mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Roald Amundsenin etelänaparetkikunta Retkikunnan lähtöpaikka Valaslahti oli noin asteen verran eli suunnilleen 96 km lähempänä Etelänapaa kuin Scottin käyttämä Erebusvuoren juuri.
Amundsen valitsi Valaslahden, koska virheellisesti päätteli sen olevan pohjaan ankkuroituneen lauttajään alueella. Shackleton oli yrittänyt Valaslahteen jo 1908, muttei ollut päässyt sinne laivoillaan. Amundsen pääsi sinne napaoloihin suunnitellulla "Fram"-aluksella. Retkikunta nousi maihin noin 600 kilometriä Scottin tukikohdasta itään. Miehet rakensivat talvehtimismajansa Framheimin noin neljän kilometrin päähän rantautumispaikasta. Amundsen oli valinnut paikan, koska siellä oli paljon hylkeitä ja pingviinejä ja sinne voitiin purjehtia monesta suunnasta. Kolmessa viikossa miehet siirsivät leiriin kymmenen tonnia tarvikkeita. Puuseppä Jørgen Stubberud ja Olav Bjaaland kokosivat esivalmistetun mökin parissa viikossa ja kaivoivat sen pohjan noin 1,2 metriä lumen sisään. Miehet pyydystivät suuren määrän hylkeitä ja varastoivat lihaa ravinnoksi koirille ja miehille. Framheimissä sää oli yleensä suotuisa.
Fram Fram voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Länsituulten virta Länsituulten virta on Eteläisen jäämeren dominoiva merivirta. Merenkävijät ovat tunteneet sen jo kauan. Virta yhdistää Atlantin, Intian valtameren sekä Tyynenmeren altaat ja toimii siten pääasiallisena vesimassan vaihtajana näiden merien välillä.
FRAM FRAM on tietokoneen muistityyppi, joka on samankaltainen kuin vanhemmat EEPROM- ja flash-muistit. FRAM saa nimensä ferrosähköisestä kiteestä, joka toimii muistin haihtumattomana osana. Tallennukset kuluttavat kuitenkin kidettä, joten tarpeeksi monesti sinne kirjoitettaessa se ei enää pidä tilaansa. Muistiin voidaan kuitenkin kirjoittaa noin 10 miljardia kertaa ja vaikka kide menettää haihtumattomuutensa, sitä voidaan käyttää sen jälkeen vielä RAM-muistina.
Suuri Kuolan retki 1887 Retkikunnan pääjoukko matkasi Kuolaan meritse Tukholman, Trondheimin ja Vardön kautta. He saapuivat Kuolan kaupunkiin kesäkuussa mutta joutuivat jäämään kaupunkiin heinäkuulle saakka koska he eivät onnistuneet hankkimaan riittävästi poroja kuljetuksia varten. Heinäkuun alussa retkikunta lähti kahtena eri ryhmänä sisämaassa sijaitsevaa Voroninskin kylään jossa Kihlman jo oleskeli. Palmén, Petrelius, Ramsay ja Sjöstrand matkasi porokyydillä sisämaahan kun taas Brotherus, Envald ja Nyberg menivät laivalla Jäämeren rannikkoa pitkin Gavrilovoon. Palménin ryhmä saapui Voroninskiin 12. heinäkuuta 1887 ja tämän jälkeen he tekivät tutkimusretkiä lähiympäristöön. Retkeläiset palasivat heinäkuun lopulla Voroninskiin.
Kuningas Kaarlen maa Kuningas Kaarlen maa ("Kong Karls Land") on saariryhmä Pohjoisessa jäämeressä Huippuvuorista itään. Saarista suurin on Kuningas Kaarlen saari, jonka pinta-ala on 190 km2 ja korkeus 320 metriä. Saariston huomasivat norjalaiset kalastajat 1859. Sen kartoitti 1898 Alfred Gabriel Nathorstin retkikunta.
Oleg Kononenko Maaliskuussa 2006 Kononenko aloitti harjoittelun Sojuz TMA-12:n lentoinsinöörinä ja Retkikunta 17:n ensimiehistönä. Kononenko laukaistiin avaruuteen Sojuz TMA-12 -lennolla osana Kansainvälisen avaruusaseman Retkikunta 17:ää. Lennon on tarkoitus kestää saman vuoden lokakuuhun saakka.
Lawrence G. Rawl Rawlin aika toimitusjohtajana muistetaan erityisesti Exxonin säiliöaluksen "Exxon Valdezin" öljyonnettomuudesta, kun miljoonia litroja öljyä vuosi arvokkaaseen meriekosysteemiin Alaskan Prince William Sound -lahdessa. Maaliskuussa 1989 tapahtunut onnettomuus tappoi kymmeniätuhansia lintuja ja merieläimiä ja ajoi tuhansia kalastajia työttömäksi. Monien kommentoijien mukaan Exxonilla kesti liian kauan reagoida onnettomuuteen; Rawl itse kommentoi ensimmäisen kerran onnettomuutta julkisesti vasta noin viikon päästä ja vieraili onnettomuuspaikalla vasta kolme viikkoa onnettomuuden jälkeen. Esimerkiksi Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston silloisen johtajan William K. Reillyn mukaan Rawlin toiminta oli malliesimerkki siitä, miten yritys ei saisi hoitaa viestintää itse tekemänsä virheen jälkeen.
Arktinen yhteistyö Pohjoinen jäämeri on 2000-luvun alusta alkanut kiinnostaa yhä laajemmin ja kansainvälisemmin toimijoita, vaikka alue on aikaisemmin ollut lähes kartoittamatonta. Pohjoisen jäämeren pohjassa arvioidaan olevan mittavia öljy-, kaasu- ja liuskekaasuvarantoja. Suurimmat käyttämättömät fossiilisten polttoaineiden resurssit ovat arktisilla alueilla, eivätkä nykyiset varannot riitä kattamaan täysin tulevaisuuden kysyntää. Panostus valtioiden suvereniteettiin ja sotilaallisen toimintakyvyn pönkittämiseen voi olla tulevaisuudessa kasvussa, mikäli kiistat alueen luonnonvaroista kärjistyvät. Luonnonvarojen hyödyntäminen jäämerellä on kuitenkin hyvin kallista ja riskit öljykatastrofeihin kasvavat. Mahdolliset katastrofit voivat aiheuttaa suurta tuhoa hitaasti toipuvassa arktisessa ekosysteemissä ja öljyntorjunta arktisissa olosuhteissa olisi lähes mahdotonta. Tärkeää olisi ratkaista, miten uudenlainen toiminta ilmastonmuutoksen muovaamalla Arktiksella toteutetaan ympäristön ja paikallisten kannalta mahdollisimman kestävällä tavalla.
John William Nylander Nylander osallistui vapaaehtoisena vuonna 1897 käytyyn Kreikan–Turkin sotaan. 1900-luvun alussa hän oli mukana aktivistien toiminnassa ja toimi syksyllä 1905 kapteenina John Grafton -laivalla, joka toi Suomeen salaa aseita. Myöhemmin Nylander oli mukana 1912 Jäämerelle tehdyllä pyyntiretkellä ja 1925–1926 Galápagossaarille matkanneessa retkikunnassa.
Surtsey Saari on rauhoitettu tieteellistä tutkimusta varten, eikä yleisöllä ole sinne pääsyä. Siellä tutkitaan, kuinka kauan kestää, ennen kuin muualta tullut kasvillisuus ja eläimistö leviää äskettäin merestä nousseelle saarelle. Tutkimustuloksista arvellaan saatavan tietoa, jolla on merkitystä myös sen selvittämisessä, kuinka kauan Pohjois-Euroopassa kesti jääkauden jälkeen, ennen kuin eri lajit levisivät jään alta vapautuneille alueille.
Tämän vuoksi Surtseyn saari onkin valittu vuonna 2008 Unescon maailmanperintöluetteloon.
James Cook Retkikunta vietti Kauailla kaksi viikkoa. Viisi viikkoa sieltä lähdön jälkeen se saavutti Pohjois-Amerikan rannikon nykyisen Oregonin pohjoisrannikon kohdalla. Cook ankkuroi laivat Vancouverinsaarelle ja pääsi kauppayhteyksiin paikallisten intiaanien kanssa sillä aikaa kun "Resolutioniin" tehtiin korjauksia. Lähdettäessä pohjoiseen Cook jatkoi rannikon kartoittamista ja totesi käyttämänsä vanhan kartan tuskastuttavan epätarkaksi. Cookille tuli yllätyksenä se, kuinka kauas länteen Alaska ulottui. Paikalliset asukkaat olivat jo tottuneet laivoihin, sillä alueella kävi venäläisiä turkiskauppiaita. Kesäkuun lopulla retkikunta saapui saarten välistä Beringinmerelle. Se purjehti salmen läpi ja rantautui lyhyeksi aikaa Aasian puolelle, tosin epätietoisina siitä, oltiinko yhä Amerikassa vai jo Aasiassa. Retkikunta jatkoi Pohjoiselle jäämerelle, kunnes jää esti jatkamisen. Cook yritti löytää reitin mutkittelemalla pohjoisemmaksi mutta kääntyi takaisin elokuun lopulla ja suunnitteli palaavansa aikaisin seuraavana keväänä. Paluumatkalla hän tapasi venäläisen tutkimusmatkailijan Gerasim Izmailovin, jolta hän sai apua karttojen korjaamisessa, ja kiitokseksi hän lahjoitti tälle arvokkaan Hadleyn oktantin. Cook päätti viettää talven Havaijilla, missä retkikunnan tiedemiehet voisivat tutkia saaria perusteellisesti.
Nansen-passi Nansenin kuoleman jälkeen 1930 passin myöntäminen siirtyi Nansenin kansainväliselle pakolaistoimistolle, joka toimi Kansainliiton alaisuudessa.
Stephanie Wilson STS-120 (23. lokakuuta – 7. marraskuuta 2007) oli avaruussukkulalento kansainväliselle ISS-asemalle. Se kuljetti asemalle "Harmony"-moduulin ja uudelleensijoitti aseman P6-truss runkoelementin seuraavien kokoonpanolentojen tarpeita vastaaviksi. STS-120 vei asemalle Retkikunta 16:n uuden miehistön jäsenen, Daniel Tanin, ja palasi Maahan mukanaan Retkikunta 15:n ja Retkikunta 16:n miehistön jäsen Clayton Anderson. Sukkulamiehistö suoritti neljä avaruuskävelyä ja korjasi aseman aurinkopaneelin uudella aikaisemmin testaamattomalla menetelmällä. Lento kesti 15 päivää, 2 tuntia, 23 minuuttia.
Richard E. Byrd Lopulta kone nousi Mount Fridtjof Nansen ja Mount Fisherin välistä napaylängön ylle noin kello 21:45. Napaylänkö oli vain noin 150 m alla, ja kone olis voinut lisätä korkeutta enää vain muutaman sadan metrin verran. Kello oli 21:45. 
Ympärillä näkyi monia Amundsenin löytämiä vuoria.
Noin 1:14 29. marraskuuta kone oli Etelänavan yllä.
Kone lensi napaylängöltä takaisin Axel Heibergin jäätikön kautta ja laskeutui vuorten juurelle aiemmalla lennolla tehdyn polttoainevaraston lähelle kello 4:47.
Kone oli kello 10:08 Little Americassa. Retkikunta toi saaliikseen vuoriketjusta olevia valokuvia.
IF Fram IF Fram on Saltvikiläinen jalkapalloseura. Seura osallistuu Ruotsin 6. Divisioonaan, ja on siinä parhaimmillaan sijoittunut vuonna 2004 toiseksi ja 2010 kolmanneksi. Seuran edustusjoukkue liittyi FC Ålandiin vuonna 2013.
Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto Melko pian Nobelin rauhanpalkinnon saamisen jälkeen Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto suljettiin, mutta sen työtä jatkamaan perustettiin Lontoossa toiminut Kansainliiton pakolaisasiain pääkomissio.
Nansenin hiihto Grönlannin halki Nansenin miehet jättivät veneet kumolleen ja alkoivat nousta jäätikölle 15. elokuuta 1888. Kuljettiin pitkin lämmintä reunajäätikköä, joka nousi melko jyrkästi varsinaiselle mannerjäätikölle. Alussa retkeläisten tarkoitus oli kulkea Umivikista luoteeseen Christianshåbiin eli Qasiqiannguitiin. Kuuden miehen ryhmä veti varusteensa itse reillä, koiravaljakkoa ei käytetty apuna. Syynä tähän oli Nansenin kärsimättömyys siirtää yritystä vuodella valjakon vuoksi. Eskimojen lumikengät ja myöskään kätevämmät norjalaiset lumikengät eivät olleet käyttökelpoisia ja miehet kulkivat pääosan matkasta suksilla.
Nansenin hiihto Grönlannin halki Nansenin alkuperäinen suunnitelma oli hiihtää mannerjäätikön yli Sermilik-vuonosta Amgalissakin läheltä Christianshåbiin eli Tasiilaqin läheltä Qasigiannguitiin. Reitti olisi kulkenut länsiluoteeseen napapiirin yli.
Franklinin kadonnut arktinen retkikunta Franklinin kadonnut arktinen retkikunta oli brittiläisen meriupseerin ja arktisilla alueilla liikkuneen tutkimusmatkailijan John Franklinin retkikunta, jonka tehtävänä oli etsiä Kanadan pohjoispuolista Luoteisväylää. Vuonna 1845 aloitettu retki toteutettiin aikaansa nähden nykyaikaisilla, Kuninkaallisen laivaston luovuttamilla höyrykäyttöisillä aluksilla "HMS Erebus" ja "HMS Terror". Laivat olivat vahvarunkoisia taistelualuksia, jotka oli myöhemmin muutettu arktisiin oloihin soveltuviksi. Ne olivat kuitenkin liian raskaita karikkoiselle Luoteisväylälle. Retken oli määrä kestää kolme vuotta, ja sille lähti Englannista 24 upseeria ja 110 miehistön jäsentä. John Franklin itse komensi "Erebusta" ja kapteeni Francis Crozier "Terroria".
IF Fram Larvik Idrettsforeningen Fram on urheiluseura Larvikin kaupungista. Seuralla on toimintaa käsipallossa ja jalkapallossa. Sen jalkapallojaosto pelaa Norjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Divisjonissa. Seuar on voittanut kertaalleen Norjan mestaruuden. Tämä tapahtui vuonna 1950.
Miten vietin... viime kesänä Elokuva kertoo kahdesta miehestä Pavel ja Sergei, jotka työskentelevät Jäämeren saaressa sääasemalla. Pavel saa vakavan viestin mantereelta mutta ei uskalla kertoa sitä Sergeille, joka on ollut kalassa viestin tullessa. Eristyneisyys ajaa miehet mielenhäiriön partaalle.
Smart Fortwo Mercedes-Benz Canada teki mainostempauksen tammi-helmikuussa 2010, ajattamalla seitsemää Fortwo autoa Brittiläisen Kolumbian Kelownasta pohjoiseen Luoteisterritoissa, Pohjoisen jäämeren rannalla sijaitsevaan Inuvikin kaupunkiin ja takaisin North Vancouveriin, yhteensä 7 700 kilometriä. Retkikunta koostui toimittajista ja journalisteista joille oli annettu mahdollisuus ajaa yksi kolmesta etapista. Ensimmäinen etappi oli Kelownasta Whitehorseen, toinen Whitehorsesta Inuvikiin ja takaisin, kolmas etappi oli Whitehorsesta North Vancouveriin. Retkikunta lähti matkaan 26. tammikuuta 2010 ja siihen kuului seitsemän Smartin lisäksi kolme huoltoautoa. Kaikki autot saapuivat North Vancouveriin 12 päivää myöhemmin, ilman teknisiä ongelmia. Ainoat muutostyöt autoihin olivat tuulilasin pesunesteen vaihtaminen paremmin pakkasta sietävään (-40 asteesta, -49 asteeseen), talvirenkaat ja mainostarrat autojen kyljessä.
Joseph Paul Gaimard Gaimard oli "La Recherche"n tieteellinen johtaja (1835-1836) sen matkalla Eteläiselle jäämerelle. Vuonna 1835 Gaimard kävi Islannissa ja palasi sinne seuraavana vuonna Ranskan hallituksen lähettämän tieteellisen retkikunnan johtajana. Tämän retken tulokset hän julkaisi 9-osaisena teoksena "Voyage en Islande et au Groënland", jonka silloin sanottiin olevan merkittävin tutkimus saarista. 1838 hän johti tutkimusmatkan Huippuvuorille.
Petsamo Kun ympärysvaltojen Pohjois-Venäjän interventio alkoi päättyä ja alueelle muodostui Neuvosto-Venäjän täytettävissä oleva sotilaallinen tyhjiö, päätti Vennolan hallitus, että Suomi voi miehittää Petsamon. Suomen sotaväen päällikkö Karl Fredrik Wilkama antoi kolme päivää ennen brittien lopullista poistumista Petsamosta määräyksen Jääkäriprikaatin komentaja, everstiluutnantti Erik Jernströmille, jonka mukaan Petsamo Jäämeren rannalla oli miehitettävä brittiläisiltä jäävien varastojen vartioimiseksi, Suomen lippu nostettava Englannin lipun rinnalle ja komennuskunnan johtajan on ryhdyttävä Petsamon komendantiksi. Suomen sotaväen mukaan Suomen Jäämeren alueeseen eli Petsamon alueeseen kuului maakaista lännessä Pohjoiselta jäämereltä Norjan ja Suomen siihenastiseen rajaan saakka idässä Nuortijoki, Nuortijärvi ja Läätsinjoki (Litsa). Neuvostovenäläisten lisäksi suunnitelman mukaan brittien jättämiä tarvikkeita ja väestöä piti suojella Muurmannin legioonasta jääneiltä Pohjois-Suomen entisiltä punakaartilaisilta, mutta vastavallankumouksellisiin Pohjois-Venäjän valkoisen armeijan sotilaisiin tuli suhtautua ystävällisesti. Retken parlamentaariseksi valvomiseksi Tasavallan presidentti Kaarlo Juho Ståhlberg päätti 17. marraskuuta 1919, että retkikunnan johdon tuli hankkia ilmeneviin (ulkopoliittisiin) kysymyksiin ulkoasiainministeriön, käytännössä ulkoasiainministeri Rudolf Holsti kanta.
Peter Forsskål Retkikuntaan kuuluivat Forsskålin lisäksi tanskalainen lääkäri Christian Carl Kramer, kulttuurin tutkija professori Fredrik Christian von Haven, maanmittari Carsten Niebuhr, kuvataiteilija Georg Wilhelm Baurenfeind sekä entinen husaari Berggren. Matkan aikana Forsskål suoritti arvokkaita tutkimuksia ja havaintoja niin kasvi- kuin eläintieteenkin alalla mutta menehtyi 11. heinäkuuta vuonna 1763 malariaan Jerimissä, Jemenissä. Ensimmäisenä retkikunnasta sairastui professori von Haven. Hän menehtyi Jemenin Mokassa toukokuussa 1763. Baurenfiend ja Berggren menehtyivät laivamatkalla Mokasta Intian Bombayhin. Helmikuussa 1764 lääkäri Kramer kuoli Bombayssa. Retkikunnan ainoa eloonjäänyt, saksalainen Carsten Niebuhr julkaisi hänen luonnontieteelliset tutkimuksensa 300 eläin- ja 800 kasvilajista, joita pidettiin kauan Arabian eläimistöä ja kasvistoa koskeva perusteoksena. Vuonna 1950 Forsskålin matkapäiväkirja julkaistiin nimellä "Resa till den lycklige Arabien".
Wizard101 Marleybonelainen Spiraalin maantieteellinen seura on löytänyt kauan kadoksissa olleen Celestian, mutta joutunutnut vaikeuksiin. 
Saatuaan heiltä hätäkutsun Rehtori Ambrose päättää lähettää pelihahmon Celestiaan auttamaan. Paikalle saavuttuaan pelihahmolle selviää, että 
retkikunnan johtaja Sir Thurston Plunkett on kadunnut, retkikunnan kimppuun on hyökätty ja muu retkikunta on hajallaan ympäri Celestiaa. 
Vähitellen selviää myös osia Celestian historiasta. Morganthe niminen voimakas olento havitteli celestialaisten astraalitaikuutta ja hyökkäsi armeijoineen 
Celestiaan. Celestialaiset kutsuivat esiin Myrskytitaanin auttaamaan. Myrskytitaani petti celestialaiset, upotti Celestian mereen ja Celestia menetti samalla 
yhteyden muuhun Spiraaliin. Sir Plunkett löytyy ja selviää että Morganthe on palannut. Pelihahmo kohtaa lopulta 
Morghanten apureineen Chancelissa. Morghante pakenee, mutta uhoaa lähtiessään voitonvarmana: "Tämä ei ole ohi, velho! Tämä on vasta alkanut! Peili murtuu ... 
Torvi kutsuu. Minä isken varjoista ja taivaat ... sortuvat!"
Fridtjof Nansen (1930) Fridtjof Nansen oli Norjan laivaston partioalus. Se oli Norjan laivaston ensimmäinen alus, joka oli valmistettu nimenomaan arktisen alueen rannikonvartiointiin ja kalastuksen valvontaan. Alus palveli toisessa maailmansodassa, kunnes se ajoi karille Jan Mayenin edustalla marraskuussa 1940.
Georg Wilhelm Steller Steller nimitettiin luonnontieteilijäksi Vitus Beringin johtamalle toiselle Kamtšatkan tutkimusmatkalle. Tutkimuksen tarkoituksena oli kartoittaa Venäjän Jäämeren puoleista rannikkoa ja etsiä koillisväylää Pohjois-Amerikkaan. Steller lähti Pietarista tammikuussa 1738 ja saapui Ohotskiin elokuussa 1740. Siellä hän tapasi Beringin ensi kerran. Syyskuussa retkikunta purjehti Kamtšatkan niemimaalle. Steller vietti talven Bolsheretskissä auttaen paikallisen koulun organisoimisessa.
FRAM FRAM tarjoaa parhaat puolet molemmista RAM- ja ROM-muisteista. Kuten flash-muistia, FRAM:ia voi käyttää datan tallentamiseen ilman sähköä, sillä se säilyttää tiedon ilman käyttöjännitettä. Kuitenkin datan kirjoitus- ja lukunopeudet ovat lähempänä SRAM-muistia kuin hitaampaa flash-muistia.
Sylvia Likens Sylvia Likens syntyi Lebanonissa, Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa, tammikuun 3. päivä vuonna 1949. Hän oli vanhempiensa kolmas lapsi, jota ennen ja jonka jälkeen syntyivät kaksoset. Sylvia ja hänen nuorempi siskonsa Jenny asuivat äitinsä, Bettyn, kanssa Indianapolisissa, kun heidän äitinsä pidätettiin ja vangittiin näpistyksestä. Heidän isänsä Lester Likens järjesti tyttäriensä majoituksen Gertrude Baniszewskin luona. Sylvia ja Jenny olivat tutustuneet aiemmin Baniszewskin vanhimman lapsen, Paulan, kanssa. Baniszewski oli satunnaisia töitä tekevä seitsemän lapsen yksinhuoltaja ja asui kaupungin köyhällä alueella ja suostui ottamaan Sylvian ja Jennyn luokseen kahdenkymmenen dollarin viikkokorvausta vastaan.
Sylvia Likens Sylvia Marie Likens (3. tammikuuta 1949 – 26. lokakuuta 1965) oli yhdysvaltalainen murhan uhri Indianasta, Yhdysvalloista. Likens kidutettiin kuoliaaksi hänen ollessaan 16-vuotias, tekijöinä Likensin ja tämän siskon Jennyn huoltaja Gertrude Baniszewski, Gertruden lapset ja useita naapuruston lapsia ja nuoria. Mukana pahoinpitelyssä oli myös pakotettuna Sylvian sisko Jenny. Likensin vanhemmat työskentelivät sirkuksessa ja isä jätti Sylvian ja Jennyn Baniszewskin hoitoon kolme kuukautta ennen Sylvian kuolemaa. Gertrude Baniszewski (37), tämän kaksi lasta Paula (18) ja John (13) sekä kaksi naapuruston nuorta, Coy Hubbard (15) ja Richard Hobbs (15), tuomittiin rikoksesta, jota tapauksen syyttäjä Leroy K. New kuvasi oikeudenkäynnin aikana "Indianan osavaltion karmivimmaksi rikokseksi".
Sylvia Likens Viimeisenä päivänään Sylvia vietiin yläkertaan ei-kiduttavaan kylpyyn. Hänet laitettiin ammeeseen vaatteet päällä ja kun Stephanie 
Baniszewski ja Richard Hobbs nostivat Sylvian kylvystä, he huomasivat ettei Sylvia enää hengittänyt. Stephanie antoi Sylvialle 
suusta suuhun tekohengitystä, mutta Sylvia oli jo kuollut. Gertrude Baniszewski käski Hobbsia soittamaan poliisit. Baniszewski antoi 
poliiseille Sylvian pakkokirjoittaman kirjeen, mutta ennen kuin poliisi ehti lukea kirjeen Jenny Likens kuiskasi poliisille: "Vie minut 
pois täältä, niin kerron teille kaiken." Sylvian lopullinen kuolinsyy oli aivojen turpoaminen, sisäinen 
verenvuoto ja laajojen ihovaurioiden aiheuttama šokki.
Sylvia Likens Vähitellen Sylvian elämä normaalista koulua käyvästä nuoresta muuttui pahemmaksi. Sylviaa lyötiin ja syytettiin milloin mistäkin. Kun selvisi, että Sylvia oli sanonut koulussa Baniszewskin kahden vanhimman tyttären, Paulan ja Stephanien, olevan 
prostituoituja. 6. lokakuuta oli Sylvian viimeinen päivä koulussa. Elokuun aikana Sylvia paljasti antaneensa 
poikaystävänsä kerran olla hänen kanssaan sängyllä. Baniszewski väitti Sylvian olevan sen seurauksena raskaana ja potkaisi tätä hävylle, mitä hän ja muut tekivät monta kertaa myöhemmin. Oikeasti raskaana ollut Paula Baniszewski raivostui Sylvian kuvitellusta raskaudesta ja heitti Sylvian tuolilta lattialle sanoen, ettei tämä ollut tuolilla istumisen arvoinen. Sylvia uskoi ennen pitkää olevansa raskaana ja ilmaisi huolensa vauvaansa kohtaa moneen kertaan kidutuksensa aikana. Sylvian ruumiinavaus kuitenkin osoitti murskaantuneesta ja pahoin runnellusta genitaalialueesta huolimatta, ettei Sylvia ollut koskaan ollut raskaana. Sylviaa ei patologien mukaan raiskattu, vaikka Baniszewski kumppaneineen käyttivätkin kaikkia muita mahdollisia keinoja kiduttaakseen Sylviaa. Seksuaalisuus oli kuitenkin yksi yleisimmistä teemoista Sylvian kidutuksessa, alkaen kevytkenkäisyydellä vihjailusta Sylvian genitaalialueen potkimiseen. Seksuaalinen kidutus kulminoitui, kun Baniszewski epäili Sylviaa prostituutiosta tämän selittäessä rahojen tulleen tyhjien pullojen keräämisestä ja palauttamisesta. Gertrude Baniszewski pakotti Sylvian riisuutumaan striptease-tyylillä muiden lasten edessä ja kun Sylvia oli alasti, hän pakotti Sylvia työntämään limsapullon vaginaansa. Viimeisenä viikonloppuna ennen Sylvian kuolemaa Baniszewski toteutti saman rituaalin uudelleen.
Sylvia Likens Sylvian ja Jennyn oleskelu Baniszewskin luona sujui hyvin ensimmäisen viikon. Kun Lester Likensin 20 dollarin viikkomaksu ei saapunut ajoissa, Baniszewski piiskasi hoidokkejaan. Baniszewskin sanotaan huutaneen Sylvialle ja Jennylle hoitaneensa "kahta narttua ilmaiseksi". Maksu saapui perille seuraavana päivänä. Väkivalta jatkui seuraavalla viikolla, kun Sylviaa syytettiin muiden lasten houkuttelusta varastamiseen. Sylviaa syytettiin myös useaan kertaan epärehellisyydestä, likaisuudesta sekä flirttailusta ja kevytkenkäisyydestä. Sylvia tunnusti varastaneensa kerran jumppapuvun koulun liikuntatuntia varten. Häntä kuitenkin rangaistiin varastamisesta silloinkin, kun siihen ei ollut mitään syytä.
Sylvia Likens Baniszewskin rangaistuksissa oli useimmiten oma käänteinen logiikkansa. Hän syytti Sylviaa muun muassa likaisuudesta ja seksuaalisesta 
moraalittomuudesta, mikä kuvasi lähinnä Baniszewskia itseään. Baniszeskilla oli itsellään kaksi avioliiton ulkopuolista lasta ja Likensin 
tyttöjen holhokkiaikana myös Baniszewskin vanhin tytär Paula, silloin 17-vuotias, oli raskaana, muttei naimisissa. Baniszewskin voinee 
olettaa yrittäneen opettaa rangaistuksillaan jotain; kun Sylvia esimerkiksi pinnasi kirkon illallisilta, Baniszewski laittoi Sylvian 
ruoan kiertämään pöydässä ja täytettiin mausteilla, minkä jälkeen Sylvia pakotettiin syömään ensin lautaseltaan ja sen seurauksena 
oksennuksensa. Vastaavasti varastamissyytösten rangaistuksena oli Sylvian sormien polttaminen tulitikun liekillä 
ja likaisuudesta rangaistuksena oli muun muassa sitominen polttavan kuumaa vettä täynnä olevaan kylpyammeeseen ja suolan hierominen Sylvian 
avoimiin haavoihin. Kun kellarissa nälkiintyneelle Sylvialle annettiin keittoa ja tämä ei pystynyt syömään sitä 
sormillaan, hänet pakotettiin syömään ulosteita ja juomaan virtsaa.
An American Crime "An American Crime" perustuu Yhdysvaltoja 1960-luvulla kuohuttaneeseen rikokseen Indianan osavaltiossa, kun 16-vuotias Sylvia Likens kuoli kidutuksesta saamiinsa vammoihin tilapäisen huoltajansa Gertrude Baniszewskin kotona.
Sylvia Likens Lokakuun puolivälissä Sylvia kasteli sänkynsä ja Baniszewski pakotti hänet siitä lähtien nukkumaan kellarissa perheen kahden koiran kanssa.
Sylvian ei myöskään annettu käyttää enää vessaa. 
Sylvian kuolemaa edeltävänä viikonloppuna Baniszewski päätti antaa Sylvian nukkua yläkerran vuoteessa. Sylvia kuitenkin sidottiin yöksi 
kiinni sänkyyn, sillä Banislewskin mukaan hän ei saisi käyttää vessaa ennen kuin oppisi kuivaksi. Viikonlopun aikana Baniszewski päätti 
jälleen kerran kostaa Sylvialle Paulan ja Stephanien prostituoiduiksi kutsumisen ja sanoi, että koska Sylvia oli leimannut hänen 
tyttärensä, hän leimaisi Sylvian. Sylvia riisuttiin ja sidottiin, ja Gertrude aloitti kaivertamaan kuumennetulla neulalla Sylvian vatsaan 
viestin "Olen prostituoitu ja ylpeä siitä!" Richard Hobbs kirjoitti loput tekstistä. Myöhemmin samana päivänä Richard Hobbs, Paula ja 
kymmenvuotias Shirley Baniszewski palasivat Sylvian luo ja kaiversivat Sylvian rintaan numeron "3".
Sylvia Likens Todistaessaan oikeudessa Gertrude Baniszewski todisti samalla Sylviaa vastaan. Monet oikeudenkäyntikatkelmat kuvaavat kuinka Baniszewski 
yritti siirtää vastuun Sylvialle, että tämä "ansaitsi" kohtelunsa epämoraalisen käyttäytymisensä vuoksi. Oikeudenkäynnin aikaan 
kymmenvuotias Marie Baniszewski todisti alun perin äitinsä puolesta sanoen tämän olleen sairaana ja tietämätön Sylvian kidutuksesta, mutta 
syyttäjän kuulustelun aikana todisti nähneensä äitinsä potkineen ja lyöneen Sylviaa ja sanoi tämän olleen paikalla aloittamassa Sylvia 
prostituoitu-"tatuointia".
Sylvia Likens On jäänyt mysteeriksi, miksi Sylvia ei karannut Baniszewskin luota, kun hän siihen olisi vielä pystynyt. Jotkut ovat ehdottaneet syyksi 
masokismia, mutta todennäköisempiä selityksiä on annettu. Vanhempiensa epäjohdonmukaisen kasvatuksen seurauksena Sylvialla ja Jennylla 
oli vain hämärä käsitys siitä, mikä on hyväksyttävää kurinpitoa. Jenny ja Sylvia ilmoittivat kerran huonosta kohtelustaan isosiskolleen
Dianalle, mutta hän ei uskonut heitä; 
epäilemättä Sylviaan oli juurtunut syvälle pelko siitä, ettei häntä uskottaisi ja mahdollisesti saisi rangaistuksen, kun häntä 
syytettäisiin valehtelusta. Vielä varmemmin Sylvian piti paikallaan pelko häpeästä. Koska Sylvia oli läheinen siskonsa kanssa, hän 
luultavasti myös pelkäsi, että Jenny joutuisi kostona pahoinpitelyn kohteeksi, jos hän kertoisi mitä hänelle tehtiin. Myöhemmin Sylvia 
oli lukittuna kellariin, ajoittain sidottuna, joten karkaaminen ei enää onnistunut. 
Sylvian onnistui kerran päästä illalla ulko-ovelle asti, mutta Baniszewski lukitsi hänet takaisin kellariin. Kuolemaansa edeltävänä yönä 
Sylvia, suljettuna kellariin, hakkasi kellarivankilansa ovea lapiolle ja sai naapurit harkitsemaan poliisille soittoa saadakseen 
metelin loppumaan. Kukaan ei kuitenkaan tehnyt melusta ilmoitusta.
An American Crime An American Crime on yhdysvaltalainen, Tommy O'Haverin käsikirjoittama ja ohjaama elokuva. Pääosia näyttelevät Ellen Page (Sylvia Likens) ja Catherine Keener (Gertrude Baniszewski/Mrs. Wright). Elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Sundancen elokuvajuhlilla 19. tammikuuta 2007.
Sylvia Likens Sylvian pahoinpitelylle oli useita todistajia: monet naapuruston lapsista ja nuorista oli osallistunut ja/tai katsonut Sylvian kidutusta. 
He tulivat säännöllisesti Baniszewskeille kiduttamaan Sylviaa. Baniszewski itse kehui pahoinpitelyllä muun muassa naapurilleen ja heitti 
tämän edessä Sylvian päälle kuumaa vettä. Samoin teki Paula Baniszewski ja muut lapset. Kukaan ei kuitenkaan ilmoittanut pahoinpitelystä 
poliisille, vaikka he todistivat sitä joko suoraan tai kuulivat Sylvian huudot. Eräs kidutusta nähnyt tyttö kertoi 
Sylvian pahoinpitelystä äidilleen, joka totesi että Baniszewski varmasti vain rankaisi tätä hyvästä syystä. 
Sylvian kirkon pappi vieraili Baniszewskin talossa. Gertrude luetteli papille syytöksiä Sylviaa kohtaan ja pakotti Jennyn toistamaan 
nämä syytökset papille. Ennen lähtöään Gertrude Baniszewski ja pappi rukoilivat yhdessä. Myös julkisen terveydenhuollon hoitaja kävi 
Baniszewskien talolla. Gertrude valehteli kaikille, että Sylvia oli prostituoitu ja että hän oli potkinut hänet kadulle sen 
kuultuaan.
An American Crime Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Indianapolisin kaupunkiin Indianan osavaltiossa vuonna 1965. Se kertoo Sylvia ja Jennie Likensista, jotka heidän tivolin mukana kiertävät vanhempansa jättävät Indianapolisin huonompiosaisella alueella asuvan seitsemän lapsen yksinhuoltaja Gertrude Baniszewskin eli rouva Wrightin hoteisiin pariksi kuukaudeksi 20 dollarin viikkopalkalla. Sylviasta tulee Baniszewskin silmätikku ja sitä kautta myös sekä Baniszewskin omien lasten että naapuruston muiden nuorten inhon kohde. Kun Gertrude Baniszewskin fyysinen ja henkinen terveys alkaa horjua entistä enemmän, myös Sylviaan kohdistuvat teot muuttuvat entistä brutaalimmiksi.
Sylvia Likens Juuri ennen Sylvian kuolemaa Baniszewski pakotti tämän kirjoittamaan vanhemmilleen kirjeen, jossa hän sanoi myyneensä itseään joukolle 
poikia, jotka hakkasivat hänet "saatuaan mitä halusivat" ja kaivertaneensa Baniszewskin ja Richard Hobbsin tekemän tekstin hänen vatsaansa. Hän kirjoitti, että hän on tehnyt kaikkensa ärsyttääkseen "Gertietä" ja maksaneensa tälle enemmän kuin tällä oli varaa. Gertrude Baniszewskin antoi kirjeen poliisille ja väitti Sylvian ilmaantuneen hänen ovensa taakse ja kuolleen talossa. Baniszewski toivoi kirjeen poistavan kaikki häntä kohtaan mahdollisesti nousevat syytökset patjalla makaavasta pahoinpidellystä ruumiista. Ruumiinavauksessa selvisi kuitenkin, että Sylviaa oli systemaattisesti pidetty nälässä useita viikkoja ja että ruumiissa olleet vammat, kuten yli sata palavalla savukkeella tehtyä haavaa, jakautuivat pitkälle aikavälille.
Sylvi Palo Sylvi Sakki tutustui Tauno Paloon molempien toimiessa näyttelijöinä Sörnäisten Työväen Näyttämöllä 1920-luvun lopulla. Vuonna 1934 he menivät naimisiin, ja pian syntyikin jo pariskunnan esikoinen, näyttelijä Pertti Palo. Vuonna 1943 Tauno ja Sylvi Palon toinen lapsi, näyttelijä Martti Palo näki päivänvalon. Avioliitto päättyi eroon.
Niilo J. Avellan Niilo J. Avellan oli naimisissa vuodesta 1894 Sylvia Renqvistin (1870–1920) kanssa. Heillä oli kaksi lasta Olavi (s. 1896) ja Irja (vuodesta 1924 Leistén, s. 1902). Avellanit tutustuivat 1906 kirjailija Joel Lehtoseen. Lehtosen ja Sylvia Avellanin välille syntyi suhde ja he olivat kirjeenvaihdossa Sylvia Avellanin kuolemaan saakka. Sylvia Avellan säilytti Lehtosen kirjeet ja Niilo Avellan luovutti ne myöhemmin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon. Kirjeet julkaistiin Pekka Tarkan toimittamana ("Putkinotkon herra", Otava 1969).
Sylvia Likens Itse oikeudenkäynti alkoi toukokuussa 1966, vuosi Sylvian kuoleman jälkeen. Gertrude Baniszewski kielsi tietäneensä Sylvian kidutuksesta 
ja väitti lasten tehneen kaiken. Hän väitti olevansa syytön ja vetosi myös mielenterveyteensä. Baniszewski sanoi 
olleensa liian sairas ja kroonisesti väsynyt seitsemän lapsen yksinhuoltajana huomatakseen mitä hänen ympärillään tapahtuu. Hän myös 
väitti olleensa fyysisesti liian heikko pystyäkseen lyömään tai potkimaan Sylviaa. 
Oikeuden määräämät kolme psykiatria kuitenkin totesivat Baniszewskin olevan täysjärkinen. 
Gertruden lisäksi murhasta syytettynä pidätettiin Baniszewskin lapset Paula, Stephenie ja John sekä Richard Hobbs ja Coy Hubbard. 
Pahoinpitelysyytteen saivat kidutukseen osallistuneet Anna Siscoe, Judy Duke, Randy Lepper ja Mike Monroe. Suurin osa alaikäisistä 
syytetyistä myönsivät nopeasti syyllisyytensä, mutta antoivat tekojensa selitykseksi ainosataan sen, että "Gertie" oli käskenyt heitä 
tekemään niin.
Sylvi Kunnas Sylvi Kunnas avioitui taidemaalari Wäinö Kunnaksen (1896–1929), kanssa 1924 ja perheeseen syntyi kaksi tytärtä. Perhevelvollisuudet katkaisivat Sylvi Kunnaksen opinnot mutta hän toimi edelleen aktiivisesti taitelijapiireissä ja jatkoi luovaa työtään ahkerana kuvittajana. Kunnas kuvitti albumeja, lehtiä ja kirjoja. 1920-luvulla ilmestyneen Tulenkantajat-lehden kuvituksista suurin osa oli Sylvi Kunnaksen käsialaa. Hänen päätyönsä kuvittajana on Mika Waltarin ja Olavi Laurin (oik. Olavi Paavolainen) runokokoelman "Valtatiet" (1928) kuvitus ja kansikuva. Kokoelma edustaa sekä runojensa että kuvituksen osalta urbaania futurismia ja koneromantiikkaa. Kansi on rohkean ekspressiivinen ja edustaa Suomessa harvinaista kansainvälistä Art Deco -tyyliä.
Sylvia Kristel Sylvia Kristel syntyi vuonna 1952 perheeseen, jonka vanhemmat pitivät hotellia Utrechtissa. Hänen isänsä oli myös menestynyt skeet-ampuja. Kristel kertoi viimeisessä elämäkerrassaan joutuneensa seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi yhdeksän vuoden iässä, mutta hän vaikeni tapauksen yksityiskohdista. Vanhemmat erosivat Kristelin ollessa 14 vuoden ikäinen isän lähdettyä toisen naisen luokse.
Sylvia Miles Miles syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa.
Sylvia Plath Plath syntyi Bostonissa, Massachusettsissa. Hänen isänsä Otto Plath oli saksalaista ja äiti Aurelia Plath itävaltalaista syntyperää. Plath osoitti jo nuorena poikkeuksellista lahjakkuutta: hän sai ensimmäisen runonsa julkaistuksi 8-vuotiaana. Plathin lapsuutta varjosti hänen isänsä kuolema (hoitamattomasta diabeteksesta aiheutuneeseen kuolioon) 5. lokakuuta 1940, mistä Sylvia ei tiettävästi koskaan täysin toipunut.
Erkki Raappana Raappana suoritti ylioppilastutkinnon ja merkittiin Helsingin yliopiston kirjoihin. Hän liittyi Pohjois-Pohjalaiseen Osakuntaan. Vuoden 1920 syyskuussa Raappana nimitettiin Joensuun suojeluskuntapiirin päälliköksi. Raappanan kanssa Joensuuhun muutti myös tuore rouva Sylvia Toini Hilma Margaretha (o.s. Ericsson). Vuonna 1921 heille syntyi poika Ermo Juhani ja vuonna 1925 tyttö Sylvia Marjatta.
Sandra Milo Sandra Milo (s. 11. maaliskuuta 1935) on italialainen näyttelijä, joka on esiintynyt rooleissa muiden muassa Federico Fellinin elokuvissa "8½" (1963) ja "Giulietta ja viettelykset" (1965). Hän syntyi Tunisian pääkaupungissa Tunisissa ja voitti 1960-luvulla kaksi Nastro d'Argentoa.
Sylvia Likens Kesken oikeudenkäynnin Paula Baniszewski synnytti sairaalassa lapsen, huolimatta Paulan itsensä ja hänen äitinsä vakuutteluista, ettei 
Paula ollut raskaana aviottomasta lapsesta. Kenties osoituksena verisiteiden voimasta Paula nimesi tyttärensä Gertrudeksi.
Pahoinpitelysyytteet eivät menneet oikeudessa läpi, vaan siitä syytetyt alaikäiset vapautettiin, samoin murhasta syytetty Stephanie Baniszewski. Syyttäjä ajoi murhasyytteen rangaistuksena kaikille kuolemantuomiota. Ainoastaan Gertrude Baniszewski tuomittiin ensimmäisen asteen murhasta, mutta kuolemantuomion sijaan hän sai elinkautisen. Baniszewski teki tuomiosta valituksen ja sai uuden oikeudenkäynnin, mutta hänet tuomittiin uudelleen ensimmäisen asteen murhasta elinkautiseen. Vuonna 1985 Gertrude Baniszewski vapautettiin ehdonalaiseen monien kansalaisjärjestöjen vastustuksesta huolimatta. Hän kuoli keuhkosyöpään viisi vuotta myöhemmin Nadine Van Fossanin nimellä. Paula Baniszewski tuomittiin toisen asteen murhasta. Myös Paula valitti tuomiostaan, mutta toisen oikeudenkäynnin aikana hän myönsi syyllisyytensä tappoon. 
Hänet tuomittiin vankilaan, mutta vapautettiin muutaman vuoden jälkeen. John Baniszewski, Coy Hubbard ja Richard Hobbs tuomittiin taposta. Jokainen vietiin nuorisovankilaan, jossa he viettivät yhteensä 18 kuukautta.
Mies Reenkola Reenkola oli naimisissa kolme kertaa. Vuosien 1930–1938 liitosta Hilkka Mirjam Lindholmin (k. 1938) kanssa syntyi kaksi lasta. Vuosien 1939–1950 liitto Sylvi Maria Korhosen kanssa päättyi avioeroon, liitosta syntyi viisi lasta. Vuodesta 1951 Reenkolan puoliso oli Lisbeth Halonen, liitosta syntyi kuusi lasta.
Heikki Varja Varjan puoliso oli lehtori Marjatta Sylvi Susanna Sihvonen, ja parille syntyi kolme lasta.
Kalevi Kilpi Kilpi syntyi vasemmistolaiseen perheeseen. Hänen vanhempansa Eino Kilpi ja Sylvi-Kyllikki Kilpi olivat tunnettuja poliittisia vaikuttajia.
Ahti Vartiainen Vartiainen syntyi ylimestari Kauko Vartiaisen ja Ilma Sylvia Palovaaran perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1968 on Mona Danielsson.
Heikki Haapala Haapala syntyi liikemies Ensio Haapalan ja Sylvi Lillvisin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on Anna-Liisa Kujala.
Sylvi Kunnas Kunnas syntyi Turussa ja opiskeli Turun piirustuskoulussa, jossa vallitsi modernismille suopea henki. Toisaalta vasta itsenäistyneen Suomen ilmapiirissä naisen ei ollut helppoa toimia taiteilijana , ja Sylvi Kunnaskin siirtyi opiskelemaan Helsinkiin Taideteollisuuden keskuskoulun opettajalinjalle. Hänen ei kuitenkaan tiedetä koskaan suunnitelleen opettajaksi ryhtymistä, vaan hän jatkoi edelleen omaa taiteellista työtään. Pääkaupungissa Kunnas etsiytyi Helsingin modernistisiin piireihin ja liittyi tulenkantajien kirjallis-taiteelliseen toveriryhmään. Hänestä tulikin Tulenkantajien piirin keskeinen kuvataiteilija.
Sylvi Kunnas ­Wäinö Kunnaksen kuoltua Sylvi Kunnas oli avioitunut taidekriitikko Einari J. Vehmaksen kanssa 1930, ja perheeseen syntyi vielä tytär. Vaikka perhevelvoitteet vaativat suuren osan ajasta, Kunnas toimi kuvittajana 1940-luvun lopulle saakka. Ulkomaisten esikuvien pohjalta hän kehitti tunnistettavan ja modernistisen tyylin, jonka tunnusmerkkejä olivat vapaamuotoinen kuva-ala, koristeellisuus ja varjostukseton, notkea tussiviiva. Hän erikoistui runouden kuvittamiseen ja teki kansikuvia mm. Elina Vaaran, Edith Södergranin ja tyttärensä Kirsi Kunnaksen runokokoelmiin.
Sean Couturier Couturier syntyi Phoenixissa, Yhdysvalloissa hänen isänsä Sylvain Couturierin pelatessa ammatikseen jääkiekkoa IHL-liigan Phoenix Roadrunnersissa. Varhaislapsuutensa hän kuitenkin vietti pääosin isänsä pidempiaikaisissa asemapaikoissa, ensin Yhdysvaltain Milwaukeessa ja myöhemmin vielä Berliinissä, Saksassa. Perhe asettui Bathurstiin, New Brunswickin provinssiin Kanadaan hänen isänsä lopetettua pelaajauransa vuonna 2001 ja siirryttyä ammattimaisen juniorivalmennuksen pariin LHJMQ:n Acadie-Bathurst Titanin palvelukseen. Vuodesta 2005 Sylvain Couturier on toiminut seuran toimitusjohtajana.
Adrien Brody Brody syntyi Woodhavenissa, New Yorkin Queensissä. Hänen äitinsä on unkarilaissyntyinen kuvatoimittaja Sylvia Plachy ja isänsä amerikanjuutalainen historioitsija Elliot Brody.
Melanie Blatt Blatt syntyi Lontoossa juutalaisille vanhemmille ja pääsi 1980-luvulla Sylvia Young Theatre Schooliin, jossa hän tapasi tulevan yhtyetoverinsa Nicole Appletonin.
Minna Canth Canthin myöhempään tuotantoon kuuluva näytelmä "Sylvi" (1893) käsittelee onnetonta avioliittoa. Päähenkilö lapsena orvoksi jäänyt Sylvi on mennyt nuorena naimisiin holhoojansa Aksel Vahlin kanssa. Sylvin lapsuudenystävän Viktor Hovingin tullessa kaupunkiin Sylvin intohimot kuitenkin heräävät, ja Sylvi rakastuu Viktoriin. Aksel kieltäytyy ehdottomasti antamasta Sylville avioeroa, joten Sylvi ajautuu tunteiden riepottelemana myrkyttämään Akselin. Viktor kuitenkin hylkää Sylvin rakkauden rikoksesta kauhistuneena ja Sylvi joutuu järkensä menettäneenä vankilaan.
Veikko Lavi Lopetettuaan esiintyvän taiteilijan uransa Lavi asettui asumaan Kotkan lähelle Kymiin ja perusti kanalan. Käytännössä kanalan hoito jäi Sylvi Lavin vastuulle hänen miehensä ollessa samaan aikaan talvisin erilaisissa hätäaputöissä, milloin niitä oli kunnalta saatavissa, ja kesäisin uitossa Kymijoella. Lavin omien sanojen mukaan hänen fyysinen kuntonsa koheni näinä vuosina kuitenkin niin, että hän jaksoi myöhemmin vielä ikämiehenä tehdä laulukeikkoja. Vaikka Lavi ei vuosikausiin saanut yhtäkään lauluaan julkisuuteen, hän kirjoitteli niitä jatkuvasti pöytälaatikkoon; esimerkiksi "Väärän vitosen" sanat syntyivät eräällä polkupyörämatkalla uittotyömaalta kotiin.
Camryn Manheim Manheim syntyi Debra Frances Manheim nimisenä Caldwellissa, New Jerseyssä, juutalaisperheeseen. Äiti Sylvia on opettaja ja isä Jerome Manheim on matematiikan professori.
Emmi Mäkelin Mäkelinin puoliso oli kansanedustaja Antti Mäkelin, jonka kanssa hän avioitui 1901. Heille syntyi kolme lasta Sylvi, Irma ja Joel. Näistä Irma ja Joel muuttivat sukunimensä myöhemmin Matinsaloksi.
Sylvi-Kyllikki Kilpi Kilpi syntyi ja kasvoi Helsingin Sörnäisissä. Hän on kirjoittanut lapsuusvuosistaan päiväkirjoihin perustuvan muistelmateoksen Sörnäisten tyttö. Kilven nuorempia sisaria olivat kirjailijat Elvi Sinervo ja Aira Sinervo.
Pirkko Työläjärvi Pirkko Salo syntyi tavalliseen työläisperheeseen, jossa isä oli kivityömies Toivo Salo ja äiti alistaja Sylvi Humberg. Vuodesta 1962 lähtien hän on ollut avioliitossa hallintojohtaja ja kanslianeuvos Markku Työläjärven kanssa.
Sylvi Sylvi on suomalainen naisen etunimi, latinalaisperäinen Sylvia-nimen muunnelma. Vuoden 2009 loppuun mennessä nimi Sylvi on annettu 15 031 naiselle ja alle 15 miehelle Sylvin nimipäivä on 8. elokuuta.
Beryl Bainbridge Lähteet ovat epävarmoja siitä milloin Beryl Bainbridge syntyi. Hän itse oli sitä mieltä, että oli syntynyt joko vuonna 1932 tai 1934 ja dokumentteihin hänen syntymävuodeksi oli kirjattu vuosi 1933.
Sylvi (näytelmä) Orvoksi jäänyt nuori Sylvi on avioitunut huomattavasti vanhemman holhoojansa Aksel Vahlin kanssa. Hän tapaa uudestaan lapsuudenystävänsä Viktor Hovingin ja rakastuu. Aviomies Aksel ei suostu Sylvin avioerovaatimukseen. Tunteet vievät Sylviä, ja hän myrkyttää miehensä. Rakastettu kauhistuu rikollista tekoa ja hylkää hänet. Sylvi joutuu vankilaan mieleltään seonneena.
Anneli Haahdenmaa Anneli Haahdenmaa syntyi puuseppä Kalle Haahdenmaan (s. 1895 Iisalmi) ja Sylvi Elina Revon (s. 1903 Viipuri) perheeseen Iisalmella Pohjois-Savossa. Haahdenmaan nuorempi sisar, Anja Haahdenmaa, on niin ikään näyttelijä.
Mauno Vannas Mauno Vannas avioitui vuonna 1926 Sylvia Matilda Paateron kanssa. Heille syntyi kolme lasta, Maiju, Leea ja Severi Vannas. Vannas avioitui uudelleen vuonna 1952 Salme Fredrika Salomaan kanssa, jolla oli edellisestä avioliitostaan tyttäret Anja ja Maija sekä poika Antti. Maunolle ja Salmelle syntyi tytär Kaarina. Maija Vannas, Antti Vannas ja Kaarina Vannas opiskelivat silmätautien erikoislääkäreiksi. Antti Vannas kuoli vuonna 2006.
Sylvan Learning Sylvan Learning (aiemmin Sylvan Learning Center) on useita oppimiskeskuksia käsittävä yritys. Sylvan tarjoaa henkilökohtaista avustusta lukemisessä, kirjoittamisessa, matematiikassa sekä opiskelutaidoissa. Se tarjoaa avustusta 4½-vuotiaista aina high school -ikäisiin asti.
Ted Hughes Britannian ulkopuolella Ted Hughes tunnetaan erityisesti avioliitostaan yhdysvaltalaisen runoilijan Sylvia Plathin kanssa vuosina 1956–1963. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frieda ja Nicholas Hughes. Plathin ja Hughesin liitto päättyi Hughesin aloitettua suhteen Assia Wevillin kanssa.
Hannu Rajaniemi Rajaniemi syntyi Seinäjoella 15. syyskuuta 1953. Hänen vanhempansa olivat Armas ja Sylvi, jotka kannustivat Rajaniemeä erilaisissa harrastuksissa. Rajaniemi avioitui vaimonsa Ritvan kanssa vuonna 1976 ja he saivat kaksi lasta. Lisäksi Rajaniemellä oli kuollessaan kaksi lastenlasta. Ammatiltaan Rajaniemi oli opettaja.
Sylvi-myrsky Sylvi-myrsky (kutsutaan myös nimellä "Sylvin päivän myrsky") oli ukkosmyrsky, joka iski Etelä- ja Länsi-Suomeen sunnuntaina 8. elokuuta vuonna 2010. Se oli neljäs ja viimeisin heinä-elokuun vaihteessa kymmenen päivän sisällä Suomessa raivonneista myrskyistä. Asta-, Veera-, Lahja- ja Sylvi-myrskyjen vahingot olivat yhteensä 81,5 miljoonaa euroa. Sylvi-myrskyn osuus vahingoista oli toiseksi suurin, 15,1 miljoonaa euroa. Myrsky vaati yhden kuolonuhrin.
Fran Drescher Francine Joy Drescher syntyi Queensin Kew Gardensissa, New Yorkissa 30. syyskuuta vuonna 1957. Hänen vanhempansa ovat hääkonsultti Sylvia (s. 1934) ja järjestelmäanalyytikko Morton "Morty" Drescher (s. 1929). Franilla on häntä vanhempi Nadine-sisar. Drescherin aškenasijuutalaissuku on keskieurooppalaista alkuperää.
Sylvi Kekkonen Sylvi Kekkosen nimeä kantava kirjallisuustapahtuma "Sylvi Symposiumi" on järjestetty Pieksämäellä kesäisin vuodesta 2000.
Sylvään koulu Sylvään koulu sijaitsee Vammalassa Sastamalassa, Pirkanmaalla. Sylvään yläasteella on noin 550 oppilasta ja 44 opettajaa.
Minna Canth "Sylvi"-teoksen voi nähdä kritiikkinä avioliiton ehdottomuutta kohtaan. Samalla se saattaa arveluttavaan valoon Akselin, joka on nainut Sylvin tämän ollessa varsin nuori. Aksel suhtautuu Sylviin kuin lapseen, hyvin samalla tavalla kuin Henrik Ibsenin "Nukkekodin" Torvald Helmer vaimoonsa Noraan; "Nukkekoti" tuntuisikin vaikuttaneen teoksen asetelmaan. Sylvi ei kuitenkaan Noran tavoin pysty irtautumaan kodistaan vaan päätyy radikaalimpaan ratkaisuun. Myrkyttäessään Akselin Sylvi tuntuu toimivan varsin koneellisesti, minkä voi nähdä determinoituna seurauksena tilanteesta.
Odysseus (kirja) "Odysseus" ilmestyi kirjakauppias Sylvia Beachin kustantamana hänen ensimmäisenä kustannustuotteenaan Pariisissa 1922. Käsikirjoitus oli tullut sitä ennen hylätyksi 87 kertaa. Myöhemmät painokset Beach julkaisi Shakespeare & Company -kirjakaupan nimissä. Teoksesta syntyi skandaali ja se oli 1930-luvulle asti kielletty Britanniassa ja Yhdysvalloissa.
Samaire Armstrong Armstrong syntyi Tokiossa skotlantilaiselle isälle (Hunter Armstrong) ja italialaiselle äidille (Sylvia Sepielli). He asuivat Japanissa useita vuosia, mutta muuttivat myöhemmin Havaijille ja Arizonaan, Yhdysvaltoihin. Armstrong opiskeli Arizonan yliopistossa vuoden ajan, mutta lopetti opiskelun muuttaessaan Los Angelesiin halutessaan näyttelijäksi.
Sylvi-Sanni Manninen 1950-luvulla Sylvia Honkavaara työskenteli tutkijana Lontoon yliopistossa kehittäen havaintotestin, joka paljastaa yliherkän ihmistyypin, ns. väri-ihmisen. Englannista Sylvia Honkavaara siirtyi Yhdysvaltoihin ja työskenteli siellä Harvardin, Brandeisin ja Kalifornian yliopistoissa. Vuonna 1972 Sylvi Honkavaara nimitettiin Joensuun korkeakoulun taidepsykologian dosentiksi.
Tony Sylva Sylva aloitteli jalkapalloilun Ranskassa Monacossa, jossa hän oli kirjoilla yhdentoista kauden ajan, mutta pelasi useimmiten joukkueen reservissä tai lainalla muissa ranskalaisseuroissa kuten Gazélec Ajacciossa ja AC Ajacciossa. Parhaimmillaan Sylva pelasi Monacon maalilla 12 ottelua kaudella 2002-2003. Kesäkuussa 2004 Sylva siirtyi Lilleen, jossa hän nousi joukkueen ykkösvahdiksi.
Lauri Ingman Lauri Ingman meni naimisiin vuonna 1893 Anna Elisabeth Ranckenin kanssa. Heille syntyi tytär Sylvi vuonna 1894 (k. 1920). Ingman jäi kuitenkin leskeksi jo vuonna 1895. Toisen avioliittonsa Ingman solmi vuonna 1900 opettajan toimineen opettaja Mathilda Halmeen kanssa. Liitossa syntyi kolme tytärtä ja kaksi poikaa: Elsa Johanna (s. 1902), Aune Magdalena (s. 1903), Hertta Elisabet (s. 1905), Martti Johannes (s. 1907) ja Lauri Olavi (s. 1909).
Sylvi (vuoden 1944 elokuva) Sylvi on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1944. Se perustuu Minna Canthin näytelmään "Sylvi" (1893).
Anja Haahdenmaa Anja Haahdenmaa syntyi puuseppä Kalle Haahdenmaan (s. 1895 Iisalmi) ja Sylvi Elina Revon (s. 1903 Viipuri) perheeseen kaakkoissuomalaisessa maalaispitäjässä. Hänen opintohistoriansa käsittää lauluopintoja Lea Piltin, Taru Linnalan ja Lauri Leinosen johdolla. Haahdenmaan vanhempi sisar, Anneli Haahdenmaa, on niin ikään näyttämötaiteilija.
Sylvi (albumi) Sylvi on näyttelijä Sylvi Salosen ja Boss Orkesterin vuonna 1991 ilmestynyt konserttitaltiointi. Konserttitaltiointi on nauhoitettu Tampere-talossa 4. syyskuuta 1991.
Tony Sylva Tony Mario Sylva (s. 17. toukokuuta 1975 Guédiawaye) on senegalilainen jalkapalloilija. Maalivahtina pelaava Sylva edustaa Turkin Superliigassa Trabzonsporia.
Nelson Piquet Toisen avioliittonsa Piquet solmi hollantilaisen Sylvia Tamsman kanssa. Tästä avioliitosta Piquet sai kolme lasta, Nelson Angelo Piquet (25. kesäkuuta 1985), Kelly Piquet (7. joulukuuta 1988) ja Julia Piquet (8. toukokuuta 1992). Laszlo Piquet syntyi vuonna 1987, mutta hänen äitinsä on Katherine Valentin.
Aarne Arvonen Sotavuosien jälkeen Arvonen työskenteli pitkään koristepuuseppänä huonekalutehtaassa. Hän kiinnostui myös kielistä, opiskellen ranskaa ja englantia. Lisäksi Arvonen harrasti aritmetiikkaaa ja tähtitiedettä, josta hän kiinnostui jo nuorena miehenä. Arvonen oli vuonna 1921 perustetun tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan perustajajäsen ja myöhemmin hänet nimettiin yhdistyksen kunniajäseneksi. Arvosen jäsenyys Ursassa kesti lähes 87 vuotta. Tähtitiede pysyi hänen rakkaimpana harrastukseen aina viimeisiin elinvuosiin saakka. Arvonen otti osaa myös Keski-Uudenmaan tähtitieteellisen yhdistyksen Altair ry:n toimintaan, jonka kunniajäsen hän Ursan tavoin oli. 1920-luvulla Arvonen harrasti myös maalausta. Tupakoinnin ja väkevän alkoholin nauttimisen hän kertoi jättäneensä jo vuonna 1933. Arvonen ei ollut kiinnostunut politiikasta, eikä kuulunut milloinkaan edes ammattiliittoon. Hänen puolisonsa Sylvi sen sijaan oli innokas vasemmistolainen.
Olga Leino Olga Leino syntyi kauppiaan tyttäreksi. Hän liittyi August Aspegrenin Kansanteatteriin vuonna 1891 ja siirtyi Suomalaiseen Teatteriin 1896. Leinon näyttämötehtäviä olivat muun muassa Anjuša näytelmässä "Pimeyden valta" ja Puck näytelmässä "Kesäyön unelma". Minna Canthin näytelmässä "Sylvi" hän tulkitsi nimiosan kuten myös näytelmässä "Hannele".
Sylvi-Kyllikki Kilpi Sylvi-Kyllikki Kilpi (alk. Sylvia-Kyllikki Brink, vuoteen 1920 Sinervo; 23. huhtikuuta 1899 Helsinki – 22. helmikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja kulttuurivaikuttaja.