mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Vakka kantensa valitsee Vakka kantensa valitsee ("Holiday") on George Cukorin vuonna 1938 ohjaama romanttinen komedia vapaa-ajattelijasta, joka päätyy kihloihin miljonäärin tyttären kanssa. elokuva perustuu Philip Barryn samannimiseen Broadway-näytelmään. Pääosia elokuvassa näyttelevät Cary Grant ja Katharine Hepburn.
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto Palkinto on jaettu yhteensä 75 eri henkilölle. Katharine Hepburn on saanut eniten palkintoja tässä kategoriassa neljällä Oscarilla. Meryl Streep on ollut ehdolla 17 kertaa (voittaen kahdesti). Vuoden 2018 gaalasta alkaen Frances McDormand on kaikkein tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa "Three Billboards Outside Ebbing, Missouri".
Judy Holliday Hän voitti parhaan naispääosan Oscarin elokuvasta "Eilen syntynyt" ("Born Yesterday", 1950). Muita Hollidayn tunnettuja elokuvia ovat mm. "Aatamin kylkiluu" ("Adam's Rib", 1949), jossa vastanäyttelijöinä olivat Katharine Hepburn ja Spencer Tracy. Vaikka Judy Holliday ehti lyhyen elämänsä aikana näytellä vain noin kymmenkunnassa elokuvassa niin hänellä on tähti elokuvaurastaan Hollywood Walk of Famella.
Viattomuuden kukka Viattomuuden kukka ("Morning Glory") on Lowell Shermanin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1933. Katharine Hepburn sai siitä ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Hän esittää Eva Lovelacea, pikkukaupungin amatöörinäyttelijää, joka tulee New Yorkiin päästäkseen teatterimaailmaan. Hän tutustuu teatterituottajaan ja näytelmäirjailijaan, jotka ovat molemmat hiukan ihastuneita Evaan. Niinpä Eva pääsee näyttämään taitojaan oikukkaan tähtinäyttelijättären sijaisena.
Afrikan kuningatar Sisarukset Samuel ja Rose Sayer (Robert Morley ja Katharine Hepburn) ovat brittiläisiä metodistilähetyssaarnaajia, jotka asuvat Kungdun kylässä Saksan Itä-Afrikassa ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1914. Sisarukset saavat kaikki postinsa ja tarvikkeensa karkeakäytöksiseltä kanadalaiselta venekippari Charlie Allnutilta (Humphrey Bogart), joka omistaa veneen nimeltä "Afrikan kuningatar". Sisarukset sietävät miehen tylyä käytöstä varsin kankeasti.
Funny Girl (elokuva) Elokuva kertoo osin todellisuuspohjaisesti komedienne Fannie Bricen elämästä ja urasta New Yorkin Lower East Siden juutalaiskortteleissa juuri ennen ensimmäistä maailmansotaa. Barbra Streisand oli esiintynyt samassa roolissa aiemmin Broadwaylla. Elokuva oli kaupallinen menestys, ja Streisand sai roolistaan jaetun parhaan naispääosan Oscar-palkinnosta (toinen voittaja oli Katharine Hepburn) ja Golden Globen.
C. S. Forester Foresterin teoksista on tehty filmatisointeja, joista kuuluisin lienee John Hustonin vuonna 1951 ohjaama "Afrikan kuningatar", jonka päärooleissa esiintyivät Humphrey Bogart ja Katharine Hepburn. Hannu Lemisen ohjaama jännityskomedia "Synnitön lankeemus" vuodelta 1943 perustuu Foresterin romaaniin "Ihmeellinen viikko" (1927). Forester on myös käsikirjoittanut useita elokuvia ja hänen Hornblower-tarinoidensa pohjalta on myös tuotettu televisiosarja, jossa päähenkilöä esitti Ioan Gruffudd.
Abercrombie &amp; Fitch Abercrombie & Fitch sai alkunsa vuonna 1892 New Yorkin ala-Manhattanilla liikkeenä, josta varakkaat asiakkaat kävivät ostamassa metsästys-, kalastus- ja retkeilyvarusteita. Asiakaskuntaan kuuluivat Theodore Roosevelt, ilmailun pioneerit Charles Lindbergh ja Amelia Earhart sekä Hollywood-tähdet Greta Garbo, Katharine Hepburn ja Clark Gable. Kirjailija Ernest Hemingway osti Abercrombie & Fitchiltä muun muassa haulikon, jolla sitten ampui itsensä.
Viattomuuden kukka (1958) Viattomuuden kukka on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1958. Se perustuu samaan Zoë Akinsin näytelmään kuin vuoden 1933 "Viattomuuden kukka", josta Katharine Hepburn sai Oscarin. Nyt Susan Strasberg esittää Eva Lovelacea, pikkukaupungin amatöörinäyttelijää, joka tulee New Yorkiin päästäkseen teatterimaailmaan. Hän tutustuu teatterituottajaan (Henry Fonda) ja näytelmäkirjailijaan (Christopher Plummer), jotka ovat molemmat hiukan ihastuneita Evaan. Niinpä Eva pääsee näyttämään taitojaan oikukkaan tähtinäyttelijättären sijaisena.
The Campbell Playhouse Ensimmäinen sarjassa lähetetty kuunnelma oli Daphne du Maurier'n kirjaan perustuva "Rebecca". Myöhemmin sarjassa esitettiin muun muassa dramatisointeja kirjallisuuden klassikkoteoksista "Jäähyväiset aseille", "Kurjat" ja Huckleberry Finnin seikkailut. Vierailleita näyttelijöitä olivat muun muassa Katharine Hepburn, Burgess Meredith, Walter Huston, Paulette Goddard ja Claudette Colbert. Kaikkiaan "The Campbell Playhousessa" esitettiin 56 tunnin kestoista kuunnelmaa ennen Wellesin lähtöä.
The Sea of Grass Romaanin pohjalta on tehty vuonna 1947 elokuva "Lainehtiva tasanko", jonka on ohjannut Elia Kazan ja jossa pääosia näyttelevät Katharine Hepburn ja Spencer Tracy. Kazan oli tyytymätön elokuvaan pettyneenä tuotantoratkaisuihin, kuten tasankoa esittävän valmiin filmiaineiston käyttöön sen sijaan, että kuvausryhmä olisi lähetetty paikan päälle, ja Hepburnin liioitellun hienoon puvustukseen. Hän kehotti ihmisiä jättämään se katsomatta. Elokuvasta tuli kuitenkin suosittu, ja sen taloudellinen tuotto oli suurempi kuin minkään muun Hepburnin ja Tracyn yhdessä tekemistä elokuvista.
Jane Fonda 1980-luvulla Fonda esiintyi muun muassa Lily Tomlinin ja Dolly Partonin kanssa elokuvassa "Yhdeksästä viiteen". Elokuvasta tuli yksi Fondan parhaiten menestyneimmistä elokuvista. Isänsä Henry Fondan ja Katharine Hepburnin kanssa hän esiintyi elokuvassa "Kultalampi" (1981). Kaikki kolme saivat Oscar-ehdokkuudet rooleistaan, Jane parhaan naissivuosan ehdokkuuden. Hepburn ja Fonda voittivat, ja Jane vastaanotti palkinnon sairaan isänsä puolesta. Viisi kuukautta myöhemmin vanhempi Fonda kuoli.
Äkkiä viime kesänä Äkkiä viime kesänä ("Suddenly Last Summer") on yhdysvaltalainen Joseph L. Mankiewiczin ohjaama draamaelokuva, joka perustuu Tennessee Williamsin samannimiseen näytelmään. Se kertoo nuoresta miehestä, joka kuolee epäselvissä oloissa matkallaan Euroopassa. Nuorukaisen äiti (Katharine Hepburn) haluaa, että mukana matkalla olleelle serkulle (Elizabeth Taylor) tehdään lobotomia, koska tämä on menettänyt järkensä nähtyään serkkunsa kuolevan. Lääkäri (Montgomery Clift) ei suostu tekemään leikkausta, vaan alkaa tutkia nuorukaisen kuolemaa.
Katharina Szelinski-Singer Katharina Szelinski-Singer (24. toukokuuta 1918 – 20. joulukuuta 2010 Berliini) oli saksalainen kuvanveistäjä. Hän syntyi lähellä Šilutėa ja asui vuodesta 1945 Berliinissä. Hän opiskeli Universität der Künste Berlinissä.
Dick Cavett Dick Cavett syntyi opettajaperheeseen Nebraskassa, jossa hän harrasti kilpavoimistelua ja esiintyi jo nuorena radio-ohjelmissa ja taikurina. Hän opiskeli Yalen yliopistossa pääaineenaan aluksi englanti ja sitten teatteri. Hän pääsi yhdeksi Johnny Carsonin The Tonight Show’n käsikirjoittajaksi NBC-yhtiöön vuosiksi 1960–1962, sitten Merv Griffinin ja Jerry Lewisin käsikirjoittajaksi 1962–1964. Vuonna 1964 hän alkoi Groucho Marxin ja Woody Allenin innostamana esiintyä standup-koomikkona. Vuonna 1968 Cavett sai oman aamuisin lähetettävän talk show’nsa ABC-kanavalle. The Dick Cavett Show sai suosiota ja siirrettiin aluksi prime timeen ja sitten myöhäisiltaan kilpailemaan katsojista The Tonight Show’n kanssa. Hänen pitkien haastattelujensa vieraina nähtiin muun muassa Groucho Marx viidesti, Jimi Hendrix, John Lennon ja Yoko Ono (kädessään lähikuviin päässyt Björn Weckströmin sormus), Salvador Dalí, Ingmar Bergman, Danny Kaye, Angela Davis, Katharine Hepburn, Marlon Brando ja Oscar Peterson.
Katharina von Schlegel Katharina von Schlegelin elämänvaiheista tiedetään vain vähän. Von Schlegelin syntyi ja asui Saksan Köthenissä, jossa hän toimi luterilaisen kirkon naisjärjestössä. Ilmeisesti hän vaikutti lisäksi Anhalt-Köthenin ruhtinaskunnan hovissa, jossa samaan aikaan Johann Sebastian Bach toimi konserttimestarina. Von Schlegel saattoi olla aatelista syntyperää tai ainakin varakkaan perheen lapsi.
James Curtis Hepburn James Curtis Hepburn (13. maaliskuuta 1815–11. kesäkuuta 1911) syntyi Miltonissa, Pennsylvaniassa. Hän opiskeli Princetonin ja Pennsylvanian yliopistoissa ja valmistui lääkäriksi. Hän päätti matkustaa Siamiin (myöhemmin vaihtoi Kiinaan) lähetystyöntekijä-lääkärinä. Hän joutui kuitenkin jäämään Singaporeen kahdeksi vuodeksi, sillä oopiumisodat olivat lähestymässä ja Kiinan portit suljettiin ulkomaalaisilta. Viiden vuoden jälkeen lähetyssaarnaajana hän päätti palata Yhdysvaltoihin (1845) ja avasi klinikan New Yorkiin.
La La Land (elokuva) Ryan Gosling näyttelee jazz-pianisti Sebastiania, joka elättää itsensä soittamalla keikkoja nuhruisissa baareissa, ja joka unelmoi oman klubinsa avaamisesta. Chazelle tapasi Goslingin baarissa lähellä tämän kotia Hollywood Hillsissä, kun Gosling oli aloittamassa "The Big Shortin" (2015) kuvauksia. Chazelle valitsi kaksikon rooleihinsa heti kun Summit osti elokuvan. Hän sanoi, että he kaksi ”ovat lähinnä vanhaa Hollywood-paria”, kuten Spencer Tracy ja Katharine Hepburn, Fred Astaire ja Ginger Rogers tai Myrna Loy ja William Powell. "La La Land" on kaksikon kolmas yhteistuotanto "Hölmön hullun rakkauden" (2011) ja "Gangsterisodan" (2013) jälkeen.
Box-office poison Box-office poison, vapaasti suomennettuna "lippuluukkumyrkky", viittaa lähinnä 1930-luvun lopun ja 1940-luvun alun elokuvamaailman ilmiöön. Niin sanotuksi box-office poisoniksi kutsuttiin henkilöä, yleensä näyttelijää, joka aiemmin oli vetänyt katsojia elokuvateatteriin ja joka ei enää jostakin syystä pystynyt samaan, vaan saattoi jopa päinvastoin käännyttää katsojia lippuluukulta. Box-office poison ei ollut näyttelijän oma tietoinen valinta ja vaikeutti huomattavasti uraa, pahimmassa tapauksessa jopa päätti sen. Esimerkiksi Katharine Hepburn, Joan Crawford ja Fred Astaire leimattiin aikoinaan box-office poisoniksi, mutta he onnistuivat siitä huolimatta jatkamaan uraansa menestyksekkäästi.
Lucille Ball Vuodesta 1933 alkaen Ball alkoi esiintyä elokuvissa. Hän oli kreditoimattomassa roolissa elokuvassa "Skandaali Roomassa", joka oli yksi hänen ensimmäisistä rooleistaan valkokankaalla. Useiden klaffitehtävien jälkeen Ball muutti pysyvästi Hollywoodiin, jossa suuret elokuvastudiot sijaitsivat. Hän sai sopimuksen RKO Picturesilta ja esiintyi statistina muun muassa Fred Astairen ja Ginger Rogersin musikaaleissa "Roberta" ja "Top Hat" sekä Kittynä "Laivasto tanssii" -elokuvassa. Hollywood-musikaalien suuri tähti Rogers oli etäistä sukua Ballille tämän äidin kautta. Myös Rogersin ansiosta Ballille järjestyi lisää rooleja, ja he esiintyivät seuraavaksi yhdessä elokuvassa "Suuri hetki" ("Stage Door", 1937), jossa on mukana myös Katharine Hepburn.
Sam Elliott Elliott syntyi Sacramentossa, Kaliforniassa, ja on ollut vuodesta 1984 naimisissa Katharine Rossin kanssa.
Skandaalihäät Tracy Lord (Katharine Hepburn) on varakkaan philadelphialaisen perheen tytär, joka on eronnut C.K. Dexter Havenista (Cary Grant) ja aikoo mennä naimisiin rikkaan George Kittredgen (John Howard) kanssa. Lordin perhe joutuu kuitenkin kustantaja Sidney Kiddin (Henry Daniell) kiristämäksi ja he joutuvat sen takia luomaan lehdille kirjoitettavaa. Sanomalehden reportteri Macaulay "Mike" Connor (James Stewart) ja valokuvaaja Elizabeth "Liz" Imbrie (Ruth Hussey) tulevat Lordin perheen vieraaksi yhdessä C.K. Dexter Havenin kanssa. Häiden lähestyessä Tracy huomaa olevansa kolmen miehen loukussa Miken, Dexterin ja Georgen kanssa. Lopulta Tracyn ja Georgen häät peruuntuvat ja Tracy menee uudelleen Dexterin kanssa naimisiin.
John Beal Beal aloitti uransa näyttelijänä opiskeluaikanaan Pennsylvanian yliopistossa. Broadwaylla hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1930 näytelmässä "That's Gratitude", ja ensimmäisen merkittävä rooli hänellä oli kaksi vuotta myöhemmin näytelmässä "Wild Waves". Bealin seuraava Broadway näytelmä oli 1932 esitetty "Another Language", jonka seuraavana vuonna kuvatussa Metro-Goldwyn-Mayerin tuottamassa elokuvaversiossa hän myös esiintyi. Muita Bealin elokuvia ovat muun muassa 1933 kuvattu "The Little Minister", jossa hänen vastanäyttelijänään oli Katharine Hepburn, "M'Liss" (1936), "So Dear To My Heart" (1949) ja "That Night!" (1959). Toisen maailmansodan aikana Beal ohjasi ja toimi kertojana Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien tiedotusfilmeissä.
Katharine Ross Ross syntyi Hollywoodissa ja on ollut vuodesta 1984 lähtien naimisissa näyttelijä Sam Elliottin kanssa. Heillä on yksi lapsi.
Leonhard Euler Vielä samana vuonna Euler aloitti asepalveluksensa suorittamisen Venäjän laivastossa lääkintäluutnanttina. Euler oli armeijassa vuodet 1727–1730. Hän luopui tehtävistään armeijassa, koska oli saanut fysiikan professuurin akatemiasta, ja sen johdosta hänestä tuli akatemian vakinainen jäsen. Bernoulli piti hallussaan matematiikan professuuria, mutta vuonna 1733 hän päätti matkustaa Baseliin, Sveitsiin, ja jätti virkansa Venäjällä. Bernoullin seuraajaksi valittiin Euler. Matematiikan professuurin saaminen oli Eulerin kannalta taloudellinen helpotus, nyt hänellä oli varaa mennä naimisiin. Euler ja venäläisen maalarin tytär Katharina Gsell solmivat avioliiton 7. tammikuuta 1734. Katharina oli Eulerin tapaan kotoisin sveitsiläisestä perheestä. Avioliittoon syntyi yhteensä kolmetoista jälkeläistä, joista kuitenkin vain viisi eli aikuisikään asti. Aikuiseksi selviytyneitä olivat Johann Albrecht, Karl Johann, Katharina Helene, Christoph ja Charlotte.
Audrey Hepburn Audrey Hepburn (synt. Audrey Kathleen Ruston, ) oli englantilais-hollantilainen näyttelijätär ja malli. Hepburn tunnettiin hillittynä ja hienostuneena esiintyjänä; hänestä tuli maailman johtavia tyyli-ikoneja. Hepburn näytteli valkokankaalla sekä komedioissa että draamoissa. Hänet tunnettiin elokuviensa lisäksi sirosta ruumiinrakenteestaan sekä kaurismaisista, tummista silmistään.
Rōmaji Hepburn-latinisointia käytetään yleisesti englantia äidinkielenään puhuville henkilöille suunnatuissa japanin oppikirjoissa. yleisin Japanissa käytetty järjestelmä on Nihon-shiki. Hepburn-latinisoinnin kehitti amerikkalainen lähetyssaarnaaja James Curtis Hepburn 1800-luvun puolivälissä. Hepburn-latinisointi pohjautuukin siten englannin kielen ääntämykseen.
Lintu sininen Maalta kotoisin olevat sisarukset Mytyl ja hänen veljensä Tyltyl pääsevät fantasiamaailmaan, ja heidän matkansa varrella he tapaavat monien asioiden, kuten kissan, koiran, valon, tulen ja leivän, ihmismuotoja.
Alun perin Katharine Hepburn ja Shirley MacLaine oli palkattu elokuvan pääosiin, mutta he molemmat vetäytyivät projektista ennen kuvausten alkua. "Lintu sinisen" budjettina oli 12 miljoonaa dollaria, ja elokuva kuvattiin Moskovassa ja Leningradissa Neuvostoliitossa. Elokuvan kuvaukset alkoivat 20. tammikuuta 1975. Kuvauksien aikana elokuvan englannin kieltä puhuvien ja venäjän kieltä puhuvien tuotantoryhmien kommunikointi oli melkein mahdotonta. Ohjaaja Cukor turvautui usein viittomakieleen jotta tulisi ymmärretyksi. Cukorille tuli myös kuvauksien aikana ongelmia Jane Fondan ja Cicely Tysonin kanssa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen 11. elokuuta 1975.
Pakokauhun vallassa Neworleansilainen elokuva-arvostelija kirjoittaa vuonna 2005: "Elokuvan film noir -elementit syntyvät siitä, että se hyödyntää toisen maailmansodan jälkeisiä saksalaisen ekspressionismin ja italaialaisen neorealismin tekniikoita. Kazan ihaili ekspressionistien tapaa käyttää chiaroscuro-valaitusta tunnelman kohottamisessa, ja hän tuo mieleen neorealistien yhteiskunnan marginaalissa elävien "verité"-muotokuvat. "Panic" antoi hänelle tilaisuuden tutkia näitä tyylejä kokeilemalla kuvausta ja palkkaamalla tavallisia ihmisiä näyttelijöiksi. Työskenneltyään Hollywoodin suurimpien näyttelijöiden kanssa – Dorothy McGuire, Spencer Tracy, Katharine Hepburn, Dana Andrews, Gregory Peck ja Ethel Barrymore – Kazan halusi kääntyä vastakkaiseen suuntaan. Tämän elokuvan ja uuden lähestymistapansa tarpeisiin hän palkkasi pienempien tähtien lisäksi myös rosoisempia tuttaviaan New Yorkin teattereista ja kaiken päälle muutamia neworleansilaisia, joiden näyttelemiskokemus vaihteli."
Audrey Hepburn Hepburn haaveili nuorena balettitanssijan urasta ja harrasti balettia vuosikausia. Hän ei kuitenkaan ruumiinrakenteensa puolesta sopinut hyvin balettitanssijaksi, joten hän päätyi vähitellen näyttelijäksi. Hepburn aloitti uransa brittiläisissä elokuvissa. Elokuvan "Monte Carlon lemmikki" ("Monte Carlo Baby") kuvauksissa Hepburn tapasi ranskalaisen kirjailijan Coletten, jonka mielestä hän sopisi täydellisesti tämän kirjasta "Gigi" tekeillä olleen Broadway-näytelmän nimirooliin. Colette suositteli Hepburnia rooliin, ja näin Hepburn muutti vuonna 1951 Yhdysvaltoihin esiintymään Broadway-näytelmässä "Gigi", josta tuli menestys.
May Robson Robsonin ehkä merkittävin elokuva on Frank Capran ohjaama komedia "Päivä ylhäisönaisena" (1933), josta 75-vuotias Robson sai vuonna 1934 ainoan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuutensa Apple Annien roolista, mutta hävisi sen Katharine Hepburnille, joka voitti sen draamasta "Viattomuuden kukka". May Robson oli ensimmäinen australialaissyntyinen näyttelijä, joka on ollut ehdokkaana Oscar-palkintoon ja lisäksi hän on kolmanneksi vanhin naisnäyttelijä, joka on saanut kyseisen ehdokkuuden (75 vuoden ja 313 päivän iässä, edellä on vain ensimmäisellä sijalla oleva Jessica Tandy, joka sai ehdokkuuden vuonna 1990 80 vuoden ja 252 päivän iässä ja kaiken lisäksi voitti sen (80 vuoden ja 292 päivän iässä) ja toisella sijalla oleva Edith Evans, joka sai ehdokkuuden vuonna 1968 80 vuoden ja 11 päivän iässä, eli Robson piti ennätystä 35 vuotta vanhimpana näyttelijänä, joka on saanut parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden).
Robsonin vastanäyttelijöitä olivat 30-luvulla muiden muassa Joan Crawford (kahdessa elokuvassa), Jean Harlow (neljässä elokuvassa), Clark Gable (neljässä elokuvassa), Gary Cooper (kahdessa elokuvassa), Greta Garbo, Katharine Hepburn ja Cary Grant (kahdessa elokuvassa) sekä ohjaajiin lukeutuivat esimerkiksi Clarence Brown (kolme elokuvaa), Frank Capra, George Cukor (kaksi elokuvaa), Victor Fleming (kaksi elokuvaa), Howard Hawks ja Michael Curtiz (neljä elokuvaa).
Felix Salten Salten avioitui vuonna 1902 näyttelijä Ottilie Metzelin (1868–1942) kanssa. Perheeseen syntyi kaksi lasta: Paul (1903–1937) ja Anna Katharina (1904–1977).
Miranda Hart Miranda Katharine Hart Dyke syntyi 14. joulukuuta 1972 Torquayissa, Etelä-Englannissa. Hänen vanhempansa ovat David Hart Dyke ja Diana Margaret Luce. Hänen isänsä taisteli Falklandin sodassa. Mirandalla on pikkusisko Alice (s. 1975). Vaikka Hart syntyi Torquayissa, hän varttui Petersfieldissä, Hampshiressa. Hän opiskeli Downe House Schoolissa, joka on tyttöjen sisäoppilaitos.
Gudrun Wagner Vuonna 1975 hän siirtyi musiikkijuhlien johtajan Wolfgang Wagnerin apulaiseksi juhlatoimistoon. Gudrun ja Wolfgand menivät naimisiin 1976, ja toukokuussa 1978 syntyi heidän ainoa yhteinen lapsensa Katharina.
Dora Russell Dora Russell opiskeli yliopistossa nykykieliä. Hän tutustui Bertrand Russelliin 1916 ja toimi tämän rinnalla työssä rauhan hyväksi jo ensimmäisen maailmansodan aikana. Dora Russell torjui Russellin kosinnan, koska hän näki avioliiton rajoittavan naisen vapautta, mutta suostui kuitenkin 1921 kosintaan, kun Russell halusi lapsen, joka perisi suvun nimen. Heille syntyi kaksi lasta, John Conrad Russell, 4. Russellin jaarli, ja Katharine Jane Russell, myöhempi Lady Katharine Tait. Avioliitto oli kuitenkin vapaa, ja Dora Russell sai vielä kaksi lasta toimittaja Griffin Barryn kanssa. 1935 Bertrand Russell jätti vaimonsa oppilaansa vuoksi.
James Curtis Hepburn Vuonna 1859 hän päätti matkustaa Japaniin lähetyssaarnaaja-lääkärinä. Hän avasi klinikan Kanagawaan ja myöhemmin koulun (Hepburn-koulu, mistä nykyinen Meiji Gakuin-yliopisto kehittyi).
Hän myös alkoi koota japani-englanti-sanakirjaa, mikä julkaistiin ensimmäistä kertaa vuonna 1867. Kolmas painos hänen sanakirjastaan (julkaistu 1887) käytti tarkistettua muotoa japanilaisesta romanisaatiosta, jonka innokas yhteisö japaninkielen kirjoittajia latinalaisilla aakkosilla kehitteli. Tämä romanisaation muoto tunnetaan nykyään Hepburn-romanisaationa. Usein luullaan väärin, että Hepburn "keksi" sen; hän on kuitenkin laajalti vastuussa sen "suosiosta". Hän myös otti osaa Raamatun kääntämiseen japanin kielelle. Hepburn palasi Yhdysvaltoihin 1892 ja kuoli New Jerseyn East Orangessa syyskuussa 1911 96-vuotiaana.
Emma Tillman Emma Tillman syntyi plantaasin vuokraviljelijöiden perheeseen vuonna 1892. Hänen vanhempansa olivat syntyneet samalla plantaasilla orjuudessa. Sieltä perhe muutti 1900 Connecticutiin, jossa Emma Tillman toimi Katharine Hepburnin palvelijana.
Hepburn Hepburn voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Katharina Blumin menetetty maine Katharina Blumin menetetty maine "(Die Verlorene Ehre der Katharina Blum") on Heinrich Böllin romaani vuodelta 1974. Se ilmestyi suomeksi 1975 Kai Kailan suomentamana.
Sigfrid Karg-Elert Vuonna 1910 Karg-Elert avioitui Luise Kretzschmarin (1890-1971) kanssa; neljä vuotta myöhemmin syntyi tytär Katharina. Ensimmäisessä maailmansodassa Karg-Elert toimi sotilasmuusikkona, ja sodan jälkeen 1919 hänet nimitettiin musiikinteorian ja sävellyksen opettajaksi Leipzigin konservatorioon.
Audrey Hepburn Hepburn säilytti Britannian kansalaisuutensa koko elämänsä ajan. Hän asui lapsena Belgiassa, Hollannissa ja Englannissa. Toisen maailmansodan aikana Hollannin Arnhemissa Hepburn käytti nimeä Edda van Heemstra, koska hänen äitinsä halusi suojella tytärtään joutumasta englantilaisen taustansa takia vaikeuksiin saksalaisten kanssa. Yksi Hepburnin velipuolista lähetettiinkin pakkotyöhön Saksaan ja setä teloitettiin kostona vastarintaliikkeen tuhotöistä. Monien muiden lasten tavoin myös Hepburn avusti vastarintaliikettä toimimalla satunnaisesti kuriirina ja myös esiintymällä tanssijana rahankeräyksessä vastarinnan hyväksi. Ankarien sotavuosien aikana hän kärsi aliravitsemuksesta ja anemiasta. Kielitaitoinen Audrey puhui englannin ja hollannin lisäksi sujuvasti saksaa, italiaa, espanjaa ja ranskaa.
Katharine Rayner Katharine Ann Rayner (o.s. "Johnson"; nimi esiintyy myös muodossa "Katharine J. Rayner"; s. , Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen perijätär, miljardööri ja hyväntekijä. Hän on tukenut miljoonien dollarien lahjoituksillaan muun muassa New Yorkin kaupunginkirjastoa, ja toimii myös rintasyövän tutkimuksen ja eläinten suojelun puolesta.
Katharine Lee Bates Bates syntyi Falmouthissa, Massachusettsissa ja muutti lapsena perheensä mukana Wellesleyhin. Hän suoritti alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon Wellesley Collegessa ja opiskeli jonkin aikaa myös Oxfordin yliopistossa. Hän toimi vuosina 1880–1925 Wellesley Collegessa englanninkielisen kirjallisuuden opettajana. Hän julkaisi paljon runoja, kirjoja ja näytelmiä.
Katharina Hennig Katharina Hennig (s. 14. kesäkuuta 1996) on saksalainen maastohiihtäjä.
Katharine McPhee "Katharine McPhee" niminen esikoisalbumi julkaistiin vuoden 2007 tammikuussa.
Anne Greiling Anne Greiling on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan kontra-altto. Hän syntyi Pforzheimissa ja opiskeli professori Katharina Daun johdolla. Hän osallistui myös Charles Spencerin ja Ulrich Eisenlohrin pitämille laulutunneille. Jo opiskeluaikoinaan Greiling esiintyi vierailijana eri saksalaisissa oopperataloissa. Hän on myös konsertti- ja liedtulkitsija. Hän on kiertänyt konsertoimassa muuallakin Euroopassa sekä Israelissa.
Katharina Wagner Katharina Wagner on ideoinut ja toteuttanut oopperaesitysten suoria lähetyksiä suurelle yleisölle.
Katharine Ross Katharine Juliet Ross (s. 29. tammikuuta 1940) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Katharina Liensberger Katharina Liensberger (s. 1. huhtikuuta 1997) on itävaltalainen alppihiihtäjä ja joukkuekilpailun olympiamitalisti.
Alex Hepburn Alex Hepburn (s. 25. joulukuuta 1986 Lontoo) on brittiläinen laulaja ja lauluntekijä. Kesäkuussa 2012 hän julkaisi omaa nimeään kantavan EP:n. Huhtikuussa 2013 hän julkaisi debyyttialbuminsa, "Together Alone".
Audrey Hepburn Hepburnin uran menestyksekkäintä aikaa oli 1960-luvun alkupuoli, jolloin tulivat ensi-iltaansa "Aamiainen Tiffanylla" ("Breakfast at Tiffany's", 1961) ja "My Fair Lady" 1964. Nämä kaksi elokuvaa vain vahvistivat Hepburnin asemaa yhtenä aikansa suurimmista tyyli-ikoneista. Audrey Hepburn ei laulanut itse "My Fair Ladyn" roolihahmonsa Eliza Doolittlen esittämiä lauluja, vaan laulut esitti Marni Nixon. Vuoden 1967 jälkeen Hepburn esiintyi elokuvissa vain harvakseltaan. Hänen viimeiseksi roolityökseen jäi sivurooli Steven Spielbergin ohjaamassa elokuvassa "Always – ikuisesti" 1989.
Katharina Truppe Katharina Truppe (s. 15. tammikuuta 1996) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa ASKÖ ESV St.Veit -seuraa.
Katharina Huber Katharina Huber (s. 3. lokakuuta 1995) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Sportunion Waidhofen/Ybbs -seuraa.
Katharina Gallhuber Katharina Gallhuber (s. 16. kesäkuuta 1997) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa SC Göstling-Hochkar -seuraa.
Katharina Dürr Katharina Dürr (s. 28. heinäkuuta 1989) on saksalainen alppihiihtäjä. Dürr on syntynyt Germeringissä ja on erikoistunut pujotteluun.
Matemaatikon apologia Matemaatikon apologia () on englantilaisen matemaatikon G. H. Hardyn vuonna 1940 kirjoittama, matematiikan estetiikkaa käsittelevä essee. Teoksessa on myös henkilökohtaista sisältöä, ja se selostaa, millaista työtä matemaatikko tekee.
G. H. Hardy Godfrey Harold Hardy (7. helmikuuta 1877 Cranleigh, Surrey – 1. joulukuuta 1947 Cambridge) oli englantilainen matemaatikko, joka kehitti lukuteoriaa ja matemaattista analyysiä. Hänet muistetaan myös matematiikan olemusta käsittelevän esseen "Matemaatikon apologia" (1940) kirjoittajana. Teos käsittelee myös luovuutta ja sen menettämisen tuskaa. Hardy valittiin Royal Societyn jäseneksi (FRS) vuonna 1910.
Srinivasa Ramanujan Ramanujan julkaisi lukuisia kirjoituksia intialaisissa matemaattisissa julkaisuissa ja yritti sitten saada eurooppalaiset matemaatikot kiinnostumaan työstään. G. H. Hardylle vuonna 1913 lähetetty kirje sisälsi lukuisia lauseita ilman todistusta. Hardy oli ensin epäilevällä kannalla mutta kutsui sitten Ramanujanin Englantiin. Hardy huomasikin nopeasti Ramanujanin kyvyt. Lukua 1729 kutsutaan heidän mukaansa Hardyn–Ramanujanin luvuksi. Luku on tunnettu kaskusta, jonka mukaan Hardy tuli tapaamaan Ramanujania sairaalaan. Hardy kertoi tulleensa taksilla numero 1729. Hardy sanoi sen olevan varsin tylsä luku, mutta Ramanujan osasi heti kertoa, että luku on pienin kokonaisluku, joka on esitettävissä kahden positiivisen kuution summana kahdella eri tavalla. Hardy kertoo tästä esseessään "Matemaatikon apologia" (1940).
Matemaatikon apologia Hardy kirjoittaa: ”Esittely, kritiikki ja arviointi ovat toisen luokan ajattelijoiden työtä. – – Ammattimatemaatikko tuntee haikeutta, kun hän huomaa kirjoittavansa matematiikasta. Matematiikan tehtävä on saada jotakin aikaan, todistaa uusia teoreemoja, lisätä matematiikkaa, eikä puhua siitä, mitä muut matemaatikot ovat tehneet.”
Matemaatikon apologia Hardy ei uskonut, että hän voisi enää osallistua uusien matemaattisten ideoiden kehittämiseen: ”Kirjoitan matematiikasta, koska muiden kuusikymmentä vuotta täyttäneiden matemaatikoiden tapaan minulla ei ole enää mielen tuoreutta, energiaa ja kärsivällisyyttä hoitaa työtäni tehokkaasti”. Näin ollen hän uskoi, että hän pystyisi hyödyttämään matematiikkaa vain kirjoittamalla siitä kirjan, jossa hän kuvaisi henkilökohtaisia käsityksiään.
Matemaatikon apologia Kirjan nimessä Hardy käyttää sanaa "apologia" oikeutuksen ja puolustuksen merkityksessä (kuten Platonin "Sokrateen puolustuspuhe"). Hardy tunsi tarvetta puolustaa juuri tuona aikana elämäänsä matemaatikkona kahdesta syystä.
Kirjeitä nuorelle matemaatikolle Kirjeitä nuorelle matemaatikolle () on brittiläisen matemaatikon Ian Stewartin vuonna 2006 julkaistu kirja, joka esittelee matematiikkaa alana ja urana. Stewart mainitsee teoksen olevan osittainen päivitys G. H. Hardyn teokselle "Matemaatikon apologia". Teoksen on julkaissut suomeksi Terra Cognita vuonna 2007. Sen on suomentanut Juha Pietiläinen. Alkuteoksen kustansi Basic Books.
Matemaatikon apologia Ensinnäkin Hardy tunsi 62-vuotiaana vanhuuden lähenevän, kun hän oli saanut siitä esimakua selvittyään sydänkohtauksesta vuonna 1939, ja hän koki matemaattisen luovuutensa ja taitojensa vähenevän. Keskittyessään kirjoittamaan "Apologiaa" Hardy tavallaan myönsi, että hänen aikansa luovana matemaatikkona oli ohi. Esipuheessaan vuoden 1967 painokseen C. P. Snow sanoo "Apologian" ”valittavan kiihkeästi luovien voimien katoamista ja lopullista häviämistä”.
Matemaatikon apologia Hardyn usko puhtaaseen matematiikkaan tiivistyy seuraavaan lainaukseen:
Matemaatikon apologia Cambridgen ja Oxfordin akateeminen kulttuuri ensimmäisen ja toisen maailmansodan välillä vaikuttivat suuresti Hardyn mielipiteisiin.
Ensimmäinen apologia Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen, ja hän oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. "Ensimmäinen apologia" on ajoitettu noin vuosille 150–154. Myöhemmin Justinos kirjoitti kristinuskon puolustukseksi myös lyhyemmän "Toisen apologian". Justinos on saanut apologioihinsa innoitusta Platonin kirjoittamasta "Sokrateen puolustuspuheesta".
Augsburgin tunnustuksen puolustus Augsburgin tunnustuksen puolustus (Apologia confessionis) on yksi evankelis-luterilaisen kirkon tunnustuskirjoista. Sen kirjoitti Philipp Melanchthon vuonna 1531 vastauksena katolilaisten vastakirjoitukselle Augsburgin tunnustusta vastaan.
Nicolaus Cusanus Nicolaus Cusanus (1401 Saksassa Bernkastel-Kuesissa–1464 Umbriassa, Italiassa, syntyjään Nikolaus Krebs) oli saksalainen filosofi, katolisen kirkon pappi, matemaatikko, kardinaali ja tähtitieteilijä. Hän oli voimakas katolisen kirkon sisäinen reformoija ja kriitikot syyttivät häntä panteistiksi, minkä Nicolaus kiisti jyrkästi kirjoittaen "Apologia doctae ignorantiae" („Tietämättömän oppineen puolustus"), 1449.
Matemaatikon apologia Toinen toistuva teema on matematiikan vertaaminen ”nuoren miehen peliin”. Kaikkien, joilla on matemaattisia kykyjä, tulisi kehittää ja käyttää taitojaan ollessaan nuoria, ennen kuin heidän kykynsä luoda uutta matematiikka alkaa hiipua keski-iässä. Tämä näkemys kuvastaa Hardyn kasvavaa masennusta heikkenevien matemaattisten voimien takia. Hardylle oikea matematiikka oli itsessään luovaa, ei niinkään selittävää toimintaa.
Matemaatikon apologia Yksi kirjan pääteemoista on matematiikan kauneus, jonka Hardy rinnastaa maalaustaiteeseen ja runouteen. Hardylle kaikkein kauneinta matematiikkaa oli se, jolla ei ollut mitään sovellutusta ulkopuolisessa maailmassa. Tällä hän viittasi puhtaaseen matematiikkaan ja erityisesti omaan erityisalueeseensa lukuteoriaan. Hardy oikeuttaa puhtaan matematiikan kehittämistä juuri sen ”hyödyttömyydellä”, koska näin sitä ei voi väärinkäyttää vahingon aiheuttamiseksi. Toisaalta Hardy vähättelee sovellettua matematiikkaa kuvaamalla sitä ”rumaksi”, ”triviaaliksi” ja ”tylsäksi”.
Ensimmäinen apologia Ensimmäinen apologia eli "Pyhän Justinoksen apologia kristittyjen puolesta Antoninus Piukselle" (; ) on Justinos Marttyyrin kirjoittama apologia kristinuskon puolustukseksi.
James Ivory (matemaatikko) James Ivory () oli skotlantilainen matemaatikko, joka keksi ellipsoideja kuvaavan Ivoryn lauseen ja tutki taivaankappaleiden ratoja sekä valon heijastumista. Hän kirjoitti aktiivisesti "Philosophical Transactions of the Royal Society of Edinburgh" -julkaisuun, jossa hän vuonna 1809 esitteli kehittämänsä Ivoryn lauseen. Hän kirjoitti elämänsä aikana muutamia artikkeleita Encyclopædia Britannicaan.
Toinen apologia Toinen apologia (; ) on Justinos Marttyyrin kirjoittama apologia kristinuskon puolustukseksi.
Toinen apologia "Toinen apologia" nähdään yleensä eräänlaisena "Ensimmäisen apologian" liitteenä. Jotkut tutkijat ovat kuitenkin argumentoineet sen itsenäisen retorisen luonteen puolesta. On mahdollista, että Eusebios tunsi apologiat yhteisnimellä "Ensimmäinen apologia" ja viittasi nimellä "Toinen apologia" johonkin sittemmin kadonneeseen Justinoksen teokseen.
Ernst von Essen Ernst Reinhold von Essen (6. toukokuuta 1885 Jepua – 10. maaliskuuta 1940 Säkkijärvi) oli suomalainen jääkärikapteeni ja toimitusjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Hän sai tulikasteensa Saksan itä-rintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä jääkärijoukoissa sekä talvisotaan pataljoonan komentajana.
Hänen vanhempansa olivat tehtailija Carl Jonathan von Essen ja Aina Johanna von Essen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Martha Roosin kanssa, jonka kanssa he saivat kolme lasta. Essen kävi seitsemän vuotta Vaasan suomalaista reaalilyseota ja kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingforsista vuonna 1904 ja kirjoittautui Pohjalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan suorittamalla koneinsinööritutkinnon Teknisessä korkeakoulussa vuonna 1908. Hän matkusti vuonna 1908 opiskelemaan kutomateollisuutta ulkomaille, opiskellen muun muassa Hollannissa, Saksassa ja Belgiassa. Opintomatkaltaan hän palasi vuonna 1911, toimien sen jälkeen Jepuan villakehruutehdas oy:n teknisenä johtajana. Hänet komennettiin Viipurin upseerikouluun helmikuussa 1919, josta hän valmistui saman vuoden toukokuussa. Myähemmin suoritti opintomatkan Englantiin vuonna 1924 tutustumaan puuvillateollisuuteen.
Apologia Apologia () eli puolustuspuhe tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Gottfried Leibniz Matemaatikko Paul du Bois-Reymond kirjoitti teoksessaan "Leibnizian Thoughts in Modern Science", että Leibniz ajatteli Jumalan olevan suuri matemaatikko:
Yrjö Saarinen Saarinen kävi kansakoulun ja käsityöläiskoulun. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1937–1953 välillä. Saarisen töitä oli myös esillä ulkomaisissa näyttelyissä Ruotsissa, Norjassa ja Italiassa 1940- ja 1950-luvuilla. Kirjailija Mika Waltari tutustui 1942 Saarisen maalauksiin Unioninkadun taidesalongissa. Hän alkoi kerätä Saarisen taidetta omaan kokoelmaansa ja kirjoitti Saarisen taidetta käsitelleen esseen Taiteen vuosikirjaan 1945. Waltari tuki myös taloudellsesti Saarista.
Marsilio Ficino Ficinon kirjeet vuosilta 1474–1494 ovat säilyneet ja julkaistu. Hän kirjoitti myös teokset "De amore" ja vaikutusvaltaisen "De vita libri tres" (”Kolme kirjaa elämästä”) "De vita", joka julkaistiin vuonna 1489, tarjoaa suuren joukon lääketieteellisiä ja astronomisia neuvoja terveyden ja elinvoiman säilyttämiseksi, sekä kuvaa maailman sielullisuutta ja sen kietoutumista ihmissieluun uusplatonilaiseen tyyliin. Hän kirjoitti: ”[...] On joitakin ihmisiä, taikauskoisia ja sokeita, jotka näkevät elämää selvästi alhaisimmissakin eläimissä ja kehnoimmissakin kasveissa, mutta eivät näe elämää taivaissa tai maailmassa [...] Jos nämä pienet ihmiset suovat elämän maailman pienimmille hiukkasille, mikä mielettömyys! mikä kateus! kun ei tiedetä, että Kokonaisuus, jossa ’me elämme, liikumme ja olemme’ on itse elävä, eikä myöskään toivota asian olevan niin.” ("De vita", "Apologia"). Yksi tämän kokonaisvaltaisen ”elossaolon” metafora oli Ficinon astrologia.
Clement Greenberg Pari vuotta aikaisemmin Greenberg oli julkaissut kaksi esseetä "Partisan Review"issä. ”Avantgarde ja Kitsch” (1939) oli manifesti, jossa Greenberg erotti jyrkästi ”oikean kulttuurin” ja ”populaaritaiteen”. Hän väitti, että taideteoksen laadulla ei ollut mitään tekemistä aikansa yhteiskunnallisten tai poliittisten arvojen kanssa. ”Vetäytymällä pois kokonaan julkisuudesta”, hän kirjoitti, ”avantgarde runoilija tai taiteilija pyrkii pitämään yllä taiteensa korkeaa tasoa sekä kaventamalla sitä että nostamalla sen absoluuttiseen ilmaisuun…” Hän väitti, että tämä oli välttämätöntä, koska moderni yhteiskunta oli alentanut korkean taiteen kitschiksi.
Esseessään ”Towards a Newer Laocoon” (Kohti uudempaa Laokoonia), joka julkaistiin "Partisan Review"issä vuonna 1940 Greenberg selvitti, miksi avantgardetaiteilijoiden täytyi välttämättä erota traditionaalisesta aihepiiristä ja antaa uutta painoarvoa muodolle.
Goldbachin konjektuuri Goldbachin konjektuuri on preussilaisen Christian Goldbachin ehdottama otaksuma. Goldbach kirjoitti matemaatikko Leonhard Eulerille vuonna 1742 kirjeen, jossa hän ehdotti seuraavaa konjektuuria:
Enrico Bombieri Enrico Bombieri (s. 26. marraskuuta 1940, Milano, Italia) on italialainen matemaatikko. Hän on tunnettu työstään lukuteorian, algebrallisen geometrian ja analyysin parissa. Bombieri palkittiin vuonna 1974 Fieldsin mitalilla.
Ferribyn veneet Noin 55 metriä ylävirtaan ensimmäisestä veneestä löydettiin vuonna 1940 Ferribyn vene 2. Se on ajoitettu välille 1940-1720 eaa. Kolmas vene löydettiin vuonna 1963, ja se on ajoitettu välille 2030-1780 eaa. Ensimmäinen vene kaivettiin esille vuonna 1946, mutta se jouduttiin paloittelemaan siirtoa varten. Veneet ovat esillä National Maritime Museumissa Greenwichissä. Ferribyn veneestä 1 on tehty myös rekonstruktio Cornwallin National Maritime Museumissa.
Toinen apologia Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen ja oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. Ennen "Toista apologiaa" Justinos oli jo kirjoittanut kristinuskon puolustukseksi pidemmän "Ensimmäisen apologian". Molemmat teokset on ajoitettu noin vuosille 150–154. Justinos on saanut apologioihinsa innoitusta Platonin kirjoittamasta "Sokrateen puolustuspuheesta".
Gustaf von Essen Gustaf Robert von Essen (3. marraskuuta 1882 Jepua – 10. tammikuuta 1957) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja apulaisjohtaja. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Carl Jonathan von Essen ja Aina Johanna von Essen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1940 Eva Meta Helena Strömin kanssa.
George Pólya George Pólya (13. joulukuuta 1887 Budapest, Unkari – 7. syyskuuta 1985 Palo Alto, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli unkarilainen matemaatikko. Pólya opiskeli Budapestin yliopistossa ensin lakia ja kieliä, mutta päätyi viimein matematiikkaan. Pólya työskenteli matematiikan ylimääräisenä ja vakinaisena professorina Zürichin teknillisessä korkeakoulussa 1920–1940. Vuonna 1940 Pólya muutti Yhdysvaltoihin. Hän opetti ensin Brownin yliopistossa mutta asettui vuonna 1942 Stanfordin yliopistoon Palo Altoon, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1953.  Hän jatkoi opetustyötä vielä eläkkeelle jäämisensä jälkeen .
Igor Šafarevitš Igor Rostislavovitš Šafarevitš (; 3. kesäkuuta 1923 – 19. helmikuuta 2017) oli venäläinen matemaatikko, akateemikko ja poliittinen kirjoittaja. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on "The Socialist Phenomenon" (1980); vuonna 1982 kirjoitetun ja vuonna 1988 julkaistun esseen "Russophobia" jälkeen heräsi laajalti syytöksiä tutkijan oletetusta antisemitismistä.
Ernst Bonsdorff Paitsi pedagogi ja oppikirjojen tekijä, Bonsdorff oli myös huomattava matemaatikko. Hänen väitöskirjansa "Den geometriska theorin för complexa funktioner tillämpad på elliptiska integralen af första ordningen" on ensimmäinen Suomessa julkaistu funktioteorian alaan kuuluva tutkimus. Vuonna 1875 Bonsdorff teki toisen pitkän ulkomaanmatkan Saksaan. Osin tämämn matkan tuloksena hän julkaisui useita invarianttiteorian tutkimuksia. Yksi niistä oli "Härledning och geometrisk tydning av de viktigaste kombinanterna i det ternära kubiska formsystemet", Bonsdorffin pätevyysnäyte Helsingin yliopiston matematiikan professuuria varten. Hän kuitenkin hävisi keväällä 1876 tiukan kilpailun Lorenz Lindelöfin vapautuneesta virasta ruotsalaiselle Gösta Mittag-Lefflerille. Bonsdorff kirjoitti muös tutkimuksia säännöllisistä monikulmioista. Yksi niistä, vuonna 1910 julkaistu, on ensimmäinen suomalaisen matemaatikon englanniksi julkaisema artikkeli. Bonsdorff sai professorin arvonimen vuonna 1884. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1908 ja Tiedeakatemian esimies 1912–1913. Vuonna 1923 julkaisemassaan muistelmateoksessa "Elämäni varrelta" Bonsdorff ei kuitenkaan mainitse toimintaansa matemaatikkona ollenkaan.
Toinen apologia "Toinen apologia" vaikuttaa syntyneen jonkin ajankohtaisen konfliktin johdosta. Eräitä kristittyjä oli tuomittu kuolemaan pelkästään uskonsa vuoksi. Justinos on kirjoittanut teoksensa osoittaakseen, että kristityt ovat elämältään nuhteettomia ja että heidän uskonsa on totta. Teos vaikuttaa sijoittuvan Roomaan.
Apologetiikka Ennen kristiuskon leviämistä kirjoitettuihin apologeettisiin teoksiin kuuluvat Platonin "Apologia" eli "Sokrateen puolustuspuhe", jonka aiheena on Sokrateen puolustus hänen oikeudenkäynnissään, sekä muut Sokrateen puolustuspuheet. "Apologia"-nimisen teoksen julkaisi myös kirjailija Apuleius puolustaakseen itseään noituussyytöksiä vastaan.
Eila Pennanen Pennanen oli tuottelias romaanikirjailija ja novellisti sekä maineikas suomentaja. Hän kirjoitti myös näytelmiä, radiokuunnelmia, esseitä ja nuortenkirjoja. Hän oli arvostettu kulttuurivaikuttaja ja oli jäsenenä muun muassa valtion kirjallisuuslautakunnassa ja Suomen Kirjailijaliiton johtokunnassa. Pennanen opetti 1960- ja 1970-luvuilla Helsingin yliopistossa. Kirjailijantyönsä ohella hän toimi 1940- ja 1950-luvulla arkistonhoitajana, WSOY:n kirjastonhoitajana, mainostoimittajana sekä kulttuurilehti "Parnasson" toimitussihteerinä.
Eino Aaltonen Aaltosen teoksia oli ensi kerran esillä taidenäyttelyssä 1929 Turussa ja 1940 Helsingissä. Suomalaisiin yhteisnäyttelyihin hän osallistui muun muassa vuoden 1940 Nuorten näyttelyyn ja ulkomailla järjestettyihin suomalaisen taiteen näyttelyihin Oslossa Norjassa 1940 sekä Ruotsissa Tukholmassa 1940 ja Göteborgissa 1940. Vuonna 1933 Aaltoselle myönnettiin Dahlströmin apuraha. Hänen teoksiaan on hyväksytty Ateneumin taidemuseon ja Turun taidemuseon kokoelmiin. Aaltonen oli Turun taiteilijaseuran jäsen.
Niels Henrik Abel Varsinkin matematiikan opettaja oli sadisti, joka hakkasi oppilaita mustelmille. Abel oli taipuvainen masennukseen, ja hänen arvosanansa heikkenivät jatkuvasti. Vuonna 1817 matematiikan opettaja kuitenkin erotettiin pahoinpitelysyytteiden perusteella, ja tilalle palkattiin vain seitsemän vuotta Abelia vanhempi Bernt Michael Holmboe. Abelin matemaattiset kyvyt pääsivät esille vasta Holmboen innostavassa ja pätevässä opetuksessa. Opettaja saattoikin vuonna 1819 julistaa oppilaastaan: "Hämmästyttävä matemaattinen nero!", kun tämä oli perusopetuksen lisäksi ehtinyt omin päin perehtyä suurten matemaatikoiden kuten Eulerin, Laplacen, Gaussin ja Lagrangen töihin.
Viimeisenä kouluvuotenaan Abel tarttui nuorukaisen ennakkoluulottomuudella suureen ongelmaan, jonka parissa maailman kuuluisimmat matemaatikot olivat painiskelleet satoja vuosia. Hän jopa väitti ratkaisseensa viidennen asteen yhtälön. Norjasta ei löytynyt ketään, joka olisi pystynyt arvioimaan Abelin laskelmia, ja työ lähetettiin Tanskaan Pohjolan johtavalle matemaatikolle Ferdinand Degenille. Käytännöllisenä miehenä tämä keksi antaa joitakin konkreettisia esimerkkejä Abelin ratkaistavaksi. Yrittäessään ratkaista niitä Abel huomasi harmikseen ratkaisunsa virheelliseksi. Tässä yhteydessä Degen oli kuitenkin tullut vakuuttuneeksi Abelin suuresta lahjakkuudesta.
Johannes Kepler Joulukuussa 1599 Tyko Brahe kirjoitti Keplerille, kutsuen hänet avustajakseen Benatekiin Prahan lähelle. Tyko Brahen kuoleman jälkeen Kepler nimitettiin Keisarilliseksi Matemaatikoksi (marraskuu 1601–1630) Habsburgiin.
Lokakuussa 1604 Kepler havaitsi supernovan, joka nimettiin Keplerin tähdeksi. Tammikuussa 1612 keisari kuoli ja Kepler siirtyi matemaatikoksi Linziin.
Emil Cioran Pariisissa Cioran kirjoitti kaksi kirjaa romaniaksi. "Amurgul gândurílor" ("Aamunkoiton ajatuksia") valmistui vuonna 1938 ja ilmestyi Sibiussa 1940. Teosta "Îndreptar pătimaș" ("Intohimoinen käsikirja") hän alkoi kirjoittaa Pariisissa 1940 ja sai sen valmiiksi 1945. Tämän jälkeen ilmestyneet kirjansa hän kirjoitti ranskaksi. "Îndreptar pătimaș" julkaistiin Bukarestissa 1991 ja ranskankielisenä laitoksena "Bréviaire des vaincus" ("Voitettujen käsikirja") Pariisissa 1990. Kommunistien valtakaudella Cioranin kirjat olivat Romaniassa kiellettyjä.
Carl Gustaf von Essen Von Essen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1830 Helsingissä. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1840 ja samana vuonna hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa. Von Essen meni naimisiin vuonna 1841 itseään yhdeksän vuotta vanhemman leskirouva Catalina Sofia o.s. Arppen kanssa. Catalinan ensimmäinen aviomies oli ollut sahanomistaja, raatimies Johan Fabritius. Vuonna 1864 von Essen valmistui teologian tohtoriksi. Papin virkaa hän toimitti Espoossa, Tenholassa, Ylihärmässä ja Laihialla. Vuosina 1863–1864 sekä 1872 von Essen toimi valtiopäivämiehenä. Vuodesta 1866 von Essen oli Aleksanterin Yliopistossa käytännöllisen teologian professorina, kunnes erosi 1875. Samana vuonna hän osti itselleen Herniäisten kartanon Hattulassa ja asettui sinne eläkepäivikseen.
Johan August von Essen Vuonna 1846 von Essen palasi Ruotsista takaisin Suomeen ja asettui Varsinais-Suomeen, Kaarinan Rauhanlinnan tilalle. Von Essen oli saanut lehtimiehen koulutuksen ja kirjoitti näytelmiä, novelleja, kaunokirjallisuutta sekä jatkokertomuksia. Hän myös kävi esimerkiksi J. V. Snellmanin kanssa polemiikkiä. Von Essen lisäksi viljeli maata.
Ada Lovelace Augusta Ada King, Lovelacen kreivitär () oli englantilainen matemaatikko, joka kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Hän kirjoitti koneelle myös ohjelman, minkä ansiosta häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi.
Fernando Pessoa Vuonna 1912 Pessoa ryhtyi kirjoittamaan esseitä A Águia -kirjallisuuslehteen. Esseitä pidetään provokatiivisina. Hän tutustui sukupolvensa muihin taiteilijoihin ja vietti näiden kanssa paljon aikaansa. Näihin aikoihin Pessoa kirjoiti eroottisen runonsa "Epithalium" sekä lukunäytelmänsä "O Marinheiro". Samoihin aikoihin putkahti esiin myös yksi merkittävimmistä Pessoan heteronyymeistä, uusklassistinen runoilija Ricardo Reis. Hänelle Pessoa loi taustan, jonka mukaan Reis oli paennut poliittisista syistä Brasiliaan ja ollut nuorena jesuiittakoulussa ja valmistunut lääkäriksi. Vuonna 1914 Pessoa koki syvän masennuksen, kirjoitti näytelmän ja keksi itselleen heteronyymin Alberto Caeiro. Caeiro oli Pessoan selvityksen mukaan paimenrunoilija, joka oli jäänyt nuorena orvoksi. Caeiro asui maaseudulla isoäitinsä luona ja oli käynyt vain kansakoulun.
Adolf Loos Loos kirjoitti uransa alkuvaiheilla esseitä, joissa hän vastusti vallitsevaa jugend-tyyliä. Hänen merkittävin esseensä oli vuonna 1908 julkaistu "Ornament And Crime", jossa hän käsitteli ornamenttien tarpeellisuutta nykyarkkitehtuurille.
Daniel Quillen Daniel Grey ”Dan” Quillen (27. kesäkuuta 1940 – 30. huhtikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen Fieldsin mitalilla palkittu matemaatikko.
Naiset ja tiede Brittiläinen matemaatikko Ada Lovelace kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Lovelace kirjoitti koneelle ohjelman ja häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi. Lovelacen äiti oli koulutettu Cambridgen yliopistossa ja äiti päätti että tyttärelle opetetaan matematiikkaa ja tiedettä. Fyysikko ja kemisti Marie Curie sai Nobelin palkinnon ensimmäisenä naisena vuonna 1903. Fysiikan palkintoa ei myönnetty yksin Marielle, vaan yhdessä miehensä, fyysikko Pierre Curien, kanssa. Vuonna 1911 Marie sai kemian Nobelin palkinnon radioaktiivisten poloniumin ja radiumin löytämisestä ja tutkimuksesta.
Nilakantha Somayaji Nilakantha Somayaji (, ; 1444–1544) oli intialainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän kirjoitti tähtitieteestä merkkiteoksen "Tantrasangraha" (1500).
Brahmagupta Brahmagupta (; ; n. 598–665) oli intialainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Brahmagupta toimi myös Ujjainin observatorion johtajana. Brahmaguptan kuuluisin teos on "Brāhmasphuṭasiddhānta", jonka hän kirjoitti vuonna 628. Teos käsittelee matematiikkaa ja tähtitiedettä, muun muassa erilaisten geometristen objektien pinta-alojen ja tilavuuksien laskemista sekä toisen asteen yhtälöitä.
Friedrich Hebbel Ensimmäisen näytelmänsä Hebbel julkaisi vuonna 1840. Raamatun tarinaan perustuva "Judith" toi Hebbelille kuuluisuutta. Toinen näytelmä, "Genoveva", valmistui seuraavana vuonna. Vuonna 1843 Hebbel kirjoitti esseen kirjallisuusteoriasta "Mein Wort über das Drama". Samana vuonna hän kirjoitti myös keskiluokkaa kuvaavaa näytelmää "Maria Magdalena".
Timo Mäkeläinen Timo Olli Tapani Mäkeläinen (s. 1940) on suomalainen matemaatikko ja emeritusprofessori. Hän oli Helsingin yliopiston sovelletun matematiikan professori vuodesta 1973. Hänen tutkimusalaansa on matemaattinen tilastotiede.