mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Oulussa oli tarkoitus järjestää jo vuoden 1903 puoluekokous, mutta työväentalon keskeneräisten rakennustöiden vuoksi se siirrettiin Forssaan. Kyseessä oli ensimmäinen suurlakon jälkeen pidetty SDP:n varsinainen puoluekokous. Puolue oli kuitenkin kokoontunut jo välittömästi lakon päättymisen jälkeen marraskuussa 1905 Tampereella järjestetyssä ylimääräisessä puoluekokouksessa. Oulun kokous oli myös SDP:n ensimmäinen puoluekokous, jonka aikana sen perustamisvuonna 1899 säädetyt kokoontumis-, paino- ja sananvapauden rajoitukset eivät enää olleet voimassa. Kieltojen kumoaminen sekä suurlakon synnyttämä innostus näkyi puolueen jäsenmäärässä, vuoden 1905 lopulla SDP:llä oli noin 45 000 jäsentä, mutta Oulun puoluekokoukseen mennessä määrä oli kaksinkertaistunut. Puolueeseen kuuluvien työväenyhdistysten määrä oli kasvanut vielä rajähdysmäisemmin, 1905 niitä oli 177 ja vuoden 1906 lopulla jo 937. Forssan vuoden 1903 puoluekokouksessa edustettuina oli vain 53 yhdistystä, kun Oulussa niitä oli lähes 400. Samalla yhdistykset edustivat kattavammin koko maata, kun mukana oli myös runsaasti Pohjois-Suomen työväenyhdistyksiä.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Puolue perustettiin 1899 nimellä Suomen Työväenpuolue, ja ensimmäinen puoluekokous pidettiin Turussa 17.–20. heinäkuuta 1899. 1900-luvun alussa puolue esitti vaatimuksia torpparikysymykseen, työllisyyden hoitoon, työläisten aseman parantamiseen, sananvapauteen ja kahdeksantuntiseen työpäivään. Puolueen nimi vaihdettiin Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi Forssassa vuonna 1903 pidetyssä II puoluekokouksessa. Suomen kenraalikuvernööri Bobrikov kielsi puoluetta käyttämästä nimeä ”sosialidemokraattinen”, mutta tätä kieltoa ei noudatettu. Samalla hyväksyttiin myös Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen mallin mukainen ohjelma, tuolloin radikaali Forssan ohjelma, joka oli voimassa vuoteen 1952. Ohjelman tavoitteita olivat 8 tunnin työpäivä, vähimmäispalkka, yleinen kouluvelvollisuus sekä yleinen alkoholin kieltolaki. Forssan ohjelma on miltei suoraan peräisin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 hyväksymästä Erfurtin ohjelmasta. Ohjelman välittömät vaatimukset ovat toteutuneet lukuun ottamatta kirkon ja valtion eroa, sitovia kansalaisaloitteita ja kansalaispäätöksiä, koulujen uskonnonopetuksen lakkauttamista ja alkoholin kieltolaista on sittemmin luovuttu.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Puoluekokous heijastui myös poliitikkojen henkilökohtaisiin suhteisiin, esimerkiksi Väinö Tanner joutui sen johdosta loppuelämäkseen Neuvosto-Venäjän ja myöhemmän Neuvostoliiton epäsuosioon.
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue Muodollisesti Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen korkein päättävä elin oli puoluekokous. Puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin vuonna 1946, jolloin puoluekokous päätettiin järjestää joka vuosi. Seuraava kokous järjestettiinkin jo vuonna 1947, mutta sitä seuraava vasta vuonna 1950, jolloin puoluekokous päätettiin järjestää joka neljäs vuosi. Vuonna 1971 päätettiin kokouksen pitämisestä vain joka viides vuosi. Vuodesta 1976 puoluekokous pidettiin Berliinin Tasavallan palatsin suuressa salissa.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Työväenyhdistysten lisäksi kokouksessa oli paikalla edustajia Ylioppilaiden Sosialidemokraattisesta Yhdistyksestä, puoluelehdistä, Kirjaltajaliitosta, Satamatyöntekijäin liitosta ja Rautatieläisten liitosta sekä punakaartista ja ensimmäisen yleisen torpparikokouksen keskustoimikunnasta. Ruotsista mukana olivat LO:n puheenjohtaja Herman Lindqvist ja sosialidemokraattisen työväenpuolueen puoluesihteeri Carl Gustaf Wickman sekä Haaparannan työväenyhdistyksen edustajat.
Suomen Eläkeläisten Puolue 1980-luvun lopulla perustettiin monia yhden asian liikkeitä ja puolueita, joita innoittivat eri vähemmistöjen etujen ajaminen. Myös idea eläkeläispuolueesta kehittyi. Suomen Eläkeläisten Puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin 24. lokakuuta 1985 Seinäjoella. Kokous hyväksyi puolueen ensimmäisen yleisohjelman. Puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Virtanen ja taloudenhoitajaksi Olavi Kaartinen. Puoluerekisteriin SEP merkittiin 18. joulukuuta 1985.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Oppositioon jääneet SDP:n jäsenet jättivät kokouksen jälkeen puolueen joko vapaaehtoisesti tai väkipakolla, kun hyväksytty sääntömuutos velvoitti jokaisen piirin ja puolueosaston rekisteröitymään uuden yhdistyslain puitteissa. Puoluetoiminnan osalta kahtiajako konkretisoitui Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen perustamiseen toukokuussa 1920. Uusi Suomessa toimiva puolue oli välttämätön, koska aikaisemmin Moskovassa perustettu SKP oli kielletty.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Puolueen yhtenäisyyttä vahvistettiin myös valtakunnallisilla organisaatiouudistuksilla. Entisen puoluehallinnon korvasivat nyt puolueneuvosto ja puoluetoimikunta, joka oli myös toimeenpaneva elin. Uuteen organisaatiopyramidiin kuuluivat lisäksi vaalipiiri- ja kunnallisjärjestöt sekä paikallisosastot. Tämä merkitsi puoluejohdon muuttumista entiseen verrattuna harvainvaltaisemmaksi, kun sivistykseltään ja sosiaaliselta tasoltaan heikommat jäivät vaikuttamaan ainoastaan paikallisosastoihin.
Ruotsalainen puolue Ruotsalaisen puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin Helsingin palokunnantalolla 10. tammikuuta 1896. Kokous nimitti kokoavaksi elimeksi ruotsalaisen valtuuskunnan, jonka puheenjohtajaksi valittiin professori R. A. Wrede ja varapuheenjohtajaksi päätoimittaja Axel Lille.
Suomen aktiivinen vastustuspuolue Aktivistit avustivat suurlakon jälkeisinä vuosina Suomessa piileskelleitä venäläisiä vallankumouksellisia järjestämällä näille asuntoja ja passeja sekä avustamalla pakomatkojen järjestelyissä. Tampereella järjestettiin Venäjän sosialidemokraattisen puolueen kokous marraskuussa 1906 sekä sosialistivallankumouksellisten puoluekokous helmikuussa 1907. Kokousten käytännön järjestelyistä vastasivat porvarilliset ja sosialistiset aktivistit yhteistyössä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Kokouksessa oli jo aikasemmin käyty yhden päivän ajan keskustelua toimittaja Kaarlo Luodon erottamisesta puolueesta. Kommunistina pidetty Luoto oli vuoden 1906 Viaporin kapinan veteraani ja "Savon Kansan" toimittaja, jonka katsottiin toiminnallaan ja kirjoituksillaan vahingoittaneen puoluetta. Hänen kiivain arvostelijansa oli erottamista esitellyt Taavi Tainio, Luodon puolestapuhujiin taas lukeutui muun muassa Sulo Wuolijoki. Hänet erotettiin lopulta puolueesta selkeällä ääntenenemmistöllä, jonka jälkeen Luoto poistettiin kokouksesta.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Henkilökysymyksistä esillä olivat J. K. Karin ja Matti Kurikan asema puolueessa. Turkulainen Kari oli suurlakon jälkeen lähtenyt mukaan porvarilliseen senaattiin, jonka vuoksi hänen jäsenyytensä kyseenalaistettiin. Karin puolustajat katsoivat, että hän oli senaatissa yksityishenkilönä, eikä SDP:n edustajana. Kari itse näki, että puoluehallinto oli aikoinaan antanut hänelle luvan lähteä mukaan senaatin toimintaan. Keskustelun jälkeen Karin tapaus siirrettiin menettelytapavaliokunnan käsiteltäväksi, jonka antaman lausuman mukaan hänet päätettiin erottaa puolueesta.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Asialistalla oli käsiteltävänä myös "Sosialistisen Aikakauslehden" päätoimittajan Ivar Lassyn erottaminen. Lehden katsottiin koko ilmestymisensä ajan sisältäneen puolueelle vahingollisia kirjoituksia ja sille vieraita kommunistisia ajatuksia. Lassya ei kuitenkaan erotettu, koska yhden henkilön erottamisen ei katsottu olevan riittävä toimenpide radikaalien ajatusten kitkemiseksi. Sen sijaan puoluetoimikunta velvoitettiin jatkossa valvomaan puolueen yhtenäisyyttä uhkaavien tahojen toimintaa ja tarpeen vaatiessa ehdottamaan heidän erottamistaan puoluehallitukselle.
Jugoslavian kommunistinen puolue Toinen puoluekokous pidettiin Vukovarissa 20.–25. kesäkuuta 1920. Puoluekokous omaksui kommunistisen ohjelman ja nimesi puolueen Jugoslavian kommunistiseksi puolueeksi. Johtoon valittiin vallankumoukselliset Filip Filipovic ja Sima Markovic. Marginaaliin työnnetty keskusta erosi kommunistipuolueesta vähitellen ja lopulta joulukuussa 1921 perusti Jugoslavian sosialistisen puolueen.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous SDP:n sisäisen hajaannuksen taustat luotiin jo sisällissodan aikana keväällä 1918, kun 21 sosiaalidemokraattia antoi Väinö Tannerin, Matti Paasivuoren ja Väinö Wuolijoen johdolla julkilausuman, jossa he tuomitsivat aseellisen kapinan sosialidemokratialle vieraana ilmiönä, sekä tähdensivät järjestötyötä ja parlamentarismia työväenliikeen menettelytapoina. Porvarien kanssa tehtävää yhteistyötä vastustaneet radikaalit puolestaan perustivat syyskuussa 1918 Moskovassa Suomen Kommunistisen Puolueen, jonka jälkeen nousi esiin muun muassa kysymys siitä, kumpi puolueista oli oikeutettu viemään eteenpäin suomalaisen työväenliikkeen perintöä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Paikalla oli myös suurlakon ja Viaporin kapinan aikaan Helsingin punakaartin johtoon kuulunut Jean Boldt, joka oli vasta Ouluun saavuttuaan liittynyt paikallisen työväenyhdistyksen jäseneksi. Hänelle ei annettu puheenvuoroa, vaan syntyneen sanaharkan jälkeen kokous keskeytettiin kymmenen minuutin ajaksi ja Boldt poistettiin tilaisuudesta.
Forssan kokous Forssan kokous eli Suomen Työväenpuolueen 2. puoluekokous järjestettiin 17.–20. elokuuta 1903 Forssassa Työväenyhdistys Kuhan talolla. Kokous oli Suomen työväenliikkeen kehityksen kannalta käänteentekevä, kun neljä vuotta aikaisemmin perustettu puolue omaksui sosialistisen ohjelman aikaisemman porvarillisen wrightiläisyyden tilalle. Samalla sen nimi muutettiin Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi. Kokouksessa hyväksytty puolueohjelma on Suomen historian tunnetuin ja merkittävin poliittinen ohjelma, joka sisälsi vaatimukset käytännössä kaikista nykyaikaisen hyvinvointiyhteiskunnan eduista ja oikeuksista. Sen toteuttaminen oli pitkään SDP:n keskeinen päämäärä, sillä puolueohjelma uusittiin seuraavan kerran vasta vuonna 1952.
Suojeluskunta Lapualla pidettiin 30.–31. heinäkuuta suojeluskuntien yhteinen edustajainkokous ja maakuntakokous sekä näiden yhteydessä juhla, johon otti osaa noin 10 000 henkeä. Tässä kokouksessa keskusteltiin ja pidettiin alustus myös sosialidemokraattisesta puolueesta. Näiden pohjalta kokous hyväksyi ponnen, jossa vaadittiin sosialidemokraattisen puolueen lakkauttamista.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Vaikka nuorsosialistit menettelytapakysymyksessä äänestivät parlamentaristisen linjan puolesta, päätti osa perustaa SDP:lle maanalaisesti toimivan aseellisen rinnakkaisjärjestön yhdessä joidenkin työläisaktivistien kanssa. Salaisessa kokouksessa olivat mukana muun muassa Väinö ja Sulo Wuolijoki sekä työläisaktivisteissa vaikuttaneet Timo Korpimaa ja Leo Laukki. Heidän mukaansa Suomen työväenliikkeen piti valmistautua myös Venäjällä tapahtuvan vallankumouksen varalta. Nuorsosialistien mielestä ainoastaan sitä tukemalla voitaisiin Suomen autonominen asema vakiinnuttaa ja samalla varmistaa kansanvaltainen kehitys. Väkivaltaiseen luokkataisteluun he ottivat mallia venäläiseltä anarkistilta Pjotr Kropotkinilta, jonka teos "Taistelu leivästä" oli juuri samana vuonna suomennettu, sekä Ruotsin sosialidemokraattisen työväenpuolueen radikaaleihin lukeutuneelta Hinke Bergegreniltä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Vaalimenestyksestä huolimatta SDP:n sisälle syntyi kommunistien lisäksi kansanvaltaista sosialismia kannattanut ryhmittymä, joka kritisoi puolueen virallista linjaa muun muassa sisällissotaan liittyvissä näkemyksissä. He saivat taustatukea kommunisteilta, ja kiistat levisivät lopulta myös tulevan puoluekokouksen asialistalle. Kesän 1919 jälkeen kriittiset äänenpainot ja vallankumoukselliset näkemykset lisääntyivät entisestään. Puoluejohdon alaisuudesta irtaantui ensimmäisenä Sosialidemokraattinen nuorisoliitto ja myös joitakin työväenyhdistyksiä erotettiin syksyn aikana.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Puoluekokouksen avasi oululainen toimittaja Kalle Hämäläinen, jonka jälkeen kuultiin Yrjö Sirolan tervehdys ruotsalaisille vieraille. Hän käänsi myös Suomeksi Carl Gustaf Wickmanin pitämän tervehdyspuheen. Kokouksen puheenjohtajiksi valittiin Sirolan lisäksi Taavi Tainio ja Emil Perttilä sekä sihteeriksi Mikko Uotinen. Puoluekokouksen varsinaisella asialistalla oli kysymyksiä kuten punakaartien lakkauttaminen, menettelytapakysymys, valtakunnallinen järjestäytyminen sekä vaali- ja puolueohjelmat. Lisäksi vaadittiin muun muassa yleistä kieltolakia sekä tehtiin virallinen päätös vapun viettämisestä työväen ja köyhälistön yleisenä mielenosoituspäivänä. Oulussa saatettiin myös päätökseen ammatillisen ja poliittisen työväenliikeen erottaminen, kun puoluekokous hyväksyi vuotta aikaisemmin tehdyn suunnitelman Suomen Ammattijärjestön perustamisesta ja kaikki ammattiyhdistysasiat siirrettiin Matti Paasivuoren hoidettaviksi.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Yhdeksän päivää kestäneessä puoluekokouksessa oli mukana yhteensä 162 edustajaa eri puolilta maata, lisäksi puheoikeus oli puoluehallituksen ja -neuvoston jäsenillä sekä piirijärjestöjen, puoluelehtien, Sosialidemokraattisen naisliiton ja Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen edustajilla. Naisliitosta kokouksessa oli mukana Mimmi Kanervo ja Ruotsin sosialidemokraateista puolestaan valtiopäiväedustaja Gustav Möller. Kokouksen puheenjohtajaksi valittiin Väinö Tanner, joka oli toiminut SDP:n johdossa jo marraskuusta 1918 lähtien. Avauspuheessaan hän tuomitsi tiukkasanaisesti aseelliseen kapinaan ryhtymisen, mutta korosti myös suomalaisen työväenliikeen uutta elinvoimaisuutta sodan voittaneen osapuolen kostotoimista huolimatta.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous SDP:n puoluejohtaksi kokouksessa valittiin edelleen Väinö Tanner, varapuheenjohtajaksi Väinö Salovaara ja puoluesihteeriksi Taavi Tainio. Puoluetoimikuntaan äänestettiin Kaarlo Harvala, J. W. Keto ja K. H. Wiik sekä ruotsinkielisten edustajana Julius Sundberg. Varajäseniksi valittiin Mikko Ampuja, Väinö Hakkila, Matti Paasivuori, Yrjö Räisänen ja Hilda Seppälä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Viimeisenä kokouspäivänä sunnuntaina 26. elokuuta valittiin uudeksi puheenjohtajaksi Edvard Valpas, joka sai äänestyksessä yhteensä 269 ääntä. Varapuheenjohtajaksi tuli Aleksanteri Järvenpää, puoluesihteeriksi Yrjö Sirola ja puoluetoimikuntaan hänen lisäkseen Miina Sillanpää sekä Oscar Johansson. Sirola kuitenkin pyysi eroa puheenjohtajan tehtävästä, jonka jälkeen hänen tilalleen nimettiin Matti Turkia.
Puoluekokous Puoluekokous on puolueen jäseniä edustava virallinen kokous, joka on yleensä myös puolueen korkein päättävä elin. Suomessa puoluekokouksen tarkoituksena on valita puolueelle puheenjohtaja ja puoluehallitus, joissakin puolueissa myös puoluevaltuusto, keskuskomitea tai vastaava elin ja päättää puolueohjelmasta. Henkilövalintojen lisäksi puoluekokouksessa hyväksytään puolueen periaatteet, joita kutsutaan joko periaateohjelmaksi tai puolueohjelmaksi. Puoluekokous voi myös valita puolueen ehdokkaan esimerkiksi presidentinvaaleihin.
Perussuomalaisten puoluekokous 2017 Perussuomalaisten XII puoluekokous pidettiin 10.–11. kesäkuuta 2017 Jyväskylän Paviljongissa. Puheenjohtajavaalissa Jussi Halla-aho voitti Timo Soinin linjan jatkajana pidetyn Sampo Terhon, ja samalla puolueen koko ylin johto vaihtui jyrkemmän linjan edustajiin, mikä johti puolueen eduskuntaryhmän jakautumiseen kahteen osaan.
Otan Otan oli Kazakstania nykyisen hallitsevan puolueen, Nur Otanin edeltäjä. Se perustettiin 12. helmikuuta 1999. 1. maaliskuuta 1999 pidettiin ensimmäinen Tasavaltalainen poliittinen puolue Otanin puoluekokous, johon osallistui lähes neljäsataa edustajaa Kazakstanin alueilta, kaupungeista ja piireistä. Mukana oli mm. 17 kansallisuuden edustajat, 104 yrittäjää ja liikemiestä sekä 67 julkisella sektorilla työskentelevää ja 122 valtiolla työssä olevaa. Kokous valitsi yksimielisesti Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajevin puolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Nur Otan Nur Otanin edeltäjä, Isänmaa-puolue, Otan, perustettiin 12. helmikuuta 1999. 1. maaliskuuta 1999 pidettiin ensimmäinen Tasavaltalainen poliittinen puolue Otanin puoluekokous, johon osallistui lähes neljäsataa edustajaa Kazakstanin alueilta, kaupungeista ja piireistä. Mukana oli muun muassa 17 kansallisuuden edustajat, 104 yrittäjää ja liikemiestä sekä 67 julkisella sektorilla työskentelevää ja 122 valtiolla työssä olevaa. Kokous valitsi yksimielisesti Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajevin puolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi.
Louis Rwagasore UPRONA-puolueen ensimmäinen puoluekokous pidettiin maaliskuussa 1960. Rwagasore vaati Burundille täyttä itsenäisyyttä Belgian vallasta. Lisäksi julistettiin kampanja, jossa burundilaisia kehotettiin boikotoimaan belgialaisia kauppoja ja lopettamaan verojen maksaminen. Kehotus kansalaistottelemattomuuteen oli belgialaisille viranomaisille liikaa. Rwagasore asetettiin kotiarestiin.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous 12. puoluekokouksen päätösten johdosta suomalaisen työväenliikkeen hajaannus sinetöityi varsinaisen puoluetoiminnan lisäksi myös kaikilla muilla tahoilla; nuoriso-, nais-, ammattiyhdistys-, ja urheilutoiminnassa. Ammattiyhdistysliikkeen SDP menettikäytännössä lähes kokonaan, kun kommunistit ja vasemmistososialistit saivat enemmistön vuonna 1907 perustetussa Suomen Ammattijärjestössa sen toiminnan uudelleenkäynnistämisen yhteydessä. Sosialidemokraattien vankimmiksi tukijoiksi jäivät vuonna 1918 hyväksytyn torpparilain myötä itsenäistyneet torpparit, kunnalliset virkamiehet sekä osuustoimintaliikkeen aktiivit.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Poikkeavista näkemyksistä huolimatta kokous hyväksyi yksimielisesti päätöslauselman parlamentaristisessa toiminnassa pysyttelemisestä. Kyseessä oli kuitenkin kompromissi, jossa pelkästään korostettiin eduskuntatoiminnan tärkeyttä, ottamatta selkeästi kantaan kumpaankaan suuntaan. Menettelytapavaliokunnan lausunnossa tähdennettiin lisäksi, ettei porvarillisten puolueiden kanssa liittouduta. Puolue luopui myös täydellisen pasifismin ja antimilitarismin ajatuksesta, ottaessaan esille mahdollisuuden kansanpuolustuslaitokseen, jota nuorsosialistit taas pitivät sosialistisen aatteen pettämisenä. Heidän joukossaan saavutettu yksimielisyys oli pitkälti Otto Ville Kuusisen kehittämän kaksoistrategian ansioita. Sen mukaan toiminta eduskunnassa oli etusijalla, mutta työväenliikkeen oli valmistauduttava myös Venäjän itsevaltiuden kukistamista varten.
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue Viimeinen säännönmukainen SED:n puoluekokous pidettiin 1986, seuraava oli tarkoitus järjestää 1991. Poliittisen tilanteen muututtua puoluekokous päätettiin siirtää ensin vuoteen 1990, lopulta se järjestettiin paniikinomaisissa tunnelmissa 8.-9. joulukuuta 1989. Tuolloin puolue päätti luopua siihenastisesta kurssistaan ja tunnustautui demokraattiseksi. Se muutti myös nimensä Demokraattisen sosialismin puolueeksi ja valitsi uuden puoluejohdon.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Oulun puoluekokouksen aikaan SDP:n sisällä oli jako porvarillisten puolueiden kanssa tehtävää yhteistyötä kannattavien ja radikaalimpaa luokkataistelulinjaa edustavien kesken. Yhteistyötä kannattivat Helsinkiä ja Viipuria lukuun ottamatta muiden suurimpien kaupunkien, kuten Tampereen ja Turun työväenyhdistykset, jotka olivat valmiita kanssakäymiseen myös eri valtiollisten instituutioiden kanssa. Helsingissä ja Viipurissa sekä maaseudun työväenyhdistyksissä sen sijaan oli vallalla "puhtaan luokkataistelun" oppi, jonka mukaan työväestö pystyy parantamaan olojaan ilman yhteistyötä muiden poliittisten ryhmittymien kanssa. Näiden jakolinjojen lisäksi työväenyhdistysten sisällä vaikutti aseellista vallankumousta ajavia tahoja sekä anarkisteja.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Kokouksen asialistalla olivat muun muassa kieltolaki, Ahvenanmaan kysymys sekä puolueen suhde kansainvälisen työväenliikkeen toiseen internationaaliin. Merkittävimmäksi nousi kuitenkin ns. menettelytapakysymys, jossa ratkaistiin SDP:n sitoutuminen parlamentaarisiin keinoihin ja yhteistyöhön porvarillisten puolueiden kanssa. Menettelytapavaliokunnan esitys hyväksyttiin äänin 98–54, jonka jälkeen 39 sitä vastustanutta edustajaa jätti asiasta vastalauseen. Heidän joukossaan olivat muun muassa Jaakko Enqvist, Ivar Lassy, Kaarlo Luoto, Ellen Mäkelin, Fiina Pietikäinen, Hannes Pulkkinen, Lempi Tuomi ja Sulo Vuolijoki. Vastalauseen mukaan kokouksen hyväksymät menettelytapaponnet olivat häpeällisiä ja niiden puolesta äänestäneitä syytettiin jopa Suomen työväenluokan pettämisestä. Vastalauseessa sanottiin myös, että SDP oli menettelytapakysymyksen myötä "lopullisesti poikennut siltä polulta, jota Suomen työväki oli vuodesta 1906 lähtien kulkenut."
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Järjestön perustaminen tuli muiden sosialidemokraattien tietoon jo syyskuussa, aiheuttaen muun muassa Yrjö Mäkelinin ja Kössi Lindströmin eron Tampereen työväenyhdistyksestä. Mäkelin erosi samalla myös "Kansan Lehden" päätoimittajan tehtävästä. Yrjö Sirola sen sijaan yritti kirjoittamassaan artikkelissa ymmärtää ja selittää nuorsosialistien ajatuksia, mikä puolestaan johti Mäkelinin, Lindströmin, Taavi Tainion ja Eetu Salinin kieltäytymiseen eduskuntavaaliehdokkuudesta.
Naisten puolue Järjestö merkittiin yhdistysrekisteriin marraskuussa 1989 ja puoluerekisteriin vuotta myöhemmin. Alkuvaiheessa projektia vetivät Anja Hämäläinen, Mirjam Airio-Murola ja Kirsti Viljamaa. Perustajien esikuvana oli Islannissa toiminut Naisten lista (Kvennalistinn). Yhdistyksen nimi oli aluksi Naisliike, kunnes se joulukuussa 1990 vaihdettiin Naisten puolueeksi. Ensimmäinen puoluekokous pidettiin tammikuussa 1991, jolloin puheenjohtajaksi valittiin kokoomuksesta edelliskesänä loikannut Espoon kaupunginvaltuutettu Marjaliisa Muurman. Kokoukseen osallistui noin 50 puolueen kannattajaa. Vuonna 1995 puolueen toimintaan osallistui noin 200 aktiivia.
Olli J. Uoti Aikaisemmin Suomen sosialidemokraattisen puolueen (SDP) ja Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) toimitsijana työskennellyt Uoti siirtyi 1958 Emil Skogin johtaman sosialidemokraattisen opposition riveihin. Skogilaisten päättäessä perustaa uuden puolueen tuli Uotista TPSL:n ensimmäinen puoluesihteeri 1959. Hän oli puolueensa näkyvimpiä hahmoja, varsinkin vaikutusvaltaansa 1960-luvulla nopeasti lisänneessä televisiossa. Uotin äkillinen kuolema hänen ollessaan vain 37-vuotias oli seitsemän kansanedustajan puolueelle ankara isku, sillä hänen tilalleen Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä nousi vaaliliittokumppani SKDL:n Kauko Tamminen.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Marraskuussa 1905 järjestetyssä Tampereen ylimääräisessä puoluekokouksessa johto oli siirretty Turusta Helsinkiin, koska tarkoituksena oli yhdenmukaistaa linjaa tulevia eduskuntavaaleja silmällä pitäen. Puoluejohdon siirron ohella ns. helsinkiläistä linjaa olivat SDP:n sisällä vahvistaneet puolueeseen suurlakon jälkeen liittyneet nuorsosialistit, jotka edustivat nuorta sivistyneistöä. Heidän edustajiinsa kuulunut Yrjö Sirola oli yksi kokouksen puheenjohtajista ja nuorsosialistit onnistuivat liittoutumaan myös puolueen puheenjohtajaksi Oulussa valitun Edvard Valppaan kanssa. Syntynyt tilanne heikensi entisestään yhteistyölinjaa kannattaneiden asemaa ja Oulun kokouksessa torjuttiinkin yhteistyö porvarillisten puolueiden kanssa. Myöhemmin sen tulkittiin koskevan myös keisarinvallan vastustamiseksi ja Suomen suuriruhtinaskunnan autonomian puolustamiseksi tehtyä yhteistoimintaa. Esimerkiksi Otto Ville Kuusinen katsoi, että Suomen porvariston ja venäläisen virkavallan edut olivat viime kädessä samat, koska silloinen valtiopäiväjärjestyksen puitteissa porvaristo pystyi halutessaan estämään jokaisen eduskunnan hyväksymän uudistuksen.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Muuhun ohjelmaan kuului Oulun Työväen Näyttämön teatteriesitys ja lauantai-iltana järjestetty suuri kansanjuhla Hietasaaren kentällä. Venäjän viranomaiset puolestaan lähettivät kokouksen ajaksi kaupunkiin 500 miehen vahvuisen sotilasyksikön. Erikoisuuksiin kuului "Hufvudstadsbladetin" kokouksen aikana julkaisema "häväistyskirjoitus", jossa väitettiin 200–300 Ouluun matkalla olleen puoluekokousedustajan pysähtyneen syömään Seinäjoen asemalla ja jättäneen suurimmaksi osaksi maksamatta. Kokouksen järjestävä komitea määrättiin selvittämään asiaa.
Alf Svensson Ennen politiikkaan siirtymistään Svensson työskenteli ruotsin kielen ja historian adjunktina (lehtorina) huskvarnalaisessa koulussa. Hän on ollut mukana Ruotsin kristillisdemokraateissa puolueen alusta, vuodesta 1964 alkaen. Vuonna 1966 hän oli perustamassa puolueen nuorisojärjestöä Kristdemokratiska ungdomsförbundetia (KDU) ja hän toimi sen puheenjohtana vuosina 1970–1973. Kristillisdemokraattien ensimmäinen puheenjohtaja Birger Ekstedt menehtyi kesällä 1972 ja varapuheenjohtajat Åke Gafvelin, Sven Enlund ja Svensson johtivat puoluetta loppuvuoden 1972. Tammikuussa 1973 pidettiin Tukholmassa ylimääräinen puoluekokous, jossa Svensson valittiin ainoana ehdokkaana uudeksi puheenjohtajaksi. Hän luopui puolueen nuorisojärjestön puheenjohtajuudesta toukokuussa 1973. Svensson on ainoa ruotsalaispoliitikko, joka on ollut samanaikaisesti sekä varsinaisen puolueen että puolueen nuorisojärjestön puheenjohtaja.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Toukokuussa 1921 puolueen nuoriso perusti Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnuorisoliiton. Vuosina 1922–1936 työläisnuorisoliitolla oli sääntömääräinen oikeus edustajaan puolueneuvostossa ja puoluekokouksissa. Puolueen varhaisnuorisojärjestö Nuoret Kotkat perustettiin vuonna 1943 työläisnuorisoliiton aloitteesta. Vuonna 1950 työläisnuorisoliitto vaihtoi nimensä Suomen Sosialidemokraattiseksi Nuorisoliitoksi. 1950-luvun lopussa, puolueriidan kärjistyttyä, uusi nuorisoliitto jäi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajien haltuun, jolloin puolueen kannattajat joutuivat jälleen perustamaan uuden järjestön, Sosialidemokraattisen Nuorison Keskusliiton.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous Joulukuun 1918 ylimääräisessä puoluekokouksessa SKP:n edustajat jäivät kuitenkin vähemmistöön ja sen edustaman vallankumouksellisuuden sijasta ehdotettiin jopa yhteistyötä porvariston suuntaan. SKP:n kannattama bolševismi määriteltiin venäläiseksi ilmiöksi, jota ei voinut soveltaa Suomen oloihin. Tammikuussa 1919 eri puolilla maata aloitettiin piirijärjestöissä valistuskampanjoita, jotta radikaalit aatteet eivät saisi enempää valtaa. SKP puolestaan kehoitti samaan aikaan työläisiä boikotoimaan maaliskuussa järjestettäviä eduskuntavaaleja. Sosialidemokraatit saivat kuitenkin 38 prosenttia äänistä ja 80 kansanedustajaa, joten pääosa työväenliikkeen kannattajista kävi lopulta vaaliuurnilla.
Remonttiryhmä Remonttiryhmän eduskuntaryhmä syntyi maaliskuussa 1998, kun Kuisma erosi nuorsuomalaisten ryhmästä, jonne hän vuotta aiemmin oli siirtynyt SDP:stä. Tämän jälkeen Kuisma kannattajineen alkoi rakentaa puolueorganisaatiota edellisvaaleissa kunnostautuneen tukiryhmänsä pohjalta. Puoluerekisteriin ryhmä merkittiin saman vuoden heinäkuussa. Ensimmäinen puoluekokous pidettiin lokakuun 1998 alussa Helsingissä. Noin sata järjestön jäsentä kerännyt kokous hyväksyi puolueen ensimmäisen yleisohjelman.
Suomen Työväenpuolueen perustava kokous Suomen Työväenpuolueen perustava kokous pidettiin Turussa 17.–20. heinäkuuta 1899. Turun työväentalolle kokoontuneet työväenyhdistysten edustajat perustivat tuolloin Suomen Työväenpuolueen, eli nykyisen Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen edeltäjän. Yhdessä neljä vuotta myöhemmin järjestetyn Forssan kokouksen rinnalla sillä on käänteentekevä merkitys suomalaisen työväenliikkeen historiassa. Turun kokouksessa Suomen radikaali työväenluokka syrjäytti lopullisesti porvariston ja sivistyneistön työväenliikkeen johdosta. Se mahdollisti myös kohti sosialismia tapahtuneen aatteellisen siirtymisen. Laajoine organisaatioineen ja ohjelmineen Suomen Työväenpuolueesta tuli Suomen ensimmäinen nykyaikainen puoluejärjestö, joka edusti kokonaan uudenlaista laajoille kansankerroksille tarkoitettua puoluetyyppiä.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Toinen kiistanalainen henkilö oli Pohjois-Amerikasta hieman aikaisemmin palannut utopiasosialisti Matti Kurikka, joka yritti nousta takaisin työväenliikkeen johtohahmojen joukkoon. Hänet oli valittu kokoukseen Sörnäisten työväenyhdistyksen edustajana, mutta valtakirjojen tarkistuskomitea halusi muiden kokousedustajien käsittelevän Kurikan osallistumisoikeuden, koska hänen katsottiin toimineen puoluetta vastaan. Yksittäiseen henkilöön kohdistuneen kuritoimenpiteen lisäksi tapauksessa oli myös kyse puoluejohdon pyrkimyksestä tehdä SDP:stä aatteellisesti yhtenäisempi puolue. Asiasta käytettiin yli 60 puheenvuoroa ja lisäksi 20 halukasta kokousedustajaa suostuteltiin luopumaan omastaan. Keskustelusta tuli lopulta niin pitkä, että aihe jäi kokouksen avauspäivän ainoaksi käsitellyksi asiaksi. Äänestyksessä Kurikan edustusoikeutta kannatti ainoastaan 29 puoluekokousedustajaa, jonka jälkeen ryhdyttiin vielä äänestämään hänen erottamisestaan. Kurikka kuitenkin ilmoitti eroavansa puolueesta vapaaehtoisesti ja poistui kokouksesta.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Oulun kokoukseen antoivat leimansa syksyn 1905 suurlakko sekä heinä–elokuun vaihteen epäonnistunut Viaporin kapina. Suurlakon jälkeen keisari Nikolai II palautti ensimmäisen sortokauden aikana kumottuja kansalaisoikeuksia. Kuukautta ennen Oulun puoluekokousta hän vahvisti uuden vaalilain ja valtiopäiväjärjestyksen, jotka mahdollistivat huomattavasti entistä säätyvaltiopäiväjärjestystä kansanvaltaisemman päätöksenteon. Viaporin kapina puolestaan merkitsi loppua suurlakon yhteydessä syntyneille punakaarteille, jotka nyt päätettiin lakkauttaa. Puoluekokouksessa tehtiin myös merkittäviä sisäisiä organisaatiouudistuksia ja hyväksyttiin valtakunnallinen vaaliohjelma seuraavan kevään eduskuntavaaleja varten. Puheenvuoroissa näkyi erityisesti puolueeseen suurlakon jälkeen tulleen nuoren radikaalin sivistyneistön ja maltillisempien työväenliikkeen veteraanien välinen valtataistelu.
Miina Sillanpää Miina Sillanpää (alk. Vilhelmiina Riktig; 4. kesäkuuta 1866 Jokioinen – 3. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli vuosikymmenten ajan sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen keskeinen vaikuttaja ja Tannerin hallituksen toinen sosiaaliministeri. Sillanpää oli Suomen sosialidemokraattisen naisliiton ja myöhemmin Suomen sosialidemokraattisen työläisnaisliiton puheenjohtaja. Hän oli ensimmäinen suomalainen naisministeri ja keskeinen taustavaikuttaja Ensikotitoimintaa perustettaessa. Sillanpään ja kansalaisvaikuttamisen kunniaksi pidettiin liputuspäivä 1.10.2016.
Suomen presidentinvaali 2000 Suomen presidentinvaali 2000 järjestettiin tammi-helmikuussa. Koska kukaan ehdokkaista ei saanut ensimmäisellä kierroksella 16. tammikuuta vaadittua yli puolta annetuista äänistä, pidettiin 6. helmikuuta toinen kierros, jossa Suomen historian ensimmäiseksi naispuoliseksi tasavallan presidentiksi valittiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen ehdokas, ulkoasiainministeri Tarja Halonen.
Somalian pelastuksen demokraattinen rintama Barren hallinnon kaaduttua puolue jakautui kahtia. Puheenjohtaja, kenraali Mohamed Abshir Musa siirtyi Saudi-Arabiaan, ja varapuheenjohtaja Abdullahi Yusuf Ahmed johtaa Puntmaata. Puoluekokous pidettiin elokuussa 1994, ja molemmat väittävät tulleensa valituksi puolueen johtajaksi.
Miina Sillanpää Sillanpää oli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluetoimikunnan jäsen 1918–1919 ja 1933–1940 sekä toimi Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton ja Suomen Sosialidemokraattisen työläisnaisliiton puheenjohtajana.
Työmies Työmies oli Helsingissä vuosina 1895–1918 ilmestynyt sanomalehti, joka oli myös Suomen ensimmäinen työväenlehti. Vuodesta 1906 lähtien se toimi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen pää-äänenkannattajana.
Pedro Sánchez Sánchez valittiin uudestaan puolueen pääsihteeriksi vaalissa, joka pidettiin 21. toukokuuta 2017. Sosialistisen työväenpuolueen puoluekokous nimitti Sánchezin virallisesti virkaan puoluekokouksessa 17.–18. kesäkuuta 2017.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Puolueen naisjärjestö on vuonna 1979 perustettu Sosialidemokraattiset Naiset, jonka puheenjohtaja on 2011 lähtien Tuula Peltonen. Järjestö kuulu Sosialistiseen naisinternationaaliin. Nykyistä järjestöä edelsivät Suomen Sosialidemokraattinen Naisliitto (1900–1920), Sosialidemokraattinen Naisliitto (1921–1959) ja Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliitto (1959–1979). Ensimmäinen naisliitoista ryhtyi vuonna 1920 kannattamaan Suomen Sosialistista Työväenpuoluetta, jolloin sosiaalidemokraatit jättivät sen ja perustivat uuden järjestön. Uusi naisliitto jäi 1950-luvun lopun puolueriidassa Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajille, mikä johti jälleen uuden liiton perustamiseen. Vuonna 1979 naisliitto ja naisten keskusliitto sopivat riitansa ja yhdistyivät nykyiseksi järjestöksi.
Eero Haapalainen Vuonna 1906 Haapalainen oli Suomen sosialidemokraattisen puolueen edustajana Venäjän sosiaalidemokraattisen puolueen IV edustajakokouksessa Tukholmassa. Istunnossa esitettiin Haapalaisen laatima puheenvuoro "Suomen sosialidemokraattisen työväenpuolueen näkökanta kysymyksessä valtion duumasta".
Ammattiliitto Suomen vanhin ammattiyhdistys on 1869 perustettu Helsingin kirjatyöntekijöiden yhdistys, mutta laajemmin ammatillinen järjestäytyminen alkoi edetä vasta 1900-luvun alussa. Ensimmäinen keskusjärjestö Suomen Ammattijärjestö (SAJ) perustettiin 15. huhtikuuta 1907 ja se oli läheisessä suhteessa Suomen Sosialidemokraattiseen puolueeseen.
Suomen presidentinvaali 2012 RKP esitteli 30. elokuuta 2011 ehdokkaanaan vähemmistövaltuutettu Eva Biaudet'n. Biaudet'ta pidettiin jo pitkään RKP:n todennäköisimpänä ehdokkaana. 29. elokuuta 2011 puolue ilmoitti järjestävänsä seuraavana päivänä presidentinvaaleja koskien tiedotustilaisuuden, johon osallistuisi myös ministeri Elisabeth Rehn, mikä herätti myös mahdollisuuden aiemmin Biaudet'ta avoimesti tukeneen Rehnin omasta ehdokkuudesta. Biaudet'n nimesi virallisesti ehdokkaaksi ylimääräinen puoluekokous Vaasassa 22. lokakuuta.
Santeri Mäkelä Mäkelä palasi kotikyläänsä Sääksjärvelle syksyllä 1907, mutta hänen perheensä jäi vielä Amerikkaan. Hänen vaikutuksestaan kylään syntyi Vimpelin ensimmäinen työväenyhdistys ja Järviseudun ensimmäinen työväentalo. Mäkelästä tuli sanomalehdentoimittaja, kiertävä matkapuhuja, piirikokousedustaja ja kansanedustaja. Hänet oli eduskunnassa Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä vuosina 1910–1914 ja 1917–1918. Eduskunnassa hän keskittyi maatalouskysymyksiin ja profiloitui puolueessaan talonpoikaisen maaseutusosialismin edustajana.
Sosialidemokraattiset Naiset Sosialidemokraattiset Naiset (Demarinaiset) on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen naisjärjestö. Demarinaisten puheenjohtaja on marraskuusta 2014 Tytti Tuppurainen. Järjestö kuuluu Sosialistiseen naisinternationaaliin (SIW).
Republikaanien kansallinen puoluekokous Republikaanien kansallinen puoluekokous (, RNC) on Yhdysvaltain republikaanisen puolueen kokous, jossa puolue valitsee ehdokkaansa Yhdysvaltain presidentinvaaleihin. Presidentin valitsemisen lisäksi puoluekokouksessa voidaan sopia muutoksista republikaanisen puolueen puolueohjelmaan.
Burman sosialistisen ohjelman puolue Puolueen valta kaatui 1988, kun Ne Win otti heinäkuun 1988 ylimääräisessä puoluekokouksessa vastuun maaliskuun ja kesäkuun 1988 "surullisista tapahtumista" ja jätti eronpyyntönsä. Hän ilmoitti myös muun puoluejohdon ja presidentti San Yun erosta ja ehdotti kansanäänestystä haluttaisiinko maan jatkavan yksipuoluevaltiona vai siirtymistä monipuoluejärjestelmään.
Puoluekokous hyväksyi Ne Winin ja San Yun eron, mutta hylkäsi muut erottamiset ja valta-asemansa lakkauttamisen. Sein Lwin valittiin uudeksi puheenjohtajaksi. Levottomuuksien jatkuessa järjestettiin uusi ylimääräinen puoluekokous syyskuussa, jossa Maung Maung valittiin puheenjohtajaksi 19. elokuuta 1988. Hän oli ensimmäinen siviili puolueen johdossa. Parlamentti vahvisti hänet myös maan presidentiksi seuraavana päivänä.
Syyskuussa puolue järjesti vielä kolmannen ylimääräisen puoluekokouksen jossa luvattiin maassa järjestettävän monipuoluevaalit.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 5. puoluekokous Oulun kokoukseen vaikutti olennaisesti heinä–elokuun vaihteen Viaporin kapina, johon Helsingin punakaartin osastot olivat liittyneet. Samalla niiden johtajana toiminut Johan Kock oli julistanut yleislakon. SDP:n johto puolestaan ei ollut etukäteen tietoinen kummastakaan hankkeesta, vaan sanoutui niistä irti. Epäonnistuneen kapinayrityksen vuoksi puoluekokouksessa tuli keskeiseksi ns. menettelytapakysymys, eli valitseeko puolue parlamentarisen vai aseellisen vallankumouksen linjan. Alustavan puheenvuoron piti Porin työväenyhdistyksen edustaja Eetu Salin, jonka mukaan puolueen tuli olla "hyökkäävä", mutta tämän piti kuitenkin tapahtua puhtaasti sosialidemokratian keinoin. Hän sai tuekseen erityisesti työväenliikkeen vanhemman polven edustajia. Viaporin kapinan epäonnistumisen johdosta samoilla linjoilla oli nyt myös esimerkiksi August Rissanen, joka aikaisemmin oli tunnettu väkivaltaa avoimesti kannattaneena aktivistina ja punakaartin jäsenenä. Useat nuorsosialistit sen sijaan halusivat edelleen säilyttää mahdollisuuden aseellisen taisteluun.
Puoluekokouksen ottamma kielteinen asenne väkivaltaa ja aseellista toimintaa vastaan johtui lähinnä siitä, että suurlakon jälkeen saavutettuja asemia ja eduskuntauudistusta ei haluttu vaarantaa Venäjän viranomaisia ärsyttämällä. Osa puoluekokousedustajista, kuten uudeksi puheenjohtajaksi myöhemmin valittu Edvard Valpas, haluisivat kuitenkin pitää edelleen voimassa valmiudet myös suurlakon tapaisiin ulkoparlamentaarisiin toimiin. Toisenlaisia näkemyksiä puolestaan esitti Ylioppilaiden sosialidemokraattisen yhdistyksen edustaja Severi Alanne, joka halusi kytkeä Suomen työväenliikkeen osaksi Venäjällä tsaarinvaltaa vastaan käytävää vallankumouksellista taistelua. Hänen mukaansa kansanvaltaisella kehityksellä ei Suomen suuriruhtinaskunnassa olisi mahdollisuuksia itsevaltaisen Venäjän alamaisena. Alanteen mielestä vallankumouksellinen toiminta oli välttämätöntä myös, jotta työväestön turhautuneisuus ei purkaudu anarkian kautta. Esimerkkinä hän mainitsi Viaporin kapinan ohella kesäkuussa 1906 tapahtuneen Muolaan verityön.
Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto (SSNL) oli suomalainen poliittinen nuorisojärjestö. Liitto perustettiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen nuorisojärjestöksi vuonna 1921, kun puolueen kannattajat lähtivät omille teilleen kommunistien hallitsemasta Suomen Sosialidemokraattisesta Nuorisoliitosta (SSN). Järjestö tunnettiin aluksi nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto (STL) ja vuodesta 1950 nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto. Viimeiseksi jääneeseen muotoon nimi vaihdettiin vuonna 1971.
Kalevi Sorsa Sorsan elämä sai uuden suunnan vuoden 1969 puoluekokouksessa, missä hänet valittiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puoluesihteeriksi. Vaikka Sorsa oli ollut sosialidemokraattisen puolueen aktiivijäsen jo nuoruusvuosistaan lähtien, oli puoluesihteeriksi valinta yllätys hänelle itselleenkin. Valinnan takana oli puolueen puheenjohtaja Rafael Paasio, joka etsi kielitaitoista, puolueriidassa ryvettymätöntä, uutta kasvoa.
Liberaalipuolue – Vapaus valita Puoluekokous 14. toukokuuta 2016 päätti muuttaa puolueen nimen muotoon "Liberaalipuolue". Patentti- ja rekisterihallitus ei kuitenkaan hyväksynyt uutta nimeä, sillä se muistutti liikaa Suomen Liberaalinen Puolue ry:n ja Liberaalit ry:n nimiä. 17. kesäkuuta 2016 uusi puoluekokous päätti muuttaa nimen nykyiseen muotoonsa "Liberaalipuolue – Vapaus valita". Nimi hyväksyttiin 21. kesäkuuta Patentti- ja rekisterihallituksessa, sillä nimen "lisäosa" "Vapaus valita" riitti erottamaan sen edellisen nimenmuutoksen estäneiden yhdistysten nimistä.
Suomen Keskusta Puoluekokous käyttää puolueen ylintä päätösvaltaa ja käsittelee suuret periaatekysymykset. Se valitsee kahdeksi vuodeksi kerrallaan puolueen puheenjohtajan, kolme varapuheenjohtajaa, puoluesihteerin ja puoluevaltuuston.
Toimittajaliitto Toimittajaliitto oli suomalainen vasemmistolainen toimittajayhdistys. Järjestö perustettiin vuonna 1959 Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton lehden Päivän Sanomien ammattiyhdistysjaostoksi. 1970-luvun alussa Toimittajaliitto siirtyi Suomen kommunistisen puolueen taistolaisen opposition kannattajien käsiin, kun TPSL yhdistyi takaisin Suomen sosialidemokraattiseen puolueeseen. Yhdistys toimi 1980-luvulle asti.
Bo Ahlfors Bo Ahlfors (6. kesäkuuta 1933 Helsinki – 6. toukokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja politiikan tutkija, joka oli aktiivisimmillaan 1970- ja 1980-luvuilla. Ahlfors toimi Yleisradion tutkimusosaston tutkijana. Useat Ahlforsin julkaisut käsittelivät Suomen sosialidemokraattisen puolueen aatteellisia kysymyksiä. Häntä pidettiin jopa puolueen pääideologina, sillä hän pystyi tekemään tiivistyksiä ja avaamaan uusia näkökulmia, joiden avulla hän nousi paneelikeskustelujen suosikiksi ja johtavien SDP:n poliitikkojen taustakirjoittajaksi. Tämä tapahtui siitä huolimatta, että hänen puheensa oli cp-vamman vuoksi kankeaa. Ahlfors toimi Setan puheenjohtajana 1979–1980.
Puolue Suomalaisessa puoluejärjestörakenteessa jäsenet kuuluvat puolueeseensa yleensä puolueosaston kautta. Puoluekokous on puolueen ylin päättävä elin. Puolueen henkilöjäsenten päätäntävaltaa puoluekokouksissa käyttää puolueosastossa kollektiivisesti valittu puoluekokousedustaja, siis puolueen asioista päätetään edustuksellisesti ja välillisesti, ei suoraan eikä yksilöllisesti. Suomessa on kuitenkin muutama puolue, joissa on käytössä suora henkilöjäsenyys.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Sosialidemokraattisen puolueen opiskelijatoiminnasta vastaa Sosialidemokraattiset Opiskelijat SONK ry. 1980-luvun lopulla liitossa aktivoituivat henkilöt, joista tuli sittemmin puolueen avainpelaajia hallitustyössä. Lipposen hallitusten erityisavustajiksi päätyvät mm. Mikael Jungner, Jari Luoto, Tero Hirvilammi, Petri Mäkinen, Ulla-Maija Rajakangas, Pertti Rauhio, Timo Pesonen ja Tarja Kantola.
Viron vihreät Vihreiden ensimmäinen vakinainen puoluekokous kokoontui 13. kesäkuuta 2007. Kokous päätti kasvattaa johdon 19-henkiseksi. Samalla päätettiin olla valitsematta puolueelle puheenjohtajaa.
Pekka Haavisto Vihreiden puoluekokous päätti kesäkuussa 2011 nimetä Pekka Haaviston puolueen presidenttiehdokkaaksi. Jo aiemmin hankkeen ajamiseksi oli perustettu tukiyhdistys. Haavisto sai vaalin ensimmäisellä kierroksella 18,8 % äänistä ja eteni toiselle kierrokselle Sauli Niinistön kanssa. Toisella kierroksella Sauli Niinistö valittiin presidentiksi Haaviston saadessa 37,4 % äänistä. Haavisto oli Suomen ensimmäinen avoimesti homoseksuaali presidenttiehdokas.
Kari Laitinen (poliitikko) Laitinen työskenteli suurimman osan työurastaan Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen palveluksessa. Vuonna 1980 hän toimi Hämeenlinnan sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön sihteerinä, vuosina 1981–1987 koko puolueen kunnallissihteerinä ja vuosina 1987–1996 sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän sihteerinä. 1996 hänet valittiin SDP:n puoluesihteeriksi. Hän voitti puoluekokouksen äänestyksessä vastaehdokkaansa selvin lukemin: Laitinen sai annetuista äänistä 213, Ilkka-Christian Björklund 79 ja Tuula Haatainen 56. Puoluekokouksessa 1999 hänet valittiin yksimielisesti toiselle kaudelle.
Antti Kiviranta Kiviranta muutti 1910-luvun alussa Tampereelta Helsinkiin, jossa hän oli mukana Suomen Puutekijäin Liiton sekä sosialidemokraattisen puolueen toiminnassa. Vuonna 1912 Kiviranta toimi lyhyen aikaa Helsingin Sosialidemokraattisen Nuorisoseuran puheenjohtajana, ja samana vuonna hänet valittiin myös Suomen Sosialidemokraattisen Nuorisoliiton hallitukseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän työskenteli puuseppänä "Port Arthuriksi" eli "Portuksi" kutsutussa Katajanokan sotasatamassa.
Sosialidemokraattiset Nuoret Demarinuoret, viralliselta nimeltään Sosialidemokraattiset Nuoret Ry, on vuonna 1906 perustettu Suomen sosialidemokraattisen puolueen nuorisojärjestö. Toukokuussa 2016 liiton puheenjohtajaksi valittiin rovaniemeläinen Mikkel Näkkäläjärvi. Demarinuorissa on nykyisin jäseniä noin 5 000. 1970-luvun alkupuolella jäsenmäärä oli noin 40 000.
Euroopan kansanpuolue Puolueen sääntöjen mukaan puoluekokous järjestetään joka kolmas vuosi. Tämän lisäksi puoluekokous järjestetään vuosina, jolloin pidetään europarlamenttivaalit (joka viides vuosi). Myös ylimääräisiä puoluekokouksia voidaan järjestää (ja on myös järjestetty). Todellisuudessa puoluekokous kokoontuu siis useammin kuin joka kolmas vuosi.
Forssa Vuonna 1903 Forssassa järjestettiin Suomen Työväenpuolueen puoluekokous, niin kutsuttu Forssan kokous, jossa otettiin käyttöön uusi nimi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja hyväksyttiin uusi puolueohjelma.
Forssan kokous 1880-luvulla syntynyt suomalainen työväenliike järjestäytyi puolueeksi Turussa vuonna 1899, jolloin pidettiin Suomen Työväenpuolueen perustava kokous. Se oli jatkoa vuodesta 1893 järjestetyille työväenyhdistysten valtakunnallisille edustajakokouksille. Forssan kokous oli järjestyksessään viides työväenyhdistysten edustajakokous ja Työväenpuolueen toinen varsinainen puoluekokous. Päätös kokouksesta tehtiin edellisessä, vuonna 1901 Viipurissa järjestetyssä puoluekokouksessa. Alun perin kokous oli määrä pitää Oulussa, mutta kun paikallinen työväenyhdistys oli vasta rakentamassa omaa työväentaloa, päätettiin se siirtää muualle. Työväenpuolueen johto tiedusteli halukkuutta Hämeenlinnan ja Forssan työväenyhdistyksiltä ja lopulta kokouksen pitopaikaksi valittiin Forssa.
Raasepori Raaseporin valtuuston enemmistö koostuu Ruotsalaisen Kansanpuolueen sekä Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen valtuutetuista. Valtuuston puheenjohtaja on RKP:n Thomas Blomqvist. Ensimmäinen varapuheenjohtaja on SDP:n kansanedustaja Maarit Feldt-Ranta ja toinen varapuheenjohtaja Kokoomuksen Erkki Rissanen. Alla puolueiden paikkaluvut kun jäseniä on 43:Alla Raaseporin alueen puoluekannatuslukemat.Entisen Pohjan kunnan alueella on myös kaksi täysimittaista golfkenttää, kaksi ratsastuskeskusta, laskettelukeskus sekä urheiluopisto.Uudenmaan Prikaati toimii Tammisaaren Dragsvikissä.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Venäjän vuoden 1905 vallankumous ja suurlakko joukkoprotesteineen toi Suomeen yksikamarisen 200-paikkaisen eduskunnan ja yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden, joka oli puolueen ohjelman vaatimuslistalla. Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle uudistukset olivat suuri voitto ja puolueeseen liittyi työväen lisäksi runsaasti sivistyneistöä. Tästä sivistyneistösiivestä käytettiin nimitystä "marraskuun sosialistit". Vuonna 1906 SDP oli jäsenmäärältään suhteellisesti suurin sosialistinen puolue Euroopassa.
N. R. af Ursin Nils Robert af Ursin (18. huhtikuuta 1854 Kuopio – 8. toukokuuta 1936 Hämeenlinna) oli suomalainen poliitikko ja yksi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen perustajajäsenistä ja sen edeltäjän, Suomen työväenpuolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän kuului vuosisadan vaihteen työväenliikkeen ja ensimmäisen yksikamarisen eduskunnan näkyviin hahmoihin. Häntä on pidetty työväen aatteellisena herättäjänä. Hänen osuutensa sosialismin leviämisessä Suomen työväenliikkeeseen on nähty tähänastisessa historiankirjoituksessa poikkeuksetta merkittävänä.
Suomen Eläkeläisten Puolue SEP:n vuoden 1990 puoluekokous hyväksyi ohjelman, jonka mukaan ”pakolainen on aina osasyyllinen pakolaisuuteensa ja siksi heitä ei pidä haalia turvaan Suomeen”. Vuoden 1991 eduskuntavaaliohjelmassa SEP vaati muun muassa Suomea neuvottelemaan Karjalan palauttamisesta.
Galitsia Vuoden 1895 maakuntapäiväuudistuksen aikoihin perustettiin "Puolalainen kansanpuolue" ajamaan lähinnä talonpoikien ja maaseudun asiaa. Vuonna 1892 perustettiin Ignacy Daszyńskin johdolla Galitsian sosialidemokraattinen puolue. Vuonna 1897 ukrainalaiset erosivat siitä ja perustivat oman sosialidemokraattisen puolueensa. Galitsian sosialidemokraattiseen puolueeseen jääneet puolalaiset puolestaan liittyivät Itävallan hallitseman Puolan koko alueella toimineeseen Puolan sosialidemokraattiseen puolueeseen.
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Ylintä päätösvaltaa puolueessa käyttää joka kolmas vuosi järjestettävä puoluekokous, johon osallistuu 500 edustajaa. Puoluekokousten välillä ylintä päätösvaltaa kaksi kertaa vuodessa kokoontuva puoluevaltuusto. Käytännön toiminnan johtoelimenä toimii puoluehallitus, joka vastaa käytännön poliittisesta toiminnasta.