mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Super Paper Mario Super Paper Mario on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppely-/roolipeli. Peli on julkaistu Wiille vuonna . Peli yhdistää keskenään sivuttain vierivää 2D-tasohyppelyä ja keveitä RPG-elementtejä.
Benito Mussolini Erään vanhan Milanon kaupunginvaltuuston paperin mukaan Mussolini sai vuonna 1915 pojan nimeltä Benito Albino kosmetologi Ida Dalserin kanssa, jota paperissa kutsuttiin hänen vaimokseen. Mussolini ja Dalser väitetään menneen naimisiin 1914.
Origami Paperi keksittiin Kiinassa noin vuoden 100 paikkeilla, ja on mahdollista, että Kiinassa paperia alettiin myös ensimmäiseksi taitella. Se ei ole kuitenkaan varmaa, sillä paperin varhaiset muodot olivat ominaisuuksiltaan erilaisia kuin nykyiset, eikä paperi silloisen koostumuksensa vuoksi taittunut murtumatta. Varhaisimmat paperille tehdyt kirjalliset dokumentit onkin kääritty rullalle, ei taiteltu.
Paperi Marokon Fèsissä, Al-Karaouinen yliopistossa tarvittiin paperia kirjoja varten. Ibn Battutan mukaan Fès al Balissa oli 1300-luvulla "400 myllynkiveä paperin valmistusta varten". Paperia vietiin täältä Al-Andalusiin Iberian niemimaalle, kunnes paperin valmistus levisi myöhemmin kirjapainotaidon mukana muualle Eurooppaan.
Marie Antoinette Vuonna 1874 Alfred von Arneth julkaisi ensimmäisen kerran keisarinna Maria Teresan ja kreivi von Mercy-Argenteaun salaisen kirjeenvaihdon. Vuonna 1877 julkaistiin ensimmäisen kerran kreivi von Fersenin papereita. Paperit tulivat uudelleen esille, kun eräs kreivin kaukainen sukulainen oli antanut ne myyntiin lontoolaiseen huutokauppaan.
Paperi Näiden jälkeen paperi rullataan isolle konerullalle "tampuurille". Kuivaan paperiin voidaan lisätä erilaisia päällysteitä ja pintakäsittelyaineita, jotka parantavat paperin ominaisuuksia paremmin sen käyttötarkoitukseen soveltuvaksi.
Hiokkeeton paperi Hiokkeeton paperi tai niin sanottu puuvapaa paperi on hienopaperia, jossa on puuta, mutta jota ei ole valmistettu jauhetusta mekaanisesta massasta, vaan muusta puuaineksesta kokonaan irrotetusta selluloosasta. Hiokkeettomia papereita ovat esimerkiksi kopiopaperit ja taidepainopaperit.
Rikkihappo Rikkihappo voi imeä itseensä vettä myös kiinteistä orgaanisista yhdisteistä hajottamalla niitä. Esimerkiksi hiilihydraatit koostuvat hiilestä, hapesta ja vedystä. Paperi koostuu pääasiassa selluloosasta, joka on hiilihydraatti. Kun paperin päälle kaadetaan väkevää rikkihappoa, paperi mustuu. Rikkihappo hajottaa paperin selluloosaa ja ryöstää siltä veden alkuaineet, vedyn ja hapen. Jäljelle jää hiili, joka antaa paperille mustan värin.
Seteli Nykyisin setelirahat valmistetaan joko paperista tai muovista. Setelien väärentämisen vaikeuttamiseksi setelipaperit poikkeavat tavanomaisesta paperista monin tavoin. Paperi voi olla valmistettu puukuidun sijasta osittain tai kokonaan jostakin muusta kuidusta, kuten puuvillasta tai pellavasta. Setelipaperimassaan voidaan sekoittaa muitakin kuituja, jotka näkyvät värillisinä tavallisessa tai ultraviolettivalossa. Paperissa voi olla vesileimoja, tai paperin sisällä muovista tai metallista lankaa. Setelipaperi ei yleensä hohda ultraviolettivalossa, toisin kuin tavallinen paperi. Setelimuoveissa on muunlaisia erityisominaisuuksia. Painamiseen käytetään erilaisia erikoistekniikoita, kuten kohollaan olevia kuvioita tuottavaa kaiverruspainatusta, ja erikoismusteita.
Tampereen Sanomat Joulukuussa 1866 painettiin yksi Tampereen Sanomien numero ensimmäisenä Suomessa puumassasta valmistetulle paperille perinteisen lumpuista valmistetun paperin asemesta. Puumassapaperi oli valmistettu Knut Fredrik Idestamin samana vuonna Tammerkosken alaputouksen luo perustamassa puulumpputehtaassa.
Paperi Paperi on ohut ja litteä kuiduista puristamalla valmistettu yleinen kulutustavara. Yleensä paperia valmistetaan puumassasta, mutta muitakin kasvikuituja, kuten puuvillaa ja hamppua, voidaan käyttää. Monissa kielissä käytetty sana "paperi" juontuu papyruksesta.
Puunjalostusinsinöörit Yhdistyksen jäsenmäärä on noin 2 600. Jäsenkunta koostuu pääasiassa metsäklusterissa työskentelevistä insinööreistä ja noin 40 yrityksestä. joihin kuuluvat kaikki Suomen suurimmat metsäklusteriyritykset. Yhdistys on perustettu vuonna 1914 ja tunnettiin ennen Suomen Paperi-insinöörien Yhdistys ry:nä sekä Paperi-insinöörit ry:nä.
L’Équipe Tultaessa 1800-luvun lopulle oli Ranskassa lähinnä yksi urheiluun keskittynyt urheilulehti "Le Vélo". Lehti oli perustettu vuonna 1892 ja se keskittyi nimensä mukaisesti lähinnä pyöräilyyn. Alkuaikoina lehden päätoimittajana toimineen Pierre Gifardin kanta tuolloin ajankohtaiseen Dreyfusin tapaukseen oli ailahteleva. Polkupyörien valmistajat, jotka yleensä suhtautuivat jyrkän anti-dreyfuradisesti, ja jotka rahoittivat lehteä, eivät pitäneen päätoimittajan asenteesta. Näin valmistajat päättivät vuonna 1900 rahoittaa Henri Desgrangea, joka oli perustanut kilpailevan lehden "L’Auto-Vélo". Kun "Le Vélo" painettiin vihertävälle paperille, niin kilpaileva lehti "L’Auto-Vélo" painettiin keltaiselle paperille. Muutamaa vuota myöhemmin tämä lehden paperin väri antoi aiheen Ranskan ympäriajon keltaisen voittajan paidan syntymiselle.
Origami Origamissa käytetty paperi voi olla monenlaista: paksua tai ohutta, jäykkää tai pehmeää, läpikuultavaa tai läpinäkymätöntä, yksiväristä tai koristeltua, sileää tai kohokuviollista, helposti taittuvaa tai haurasta. Paperi valitaan työn mukaan: esimerkiksi monimutkaisissa malleissa käytetään ohutta paperia. Ohuessa ja taipuisassa paperissa taitokset pysyvät hyvin. Liian paksu paperi murtuu taitettaessa, ja liian joustavassa paperissa taitokset eivät pysy. Vaaleissa sävyissä taitokset erottuvat paremmin kuin tummissa. Kaupoissa myytävä erityinen origamipaperi "irogami" on neliömuotoista, sen paino on noin 70 grammaa neliömetriltä ja yleisin koko 15×15 senttimetriä. Se on toiselta puolelta valkoista ja toiselta puolelta yksiväristä tai kuvioitua.
Mekaaninen paperi Mekaaninen paperi on paperia, joka ei perustu selluloosalle, vaan pääasiassa jauhimessa jauhetulle hiokkeelle, hierteelle, kuumahierteelle tai kemihierteelle perustuvalle mekaaniselle massalle. Tyypillisiä mekaanisia papereita ovat sanomalehtipaperit. Sanomalehtipaperissa voi tosin olla jonkin verran selluloosaa mukana vetolujuuden parantamiseksi.
Konservointi Yleisin toimenpide konservoitaessa papereita on pesu vedellä. Vesi poistaa paperin pinnalta mekaanista likaa ja vesiliukoisia haitallisia rautayhdisteitä. Ensin paperit tuetaan paksulla ja huokoisella tukipaperilla. Pesu neutralisoi paperia ja antaa lisäaikaa happamoitumista ja hapettumista vastaan.
Armeerausmassa Armeerausmassa parantaa paperin kestävyyttä, kun paperia käytetään paperi- tai painokoneella.
Rio de Janeiro (osavaltio) Rio de Janeiron tärkeimmät teollisuuden tuotteet ovat synteettinen kumi, paperi ja sementti. Synteettistä kumia tuotettiin 160 000 tonnia ja paperia 200 000 tonnia vuonna 2001. Sen lisäksi on kemianteollisuutta, marmorinlouhintaa, rauta- ja terästeollisuutta, graafista sekä paperiteollisuutta.
Paperi Paperia valmistetaan niin graafiseen käyttöön (kirjoittaminen, piirtäminen, kopiointi, tulostaminen), hygieniaan (WC- ja talouspaperi) kuin pakkausmateriaaliksi. Paperin jalosteita ovat muun muassa sanomalehdet, kirjat, mehu- ja maitotölkit ja jotkin keksi- ja makeiskääreet. Myös tapetit valmistetaan vahvasta paperista. Setelit ja muut arvopaperit valmistetaan erittäin korkealaatuisesta paperista, johon voidaan käyttää puuvillaa tai lumppua. Lumppupaperi kestää hyvin aikaa ja kulutusta, ja sen pH-arvo on neutraali, joten se sopii erityisen hyvin arkistokäyttöön.
Kemijärven sellutehdas Suuri osa sellutehtaan koneista on myytiin vuonna 2010 Fortress Paper-yhtiölle Kanadaan.
Fortress Paper sijoitti ne Thurson erikoissellutehtaalle Kanadan Quebecissä noin 150 km Motrealista länteen. Tehtaan kapasiteetti on noin 200 000 tonnia liukosellua vuodessa ja se työllistää 336 henkilöä.
Ryōei Saitō Saitō kuoli 1996, minkä jälkeen" Tohtori Gachet’n muotokuvan" sijainnista ei ole ollut varmuutta. Vuonna 2001 Daishowa fuusioitui Nippon Paper Industries -yhtiön kanssa noin 13 000 työntekijän suuryhtiöksi. Suomessa Nippon Paper omistaa yhdessä Ahlstromin kanssa Kauttualla toimivan Jujo Thermal -paperitehtaan.
Akvarelli Paperi voi myös olla koneella tai eriasteisesti käsintehtyä. Käsin viiralla tehty paperi on lujinta, koska kuidut asettuvat sattumanvaraisimmin. Käsintehdyssä paperissa ei myöskään ole kuitusuuntaa, vaan se on tasalaatuista. Koneellisesti tehdyistä parhaana pidetään rumpuviirapaperia (mould-made), joka jäljittelee käsintehtyä. Paperimassa liikkuu hitaasti, joten kuidut asettuvat jonkin verran satunnaisemmin, ja reunat ovat käsintehdyn tapaan rosoiset. Nopeasti toimivalla tasoviirakoneella tehdyissä papereissa reunat ovat leikattuja ja selkeä kuitusuunta vähentää paperin lujuutta.
Hiilipaperi Hiilipaperi eli ”kalkkeeripaperi” on ohut väriä luovuttava paperi, joka kahden paperin väliin sijoitettuna siirtää alempaan paperiin päällimmäiseen paperiin tehdyt merkinnät. Pääasiassa hiilipapereita käytettiin kirjoituskoneissa ja mekaanisissa tulostimissa kuten kaukokirjoittimessa. Ennen kopiokoneiden aikakautta, kun toimistotyössä haluttiin arkistoon kopio kirjeestä, se tehtiin hiilipaperin avulla. Käyttämällä useampia paperi-hiilipaperikerroksia voitiin saada aikaan samalla kertaa 3-5 kopiota. Hiilipaperi voitiin myös käyttää useamman kerran, koska uusi teksti ei osunut aivan samaan kohtaan kuin aikaisempi. Hiilipaperi on ohut paperi, jonka toinen puoli on tiivis ja kiiltävä ja väriä luovuttava puoli yleensä musta (muitakin värejä tehtiin) ja tahraava.
Paperitaide Suomessa paperitaide tuli tutuksi 1980-luvulla. Vuonna 1984 Taideteollisessa koulutuskeskuksessa järjestettiin käsintehdyn paperinvalmistuksen kurssi, jonka aiheena oli: ”Orgaaniset massat – käsintehty paperi”. Leenakaisu Hattusen ”Paperin historiaa ja – valmistusta” oli ensimmäinen paperitaiteeseen liittyvä opinnäyte Taideteollisesta korkeakoulusta. Samaan aikaan perustettiin laadukasta käsintehtyä paperia valmistava Baalin Alttarit –paperipaja, jonka perustivat Väiski Putkonen ja Seppo Hallavainio. Myös paperinarusta tehtyjä design-tuotteita valmistava tunnettu yritys, Woodnotes Oy, perustettiin 1980-luvun lopulla. Paperitaide oli jo tehnyt läpimurron 1990-luvulle siirryttäessä lukuisten yhteis- ja yksityisnäyttelyiden kautta. Suomen Paperitaiteen keskus syntyi vuonna 1993, kun suomalaiset paperitaiteilijat järjestäytyivät yhdistykseksi. Porvoossa sijaitseva keskus järjesti säännöllisesti näyttelyitä sekä tuotti julkaisuja, sillä oli myös kansainvälisiä yhteistyöhankkeita.
Sähköpaperi Sähköpaperi (myös e-paperi tai sähkömuste) on näyttölaite, joka jäljittelee paperille painomusteella painettua tekstiä. Näytöissä ei ole taustavaloa, vaan se vaaleana heijastaa valoa kuten paperi. Kontrasti on paperia vastaava.
Nimestään huolimatta tekniikalla ei ole kuitenkaan mitään tekemistä paperin kanssa, vaan sähköpaperi on ohut ja taipuisa muovinen näyttö, joka muistuttaa muovitaskua. Sähköpaperia hyödynnetään muun muassa sähkökirjojen lukulaitteissa, taulutelevisioissa, älypuhelimissa ja pakkausmateriaalina.
E Ink Corporationin kehittämä E Ink on tekniikan ainoa kaupallisesti toimiva sovellus.
Aikakauslehtipaperi Halvin keskisuuriin painoksiin käytettävä paperi on konepäällystettyä paperia. Siinä suoraan paperinvalmistuksen linjassa paperiin lisätään päällysteaine, joka parantaa mekaanisen pohjapaperin painoteknisiä ominaisuuksia, mm. vaaleutta ja opasiteettia. Konepäällystetty paperi ei ole kuitenkaan korkeatasoisissa aikakauslehdissä, kuten muotilehdissä yhtä hyvää värientoistoltaan kuin esimerkiksi kevyesti päällystetty paperi. Tyypillisimmillään MFC:lle painettu lehti voi olla jokin ilmoitustuloiltaan vähäinen järjestölehti, jolla on vakaa tilaajakunta esimerkiksi jäsenyyden perusteella ja jossa tyydyttävä värikuvan laatu riittää asiasisällön täydennykseksi.
Juvankosken paperitehdas Juvankosken paperitehdas toimi Uskelan, sittemmin Perttelin alueella nykyisessä Salon kaupungissa noin vuosina 1820–1902. Tehdas valmisti pahvia ja paperia käsin käyttäen raaka-aineena lumppuja sekä yhdellä paperikoneella paperia vuodesta 1876-1902. Tehdas tuhoutui tulipalossa vuonna 1902.
Elektroniikka Elektroniikka on sähkötekniikan osa, joka perustuu elektronien liikkeen ohjaamiseen. Elektroniikka sisältää sähköisten laitteiden suunnittelua, rakentelua, käyttöä ja tutkimista. Elektroniikan aikakausi alkoi vuonna 1902 John Ambrose Flemingin keksittyä tyhjiödiodin, jolloin hän myös loi elektroniikan käsitteen.
Merileopardi Merileopardi elää etupäässä Antarktista ympäröivillä kylmillä merialueilla. Se metsästää pinnan tuntumassa, eikä tee niin syviä sukelluksia kuin muut Antarktiksen hylkeet. Kesäisin se metsästää ajojääalueella viettäen aikansa pääasiallisesti vedessä. Joskus yksilöitä havaitaan kaukana tältä alueelta, havaintoja on tehty muun muassa Uudesta-Seelannista ja Australiasta. Merileopardi elää yksin, mutta lisääntymisaikaan niitä saattaa kerääntyä joukoiksi asti. Pohjoisen jääkarhun tapaan merileopardi on elinalueensa ravintoketjun huippupeto. Pienet merileopardit syövät krillejä ja suuremmat yksilöt pingviinejä ja pieniä hylkeitä. Saalinsa se tappaa ravistelemalla ja iskemällä veden pintaan.
Etelämantereenkihu Etelämantereenkihu pesii melko vähälumisilla alueilla Antarktiksella. Sen ravintoa on pääasiassa kala, mutta se saalistaa myös pingviinejä ja yksinomaisesti niitä varsinkin jos pesintä sattuu pingviiniyhteiskunnan lähistölle.
Tummamyrskyliitäjä Iso- ja tummamyrskyliitäjiä kutsutaan Antarktiksen korppikotkiksi niiden ruokailutapojen takia. Ne partioivat rantoja etsien raatoja. Ne tappavat ja syövät myös pingviinien ja muiden merilintujen poikasia ja huonokuntoisia aikuisia.
Argentiinannapakoira Argentiinannapakoiria kasvatettiin Antarktiksella San Martin- ja Hope-tukikohdissa. Tukikohdissa säilytettiin koirien rokotustietoja, joiden mukaan kaikki yksilöt rokotettiin lain mukaisesti kaksi kertaa pentuiässä ja vuosittain aikuisiässä. Myös koirat ilman pysyvää tukikohtaa rokotettiin saman käytännön mukaan. Yhtään sairastumista rokotusten estämiin tauteihin ei tapahtunut Antarktiksella koko sinä aikana, jona koiria pidettiin eli vuosina 1951–1994. Ainoat vaivat olivat loiset, joita siirtyi koiriin pingviinien ja hylkeiden kautta.
Palaeeudyptes Palaeeudyptes on sukupuuttoon kuollut suurten pingviinien suku paleogeenikaudelta. Minkään lajin edustajat eivät olleet kooltaan verrattavissa nykyisiin pingviinilintuihin, esimerkiksi "P. klekowskii" (eoseenin Antarktiksen niemimaalta) saattoi kasvaa jopa 160-senttiseksi. "P. antarcticus" oligoseenin Uudelta-Seelannilta oli ensimmäisenä kuvattu fossiilinen pingviini. Muita sukuun kuuluneita lajeja on kuvattu eoseenin Antarktiksen niemimaalta "(P. gunnari)" ja Uudelta-Seelannilta ("P. marplesi"); Nimellä "Palaeeudyptes" sp. tunnetut fossiilijäänteet on ajoitettu eoseenin Chilen ja Australian eteläosiin. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet ettei suku ole monofyleettinen taksoni ja viittaa läheiseen sukulaissuhteeseen Antarktikselta löydettyjen "Palaeeudyptes"-lajien ja "Inkayacu paracasensiksen" (eoseeni Peru) välillä. On myös pidetty mahdollisena että Antarktiksen niemimaan lajit muodostavat yhden lajin, ja että "P. klekowskiin" ja "P. gunnarin" väliset erot (pääasiassa luiden koko) johtuvat hyvin muodostuneesta sukupuolidimorfismista.
John Emlen Vuosina 1959-1960 Emlen tutki Afrikassa vuorigorilloja yhdessä opiskelija George Schallerin kanssa. 1960-luvun alkupuolella Emlen tutki lokinpoikasten käyttäytymistä Fundynlahden ja Newfoundlandin saarilla, ja yhdessä Richard Pennyn kanssa pingviinien suunnistautumista Antarktiksella. Hän matkusti Intian ja Malakan niemimaan läpi tutkien paikallista luontoa ja ihmisyhteisöjä.
Shackletonin Etelämantereen ylitysretki Kun Shackletonilla ja kirvesmies Harry McNishillä oli ankara riita siitä, mitä tulisi tehdä, miehistössä heräsi tyytymättömyyttä, mutta riidat sovittiin. Merivirrat kuljettivat Shackletonia Antarktiksen niemimaan viertä pitkin kohti valtamerta. Miehet nälkiintyivät, ja lopulta he ampuivat pingviinejä ruoaksi. Polttoaineiden loputtua pingviinin rasvasta saatiin kamiinaan polttoainetta. Sitten jääalue, jolla Shackleton oli, irtosi omaksi jäälautakseen. Aikansa purjehdittuaan jäälautta alkoi repeillä ja miehet siirtyivät mukaan otettuihin veneisiin. Paleltumat ja merisairaus heikensivät miehiä. Veneet rantautuivat kylmän purjehduksen jälkeen Elefanttisaarelle. Toistaiseksi ei yhtään miestä ollut kuollut, vaikka vaaranpaikkoja oli tullut: kaksi miestä paleltunut ja yhdellä oli ollut sydänkohtaus. Elefanttisaarella rakennettiin kahdesta veneestä rantaan asumus, joka aikaa myöten osoittautui varsin mutaiseksi asuinpaikaksi, sillä kamiina lämmitti asunnon alla olleen maaperän.
Anthropornis Anthropornis on sukupuuttoon kuollut pingviinisuku, jota tavattiin Etelämantereelta ja eteläisestä Australiasta eoseenilta oligoseenin alkuun. Lähes kaikki fossiiliaineisto, joka koostuu pääasiassa yksittäisistä luista, tulee Antarktiksen niemimaan pohjoisosista (La Mesetan muodostuma, Seymour Island). Tyyppilajin ("A. nordenskjoeldi") edustajat ovat, yhdessä uusiseelantilaisen "Pachydyptes ponderosuksen" eoseeniltä, kanssa suurimmat koskaan tunnetut pingviinit. Nämä linnut painoivat yli 80 kiloa ja niiden kokonaispituus ylitti 165 senttiä.
Imukalat Heimosta tunnetaan yli 300 lajia noin 29 eri suvusta. Imukalat ovat tyypillisesti kylmien vesien kaloja. Suuri osa lajeista elää Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosissa, jotkut suurissa syvyyksissä. Eteläisissä merissä Antarktiksen mannerjalustalla elää kuutisenkymmentä lajia, jotka muodostavat noin kolmanneksen sen alueen kalalajistosta. Mariaanien haudassa elää "Pseudoliparis swirei" - Imukalalaji.
Jyrsijät Jyrsijät ovat sopeutuneet monipuolisesti erilaisiin elinympäristöihin. Osa elää kuumilla ja kuivilla aavikoilla, kun toiset taas elävät pilkkopimeässä maan alla. Jyrsijät ovat levittäytyneet kaikille mantereille paitsi Antarktikselle, mutta Grönlannissa niitä elää. Merellisillä saarilla ne eivät kaikissa tapauksissa kuulu alkuperäiseen lajistoon, vaan ovat levinneet ihmisen mukana näillekin seuduille.
Jääpingviini Jääpingviini elää lähinnä Etelämantereen ja subantarktisen vyöhykkeen ahtojääalueella. Se pesii Antarktiksen ja sen syrjäisten lähisaarten kalliorannoilla, mutta siirtyy pesimäkauden jälkeen pohjoisemmaksi.
Kerguelen Hylkeet ovat palanneet saarille, mutta enimmän osan eläimistöstä muodostavat linnut, liitäjät, albatrossit ja pingviinit, saarella pesii yhteensä 30 lintulajia. Kerguelenilla elää myös oma tiiralajinsa, kerguelenintiira, joka on lapintiiran lähisukulainen.
Larsøya Larsøya on pääosin mustaa tai hieman vihertäävä ryoliittiä. Jossain paikoissa kallioperässä on obsidiaania tai tulivuorenkuonamaista kivimateriaalia. Larsøyalla on Bouvet’nsaaren alueen toiseksi suurin pingviinien pesimäalue. Lisäksi siellä elää jonkun verran kergueleninmerikarhuja.
Matelijat Matelijat ovat vaihtolämpöisiä, jonka takia niitä esiintyy eniten trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Kylmässä matelijoiden elintoiminnot hidastuvat ja ne vaipuvat horrokseen. Matelijoita elää kaikkialla muualla paitsi Antarktiksella.
Jyrsijät Jyrsijöitä elää kaikilla mantereilla paitsi Antarktiksella. Jyrsijät eivät myöskään kuulu Uuden-Seelannin ja muutaman muun merellisen saaren alkuperäiseen eläimistöön. Jäniseläimiä on pidetty jyrsijöiden sukulaisina.
Siniturska Siniturskalla on kaksi erillistä esiintymisaluetta, joiden populaatioita pidetään eri alalajeina. "Micromesistius australis australis" elää Etelä-Amerikan eteläosaa ja Falklandinsaaria ympäröivissä vesissä 38. ja 62. leveysasteen välillä ja myös läheisillä Antarktiksen niemimaan sekä Etelä-Georgian ja Eteläisten Shetland- ja Orkneysaarten rannikoilla. Toinen alalaji "Micromesistius australis pallidus" elää Uuden-Seelannin Eteläsaarta ympäröivällä mannerjalustalla.
Eväjalkaiset Korvahylkeet käyttävät uimiseen eturäpylöitä samanlaiseen siiveniskumaiseen tapaan kuin pingviinit ja merikilpikonnat. Eturäpylöiden liike ei ole yhtäjaksoista, vaan eläin lipuu eteenpäin jokaisen vedon välissä. Varsinaiset hylkeet ja mursut uivat liikuttamalla takaräpylöitään ja kehon alaosaansa puolelta toiselle, eturäpylöitä käytetään pääasiassa ohjaamiseen. Jotkin lajit hyppäävät vedestä takaisin veteen, minkä ansiosta eläin voi edetä nopeammin. Lisäksi merileijonien tiedetään "ratsastavan" aalloilla, mikä mahdollisesti auttaa vähentämään energiankulutusta.
Isabela (Galápagossaaret) Isabelalla elää monia harvinaisia eläimiä, kuten jättiläiskilpikonnia, merileguaaneja, pingviineitä ja lentokyvyttömiä galapagosinmerimetsoja. Jättiläiskilpikonnia on viisi alalajia, ja niitä suojelemaan on perustettu erityinen suojelukeskus. Galapagosinmerimetsot pesivät saaren länsirannalla. Itärannalla, Elizabethinlahdella, voi tavata Sinijalkasuulia.
Etelämanner Luonnonvaraisia maanisäkkäitä ei ole, mutta mannerta ympäröivässä meressä viihtyvät muun muassa merileijonat, hylkeet ja valaat. Eteläisellä Intian valtamerellä sijaitsevalle Kerguelenin saarelle on istutettu poroja. Alueella elää useita lintulajeja, kuten etelänmyrskylintuja, pingviinejä, albatrosseja ja lokkeja. Itse Etelä­mantereen maaeläimistö muodostuu kokonaan selkärangattomista ja on suurelta osin mikroskooppista. Maaeläimistöön kuuluu punkkeja, karhukaisia, sukkulamatoja, rataselämiä ja hyppyhäntäisiä. Kookkain kokonaan maalla elävä eläin on "Belgica antarctica" -surviaissääski. Meressä elää runsaasti kalalajeja, kuten "Champsocephalus gunnari" ja "Dissostichus eleginoides" sekä krillejä ja nilviäisiä. Monet Antarktista ympäröivillä merialueilla tavattavat lajit ovat endeemisiä. Kalastusta lähivesillä rajoitetaan kansainvälisen oikeuden normeilla.
Pingviinit Pingviinit ("Spheniscidae") on pingviinilintujen ("Sphenisciformes") lahkon ainoa heimo. Siihen kuuluu luokittelusta riippuen 17–20 lajia, joista kaikki elävät eteläisellä pallonpuoliskolla. Pingviinejä ei esiinny ainoastaan kylmässä ilmastossa, Etelämantereella ja Eteläisellä jäämerellä, vaan myös tropiikissa. Galápagossaarten pingviinit ylittävät ruoanhakumatkoillaan jopa päiväntasaajan.
Linnut Useimmat linnut osaavat lentää. Jotkin vesilinnut kuten pingviinit ovat kuitenkin menettäneet lentokykynsä ja sopeutuneet liikkumaan vedessä jalkojensa tai siipiensä avulla. Maalla elää pieniä ja suuria lentokyvyttömiä lintuja, kuten kiivit, strutsit, kasuaarit, nandut ja emut. Lajilta katoaa lentokyky helposti silloin, kun sillä ei ole vihollisia ja kun sillä on runsaasti ravintoa saatavilla.
Onttosarviset Onttosarviset ("Bovidae") on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva laaja ja monimuotoinen nisäkäsheimo. Siihen kuuluu noin 140 lajia, joita elää luonnonvaraisena kaikilla muilla mantereilla paitsi Australiassa ja Antarktiksella. Onttosarvisiin kuuluvat muun muassa nautaeläimet, vuohieläimet ja erilaiset antiloopit ja gasellit. Niistä on fossiilijäänteitä varhaiselta mioseenikaudelta alkaen.
Punkit Punkkeja elää käytännössä kaikkialla maailmassa ja kaikissa elinympäristöissä. Niitä on löydetty Mount Everestiltä 5 000 metrin korkeudesta ja Tyynenmeren pohjoisosista 5 200 metrin syvyydestä. Antarktikselta tunnetaan yli 50 maalajia. Punkkien elinympäristöihin kuuluvat muun muassa kuumat lähteet, luolat, ankarat aavikot ja tundra.
Kiekkomeduusat Cyaneidae-heimoon kuuluu muiden muassa suurin kiekkomeduusalaji, hiusmeduusa "Cyanea capillata".
Pelagiidae-heimoon kuuluvat "Chrysaora"-suvun lajit, joita kutsutaan myös "merinokkosiksi".
Ulmaridae-heimoon kuuluvia lajeja elää laajalla alueella. Korvameduusa on ainut kiekkomeduusalaji, jota esiintyy Itämeressä. "Diplulmaris antarctica" -lajia taas tavataan Antarktiksella.
Plotopteridae Plotopteridae on sukupuuttoon kuollut heimo lentokyvyttömiä merilintuja lahkosta Suliformes. Ne olivat merimetsojen ja suulien sukulaisia ja kehittyivät samankaltaisiksi pingviinien kanssa. Heimo eli pohjoisella Tyynellämerellä, kaukana etelän pingviineistä. Tästä syystä niitä on joskus kutsuttukin pohjoisen pallonpuoliskon pingviineiksi, vaikkeivat ne olleet läheistä sukua niille. Uudemmat tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet että plototeridien hartiavyö, eturaajat ja rintalasta erosivat pingviineistä merkittävästi, so comparisons in terms of function may not be very accurate.
Pingviinit Ravinnokseen pingviinit hankkivat kaloja, nilviäisiä ja äyriäisiä. Muun muassa kuningas- ja keisaripingviinit sukeltavat usein hyvin syvälle etsiessään mustekaloja. Ne voivat viettää jopa 15 minuuttia veden alla ja sukellussyvyys saattaa ylittää 250 metriä. Kaikki pingviinit eivät syö vuoden ympäri, vaan lisääntymiskautena ne saattavat olla syömättä useita viikkoja. Keisaripingviinit eivät syö moniin kuukausiin. Tänä aikana pingviinit käyttävät kehoonsa kerättyjä rasvavarastoja ravintonaan ja saattavat laihtua puoleen aiemmasta painostaan.
Cryptopygus antarcticus Cryptopygus antarcticus on hyppyhäntäisiin kuuluva eläinlaji. Se on Antarktiksen merialueiden yleisin maalla asuva niveljalkainen. Niitä löytyy suurina yhteisöinä kivien alapinnoilla, maalla elävien levien, kuten "Prasiola crispa" -lajin, muodostamien mattojen alla ja sammalten yhteydessä. Eläin on vain noin 1-2 mm pitkä ja painaa joitain mikrogrammoja.
Pingviini (sarjakuvahahmo) Paul Williams oli Pingviinin äänenä "Batman"-animaatiosarjassa. Sarjassa Pingviinin alkuperästä ei mainita juuri mitään ja hahmo muistuttaa ulkonäöltään Tim Burtonin Batman Returns-elokuvan Pingviiniä. Hahmo esiintyi myös elokuvassa "" äänenään David Odgen Stries
Madagascarin pingviinit Madagascarin pingviinit on Daytime Emmy -palkittu piirrossarja, joka kertoo elokuvissa "Madagascar" (2005), "Madagascar 2" (2008), "Madagascarin joulu" (2009) ja "Madagascar 3" (2012) esiintyneiden pingviinien elämästä Central Park Zoo -eläintarhassa. Sarjan päähahmoja ovat Kippari, Alokas, Rico ja Kowalski. Sarjaa esitetään Suomessa MTV Juniori, MTV3 ja Nickelodeon -kanavilla suomeksi puhuttuna. Vuonna 2014 ilmestyi samanniminen elokuva, jossa on osittain samat alkuperäisäänet kuin sarjassa. Elokuvassa pingviinit seikkailevat maailmalla kaukana eläintarhasta, aivan kuten "Madagascar" -elokuvissa.
Roussit Varhaisimmat roussien heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Tällaisia sukuja ovat muun muassa Antarktikselta löydetty "Antarctiberyx", Italiasta löydetty "Liptoberyx" ja "Hoplopteryx". Nykyään heimossa elää noin 39 lajia, jotka jaetaan seitsemään sukuun. Rousseihin kuuluvia lajeja ovat muun muassa keltaroussi ("Hoplostethus atlanticus"), mustaroussi ("Hoplostethus codenati") ja välimerenroussi ("Hoplostethus mediterraneus").
Waimanu Waimanu on varhaisten pingviinien suku, joka eli paleoseenin alulla pian liitukauden joukkosukupuuton jälkeen. Sen löytäminen auttoi tukemaan ajatusta siitä että Neoavesin (ryhmän, joka sisältää useimmat modernit linnut) radiaatio tapahtui joko ennen lentokyvyttömien dinosaurusten sukupuuttoa tai erittäin nopeasti heti sen jälkeen. DNA-tutkimukset näyttävät viittaavan jälkimmäiseen. Vaikka se oli hyvin varhainen pingviinilintujen (Sphenisciformes) jäsen, "Waimanu" oli jo lentokyvytön, kuten kaikki modernit pingviinitkin. Siivet olivat erikoistuneet siipikäyttöiseen sukellukseen, vaikka linnun siipiluissa ei vielä esiinny moderneilla pingviineillä nähtäviä siipiluiden äärimmäisen pitkälle kehittyneitä sopeumia vesiympäristöön. "Waimanu" saattoi muistuttaa lentokyvytöntä kuikkaa ruumiinmuodoltaan, ja mahdollisesti siivetönruokkia liikkumistavaltaan. Sekä DNA-tutkimuksista että anatomiasta käy ilmi pingviinien ja kuikkien välinen läheinen suhde. Pingviinit ovat erikoistuneet siipijohtoiseen uimiseen, kun taas kuikat uidessaan työntävät itseään vedessä jalkojensa avulla.
Macquarienpingviini Macquarienpingviinejä ei pidetä uhanalaisina. Vuosien 1870 ja 1919 välisenä aikana näitä pingviinejä tapettiin niistä saatavan öljyn vuoksi. Tasmanian hallitus antoi ihmisille luvan tappaa keskimäärin 150 000 pingviiniä (sekä töyhtö- että kuningaspingviinejä) vuosittain. Kiellon voimaanastumisen jälkeen Macquariensaaren pingviinien määrä on kasvanut noin 850 000 pariin.
Pirkkalan Pingviinit Pirkkalan Pingviinit on pirkkalalainen vuonna 1987 perustettu jääkiekkoseura. Seuran edustusjoukkue pelasi Suomi-sarjassa kausilla 2010–2013. Nuoren Suomen sinettiseura Pingviineillä on juniorijoukkueita mm. B-, C-, D-, E- ja F- junioreissa sekä C- tyttöjoukkue. Seuralta löytyy myös seniorijoukkueet Papat ja Mammat.
Varsinaiset oravat Australiassa elänyt harmaaoravapopulaatio kuoli sukupuuttoon 1970-luvulla, jolloin siitä tuli Antarktiksen ohella ainoa manner, jolla ei elä varsinaisia oravia. Puussa eläviä oravia ei tavata lainkaan Afrikassa. Varsinaisia oravia uhkaa metsänhakkuusta johtuva elintilan puute. Toisaalta Euroopassa tavallisen oravan kannan pienenemistä on selitetty suuremman harmaaoravan taipumuksesta varastaa tavallisten oravien ruokakätköjä.
Pingviinit Maalla pingviinit liikkuvat kömpelösti taapertaen tai hyppien. Jos alustana on jäätä tai lunta, ne voivat liukua vatsallaan päästäkseen nopeammin eteenpäin. Pingviinit ovat lentokyvyttömiä. Niiden ominaisuuksia ovat muun muassa lyhyt pyrstö, evämäiset siivet ja lyhyet uimajalat. Siipiä ei voi taittaa ruuminmyötäisiksi, joten ne ovat jatkuvasti esillä. Pingviinit osaavat uida ja sukeltaa erinomaisesti käyttämällä siipiään airoina ja räpylöillään ohjastaen sekä jarruttaen. Lintujen ruumis on kolmen tiiviin höyhenkerroksen peitossa. Höyhenet ovat rasvaisia ja hylkivät vettä pitäen ihon kuivana. Lyhyet höyhenet myös pitävät ruumiin tuottaman lämmön allaan. Myös rasvakerros suojaa lintuja ilman ja veden kylmyydeltä.
Tutkimusmatkat Etelämantereelle 1820-luvulla alussa valaan- ja hylkeenpyytäjät purjehtivat Antarktiksen alueella. Antarktiksen vesillä purjehti myös Venäjän armeijan upseeri, baltiansaksalainen Fabian von Bellingshausen, joka löysi ja ja purjehti pitkin Antarktiksen niemimaan rannikkoa. Bellingshausen näki ensimmäisenä Antarktiksen mantereen mereltä käsin Tämä tapahtui vuosien 1819–1821 välisenä aikana, jolloin myös yhdysvaltalainen Nathaniel Palmer oli liikkeellä.. Kiistelty, ensimmäinen maihinnousu Antarktiksen alueelle tapahtui helmikuussa 1821, kun John Davisin retkikunta pääsi perille ilmeisesti rantautuen johonkin Etelämantereen saarista tai niemimaasta, joka ulottuu kauas pohjoiseen.
Alaskozetes antarcticus Alaskozetes antarcticus on kuoripunkkeihin kuuluva punkkilaji. Se on tumma laji, joka pystyy jäähdyttämään itsensä pakkasasteille jäätymättä. Siitä tunnetaan kolme alajajia. "A. a. antarcticus" -nimialalajia on tavattu Antarktiksen niemimaalta, Eteläisiltä Shetlandsaarilta, Palmerinsaarilta, Argentinesaarilta, James Rossin saarelta ja Eteläisiltä Orkneysaarilta. Alalajia "A. a. grandjeani" elää puolestaan Macquariensaarella ja "A. a. imtermedius" Eteläisillä Sandwichsaarilla ja Bouvet’nsaarella.
Antarktiksen sopimus Antarktiksen sopimus määrittelee valtioiden käyttäytymistä Etelämantereella. Sen avulla suljetaan pois Antarktiksen sotilaallinen käyttö ja varataan manner vain tieteellisiä ja rauhanomaisia tarkoitusperiä varten.
Dansgaard–Oeschgerin tapahtuma Kun lämpötila laski hitaasti Grönlannissa, Antarktiksen lämpötila nousi ja kun Grönlannin lämpötila oli jääkausiajan kylmällä tasanteella lämpötila alkoi laskea Antarktiksellakin hitaasti. Atlantin syväveden määrä seuraili Grönlannin lämpötilakäyrää. Kun syvävettä syntyi paljon, lämpöä kuljettava termohaliinikierto toimi hyvin ja pohjoisessa, myös Grönlannissa oli lämmintä. Meren pinta seuraili ehkä Antarktiksen lämpötilakäyrää viiveellä. Jäätiköiden sulamisvedet vaihtelivat suunnilleen Antarktiksen lämpötilakäyrän tahdissa.
Afrikanpingviini Vielä 1900-luvun puolivälissä pingviinien munia pidettiin hienoina herkkuina ja niitä kerättiin myyntitarkoitukseen. Tapana oli kuitenkin rikkoa kaikki munat, jotka oli kerätty yli kaksi päivää aikaisemmin, jotta myytävien munien tuoreus taattaisiin. Tämän lisäksi pingviinien guanon keräys vähensi afrikanpingviinien populaatiota huomattavasti. Afrikanpingviinit ovat vieläkin alttiita asuinalueellaan öljysaasteille, jotka ovat peräisin laivojen öljyvuodoista ja pilssivesistä. Myös kaupallinen kalastus uhkaa vähentää pingviinien ainoaa ruokalähdettä.
.aq .aq on Antarktiksen Internet-maatunnus verkkotunnuksille. Se on varattu etelämerellä ja Antarktiksen alueella toimiville organisaatioille. Tunnuksen käyttö aloitettiin 1992. Sitä ylläpitää Peter Mott ja Mott and Associates. Verkkoyhteyden voi muodostaa Antarktikselle ainoastaan satelliititse.
Madagascar 2 Ystävykset Alex (Ben Stiller), Marty (Chris Rock), Melman (David Schwimmer) ja Gloria (Jada Pinkett Smith) menevät lentokoneeseen, jota lentävät pingviinit Kippari, Alokas, Kowalski ja Rico. Lentokone venytetään ilmaan jättimäisen ritsan avulla. Kuitenkin lentokone putoaa kesken matkan Afrikkaan, ja siivet irtoavat. Pingviinit lupaavat korjata koneen, ja kun Alex kysyy miten he sen aikovat tehdä, Kippari vastaa: ""Me selviämme tästä sisulla, syljellä ja roudarinteipillä"".
Joukko yhdysvaltalaisia turisteja joutuu pingviinien ryöstämäksi ja eksyvät viidakkoon. Siellä newyorkilainen mummo (ensimmäisestä elokuvasta) organisoi heidät patoamaan joen ("Olemme Selviytyjiä"), joka aikaansaa savannille kuivuuden. Pingviinit saavat koneen korjattua, ja sillä välin Alex tapaa perheensä ja Melman - luullen olevansa kuolemansairas - suostuu uhrattavaksi tulivuorelle lopettaakseen kuivuuden, mutta Gloria ehtii estämään hänen aikeensa. Marty pääsee muiden seeprojen joukkoon. Alex saa pingviinien ja apinoiden avustuksella padon rikottua ja kuivuuden loppumaan. Newyorkilainen mummo hoitaa leijonalauman kilpailevan alfauroksen Elokuvan lopussa Kippari ja hänen ihastuksensa Molla (joka on puunukke) menevät naimisiin.
Bouvet’nsaari Linnuista etelänmyrskylintu on runsaslukuisin, ja jopa on arvioitu pesivän saaren rantakallioilla. Etelänmyrskylintuja on erityisesti Kapp Valdiviassa, Kapp Circoncisionissa, Nyrøysassa ja saaren lounaisosissa Norvegiaoddenilta Rustadkollenille. Kapp Circoncisionissa on Bouvet’nsaaren suurin pingviiniyhdyskunta, jossa 1989–1990 arvioitiin olevan . Koko saarella arvioitiin olevan ja . Runsaslukuisimmat pingviinilajit ovat kultatöyhtöpingviini ja myssypingviini. Pingviinien määrä vähentyi 1980-luvun aikana noin vuodessa, ja 1990-luvun aikana kanta on pienentynyt ilmakartoitusten perusteella vieläkin nopeammin. Suurin syy pingviinien vähentymiselle on Nyrøysassa kergueleninmerikarhun runsaasti kasvanut määrä. Merikarhut häiritsevät pingviinien pesintää, aiheuttavat lintujen loukkaantumisia ja kuolemia ja käyttävät niitä ravinnokseen. Pingviinien määrä on kuitenkin vähentynyt myös saaren muissa osissa, vaikka kergueleninmerikarhuja ei niissä olekaan. Vähentymisen taustalla lieneekin myös muita tekijöitä. Saari on kansainvälisesti tärkeä lintualue (IBA).
Antarktiksen laatta Antarktiksen laatta on mannerlaatta, joka kattaa koko Etelämantereen ulottuen sitä ympäröivien valtamerien alle. Antarktiksen laatalla on yhteistä rajaa Afrikan laatan, Nazcalaatan, Etelä-Amerikan laatan, Indo-Australian laatan sekä Scotian laatan kanssa. Lisäksi sillä on Tyynenmeren laatan kanssa erkaantuva raja, joka muodostaa keskiselänteen.
Brittiläinen Antarktiksen alue Brittiläinen Antarktiksen alue () on Yhdistyneen kuningaskunnan vaatima, Antarktiksella sijaitseva merentakainen alue. Se käsittää 1 709 400 neliökilometrin kokoisen alueen, jonka rajoina ovat 60. eteläinen leveyspiiri ja 20. sekä 80. läntinen pituuspiiri. Yhdistynyt kuningaskunta esitti ensimmäisen Antarktista koskevan aluevaatimuksensa vuonna 1908 ja siitä tuli virallisesti merentakainen alue 3. maaliskuuta 1962. Brittiläinen Antarktiksen alue on suurelta osaltaan päällekkäinen Chilen ja Argentiinan vaatimien alueiden kanssa. Alueella ei ole pysyvää asutusta, mutta Iso-Britannia ylläpitää alueella useiden muiden valtioiden tavoin tutkimusasemia, joista suurin osa sijaitsee Eteläisillä Shetlandsaarilla.
Madagascarin pingviinit (elokuva) Madagascarin pingviinit on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen 3D tietokone-animoitu toimintaelokuva, jonka on tuottanut DreamWorks Animation ja julkaissut 20th Century Fox.
Usnea antarctica Usnea antarctica on naavojen sukuun kuuluva jäkälälaji. Sen sekovarsi on pensasmainen, 2–10 senttimetriä korkea ja väriltään harmaanvihreästä keltavihreään. Lajia tavataan kaikkialla Antarktiksen alueella, ja levinneisyysalue on keskittynyt Antarktiksen niemimaalle. Antarktiksen ulkopuolella sitä kasvaa lisäksi Uuden-Seelannin Eteläsaarella, Etelä-Amerikan eteläisimmissä osissa ja Falklandinsaarilla.
Antarktiksen sopimus Antarktiksen sopimus solmittiin Washingtonissa 23. kesäkuuta 1961, jolloin sen allekirjoitti 12 valtiota: Argentiina, Australia, Belgia, Chile, Etelä-Afrikka, Iso-Britannia, Japani, Neuvostoliitto, Norja, Ranska, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat. Tähän mennessä Antarktiksen sopimuksen on ratifioinut 50 valtiota, joiden joukossa on muun muassa Suomi.
Antarktiksen niemimaa Jäätiköt virtaavat niemimaalta mereen muodostaen laajoja kelluvia jäähyllyjä. Antarktiksen niemimaan jäähyllyjä ovat muun muassa Larsenin jäähylly, Wilkinsin jäähylly ja Bachin jäähylly. Jotkut niemimaan jäähyllyistä ovat viime vuosikymmeninä alkaneet hajota ilmaston lämpenemisen seurauksena. Lämpötila on Antarktiksen niemimaalla noussut noin puoli astetta vuosikymmenessä viimeisten viidenkymmenen vuoden aikana.
Brittiläinen Antarktiksen alue Brittiläiseen Antarktiksen alueeseen kuuluvat Antarktiksen niemimaa, Eteläiset Shetlandsaaret ja Eteläiset Orkneysaaret, Weddellinmeri sekä etelänavalle asti ulottuva maa-alue. Ainoastaan noin 0,7 % alueesta on jäätöntä, muuten aluetta peittää paikoin jopa viisi kilometriä paksu mannerjäätikkö. Alueen korkein huippu Mount Jackson kohoaa 3 184 metrin korkeuteen.
Antarktiksen laatta Antarktiksen laatan liike vuodessa on arviolta yksi senttimetri kohti Atlantin valtamerta.
Australian Antarktiksen alue Australian Antarktiksen alue on Etelämantereen osa, jota Australia vaatii itselleen. Se on suurin yhden valtion itselleen vaatima osa Antarktiksesta. Se koostuu kahdesta osasta, jotka kohtaavat toisensa kulmittain Etelänavalla kuten valtioiden vaatimat alueet Antarktiksesta yleensäkin. Suuremman osan itäraja on 142°2' E ja länsiraja 44°38' E, ja pienemmän osan itäraja on 160° E ja länsiraja 136°11' E. Näiden kahden osan välissä on Ranskan itselleen vaatima alue. Australia esitti aluevaatimuksensa Etelämantereelle ensi kerran vuonna 1930. Noin 40 % Etelämantereesta onkin Australian hallussa. Australian hallituksen päämies ilmoitti, että jos Australia saa vaatimansa osan Etelämantereelta itselleen, siitä tehdään luonnonpuisto.
Antarktiksen laatta Antarktiksen laatta on kooltaan likimäärin 60 900 000 neliökilometriä, ja se on mannerlaatoista viidenneksi suurin.
Pingus Pingus on vapaan lähdekoodin peli, joka perustuu "Lemmings -peliin". Pelin tekijä on Ingo Ruhnke. Pingusin pelihahmot ovat sopulien sijaan pingviinejä, jotka on tehty muistuttamaan Tuxia, Linuxin maskottia. Ruhnke on tosin huomauttanut, että pingviinit eivät oikeastaan ole varsinaisesti Tuxeja.
Pingviinien matka Pingviinien matka () on ranskalainen luontoelokuva, joka voitti vuoden 2006 Oscar-gaalassa parhaan dokumentin Oscar-palkinnon. Sen ohjasi ja käsikirjoitti Luc Jacquet ja tuottivat Bonne Pioche ja National Geographic. Elokuvassa kuvataan keisaripingviinien vaellusta Etelämantereella.
Herra Popper ja pingviinit Herra Popper ja pingviinit () on yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on tuottanut 20th Century Fox ja jonka pääosassa näyttelee Jim Carrey. Elokuva perustuu samannimiseen kirjaan. Elokuvassa varakas newyorkilainen liikemies Tom Popper (Carrey) perii kuusi pingviiniä. Hänen elämänsä ottaa kuitenkin uuden suunnan, kun hän alkaa muuttaa asuntoaan talviseksi ihmemaaksi. Elokuvan lavasteita vaatineet kohtaukset kuvattiin Steiner Studios -studioilla.Rotten Tomatoes -verkkosivustolla elokuva on saanut 48 % hyväksytyn arvosanan. Sivustolla elokuvaa kuvataan "vaisuksi ja täysin ennalta arvattavaksi". Film-O-Holic-sivustolla elokuva puolestaan on saanut yhden tähden viidestä.
Brittiläinen Antarktiksen alue Antarktiksen niemimaa ja sen saaret ovat lintujen suosimia pesimisalueita. Alueella esiintyy seitsemän pingviini- ja kuusi hyljelajia.
Club Penguin Salaiset agentit ovat Club Penguinin vakoojia, joista muut pingviinit eivät ole tietoisia. Nämä agentit valvovat turvallisuutta, heidän porttikielloistaan otetaan hieman isompi kanta kuin muilta ja he suorittavat salaisia tehtäviä, joita on kymmenen. Agenteilla on vakoilupuhelin, jolla he pääsevät teleportoitumaan joka paikkaan, myös salaiseen päämajaan (EPF command room). Uusi agenttipuhelin tuli 2010. Salaisiksi agenteiksi pääsevät henkilöt, jotka ovat tehtävään sopivia. Nykyisin lähes kaikki pingviinit ovat salaisia agentteja, koska Internetistä löytyy ohjeet testin täyttämiseen. Pingviinin täytyy saada kutsu agenttitestiin jo agenttina olevalta pingviiniltä tullakseen agentiksi. EPF command room on agenttien päämaja, jonne pääsee vakoojapuhelimen ja "Everyday Phoning Facility"n kautta. Päämajassa on myös VR-huone (virtual reality), johon pääsee tube transportin kautta. Siellä on mahdollista nähdä vuosien 2005, 2007 ja 2010 päämajat. Samassa paikassa voi myös aloittaa tehdä salaisia tehtäviä, joista saa erilaisia lahjoja kun sellaisen on suorittanut loppuun. Voit pelata pelejä nimeltä "Missions". Peliä voi pelata vaikket olisikaan agentti. Missionseja on yksitoista.
Kuningasalbatrossi Kuningasalbatrossi elää eteläisellä Tyynellämerellä ja eteläisellä Intian valtamerellä. Pääosan elämästään se viettää Uuden-Seelannin ja Etelä-Amerikan välisellä merialueella sekä Antarktiksen vesillä. Pesimäalueet sijaitsevat Uuden-Seelannin tuntumassa. "Epomophora" pesii pääosin Campbellsaarilla (Campbell Islands), jonka populaatio on noin 8 200–8 600 paria. Aucklandsaarilla (Auckland Islands) pesii pienempiä yhdyskuntia. Uuden-Seelannin Otagon niemimaalla pesii pieni yhdyskunta ilmeisesti "epomophoraXsanfordi" hybridejä. "Sanfordi" pesii pääosin Chathamsaarilla (Chatham Islands) ja myös Enderbyn saarella, joka kuuluu Aucklandsaariin, sekä Otagon niemimaalla.
Etelänmustavalas Etelänmustavalasta tavataan nimensä mukaisesti eteläisellä pallonpuoliskolla. Levinneisyys ulottuu kesäisin jopa 65. leveysasteelle Antarktiksella, mutta useimmat yksilöt viettävät kesänsä 40.–50. leveysasteen tienoilla. Lisääntymisalueet ovat pohjoisempana rannikon läheisyydessä eteläisessä Australiassa, Uudessa-Seelannissa, eteläisessä Afrikassa ja Etelä-Amerikan Atlantin puoleisella rannikolla Brasiliassa ja Argentiinassa. Pieni alapopulaatio elää myös keskisen Chilen ja Perun alueella ja Madagaskarissa. Ne elävät subantarktisissa vesissä ja välttelevät päiväntasaajan lämpimiä vesiä ja pysyttelevät mieluiten mantereiden saarten ympäristössä. Etelänmustavalaat vaeltavat talveksi pohjoiseen lisääntymään.
David Freeland Parmelee Parmeleen tutkimuskohteina olivat arktisen alueen ja Antarktiksen linnut. Hän julkaisi näiden alueiden linnuista yli 120 artikkelia. Hänen kunniakseen on Antarktikselle nimetty Parmelee Massif.
Tutkimusmatkat Etelämantereelle Ensimmäisiä tutkimusmatkailijoita, jotka kävivät Antarktiksen suuren mannerosan lähialueella, oli James Cook, joka vuosien 1772–1775 välisenä aikana kiersi laivaretkikuntansa kanssa mantereen ympäri ja purjehti eteläisen napapiirin yli. Hänen retkensä teki lopun kuvitelmista lauhkealle vyöhykkeelle saakka ulottuvasta "Terra Australis"ista, mutta toisaalta hän katsoi useiden seikkojen todistavan, että napaseuduilla kyllä oli laaja manner. Cook näki Antarktiksen lauttajäätä, ei itse mannerta. Vuonna 1800 Antarktiksen lähivedetkin olivat vielä suurelta osin tuntemattomia
Willy Puchner Willy Puchner tuli kuuluisaksi projektillaan "Pingviinien kaipaus". Hän matkusti neljä vuotta polyesteri – pingviini – hahmojen Joen & Sallyn kanssa niihin paikkoihin, joihin hän tunsi kaipausta – niin kuin mekin: meren ääreen, aavikolle, New Yorkiin, Sydneyhin, Pekingiin, Pariisiin, Venetsiaan, Tokioon, Honoluluun ja Kairoon; tallentaakseen valokuvissaan Joen & Sallyn näillä paikoilla. Pingviinien silmien edessä muuttuu näennäisesti tunnettukin, jo tuhat kertaa kuvattu, taas vieraaksi ja uudeksi. Freddy Langer kirjoitti tästä projektista Frankfurter Allgemeine Zeitungissa: "Hän antoi heidän poseerata kuuluisien nähtävyyksien edessä, ikään kuin kysymys olisi lomailijoista – ja valokuvasi heidät. Näin hän loi nähtävästi kahdennenkymmenennen vuosisadan kauneimman matkakuva-albumin 'Pingviinien kaipaus'." (FAZ 8. maaliskuuta 2001)
Etelämanner Antarktiksen niemimaa, joka alkaa Länsi-Antarktiksesta, rajoittuu lännessä Bellingshauseninmereen ja idässä Weddellinmereen. Se koostuu rikkinäisestä ketjusta vuoria ja muutamista saarista. Etelässä se rajoittuu Eternity-vuoriin.
Siivetönruokki Siivetönruokki ja pingviinit ovat esimerkki konvergentista evoluutiosta, jossa eliöt jotka eivät ole toisilleen läheistä sukua kehittävät samantapaisia piirteitä samankaltaisen elinympäristönsä ja ekologisen lokeronsa ansiosta. Lentokyvyttöminä, kalaa syövinä viileän ilmanalan merilintuina siivetönruokit elivät vastaavassa ekologisessa lokerossa kuin eteläisen pallonpuoliskon pingviinit, mikä johti myös niiden elintapojen ja ulkonäön samankaltaisuuteen.
Pingviini (sarjakuvahahmo) Danny De Vito esitti Pingviiniä vuonna 1992 ensi-iltansa saaneessa ja Tim Burtonin ohjaamassa "Batman – paluussa". Eroa sarjakuvaversioon elokuvassa oli se, että Pingviini hylättiin lapsena ja hän kasvoi Gotham Cityn viemäreissä ja myöhemmin sirkusseurueessa. Pingviinin ulkönäkökin on muuttanut sarjassa radikaalisti, ja hänestä on tehty julmempi ja katkerampi hahmo.
Club Penguin 30. tammikuuta 2017 Club Penguinin ylläpito ilmoitti, että peli lopetetaan 29. maaliskuuta 2017. 29. maaliskuuta julkaistiin Club Penguinin seuraaja, "Club Penguin Island".
Pingviiniä ohjataan klikkaamalla hiirellä kentän kohtaa, johon halutaan suunnata. Myös ovesta sisälle mennään klikkaamalla. Pingviinit kävelevät kuin oikeat pingviinit.
Pelissä voi myös heittää lumipalloja. Lumipalloja heitetään siirtämällä kursori lumipallon kohdalle, alalaidassa painetaan sitä ja valitaan heiton kohde. Lumipalloja voi heittää sarjana ja klikaten haluttuja paikkoja. Club Penguinissa on mahdollista myös tanssia, istua ja vilkuttaa. Peli on saatavilla englanniksi, portugaliksi, ranskaksi, espanjaksi ja saksaksi, mutta halutessasi voit kääntää pelin muillekin kielille, kuten suomeksi, ruotsiksi ja tanskaksi. Koko peli ei kuitenkaan käänny haluamallesi kielelle.
Antarktiksen niemimaa Niemimaan länsipuolella sijaitsee Bellingshauseninmeri, itäpuolella Weddellinmeri ja pohjoispuolella Scotianmeri. Antarktiksen niemimaan pohjoiskärjen (63º13'S) ja Etelä-Amerikan eteläkärjen Kap Hornin välissä on noin tuhat kilometriä leveä Drakensalmi.
Nisäkkäät Pussieläimet kulkeutuivat Etelä-Amerikasta Antarktiksen kautta Australiaan liitukauden lopulla. Australian ja Antarktiksen välinen maasilta katkesi vasta eoseenikaudella. Tämä selittää sen, miksi nykyäänkin pussieläimiä voi tavata niin Etelä-Amerikassa kuin Australiassakin.
Tor (asema) Tor on Norjan tutkimusasema Antarktiksella, Kuningatar Maudin maalla, Prinsessa Märthan rannikolla. Vuonna 1993 avattu asema on toiminnassa Antarktiksen kesän aikaan ja sitä käytetään muun muassa ornitologisten havaintojen tekemiseen.
Pingviini (sarjakuvahahmo) Pingviinin varusteisiin kuuluvat muun muassa sateenvarjot, jotka voivat esimerkiksi heittää vangitsevan verkon tai ruiskuttaa happoa. Pingviini omistaa lisäksi myös Ice Berg -yöklubin, jossa käyvät yleensä tylsistyneet, vanhat miljonäärit tai mafiosot sekä nuorisorikolliset. Tämän paikan hän osti edesmenneiden rikkaiden vanhempiensa rahoilla. Myös Batman on ollut klubilla valepukuisena salakuuntelemassa asiakkaita ja kysymässä Pingviiniltä tietoja Gothamin rikollisuudesta.
Vibranium Toista versiota vibraniumista, Antarktiksen vibraniumia (kutsutaan myös Anti-metalliksi) löytyy vain Kadonneesta Valtakunnasta. Tämä metalli tuottaa absorboimisen sijaan värähtelyjä. Se kykenee nesteyttämään kaikki metallit, jotka tulevat kosketuksiin sen kanssa – jopa tuhoutumaton adamantium murskautui kun Henry Pym käytti sitä tuhotakseen Ultronin (tämän vibraniumin tarkka vaikutus Thorin vasaran Uru-metalliin on kuitenkin tuntematon). Suuret määrät Antarktiksen vibraniumia kykenee sulattamaan jopa vieressään olevia metalleja. Mikäli kasattaisiin suunnattomia määriä Antarktiksen vibraniumia yhteen paikkaan, niin jossakin vaiheessa kerääntynyt massa ja värähtelytason kasvu riittäisi teoreettisesti tuhoamaan kaikki metallit kokonaiselta mantereelta.