 sanfranciscolainen glam-yhtye Jetboy pyysi Yaffan basistikseen. Vuonna 1990 Yaffa erosi yhtyeestä, joka oli saanut aikaiseksi Billboard-listalla sijalle 135. nousseen albumin. Seuraavaksi Yaffa muodosti Monroen ja Steve Stevensin kanssa Jerusalem Slim -yhtyeen vuosiksi 1990–1992. Yhtye julkaisi yhden nimeään kantavan albumin.
Venue-EP Levyn kannessa vasemmalta lähtien on Sam Yaffa, Nasty Suicide, Michael Monroe ja Andy McCoy. Jostain syystä rumpali Gyp Casino puuttuu levyn kannesta. Jos ajattelee Gyp Casinon myöhempiä vaiheita yhtyeessä vuonna 1982, voi olettaa, että Casinon puuttuminen levyn kannesta kertoo hänen muuttuneesta suhtautumisestaan yhtyeeseen.
Johnny Thunders New York Dollsin hajoamisen jälkeen Thunders perusti The Heartbreakers -yhtyeen. The Heartbreakers julkaisi L.A.M.F.-albumin ja keikkaili Sex Pistols -yhtyeen kanssa Englannissa. Myöhemmin hän esiintyi myös sooloartistina vaihtelevilla taustakokoonpanoilla asuessaan muun muassa Pariisissa ja Tukholmassa. Matkan varrella hänen bändissään soittivat esimerkiksi Thin Lizzy -yhtyeen johtohahmo Phil Lynott, punklegenda Richard Hell, Small Faces yhtyeen Steve Marriott, The Pretenders -yhtyeen Chrissie Hynde, Sex Pistolsin Steve Jones ja Paul Cook, sekä suomalaiset Sam Yaffa ja samassa Hanoi Rocks -yhtyeessä ja sen lyhytikäisessä seuraajassa Cherry Bombzissa soittanut Timo Kaltio, tosin eivät samanaikaisesti. Lisäksi Sam Yaffa ja Michael Monroe soittavat myös levyllä Que sera sera.
Michael Monroe Jerusalem Slimin jälkeen Monroe teki Yhdysvaltain ja Japanin kiertueen kiertueyhtyeellä, johon kuuluivat Nasty Suicide, Sam Yaffa, kitaristi Phil Grande ja rumpali Thommy Price. Suurin piirtein näihin aikoihin Monroe keikkaili New York Dollsin Sylvain Sylvainin kanssa nimellä "Trash Cowboys".
Sami Yaffa – Sound Tracker Helsingin juhlaviikkojen Huvilateltassa taltioitiin elokuussa 2014 serbialaisen KAL-yhtyeen ja Sami Yaffan yhteisesiintyminen. Yleisö osallistui videon tekoon kuvaamalla keikkaa. Elokuussa 2016 Sound Tracker tuli katsottavaksi Netflix-palveluun.
Zook Zook on helsinkiläinen pitkän linjan muusikoista koostuva rockyhtye. Yhtyeen muodostavat Walesista kotoisin oleva Bryn Jones, Michael Monroen ja Remun yhtyeistä tuttu Rocka Merilahti sekä Kingston Wallin rytmiryhmä Jukka Jylli ja Sami Kuoppamäki.
Sam Yaffa Yhtye hajosi maaliskuussa 1995, kun Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja palaavansa normaalielämään. Demolition 23. -yhtyeestä oli pitänyt tulla Hanoi Rocksin veroinen ja suurempikin hajanaisten ja sekavien kokoonpanojen jälkeen. Suiciden päätös oli jäsenvaihdoksiin kyllästyneelle Monroelle niin kova isku, että hän päätti lopettaa yhtyeen. 1996 Yaffa soitti vielä Jan Stenforsin yhtyeessä, joka levytti tämän ensimmäisen ja viimeisen sooloalbumin "Vinegar Blood". Kokoonpanoon kuuluivat Jan Stenfors (kitara, laulu, lyömäsoittimet), Sam Yaffa (basso) Frej Stenfors (rummut, taustalaulu) ja Annika Wiklund (taustalaulu). Kitaraa soitti vielä Stenforsin isä Harry Stenfors.
The Compulsions The Compulsions on yhdysvaltalainen rockyhtye, jonka debyyttialbumi "Beat The Devil" julkaistiin vuonna 2011. Yhtyeen perustaja ja laulaja on Rob Carlyle. Muut soittajat ovat basisti Sami Yaffa (ex-Hanoi Rocks) ja nykyiseen Guns N’ Roses -kokoonpanoon kuuluvat kitaristi Richard Fortus ja rumpali Frank Ferrer. Levyllä soittaa myös monia vierailevia muusikoita.
The Voice of Finland (4. tuotantokausi) Ohjelman juonsivat Axl Smith ja backstage-toimittajana toiminut Jenni Alexandrova. Kaksintaisteluissa tähtivalmentajien apuna toimi neljä apuvalmentajaa, jotka olivat Monroella Sami Yaffa, Lindholmilla Janna, Turusella Samu Haber ja Redramalla Kasmir.
Sam Yaffa Juuri kun Sam Yaffa mietti Tukholmassa päivätöihin ryhtymistä, kun keikkatarjouksia ei Johnny Thunders -keikkojen jälkeen tullut enää, häntä pyydettiin 1987 San Franciscolaiseen Jetboy-yhtyeeseen, joka tuotti kolmen vuoden aikana albumit "Feel The Shake" ja "Damned Nation". Jetboyhin kuuluivat Yaffan lisäksi laulaja Mickey Finn, kitaristi Fernie Rod, kitaristi Billy Rowe ja rumpali Ron Tostenson. Yhtye kiersi ympäri Yhdysvaltoja (mm. Cheap Trickin lämmittely-yhtyeenä) ja käväisi myös Japanissa. aikoihin Yaffa soitti myös Johnny Thundersin basistina ja cover-yhtye Stronzossa.
Hanoi Rocks Nasty Suicide olisi halunnut jatkaa ja yrittää Hanoi Rocksin koossa pitämistä Razzlen kuoleman jälkeen. Hänen mielestään oli järkevää yrittää vielä kevät ja kesä 1985, mutta ei kuitenkaan realistina pitänyt kovin pahana yhtyeen hajoamista. Suicide oli jo omalla tahollaan kyllästynyt yhtyeen elämäntapaan ja toimintaan. Myöhemmin Suicide on ollut lähinnä tyytyväinen kokemuksiinsa ja tienesteihinsä. Nasty Suicide soitti McCoyn kanssa vuoteen 1987 asti, jolloin hän siirtyi soittamaan muun muassa Monroen ja Bergin kanssa. Monroen ja McCoyn kamppailua yhtyeen entisistä jäsenistä kuvasi hyvin se kuinka, samaan aikaan kun, Monroe korosti Suiciden olleen hänen ainut ja paras ystävänsä, McCoy yritti loata Suiciden nimen. Suicide on halunnut olla puolueeton ja välttänyt kärkkäitä kommentteja, toisin kuin Sam Yaffa. Yaffakin on sittemmin 2000-luvun noususuhdanteisen uran ja vanhenemisen myötä on välttänyt antamasta lausuntoja aiheesta. Tiede- ja sittemmin yritysmaailmaan siirtynyt Nasty Suicide eli Jan Stenfors kommentoi yhtyeen hajoamista julkisesti todennäköisesti viimeisen kerran elokuussa 2003.
Mad Juana Mad Juana on yhdysvaltalainen etnovaikutteinen rockyhtye, jonka johtavia muusikoita ovat kitaristi Sami Yaffa (oik. Sami Takamäki) ja Yaffan entinen puoliso laulaja Karmen Guy. Spinefarm Records julkaisi yhtyeen albumin "Skin Of My Teeth" vuonna 1997. Sen jälkeen ovat ilmestyneet albumit "Acoustic Voodoo" (2007), "Bruja On The Corner" (2008) ja "Kumpania" (2011).
Sam Yaffa Pian Sam Yaffa kuitenkin perusti Pelle Almgrenin kanssa lyhytaikaisen yhtyeen Chain Gang. 1986 ilmestyi pop rock -EP nimellä Sam Yaffa & Pelle Almgren, joka sisälsi kappaleet "Cover Me", "Isn't It Strange", "Last Train to Clarksville" ja "Lonely in Love", joista viimeksi mainittu lienee tunnetuin. Tämän jälkeen syntyi vuoden lopuksi yhtye Pelle Almgren/Sami Yaffa & The Babysharks, jossa soittivat mm. Conny Blomqvist, Danne Lagerstedt ja Samin veli Jone Takamäki. Alkuvuodesta 1987 Sam Yaffa keikkaili kitaristi Johnny Thundersin ja rumpali Jerry Nolanin kanssa. Molemmat olivat New York Dollsin entisiä jäseniä.
Jari Paulamäki Jari Paulamäki (s. 1964 Oulu) on suomalainen muusikko ja äänittäjä. Hän voitti 14-vuotiaana Rockin Suomen-mestaruuskilpailun 1979 oululaisen Spiders-yhtyeen kanssa. Myöhemmin hän on ollut basistina yhtyeissä Kauko Röyhkä & Narttu, Eve, Liberators, Shadowplay, Michael Monroe ja Balls.
New York Dolls Heinäkuussa 2005 Sylvain ja Johansen ilmoittivat aloittavansa esiintymisen ja julkaisevansa uuden albumin. Uusi albumi "One Day It Will Please Us To Remember Even This" julkaistiin 25. heinäkuuta 2006. Albumilla soittavat yhtyeen uudet jäsenet; kitaristi Steve Conte, rumpali Brian Delaney, kosketinsoittaja Brian Koonin ja suomalainen basisti Sami Yaffa, joka on Hanoi Rocksin alkuperäinen basisti. Heinäkuun 20. päivänä yhtye esiintyi "Late Night with Conan O'Brien" -ohjelmassa, jota seurasi live-esiintyminen WXPN All About The Music Festivalilla. 22. heinäkuuta yhtye esiintyi "The Henry Rollins Show’ssa". Elokuun 18. päivänä New York Dolls esiintyi ilmaiskonsertissa 9 000 ihailijalle New Yorkin "South Street Seaportissa". Näin yhtye teki erittäin voimakkaan ja muistettavan comebackin.
Rat Scabies 1990-luvun alussa Scabies jatkoi Michael Monroen ja Sam Yaffan Demolition 23. -projektin muodossa jo 1980-luvun alkuvuosina alkanutta yhteistyötä vuonna 1985 hajoneen Hanoi Rocksin kanssa.
Sami Yaffa – Sound Tracker Sami Yaffa – Sound Tracker on Yle Teemalla esitettävä musiikkiohjelma, jossa Sami Yaffa matkustaa maailmalla ja tutustuu erilaisiin musiikkikulttuureihin ja muusikoihin. Sarja voitti parhaan musiikkiohjelman Kultaisen Venlan tammikuussa 2015 ja siitä on julkaistu Tommi Liimatan toimittama kirja. Toinen tuotantokausi alkoi lokakuussa 2015.
Michael Monroe Michael Monroe, ensin Mike Monroe (oikealta nimeltään Matti Antero Kristian Fagerholm, s. 17. kesäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen rockmuusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocks -yhtyeen laulajana. Monroe perusti yhtyeen vuonna 1979 Nasty Suiciden ja Stefan Piesnackin kanssa. Vuonna 2012 "Wall Street Journal" mainitsi Monroen ehkäpä maailman arvostetuimmaksi vähemmän tunnetuksi rockmuusikoksi.
Jerusalem Slim Yhtyeen hajottua jo ennen levyn julkaisua Monroe ja Yaffa soittivat muun muassa Little Stevenin ja Jay Heningin kanssa New Yorkin klubeissa soittaen enimmäkseen punk-covereita. Tästä yhtyeestä muodostui myöhemmin Demolition 23.
Michael Monroe Michael Monroe (vuodesta 2010 toiminut yhtye)
Jan Stenfors McCoysta erotessaan Nasty Suiciden elämä ja muusikkoura oli pahasti hakoteillä. Vuonna 1987 Nasty Suicide oli ainut Hanoi Rocksin jäsen joka oli jäänyt Sohon alueelle Lontooseen. Sam Yaffa, Michael Monroe ja Andy McCoy olivat jo poistuneet Yhdysvaltoihin. Suicidella oli Terry Chimesin kanssa demotasolle jäänyt yhtye "Wyrd Things", jonka nimi ja kokoonpano muuttui monta eri kertaa, ensin "West End Central"ista ja "Soho Vulture"sta. Suomalaisetkin musiikkilehdet käyttivät Suiciden ja Bergin yhtyeiden nimiä sekaisin. Suiciden omien sanojen mukaan Soho Vultures ja Weird Thing olivat "kaksi epäprofessionaalista bändiä, joiden kanssa sai hävetä silmät päästään lavalla".
Sam Yaffa Vuonna 2004 Yaffa pääsi basistiksi leukemiaan kuolleen Arthur "Killer" Kanen tilalle nuoruuden ihanneyhtyeeseensä New York Dollsiin, joka oli ensimmäinen glam punk -yhtye ja Hanoi Rocksin tärkein esikuva. Yaffa on sittemmin esiintynyt Suomessa New York Dollsin riveissä kuudella eri keikalla, joista ensimmäinen järjestettiin 7. heinäkuuta 2006 Ruisrockissa Turussa ja viimeisin 1. elokuuta 2009 Ankkarockissa Vantaalla.
Michael Monroe Vaikka Hanoi Rocks perustettiin kesäkuussa 2001 Michael Monroe Bandin pohjalta, julkaistiin tämän Monroen yhtyeen pohjalta vielä talvella 2002 Monroen Japanin markkinoille tarkoitettu EP "Take Them and Break Them" ja tammikuussa 2003 hänen viides sooloalbuminsa "Whatcha Want", jotta Monroen levytyssopimus saatiin täytetyksi.
Pelle Miljoona Helsingissä Pelle tutustui uusiin soittajiin kuten Ari Taskiseen, Tumppi Varoseen ja Rubberduck Jonesiin, joiden kanssa syntyi kokoonpano Pelle Miljoona & 1980 (aluksi Pelle Miljoona & 1978 ja sitten 1979). Pelle vuorotteli laulajana ja rumpalina Varosen kanssa. Myöhemmin yhtyeeseen liittyi myös kitaristi Stefan Piesnack. Vuosikymmenen lopulla Taskinen siirtyi bassosta koskettimiin ja kokoonpanoon, joka nimettiin Pelle Miljoona Oy:ksi, liittyivät kitaristi Andy McCoy ja basisti Sami Takamäki (myöhemmin Sam Yaffa). Syksyllä 1980 julkaistiin Pellen Miljoonan menestynein albumi "Moottoritie on kuuma", joka nousi listaykköseksi. Sen levyttänyt kokoonpano kuitenkin hajosi McCoyn ja Yaffan muutettua Tukholmaan.
Alkuaikoina Ari Taskinen sävelsi suuren osan Pellen laulamista ja sanoittamista kappaleista. Taskisen sävellyksiä olivat esimerkiksi hitit "Moottoritie on kuuma" ja "Juokse villi lapsi". Tumppi Varonen on myös tehnyt paljon yhteistyötä Pellen kanssa. Varonen esimerkiksi laulaa kappaleen "Tahdon rakastella sinua", jonka on säveltänyt ja sanoittanut Ari Taskinen. Varonen on myös säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoonan eri yhtyeiden kappaleita.
Hanoi Rocks Kappalelista siis koostui Hanoi Rocksin hiteistä, joista vain "Don't You Ever Leave Me" puuttui. Kappalelistaa kehuttiin myöhemmin mm. Seurassa hyvin valikoiduksi. Alku oli nopeaa yleisön hysteriaan saanutta "rocktykitystä", mutta konsertin huipuksi muodostui rockballadi "Million Miles Away". Ennen Razzlelle omistettua kyseistä kappaletta Monroe sanoi: ""This one, song is dedicated to Razzle, our drummer who died a few weeks ago"". Tämän jälkeen McCoy siirtyi kosketinsoittimiin ja aloitti intron, johon Nasty Suicide yhtyi kauniilla kitarasoolollaan lattialle vähitellen polvistuen. Monroe aloitti laulamisen mutta purskahti itkuun. Hän sai kuitenkin itsensä hillityksi ja lauloi koko kappaleen mustaan silmäkajaaliin sotkeutuneet kyyneleet valuen ja ääni väristen. Samaan aikaan yleisö hiljaa liikutti ilmassa palavia savukkeensytyttimiä. Tilannetta on kuvailtu myöhemmin yhdeksi rockhistorian kauneimmista. Kappaleen jälkeen Monroe esitteli yhtyeen: ""Mä esittelen meidän bändin tällä kertaa, okei? Meillä on bassossa vikaa kertaa Sam Yaffa! Sit meidän rumpaliks tuli meidän tosifrendi, joka teki meille tosifrendin palveluksen ja hjelppas meitä. Sen takii me voitas tehdä teille tää keikka. Mä haluun, että kiittäisitte sitä. Se on Terry Chimes! Right, and. Ja kyl kaikki tietää kuka meil on yleensä soolokitaras, Andy McCoy! Täs laulus meil on vuoden seksisymboli, Mike Monroe! Ja on rhythm guitar Nasty Suicide!"". Heti nimensä kuultuaan Suicide aloitti taitavasti "Up Around The Bend" -kappaleen intron. Kappale muuttui yleisön yhteislauluksi, jonka aikana Suicide ja Yaffa halailivat, tanssivat ja painivat keskenään. Kappale päätti konsertin, jossa hyvästeltiin samalla Razzle ja Sam Yaffa.
Smack "Radicalin" jälkeen Smackin silloinen kokoonpano hajosi, mutta yhtye kokosi rivinsä saatuaan kutsun Los Angelesiin 1989. Matkaan lähtivät Claude, Rane Raitsikka, Manchuria ja uusi rumpali Repa Rantsila. Yhtyeellä ei ollut vakituista basistia, mutta paikallisten soittajien lisäksi basistina tuurasi Hanoi Rocksin Sam Yaffa pseudonyymillä Ulan Bator. Smack keikkaili Kaliforniassa vuoden, mutta ei saanut uutta levytyssopimusta. Lopulta Claude turhautui, hajotti yhtyeen ja palasi takaisin Suomeen.
Sentenced Yhtyeen alkuperäisen kokoonpanon muodostivat kitaristi-laulaja Miika Tenkula, kitaristi Sami Lopakka, basisti Lari Kylmänen ja rumpali Vesa Ranta. Tämä kokoonpano äänitti kaksi demoa 1990-luvun alussa, minkä jälkeen Taneli Jarva korvasi Kylmäsen yhtyeen basistina. Sentenced julkaisi ensimmäisen albuminsa "Shadows of the Past" vuonna 1991. Jarvasta tuli myöhemmin myös yhtyeen laulaja, mutta Jarvan erottua vuonna 1996 Sentenced löysi lopullisen muotonsa laulaja Ville Laihialan ja basisti Sami Kukkohovin liityttyä yhtyeeseen.
Sam Yaffa Takamäki aloitti 1977 espoolaisyhtyeessä nimeltä Babblers. Vuonna 1980 vasta 16-vuotias Takamäki oli mukana Pelle Miljoona Oy:n menestysalbumilla "Moottoritie on kuuma". Ari Taskinen oli löytänyt hänet helmikuussa 1980 Lepakosta yhtyeen basistiksi. Takamäki pääsi yhtyeen basistiksi ohi hyvin koesoitossa pärjänneen Matti Fagerholmin. Yhtyeen kitaristi Andy McCoy ei suostunut tämän takia puhumaan Takamäelle kolmeen kuukauteen. Lopulta he kuitenkin ystävystyivät ja kun McCoy hukkasi Hanoi Rocksin basistiksi aiotun Björne Fröbergin puhelinnumeron, hän pyysi syyskuussa 1980 Takamäkeä soittamaan Hanoi Rocksissa.
Sam Yaffa Syksyllä 2014 Yle Teemalla esitettiin kahdeksanosainen televisiosarja Sami Yaffa – Sound Tracker. Siinä Yaffa kiersi maailmalla ja tutustui eri kulttuurien musiikkityyleihin ja muusikoihin. Sarja voitti parhaan musiikkiohjelman Kultaisen Venlan ja siitä julkaistiin kirja. Toinen tuotantokausi alkoi lokakuussa 2015.
Eppu Normaali Välivuonna 1989 tapahtui muutos Eppujen riveissä, sillä yhtyeen basisti vuodesta 1979, Mikko Nevalainen, päätti jättää yhtyeen. Uudeksi basistiksi valittiin aiemmin muun muassa Ilona-yhtyeessä vaikuttanut Sami Ruusukallio, joka soittaa Eppu Normaalissa edelleen ja on näin yhtyeen pitkäaikaisin basisti.
Sami Yaffa – Sound Tracker Ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa Yaffan esittelemät matkakohteet olivat:Toisen tuotantokauden aiheina ovat Jamaika, Senegal, Intia, Turkki ja Indonesia.
Michael Monroe Yhtye hajosi maaliskuussa 1995, kun Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja palaavansa normaalielämään. Demolition 23.:sta oli pitänyt tulla Hanoi Rocksin veroinen yhtye vaihtelevien kokoonpanojen jälkeen. Suiciden päätös oli jäsenvaihdoksiin kyllästyneelle Monroelle niin kova isku, että hän päätti lopettaa yhtyeen.
Timpa Laine Vuosina 1999–2000 Laine oli mukana Michael Monroen Tampereen-kiertueyhtyeessä Michael Monroe Tour Band yhdessä Lacun kanssa. Tämän jälkeen yhtye esiintyi Helsingissäkin, mutta ilman Timpaa. Pian Laine kuitenkin palasi keikkakokoonpanoon ja pysyi siinä vuoteen 2002 asti.
Hanoi Rocks Razzlen kuoleman jälkeen yhtye vaipui toivottomuuteen, kun yhtyeen uusi kantava voima oli kuollut vain kahden ja puolen vuoden yhdessäolon jälkeen. Razzlen kuolemasta kuultuaan Sam Yaffa meni täysin hysteeriseksi, Suicide muuttui puhumattomaksi, Monroe meni šokkiin ja McCoy oli raivoissaan. Seppo Vesterinen muistutti heidän eläneen vauhdikasta ja vaarallista elämää ja Razzlen juoneen ja viettäneen perinteistä rock and roll -elämää.
Michael Monroe Syksy 2011 vei yhtyeen myös Yhdysvaltoihin, missä Michael Monroe esiintyi pitkän tauon jälkeen 15 kaupunkia kattaneella kiertueella. Sensory Overdrive julkaistiin Pohjois-Amerikassa lokakuussa 2011. Vuoden päätteeksi yhtye kiersi vielä Englannissa yhdessä Wednesday 13:n kanssa, ja vuosi päättyi kahteen keikkaan Helsingin Nosturissa 30.-31. joulukuuta 2011. Nosturissa yhtyeelle ojennettiin myös kultalevy 10 000 myydyn levyn rajan Suomessa ylittäneestä "Sensory Overdrivesta".
Michael Monroe Michael Monroe lähti soolouralle heti Hanoi Rocksin hajottua. Syksyllä 1985 lehdet kirjoittelivat Cherry Bombzin ohella Michael Monroen ja hänen kämppäkaverinsa Stiv Batorsin yhteistyöstä. Yhteistyön tuloksena syntyi muutamia kappaleita. Loppusyksystä Little Steven kutsui Batorsin ja Monroen New Yorkiin apartheidin vastaisen "Sun City" -albumin nimikappaleen musiikkivideokuvauksiin. Joulukuussa 1985 Monroe ilmoitti muuttavansa pysyvästi New Yorkiin, missä hän kokosi vuonna 1986 yhtyeen Secret Chiefs, joka teki muutaman kiertueen Suomessa aina eri kokoonpanolla ja nauhoitti Monroen ensimmäisen sooloalbumin "Nights Are So Long" 1987. Sooloalbumin ansiosta Monroen ura lähti uuteen nousuun, ja hän solmi maailmanlaajuisen levytyssopimuksen PolyGram Recordsin kanssa. Sopimuksen tuloksena julkaistiin toinen sooloalbumi "Not Fakin' It" vuonna 1989, ja se nousi Billboard-listan sijalle 161. Albumin ansiosta Monroe pääsi esiintymään huippuluokan maailmantähtien kanssa. Esimerkiksi kitaravalmistaja Les Paulin 75–vuotissyntymäpäivillä New Yorkin Hard Rock Caféssa Steven Tyler kutsui Monroen soittamaan Aerosmithin kappaleessa "Big Ten Inch Record".
Michael Monroe Monroe on vieraillut Beats and Styles -yhtyeen kolmella kappaleella, "Renegades" (2004), "Ocean Wave" (2006) ja "Walk, Don't Talk" (2007), sekä White Flame -yhtyeen kappaleella "Swimsuit Issue Centerfold" (2007). Monroe on myös vieraillut Guns N' Rosesin levyillä. Hän muun muassa soittaa huuliharppua "Use Your Illusion I" -levyn kappaleessa "Bad Obsession" sekä laulaa duettona Axl Rosen kanssa "The Spaghetti Incident?" -levyn kappaleessa "Ain't it Fun" sekä Backyard Babies -yhtyeen kappaleessa "Friends". Monroe soitti saksofonia vuonna 1993 julkaistulla Warrior Soul -yhtyeen levyllä "Chill Pillää. Monroe on soittanut huuliharppua ja tenorisaksofonia Wigwamin vuonna 2005 ilmestyneellä levyllä "Some Several Moons".
Pelle Miljoona Oy Pelle Miljoona Oy soitti helmikuusta 2011 alkaen Albumiklassikot-konserttisarjassa. Yhtyeessä olivat mukana Pelle Miljoona, Andy McCoy, Sami Yaffa, rumpali-laulaja Tumppi Varonen ja kosketinsoittaja Ari Taskinen. Pellen mukaan kyseessä oli "levynjulkaisukiertue – 30 vuotta myöhässä".
Michael Monroe Alkuvuodesta 2016 yhtye lähti kiertueelle Yhdysvaltoihin. Kesällä keikkailtiin taas kiertueilla, ja loppuvuodesta 2016 Monroe oli jälleen Euroopan-kiertueella, joka päättyi Suomen-kiertueeseen. Uudenvuodenaattona Monroe oli laulamassa Remu & Hurriganesin kanssa Helsingissä juhlistaen samalla 100-vuotiaan Suomen juhlavuotta.
Jan Stenfors Hurjapäisenä kitaristina Suicide tuli lähinnä tunnetuksi tiedotusvälineissä enemmän pidätyksistään ja sekoiluistaan kuin taidokkaasta kitaransoitostaan. Erityisesti musiikkilehdet kirjoittivat mielellään juttuja Nasty Suiciden edesottamuksista varsinkin silminnäkijätarinoiden pohjalta. Erityisesti kevät-kesällä Melody Maker-lehdessä Nasty Suicide alkoi esiintyä tämänkaltaisissa pikku-uutisissa:
Vuonna 1983 Nasty Suicide vieraili myös muiden yhtyeiden ja artistien levyillä yhdessä muiden Hanoi Rocksin jäsenien kanssa. Suicide oli mukana Johnny Thundersin "Que Sera, Sera" -albumilla yhdessä McCoyn ja Monroen kanssa, sekä levytti Monroen, McCoyn, Sam Yaffan ja Razzlen kanssa albumin "Fallen Angels" yhdessä Knoxin kanssa.
The Spaghetti Incident? Basisti Duff McKagan laulaa levyllä monessa kappaleessa. Levyltä löytyy myös laulu ”Ain’t It Fun”, jossa laulaa myös suomalaisen Hanoi Rocksin Michael Monroe.
Sami Helle Sami Helle on suomalainen basisti, joka oli vuosina 2009–2016 toimineen Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen jäsen.
Sami Norrbacka Sami Norrbacka on suomalainen basisti. Hän soittaa hard rock -yhtye Leveragessa ja jyväskyläläisessä coverbändissä nimeltä Crossroads.
Sami Uusitalo Sami "Tundra" Uusitalo (s. 1977) on suomalainen basisti, joka tunnetaan parhaiten folk metal-yhtye Finntrollin ja funeral doom-yhtye Shape of Despairin jäsenenä. Hän soittaa myös folk/doom metal-yhtyeessä The Mist and the Morning Dew.
Deathbound Yhtyeen kolmas levy We Deserve Much Worse julkaistiin vuonna 2007. Levyllä Sami Latva soittaa bassoraidat, koska yhtyeessä ei vielä ollut uutta basistia. Myöhemmin Toni Pihlaja liittyi bändiin basistiksi.
Michael Monroe Maaliskuussa 2011 Michael Monroen uusi yhtye julkaisi albumin "Sensory Overdrive". Levy meni suoraan Suomen virallisen albumilistan ykköseksi. Levyn julkaisua seurasi Suomen-kiertue, jonka jälkeen yhtye suuntasi myös Ruotsiin, Tanskaan, Italiaan, Espanjaan, Englantiin, Skotlantiin ja Japaniin. Kesällä 2011 yhtye kiersi Pohjoismaiden festivaaleja. Samoihin aikoihin ilmoitettiin kitaristi Gingerin jättävän yhtyeen. Ginger soitti viimeisen keikkansa yhtyeen riveissä Provinssirockissa 17. kesäkuuta 2011. Uudeksi kitaristiksi valittiin Dregen (oikealta nimeltä Andreas Tyrone Svensson) (s. 12. kesäkuuta 1973, Nässjö, Ruotsi). Hän on soittanut vuodesta 1987 Backyard Babies -yhtyeestä, jossa hän soitti ensimmäisen keikkansa yhtyeessä Helsingin Kalasatamassa Foo Fightersin lämmittelijänä.
Sam Yaffa Vuonna 2002 Yaffa liittyi newyorkilaiseen Murphy's Law -yhtyeeseen ja teki tämän kanssa kaksi kiertuetta: maaliskuussa Japanissa ja huhtikuussa Yhdysvalloissa. Yhtyeen kokoonpano oli: Jimmy Gestapo (laulu), Ricky Bacchus (kitara), Sean Kilkenny (kitara), Sam Yaffa (basso) ja Jay (rummut). Vuonna 2003 Yaffa liittyi "Joan Jett and The Blackhearts" -yhtyeeseen, mutta erosi siitä vuonna 2004.
Kanava Venetsia on rakennettu hiekkasärkkäsaarille, suurelta osin puupaalujen varaan. Saarten välissä ja myös alkuperäisten saarten poikki kulkee suuri joukko kanavia, ja kaupungin sisällä liikutaankin pääasiassa vesikulkuneuvoilla. Venetsian monista kanavista suurin ja levein on Canal Grande, joka johtaa rautatieaseman läheisyydestä Pyhän Markuksen torille.
Canal Grande Canal Grande (, ) on Venetsiassa, Italiassa, sijaitseva kanava. Se alkaa kaupungin rautatieaseman luota ja laskee kaupungin läpi lähes neljän kilometrin matkan Bacino di San Marcoon eli Pyhän Markuksen altaaseen. Muodoltaan takaperoista S-kirjainta muistuttava Canal Grande on kaupungin pääliikenneväylä, jolla liikennöi muun muassa vesitakseja ja -busseja sekä gondoleja. Kanavan pituus on 3 800 metriä, leveys 30–70 metriä ja keskisyvyys viisi metriä.
Canal Grande Kanavan rantaa reunustavat lukuisat Venetsian johtavien sukujen rakennuttamat palatsit, joista käytetään vaatimattomasti nimitystä "Ca’" (sanasta "casa" ’talo’). Näitä palatseja ovat esimerkiksi Palazzo Vendramin-Calergi, Ca' Pesaro, Ca' d'Oro, Ca' Rezzenico ja Ca' Dario. Kanavan ylittävä Ponte di Rialto eli Rialton silta kuuluu Venetsian tunnetuimpiin nähtävyyksiin.
Venetsia Venetsian vanhankaupungin pohjoispäästä johtaa mantereelle pitkä maantie- ja rautatiesilta. Sen läheisyydessä on rautatie- ja linja-autoasema sekä pysäköintitaloja. Muualle vanhankaupungin alueelle ei autolla pääse, vaan usein varsin kapeat kadut ovat vain jalankulkijoille tarkoitettuja. Tärkeimpiä kaupungin sisäisiä liikenneväyliä ovatkin saarten väliset kanavat, joita pitkin kuljetaan veneillä ja vesibusseilla. Tunnetuimpia venetsialaisia veneitä ovat gondolit. Kanavista suurin on leveä Canal Grande, joka johtaa rautatieaseman läheisyydestä Pyhän Markuksen torille. Sen ylittävistä silloista tunnetuin on Rialton silta ().
Canal Grande (kirja) Canal Grande on suomalaisen kirjailija Hannu Raittilan vuonna 2001 julkaistu romaani. Kirja kertoo Venetsiaan saapuvasta suomalaisesta ryhmästä, joka pyrkii pelastamaan kaupungin vajoamiselta .
Veduta Kun Grand Tourien matkareitit vakiintuivat, vedutat tutuista näkymistä, kuten Forum Romanumista tai Grand Canalista vetosivat aristokraattisiin englantilaisiin heidän varhaisilla matkoillaan mannermaalle. Venetsiasta tuli tunnettu vedutistien keskus 1700-luvun puolessa välissä. Lajin suurimpiin harjoittajiin kuuluivat Venetsian Canalin ja Guardin perheet. Jotkut heistä menivät työskentelemään taidemaalareina Euroopan suurimmissa pääkaupungeissa, kuten Canaletto Lontoossa tai hänen veljenpoikansa Bernardo Bellotto Dresdenissä ja Varsovassa.
Regent’s Canal Regent's Canal on Lontoon keskustan pohjoispuolisella alueella kulkeva kanava Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Se yhdistää Grand Union Canalin Limehouse Basiniin, josta puolestaan on yhteys Thames-jokeen. Kanavan rakennuttamiseksi perustettiin yhtiö vuonna 1812 ja kanava valmistui vuonna 1820. Sen suunnittelusta vastasivat arkkitehti John Nash ja hänen assistenttinsa insinööri James Morgan.