mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Norma Talmadge 1910-luvun lopulla Talmadge näytteli paljon erilaisia rooleja erilaisissa elokuvissa. "The Secret of the Storm Country" -elokuvassa (1917) hän näyttelee varattoman talonvaltaajan tytärtä, joka jää yksin lapsensa kanssa varakkaan aviomiehen hylättyä hänet. "The Heart of Wetona" -elokuvassa hän näyttelee intiaanipäällikön tytärtä, kun taas "The Forbidden Cityssä" hänellä on kaksoisrooli kiinalaisena äitinä ja tämän tyttärenä. Näihin aikoihin hän näytteli paljon myös yläluokan seurapiirityttöjä elokuvissa, jotka käsittelevät uskottomuutta, avioeroa ja luokkaeroja. Näitä elokuvia ovat "The Moth" (1917), "Ostajan oikeudella" (1918) ja "The Way of a Woman" (1919). 1910-luvun lopulla Talmadge tutustui Yhdysvaltain parhaisiin muotisuunnittelijoihin, kuten Lucile Duff-Gordoniin, ja kirjoitti "Photoplay"-aikakauslehdelle kuukausittaisia muotineuvoja vuosina 1919–1920. Hän myös esiintyi useasti "Photoplayn" kannessa. Vuoteen 1920 mennessä häntä pidettiin elokuvan parhaiten pukeutuneena naisena.
Paratiisin lapset (vuoden 1945 elokuva) Näihin henkilöihin pohjautuvan elokuvan tekeminen sai alkunsa Carnén ja Jean-Louis Barrault'n tavattua sattumalta Nizzassa, jolloin Barrault esitti ajatuksen Debureaun ja Lemaîtren hahmoihin pohjautuvasta elokuvasta. Carné pohti juuri tuolloin, millaisen elokuvan hän tekisi seuraavaksi, ja ehdotti aihetta ystävälleen Jacques Prévertille. Alkuun Prévert suhtautui vastahakoisesti käsikirjoituksen tekemiseen miimikosta, jonka hahmossa ei tietenkään tulisi ilmi hänen vahvuutensa dialogin kirjoittajana, mutta hän huomasi mahdollisuuden ottaa mukaan häntä kiehtovan "rikolliskeikari" Lacenairen hahmo. Koko Ranska oli silloin Saksan miehittämä, ja Prévertin on kerrottu sanoneen "En saisi lupaa tehdä elokuvaa Lacenairesta, mutta voin kyllä sijoittaa Lacenairen Debureauta käsittelevään elokuvaan".
Aki Kaurismäki Trilogian ensimmäinen elokuva kertoo roskakuski Nikanderin ja valintamyymälän kassan Ilonan rakkaustarinan. Elokuvan "Varjoja paratiisissa" voidaan katsoa merkinneen alkua niin sanotulle kaurismäkeläiselle kerronnalle. Viitteitä tähän oli ollut jo "Rikoksessa ja rangaistuksessa", mutta Dostojevskin klassikkoteos oli ollut ikään kuin eräänlaisena ”painolastina” elokuvassa. "Varjoja paratiisissa" on ennen kaikkea arkirealistinen kuvaus kahden ihmisen rakkaudesta. Koko elokuvan kuvamaailma on karu ja kylmä, vailla romanttisille elokuville tyypillistä visuaalista kauneutta.
Meryl Streep Vuonna 1982 Streep näytteli psykologisessa jännityselokuvassa "Yön hiljaisuudessa" vastanäyttelijöinään Roy Scheider ja Jessica Tandy. Samana vuonna Streep näytteli Alan J. Pakulan ohjaamassa draamaelokuvassa "Sofien valinta", joka perustuu William Styronin samannimiseen romaaniin vuodelta 1979. Streepin roolisuoritus oli kriitikkojen ylistämä ja hänet palkittiin siitä parhaan naispääosan Oscarilla ja Golden Globella. Premiere Magazine nimesi Streepin roolisuorituksen kaikkien aikojen kolmanneksi parhaaksi.
Streepin suosio jatkui Mike Nicholsin ohjaamassa elokuvassa "Tapaus Silkwood" (1983), jossa hän näytteli tosielämän ammattiliittoaktivistia Karen Silkwoodia. Vuonna 1985 Streep näytteli tanskalaista kirjailijaa Karen Blixeniä elokuvassa "Minun Afrikkani". Elokuva voitti seitsemän Oscar-palkintoa, ja Streep sai parhaan naispääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Streep näytteli Jack Nicholsonin kanssa kahdessa seuraavassa elokuvassaan "Sydän karrella" (1986) ja "Karhiainen" (1987), joista jälkimmäisessä Streep myös laulaa. Elokuvassa "Huuto pimeydestä" Streep näytteli australialaista Lindy Chamberlainia, jota syytettiin lapsensa murhasta, mutta Chamberlain väitti dingon siepanneen sen.
Ben Miller Hän näytteli pääroolia, komisario Richard Poolea, televisiosarjassa "Murha paratiisissa" vuosina 2011–2014.
Monty Woolley Monty Woolley oik. Edgar M. Woolley (17. elokuuta 1888 New York, New York – 6. toukokuuta 1963 Albany, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta miespääosasta elokuvassa "Yhdennellätoista hetkellä" (1942) ja parhaasta miessivuosasta elokuvassa "Kunnes palaat" (1943), muttei kummallakaan kerralla saanut palkintoa. Woolleyn tunnetuimpiin rooleihin kuuluu myös Sheridan Whiteside elokuvassa "Hän, joka tuli päivälliselle" (1942). Saman roolin hän oli esittänyt myös Broadwaylla. Vuosina 1950–1951 Wolley näytteli nimiroolin radiokomediassa "The Magnificent Montague". Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi vuonna 1955 valmistunut "Muukalainen paratiisissa". Woolley on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Peter Noone Noone on työskennellyt myös näyttelijänä. Hänellä on ollut rooli muun muassa "Coronation Street" -saippuasarjassa, jossa hän näytteli lapsena. 1960-luvulla hän näytteli kahdessa Herman’s Hermits -elokuvassa; "Hold On!" (1966) ja "Mrs. Brown You’ve Got a Lovely Daughter" (1968). Vuonna 1978 hänellä oli merkittävä rooli elokuvassa "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band".
Kurtis Blow Kurtis Walker (s. 9. elokuuta 1959), joka tunnetaan paremmin taiteilijanimeltään Kurtis Blow, on yhdysvaltalainen rap-artisti ja tuottaja. Hän on ensimmäinen kaupallisesti menestynyt rap-artisti ja ensimmäinen, joka allekirjoitti levytyssopimuksen suuren levy-yhtiön kanssa. Kurtis Blow’n single ”The Breaks” vuodelta 1980 on ensimmäinen rap-kappale, joka on myynyt kultalevyn. Uransa aikana Kurtis Blow on julkaissut 15 albumia.
Erkki Haapanen Erkki ”Neka” Haapanen (25. helmikuuta 1944 Forssa – 14. lokakuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen jääkiekkohuoltaja. Hän toimi monena vuosikymmenenä eri maajoukkueiden huoltajana ja muun muassa Teemu Selänteen henkilökohtaisena huoltajana hänen pelatessaan Anaheimissa. Haapanen valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 233. Hän toimi myös Helsingissä ravintola Kosmoksen ovimiehenä ja valittiin Helsingin vuoden portsariksi vuonna 2006. Lisäksi hän näytteli taustarooleissa Aki Kaurismäen elokuvissa Varjoja paratiisissa, Laitakaupungin valot ja Rocky VI.
Pukki paratiisissa Pukki paratiisissa ("Det tossede paradis") on suuren kansainvälisen suosion saanut tanskalainen seksikomedia vuodelta 1962. Gabriel Axelin ohjaaman elokuvan näyttelijöitä ovat Dirch Passer, Ghita Nørby, Arthur Jensen ja Hugo Herrestrup. Bob Ramsing teki elokuvan käsikirjoituksen Ole Juulin romaanin pohjalta.
Marja Pyykkö Pyykön elokuvaura alkoi jo lapsena vauvan roolissa Risto Jarvan elokuvassa "Mies, joka ei osannut sanoa ei" (1975). Lapsena hän esiintyi muun muassa Päivi Hartzellin elokuvassa "Lumikuningatar" (1986). Raimo O. Niemen ohjaamassa elokuvassa "Kissan kuolema" (1994) Pyykkö näytteli Nittaa, joka oli yksi päärooleista. Myöhemmin hän teki elokuva- ja teatterirooleja ja pyrki Teatterikorkeakouluun, kunnes siirtyi pysyvästi ohjaajaksi. Pyykkö opiskeli Taideteollisen korkeakoulun ohjaajalinjalla 2002–2008 ja on koulutukseltaan taiteen maisteri.
Kurtis Kraft Kurtis Kraft oli yhdysvaltalainen kilpa-autojen suunnittelija ja valmistaja. Yrityksen perustaja oli Frank Kurtis.
Viattomat äänet Viattomat äänet () on Luis Mandokin ohjaama elokuva vuodelta 2004. Elokuva kertoo El Salvadorin sisällissodasta lapsen kokemana, ja se perustuu toisen käsikirjoittajan Oscar Orlando Torresin lapsuuteen. Elokuvan pääosassa näyttelee Carlos Padilla.
Pukki paratiisissa "Pukin paratiisissa" näki Ruotsissa kaksi miljoonaa katsojaa, ja pelkästään Saksan liittotasavallasta vain 700 000 Tanskan kruunua maksanut elokuva toi 18 miljoonaa Saksan markkaa lipputuloja.
Joe Hill (kirjailija) Hän näytteli lapsena vuoden 1982 elokuvassa "Creepshow – yöjuttu", jonka tekijöihin hänen isänsä kuului.
Goderdzi Tšokheli Hän syntyi Tšokhin kylässä silloisessa Georgian SNT:ssä ja valmistui Tbilisin valtion teatteri-instituutista vuonna 1979. Elokuvadebyyttinsä hän oli tehnyt edellisenä vuonna. Hänen menestyneimpiin elokuviinsa kuuluvat "Aghdgoma" ("ylösnousemus", 1982), "Adamianta sevda" ("ihmisen suru", 1984), "Aghdgomis batkani" ("pääsiäislammas", 1988), "Tsodvis švilebi" ("synnin lapset", 1989), "Samotkhis gvritebi" ("paratiisin linnut", 1997), "Lukas sakhareba" ("Luukaksen evankeliumi", 1998) ja "Midžatšvuli raindebi" ("ritarit ketjuissa", 2000).
Huolia paratiisissa Huolia paratiisissa ("Trouble in Paradise") on Ernst Lubitschin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1932. Sitä pidetään yhtenä Lubitschin parhaimmista elokuvista ja monien kriitikoiden mielestä ”Lubitschin kosketus” on siinä täydellisimmillään.
Kolossi (sarjakuvahahmo) Elokuvissa "X-Men" ja "X-Men 2" Kolossia näyttelee Daniel Cudmore. Ensimmäisessä elokuvassa Kolossi nähdään lyhyesti Xavierin koulun pihalla ja seuraavassa osassa kouluun hyökätään ja hän pelastaa Sirynin sekä johtaa lapset turvaan.
Howard Keel Howard Keel (13. huhtikuuta 1919 Gillespie, Illinois – 7. marraskuuta 2004 Palm Desert, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän haaveili nuorena laulajanurasta, mutta päätyi lentokonevalmistaja Douglasin palvelukseen. Menestyttyään useissa laulukilpailuissa hän pääsi Broadwaylle esiintymään "Carousel"-musikaalissa ja myöhemmin "Oklahoman" Lontoon esityksiin. Keelin elokuvadebyytti oli rooli brittiläisessä vuonna 1949 valmistuneessa elokuvassa "Gangsterien vainoama". Hänen seuraava elokuvansa oli "Annie mestariampuja" (1950), jota seurasi useita muita Metro-Goldwyn-Mayerin tuottamia musikaaleja, kuten "Seitsemän veljeksen morsiamet" (1954) ja "Muukalainen paratiisissa" (1955). Keelin muihin elokuviin kuuluu muun muassa "Tulva" vuodelta 1958. Vuosina 1981–1991 Keel näytteli Clayton Farlow'ta televisiosarjassa "Dallas". Vuonna 1983 hän julkaisi albumin "And I Love You So". Keel on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Irakin–Iranin sota Lapselle saatettiin antaa esimerkiksi kivääri ja 20 patruunaa. Vastoin yleistä luuloa, lapsilla ei ollut kaulassaan muovinauhaan sidottua paratiisin avainta joka kertoman mukaan saattoi olla puuta tai kullattua kartonkia. Lapsisotilailla oli kuitenkin otsallaan punainen panta, joka oli marttyyrin tunnus ja kaulassaan tuntolevy.
Meryl Streep Vuonna 1979 Streep näytteli sivuosaa Woody Allenin elokuvassa "Manhattan". Streep kertoi myöhemmin, että hän sai Allenilta vain kuusisivuisen käsikirjoituksen omista kohtauksistaan eikä lupautunut improvisoimaan sanaakaan elokuvassa. Samana vuonna Streep näytteli Robert Bentonin elokuvassa "Kramer vastaan Kramer". Elokuva kertoo pariskunnasta (Streep ja Dustin Hoffman), joka eroaa, ja sen vaikutuksesta kaikkiin heidän läheisiin mukaan lukien heidän yhteiseen nuoreen poikaan. Streepin mielestä elokuvan naishahmon rooli oli liian ilkeä eikä vastannut montakaan tosielämän naista, joka kohtaisi eron ja lapsen huoltajuuskiistan. Streep sai ohjaaja Bentonilta luvan kirjoittaa uudelleen omat vuorosanansa kahteen keskeiseen kohtaukseen. Elokuva voitti viisi Oscar-palkintoa mukaan lukien Streepin ensimmäinen Oscar-palkinto parhaasta naissivuosasta.
Alba August August aloitti näyttelijänuransa lapsena ja teki ensimmäisen roolinsa isänsä elokuvassa "Laulu Martinille" (2001). Vuonna 2017 August valittiin tanskankieliseen Netflix-sarjaan "The Rain". Hän näyttelee pääosaa Astrid Lindgrenin nuoruudesta kertovassa elokuvassa "Nuori Astrid".
Maija Poppanen (elokuva) Elokuva sijoittuu Lontooseen 20 vuotta ensimmäistä elokuvaa myöhemmin. Anna ja Mikko Pankki ovat kasvaneet aikuiseksi ja Maija Poppanen saapuu Mikon ja tämän kolmen lapsen luo. Elokuvassa näyttelevät Bluntin lisäksi muun muassa Lin-Manuel Miranda ja Meryl Streep, joka näyttelee Poppasen serkkua Topsya. Elokuvan käsikirjoittaa David Magee. Elokuvan musiikin säveltää Marc Shaiman ja hän myös luo uusia lauluja elokuvaan Scott Wittmanin kanssa.
Pekka Puupää kesälaitumilla Käsikirjoituksen teki ensimmäisen elokuvan tapaan Reino Helismaa. Myöhemmistä Puupäistä poiketen elokuvaa ei suunnattu yksinomaan lapsille, joten siihen lisättiin Olavi Virran ja Ruth Johanssonin välinen romanssi aikuisyleisöä varten. Virta korvasi ensimmäisessä Puupäässä vastaavaa roolia esittäneen Tapio Rautavaaran. Virta myös laulaa elokuvassa useita ikivihreitä, kuten "Sinun silmiesi tähden" (tekijöinä Helismaa ja Toivo Kärki, joka myös sävelsi "Puupää"-filmien musiikin). Alkuperäisestä juonesta saksittiin pois pahinta konjakin kanssa rellestystä ja humalahuumoria, jotta filmistä saatiin myös lapsille sopiva. Elokuvassa näyttelee sivuosassa myös myöhemmissä Puupää-elokuvissa talonmies Pikkaraista esittänyt Armas Jokio.
Diego Luna Luna on näytellyt jo lapsesta alkaen elokuvissa, teatterissa ja televisiossa. Vuonna 1991 hän näytteli lyhytelokuvassa "El Último Fin de Año" ja vuonna 1992 telenovelassa "El Abuelo y Yo", jonka näyttelijöihin kuului hänen lisäkseen muun muassa Gael García Bernal. "El Abuelo y Yon" jälkeen hän näytteli 1990-luvulla myös kolmessa muussa telenovelassa. Lunan kansainvälinen läpimurtoelokuva oli vuonna 2001 ilmestynyt, Alfonso Cuarónin ohjaama "Ja äitiäs kans" ("Y tu mamá también"). Hänen roolihenkilönsä elokuvassa on Tenoch Iturbide, kun toista miespääosaa, Julio Zapataa näyttelee Gael García Bernal. Luna ja García Bernal jakoivat Venetsian elokuvajuhlilla syyskuussa 2001 Marcello Mastroiannin mukaan nimetyn parhaan uuden näyttelijän palkinnon (Premio Marcello Mastroianni).
Ensimmäinen yhdysvaltalaiselokuva, jossa Luna näytteli, on Julian Schnabelin ohjaama "Ennen yötä" ("Before Night Falls") vuodelta 2000. Elokuvan "Ja äitiäs kans" menestyksen jälkeen hän on näytellyt muun muassa yhdysvaltalaiselokuvissa "Frida" (2002), "Armoton maa" ("Open Range", 2003), "Terminaali" ("The Terminal", 2004) ja "Milk" (2008), joissa hän esiintyy sivuosissa, ja "Criminal" (2004), jossa hän näyttelee yhtä pääosaa (muissa pääosissa John C. Reilly ja Maggie Gyllenhaal). Hän on jatkanut näyttelemistä myös latinalaisamerikkalaisissa elokuvissa.
Martti Katajisto Vuonna 1947 Katajisto kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin. Siellä hän näytteli muun muassa Pirkko Raition eroajaisnäytelmäksi valitussa komediassa "Edvardin lapset" yhtä lapsista. Kahta muuta tulkitsivat Marjatta Kallio ja Usko Kantola. "Niskavuoren Heta" -näytelmän ensi-illassa Ylioppilastalolla Katajisto näytteli Jaakko Harjulaa, Hetan poikaa, kuten myöhemmin samasta aiheesta tehdyssä elokuvassakin. Hetan tyttäriä näyttelivät niin ikään elokuvaversiosta tutut Marjatta Kallio ja Hillevi Lagerstam. Itse Hetan roolissa nähtiin molemmissa versioissa vahvaan naisosaan kuin luotu Rauni Luoma. Vuonna 1951 Katajisto teki opintomatkan Pariisiin.
Pukki paratiisissa "Pukki paratiisissa" -elokuvan suosion myötä sen tuottajayhtiö Palladium Films teki useita muita Suomessakin nähtyjä seksikomedioita, kuten "Masurkka sängynlaidalla" (1970), "Hammaslääkäri sängynlaidalla" (1971), "Pukki sängynlaidalla" (1972), "Rehtori sängynlaidalla" (1972), "Romantiikkaa sängynlaidalla" (1973), "Hyppelyä sängynlaidalla" (1975) ja "Merimies sängynlaidalla" (1976).
Tyrel Jackson Williams Williams aloitti näyttelemisen hyvin varhaisella iällä. Lapsena hän esiintyi lastenohjelmassa "Backyardigans" ja teki myös roolin elokuvassa "Muuttohaluton poikamies". Hän näytteli Chris Rockia lapsena komediasarjan "Lapsuuteni luuserina" ("Everybody Hates Chris") parissa jaksossa, kun teini-ikäistä Chrisiä esitti hänen isoveljensä Tyler. Williams on myös nähty mm. McDonald’sin mainoksessa.
Ansa Ikonen Elokuvan "Runon kuningas ja muuttolintu" ensi-illan kynnyksellä Ikosen uraa varjosti skandaalinpoikanen, sillä hän oli juuri avioitunut vastaeronneen Jalmari Rinteen kanssa ja synnyttänyt tälle lapsen. Ikonen näytteli teoksen naispääosan, eikä häntä haluttu leimata moraalittomaksi. Ennakkomainonnassa asia ratkaistiin esittämällä Ikonen pienen tyttövauvan äitinä ja näyttelijättärenä. Lapsen isä Jalmari Rinne ei ollut lehtikuvissa mukana.
Kirsten Dunst Dunstin läpimurtorooli oli elokuvassa "Veren vangit" (1994), jossa hän näytteli ikuisesti lapsen kehoon jäänyttä vampyyriä. Dunst sai roolistaan Golden Globe -palkintoehdokkuuden. Tätä seurasivat roolit muun muassa elokuvissa "Pikku naisia" (1994), "Jumanji" (1995) ja "Wag the Dog – häntä heiluttaa koiraa" (1997).
Matti Pellonpää Elokuvan 100-vuotisjuhlan kunniaksi julkaistiin 1996 postimerkkisarja suomalaisista elokuvista. Yhdessä merkissä komeilee Matti Pellonpää "Varjoja paratiisissa" -elokuvan roskakuski Nikanderina.
Mark Lester Lapsiroolien esittäjänä Lester aloitti pikkurooleissa brittiläisissä televisiosarjoissa. Vuonna 1964 hän oli pienessä roolissa François Truffaut’n englanninkielisessä tieteisdraamassa "Fahrenheit 451" (1966) ja Robert Dhéryn ranskankielisessä elokuvassa "Suu kiinni..." ("Allez France", 1964). Hän näytteli yhtä lapsista Jack Claytonin elokuvassa "Salaisuus" (1967).
Greg Kinnear Vuonna 1994 Kinnear teki ensimmäisen esiintymisensä valkokankaalla keskusteluohjelman juontajana komediaelokuvassa "Blankman". Vuonna 1995 hän sai David Larrabeen roolin Sydney Pollackin elokuvassa "Sabrina", joka oli uusintaversio Billy Wilderin elokuvasta "Kaunis Sabrina" vuodelta 1954. Myöhemmin hän näytteli pääroolia vuoden 1996 komediassa "Jumalainen posti". Vuonna 1997, hän sai roolin James L. Brooksin komedia-draamassa "Elämä on ihanaa", josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkuuden. Seuraavassa elokuvassa "Vastustamaton hymy" hän näytteli yhdessä Lauren Hollyn kanssa paria, joka yrittää saada lapsen. Hänen seuraava projektinsa oli "Sinulle on postia", jossa näyttelivät myös Tom Hanks ja Meg Ryan. Seuraavaksi hän teki elokuvat "Seitsemän seinähullua sankaria" (1999), "Nurse Betty" (2000), "Luuseri" (2000), "The Gift – Enne" (2000) ja "Teoria miehistä" (2001).
Blade (vuoden 1973 elokuva) Blade on vuonna 1973 julkaistu trilleri/rikoselokuva. Elokuvan pääosia esittävät John Marley, Jon Cypher, Kathryn Walker, William Prince, Michael McGuire, Joe Santos, John Schuck, Peter White, Keene Kurtis ja Ted Lange. Morgan Freeman tekee elokuvassa cameoroolin Chris-nimisenä miehenä. Elokuvan on ohjannut Ernest Pintoff. Elokuvassa murhaetsivä jahtaa naisia vihaavaa sarjamurhaajaa, joka tappaa uhrinsa veitsellä.
Tara Reid Reid esiintyi lapsena lukuisissa mainoksissa, mm. McDonald’s ja Jell-O. Hänen uransa alkoi pienistä televisiorooleista sarjoissa "Saved by the Bell" ja "Päivien viemää". Lisäksi Reid näytteli Danni Sullivania sarjassa "Tuho-osasto" vuosina 2003–2005. Elokuva-alalla hänen läpimurtonsa oli vuoden 1999 "American Pie", vaikka hän oli tätä ennen tehnyt jo ensimmäisen pääroolinsa kulttielokuvassa "Big Lebowski". "American Pien" ohella Reid esiintyi 2000-luvun taitteessa taloudellisesti menestyneissä elokuvissa "Julmia aikeita" ja "Urban Legend – kauhutarinoita". Vuonna 2012 hän näytteli jatko-osassa "" ja vuosina 2013–2016 elokuvissa "Haihurrikaani", "Haihurrikaani 2: Toinen tuleminen", "Haihurrikaani 3: Ei helvetissä" ja "Haihurrikaani 4".
Mauritz Stiller Toinen Suomessa syntynyt ruotsalaistunut elokuvantekijä Gustaf Molander käsikirjoitti Stillerille elokuvat "Thomas Graalin paras elokuva" (1917) sekä "Thomas Graalin parhaat lapset" (1918). Nämä ovat ehkä ensimmäisiä elokuvanteosta kertovia elokuvia. Kummassakin näytteli Stillerin pahin "kilpailija" Victor Sjöström pääosaa, hajamielistä käsikirjoittajaa Thomas Graalia, joka rakastuu ja menee myöhemmin naimisiin Karin Molanderin esittämän näyttelijän kanssa.
Bella Darvi Elokuvaneuvos Kari Uusitalo sanoo, että Zanuckilla ja Darvilla oli suhde ja siksi tuottaja yritti tehdä naisesta tähden inhoamansa Marilyn Monroen tilalle, mutta yleisö ei ollut yhteistyöhaluista. Hänen mainittavia roolejaan olivat muun muassa kurtisaani Neferneferneferin osa elokuvassa "Sinuhe, egyptiläinen" ja naispääosa Samuel Fullerin ohjaamassa elokuvassa "Merten paholaiset".
Vili Auvinen Auvisen vanhemmat olivat molemmat näyttelijöitä, joten teatterin maailma tuli tutuksi jo lapsena. Vili ja hänen sisarensa Hely vilahtavat elokuvassa "Kulkurin valssi" mustalaislapsina. Isä Vilho Auvinen näyttelee elokuvassa mustalaisviulisti Fedjaa. Äiti Hellin Auvinen-Salmi toimi pitkän näyttelijäuransa ohella myös teatterinjohtajana ja kouluttajana.
Dirch Passer Passer näytteli myös yli sadassa tanskalaisessa ja ruotsalaisessa komediaelokuvassa 1950-luvulta 1970-luvun alkuun. Suomessa hänen tunnetuimmaksi elokuvakseen nousi Gabriel Axelin ohjaama seksikomedia "Pukki paratiisissa", joka oli Helsingin Maximin ohjelmistossa peräti 53 viikkoa vuosina 1963–1964.
Anne Baxter Vuonna 1944 Baxterin elokuva "Guest in the House" menestyi vähän, mutta "Odottamaton vieras" (1944) sen sijaan sai menestystä, vaikka kriitikot eivät vaikuttuneet elokuvasta. Baxter näytteli elokuvassa tulevan aviopuolisonsa kanssa, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1946. Baxter näytteli Tyrone Powerin ja Gene Tierneyn kanssa vuoden 1946 draamaelokuvassa "Veitsen terällä", josta Baxter voitti vuonna 1947 Oscar-palkinnon parhaasta naissivuosasta sekä parhaan naissivuosan Golden Globen. Myöhemmin Baxter kertoi, että "Veitsen terällä" sisälsi hänen ainoan loistavan suorituksensa sairaalakohtauksessa, missä Sophien hahmo "menettää aviomiehensä, lapsensa ja kaiken muun". Baxter sanoi, että hän "oli elänyt uudelleen veljensä kuoleman", joka oli kuollut vain kolmivuotiaana. Samana vuonna hän näytteli Paul Munin kanssa elokuvassa "Enkeli olan takana". Vuonna 1947 Baxter oli kertojana Betty Grablen tähdittämässä menestyselokuvassa "Kevytmielinen äitini" sekä oli naispääosassa elokuvassa "Lentävät huimapäät" William Holdenin ollessa miespääosassa. Vuonna 1948 Baxter näytteli Clark Gablen ja Lana Turnerin kanssa sotadraamassa "Paluu kotiin" ja oli naispääosassa rikoselokuvassa "Polttava aurinko", missä Gregory Peck ja Richard Widmark myös näyttelivät.
Vuonna 1950 Baxter valittiin toiseen naispääosaan, Eve Harringtonin rooliin, draamaelokuvaan "Kaikki Eevasta" (1950) monista harkituista naistähdistä. Elokuvassa näyttelivät myös Bette Davis, George Sanders, Celeste Holm ja Marilyn Monroe. Baxter sai vuonna 1951 roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden, mutta hävisi sen Judy Hollidaylle, joka voitti sen roolistaan elokuvasta "Eilen syntynyt". "Kaikki Eevasta" oli ehdokkaana yhteensä 14 Oscar-palkintoon, joista se voitti kuusi. "Kaikki Eevasta" on myös Baxterin tunnetuin elokuvaroolisuoritus. Samana vuonna Baxterilta oli ilmestynyt myös elokuva "Sheriffin tytär", jossa Monroekin oli esiintynyt. 1950-luvulla Baxter näytteli teatterissa elokuvien ohella. Vuonna 1952 Baxter näytteli episodielokuvassa "Neljä helmeä", joka koostui viidestä tarinasta. Baxter oli näytellyt kolmannessa "The Last Leaf" -osiossa, jonka ohjasi Jean Negulesco. Vuonna 1953 Baxter näytteli Broadwaylla Tyrone Powerin kanssa Charles Laughtonin "John Brown’s Body" -näytelmässä, joka perustuu Stephen Vincent Benétin runoelmaan. Vuonna 1953 Baxter allekirjoitti sopimuksen Warner Brothersin kanssa kahdesta elokuvasta. Näistä ensimmäinen oli Alfred Hitchcockin draama "Minä tunnustan" (1953), jossa hänen vastanäyttelijänä oli Montgomery Clift; toinen elokuva oli Fritz Langin ohjaama film noir "Sininen gardenia" (1953), jossa Baxter näytteli murhasta syytettyä naista. Baxter muistetaan myös hyvin suuresta roolistaan Egyptin kuningatar Nefertarina Cecil B. DeMillen ohjaamassa eeppisessä draamassa "Kymmenen käskyä" (1956), jossa Baxterilla oli vastanäyttelijänä Charlton Heston Mooseksena.
1492 – paratiisin valloitus Elokuvan sävelsi Vangelis.
Carrie-Anne Moss Carrie-Anne Moss (s. 21. elokuuta 1967 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Trinitynä elokuvatrilogiassa "Matrix". 1980-luvun lopulla hän muutti Espanjaan luomaan uraa mallina, mutta vuonna 1992 hän muutti ensimmäisen televisioroolinsa vuoksi Los Angelesiin. Muita hänen tunnettuja roolejaan ovat Natalie elokuvasta "Memento" sekä Caroline Clairmont elokuvasta "Pieni suklaapuoti". Moss meni naimisiin näyttelijä Steven Royn kanssa vuonna 1999, ja he saivat lapsen kesällä 2003. Vuonna 2007 hän näytteli elokuvassa "Paranoia". Hän toimi myös Aria T’Loak -nimisen kuvitteellisen hahmon ääninäyttelijänä pelisarjassa "Mass Effect" ja näyttelee Jeri Hogarthia "Jessica Jonesissa" (2015–) ja muissa Marvelin Netflix-sarjoissa.
Dalene Kurtis Kurtis varttui Kalifornian Bakersfieldissä. Ennen Playboy-uraansa hän teki erilaisia missin- ja mallintöitä.
Nargis (näyttelijä) Nargis Dutt (oik. Fatima Rashid, 1. kesäkuuta 1929 – 3. toukokuuta 1981), tunnettiin nimellä Nargis, oli intialainen elokuvanäyttelijä. Häntä pidetään yhtenä parhaista näyttelijättäristä hindinkielisten elokuvien historiassa. Hän esiintyi lapsena vuoden 1935 elokuvassa "Talashe Haq", mutta hänen näyttelijän uransa alkoi vuonna 1942 elokuvassa "Tamanna". 1940-luvulta 1960-luvulle kestäneen uransa aikana Nargis näytteli monissa suosituissa ja kriitikoiden ylistämissä elokuvissa, usein vastanäyttelijänään Raj Kapoor.
Kurtis Kraft Kurtis Kraft valmisti 120 Indianapolis 500 -kilpa-autoa, joista viisi voitti kyseisen kilpailun.
Bard Jousimies Bardia näyttelee elokuvissa walesilainen Luke Evans. Bardilla on Bainin lisäksi kaksi muutakin lasta, tyttäret Sigrid ja Tilda. Bard kuvaillaan kirjaversionsa tavoin synkistelijäksi, mutta hänen lapsensa (varsinkin Bain) ihailevat häntä suuresti.
Edward Dmytryk Vuonna 1940 Dmytryk siirtyi Columbialle, jossa hän ohjasi muun muassa kauhuelokuvan "The Devil Commands" (1940), jonka pääosassa näytteli Boris Karloff. Columbialta Dmytryk siirtyi RKO:lle, jolle hän teki muun muassa elokuvat "Hitlerin lapset" (1943) ja "Hyvästi, kaunokaiseni" (1944). Vuoden 1947 elokuvasta "Oikeutettu kosto" hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi.
Kurtis Stryker Kurtis Stryker on fiktiivinen hahmo Mortal Kombat pelisarjassa. Hänen ääninäyttelijänä toimivat Ron Perlman ja Matthew Mercer.
Kurtisaani Kurtisaani on tarkoittanut alun perin hovinaista (vrt. "court" ’hovi’), mutta sittemmin kurtisaanilla on viitattu yläluokkaisiin prostituoituihin tai rakastajattariin.
Dalene Kurtis Dalene Kurtis (s. 12. marraskuuta 1977 Apple Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen valokuvamalli ja Playboy-tyttö.
Dalene Kurtis Kurtis oli Playboyn syyskuun 2001 "Playmate of the Month" ja vuoden 2002 Playmate of the Year.
Kurtisaani Kurtisaanilla tarkoitettiin alun perin 1500-luvulla naisia, jotka liikkuivat renessanssin ajan paavien moraaliltaan höltyneissä hoveissa. Monet paavit pitivät rakastajattaria ja saivat aviottomia lapsia. Nämä naiset olivat sekä kauniita että henkevän älykkäitä, ja heidän oli pystyttävä tarjoamaan miehille myös hengen nautintoja. Renessanssiajan kurtisaanit elivät paheellista ja ylellistä elämää, omistivat komeita taloja ja järjestivät loisteliaita päivällisiä.
Matti Pellonpää Pellonpää palkittiin uransa aikana muun muassa Euroopan elokuva-akatemian myöntämällä parhaan eurooppalaisen miesnäyttelijän Felix-palkinnolla roolistaan elokuvassa "Boheemielämää" (1992) ja valtion elokuvataiteilijapalkinnolla roolista elokuvassa "Varjoja paratiisissa" (1986).
Catherine McCormack Catherine McCormack (s. 3. huhtikuuta 1972) on brittiläinen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa "Braveheart – taipumaton" (1995), "Venetsian kurtisaani" (1998), "Spy Game" (2001) ja "28 viikkoa myöhemmin" (2007).
Paratiisin lapset (vuoden 1945 elokuva) Tuotanto viivästyi jälleen, kun liittoutuneet nousivat maihin Normandiassa, mutta viivästys saattoi olla tahallinenkin, jotta elokuva valmistuisi vasta Saksan miehityksen päätyttyä Ranskassa. Kun Pariisi vapautui elokuussa 1944, näyttelijä Robert le Vigan, jonka roolina muuten oli ilmiantaja-varas "Jericho", Vastarintaliike tuomitsi kuolemaan yhteistoiminnasta natsien kanssa ja hän joutui pakenemaan kirjailija Célinen kanssa Sigmaringeniin, jonne Vichyn hallitus siirtyi maihinnousun jälkeen. Hänen tilalleen valittiin pikahälytyksellä Pierre Renoir, ranskalaisen ohjaajan Jean Renoir vanhempi veli ja kuuluisan taiteilijan poika, ja useimmat kohtaukset jouduttiin tekemään uudestaan.. Vigan tuomittiin natsien yhteistoimintamiehenä 1946. Jäljelle jää yksi kohtaus Viganista roolihamossa toisen osan keskellä , kun Jericho tekee jälleen paljastuksia Nathalielle. Elokuvan valmistuttua Arletty sai jälleen osakseen syytöksiä yhteistoiminnasta. Hänen historiaan jäänyt vastauksensa oli: "Sydämeni on ranskalainen, mutta perseeni on kansainvälinen."
Matti Pellonpää Vuonna 1986 Pellonpää palkittiin valtion elokuvataiteilijapalkinnolla roolistaan elokuvassa "Varjoja paratiisissa". Vuonna 1987 hänelle ojennettiin Viitasaaren elokuvaviikoilla elokuvasta myös Humanismin käsi -palkinto.
Kurtis Gabriel Kurtis Gabriel (s. 20. huhtikuuta 1993) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Minnesota Wildin organisaatiossa. Hän on Minnesotan kolmannen kierroksen varaus .
Kuolemaantuomittu (vuoden 1934 elokuva) Kuolemaantuomittu () on W. S. Van Dyken ohjaama yhdysvaltalainen rikos-/melodraamaelokuva vuodelta 1934. Päätähtinä ovat Clark Gable, William Powell ja Myrna Loy. Elokuva on myös Mickey Rooneyn yksi varhaisimmista rooleista, missä hän näyttelee Gablen roolin lapsena. "Kuolemaantuomittu" perustuu Arthur Caesarin tarinaan, jonka pohjalta Oliver H. P. Garrett ja Joseph L. Mankiewicz laativat käsikirjoituksen. Metro-Goldwyn-Mayer -yhtiö tuotti elokuvan.
John Lithgow Lithgow tunnetaan parhaiten televisiosarjasta "Kolmas kivi auringosta" tuttuna Dick Solomonina. Lisäksi hän näytteli Trinityä "Dexterissä". Lithgow on näytellyt myös elokuvissa ja radiossa. Hän on voittanut useita Emmy- ja Tony-palkintoja. Hän tekee lisäksi musiikkia lapsille.
Land Rover Discovery Sport Land Rover Discovery Sport on Land Roverin vuodesta 2014 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli, joka korvasi Land Rover Freelanderin.
Land Rover Freelander Land Rover Freelander on Land Roverin vuosina 1997–2014 valmistama keskikokoinen crossover-tyyppinen automalli. Sen seuraajaksi tuli Land Rover Discovery Sport.
Land Rover Land Rover on brittiläinen automerkki, jota valmistaa nykyisin intialaisen Tata Groupin omistama Jaguar Land Rover -yhtiö.
Rover Group Sittemmin Ford myi Land Roverin intialaiselle Tata Motorsille, joka omistaa nykyisin oikeudet myös Rover-merkkiin. Lisäksi se omistaa Land Roverin ja Jaguarin – kuin myös Daimler- ja Lanchester-merkit.
Rover Group Rover Groupin Land Rover-haara koki huomattavaa kasvua 1980-luvun loppupuolella. Land Rover 90 / 110 / Defender -mallit saivat osakseen varusteisiin ja voimalinjoihin päivityksiä, ja mallien myynti lähti kasvuun, vuosikymmenen alun vaikeiden vuosien ja lähes pysähdyksissä olleen myynnin jälkeen. Range Rover Classicin myynti kasvoi varustetason parantumisen, kuten automaattivaihteiston, myötä. Samoin mallistoon ensi kertaa esitelty diesel-moottori vaihtoehto nousi suosituksi varusteeksi. Menestyksekäs Land Rover Discovery -sarja esiteltiin vuonna 1989, ja se nousi Euroopan myydyimpien nelivetomallien joukkoon 18:ssa kuukaudessa. Discoveryssa esitelty uusi diesel-tekniikka löysi pian tiensä myös muiden mallien voimanlähteeksi. Tänä kasvun aikakautena Land Rover rationalisoi toimintojaan, sulki satelliittitehtaitaan ja tehosti samojen osien ja tekniikan jakamista eri mallien kesken. Akselistot, voimansiirto ja moottorit olivat samoja eri malleissa ja esim. Discoveryssa käytettiin samaa alustaa ja korin osia kuin Range Roverissa. 90 / 110 -mallisto sai vuonna 1990 uudet diesel-moottorit ja malliston nimeksi tuli Defender. Täysin uudistettu Range Rover esiteltiin vuonna 1994, yhdessä Discoveryn uuden version kanssa, näiden myyntti jatkui hyvänä. Nejäs malli, cross-over / SUV -luokkaan, eli meikäläisittäin citymaasturi-luokkaan kuuluva Land Rover Freelander esiteltiin vuonna 1998 ja se vei Discoveryn paikan Euroopan myydyimpänä nelivetoisena.
Range Rover (1970) Ison-Britannian puolustusministeriö perui vuonna 1965 maavoimien Land Rover -tilauksen ja tuli samalla jouduttaneeksi Range Roverin kehitystä. Vuonna 1966 aloitettiin Range Roverin suunnittelu. Pääsuunnittelijoita olivat Spen King ja Gordon Basford. Mallin lähtökohtia olivat Land Roveria mukavampi, suorituskykyisempi ja ajo-ominaisuuksiltaan parempi maastoauto.
MG Rover Group MG Rover joutui vararikkoon vuonna 2005, ja sen avaintoiminnot hankki omistukseensa Nanjing Automobile (Group) Corporation (NAC), joka aloitti urheiluautojen ja urheilullisten saloon-mallien valmistuksen vuonna 2007. Rover-merkki, joka oli ollut lisensoituna MG Roverin käytössä, omistusoikeuden ollessa BMW:n hallussa, siirtyi Fordille tämän ostettua Land Rover -liiketoiminnot BMW:ltä vuonna 2000. Oikeudet Rover-merkkiin siirtyivät intialaiselle Tata Motorsille Fordin myytyä Jaguar ja Land Rover -liiketoimintonsa tälle vuonna 2008.
Rover Rover Company oli brittiläinen autonvalmistaja. Yhtiö aloitti toimintansa Coventryssa, mutta siirtyi Solihulliin toisen maailmansodan jälkeen. Liityttyään Leyland Motors -konserniin vuonna 1967 Rover Company säilytti identiteettinsä British Leylandin tytäryhtiönä aina 1980-luvulle asti. Rover-merkki selvisi British Leylandin hajoamisesta, ja oli sen jälkeen Rover Groupin päämerkki joutuen ensin British Aerospacen käsiin, ja sitten BMW:n omistukseen. Vuonna 2000 BMW myi suuren osan Rover Groupin autotuotannosta Phoenix Consortium -liikemiesryhmälle, joka jatkoi toimintaa MG Rover Group -nimellä. BMW kuitenkin piti itsellään oikeudet Rover-nimeen, sallien MG Roverin käyttää sitä lisenssillä. Huhtikuussa 2005 Rover-merkkisten autojen tuotanto päättyi MG Roverin joutuessa vararikkoon. Heinäkuussa 2005 Nanjing Automobile osti MG Roverin fyysisen omaisuuden, vaikka SAIC jo omisti osan MG Roverin henkisestä omaisuudesta, suunnitellen MG Roverin automallien tuotannon jatkamista Kiinassa ja Longbridgessä vuonna 2007. BMW myi oikeudet Rover-nimeen Ford Motor Companylle 18. syyskuuta 2006 noin 6 miljoonan punnan hintaan. Ford halusi sen suojatakseen Land Rover -merkkiään. Ford oli saanut option Rover-nimen ostoon ostaessaan Land Roverin BMW:ltä vuonna 2000. Maaliskuussa 2008 Ford pääsi Tata Motorsin kanssa sopimukseen, jonka mukaan Tata saa oikeudet Rover-nimeen yhdessä Jaguar- ja Land Rover -tuotannon kanssa.
Britannian autoteollisuus Kun Rover Group myytiin saksalaiselle BMW:lle, Britanniassa ei enää ollut brittiomisteista suurten volyymien automallien valmistajaa. BMW alkoi kuitenkin elvyttää ja modernisoida perinteisiä brittimerkkejä Roveria, Land Roveria, MG:tä ja Miniä. Vuonna 2000 BMW kuitenkin myi Land Roverin Fordille ja Roverin sekä MG:n merkit Phoenix Consortiumille. Näin syntynyt MG Rover Group, viimeinen brittiomistuksessa ollut henkilöautojen massatuottaja, ajautui kuitenkin konkurssiin 2005. Rover-yhteistyön päätyttyä Honda jatkoi omien malliensa tuotantoa Britanniassa.
Land Rover Discovery Land Rover Discovery on vuodesta 1989 valmistettu keskikokoinen maastoauto. Valmistaja on brittiläinen Land Rover.
Ensimmäisen sukupolven mallista käytetään myös nimitystä Discovery Series I. Ensimmäisen sukupolven moottorivaihtoehtoja olivat 2,0-, 3,5-, 3,9- ja 4,0-litraiset bensiinimoottorit. Dieselmoottoreita olivat 2,5 -litrainen 200Tdi (1989 – 1994, 83 kW) ja 300Tdi (1994 – 1999).
Rover 1950–60-luvut olivat hedelmällisiä vuosia yhtiölle. Land Rover menestyi yhtiön autoista parhaiten (huolimatta siitä, että Roveria pidettiin erityisesti ylellisten sedan-mallien valmistajana, karu Land Rover oli itse asiassa yhtiön suurin menestys sekä 1950-, 60- että 70-luvuilla). Rover tunnettiin myös P5- ja P6-sedaneista, joissa oli Buickin suunnittelema 3.5-litrainen alumiininen V8-moottori, sekä kaasuturbiinimoottoriautojen uraauurtavasta tutkimustyöstä.
Land Rover Discovery 3 on kerännyt lukuisia vertailuvoittoja, ja se on valittu useissa maissa parhaaksi nelivetoiseksi autoksi. Discovery 3:n rinnakkaismalliksi Land Rover esitteli Range Rover Sport -mallin, joka teknisesti on hyvin lähellä Discoveryä.
British Leyland Myöhemmin Land Rover Group- ja BLCV-yksiköt yhdistettiin Land Rover Leyland -yksiköksi.
Land Rover Discovery Land Rover Discovery turbodiesel maksoi Suomessa vuonna 1990 166 000 markkaa.
Land Rover Range Rover on Land Roverin luksusmaasturi. Mallin valmistus aloitettiin vuonna 1970. Auto oli alun perin suunniteltu pääasiassa työkäyttöön, mutta kaikkien yllätykseksi siitä tuli erittäin suosittu etenkin johtajien, lääkärien ja brittiläisen aatelin keskuudessa. Alkuperäistä mallia valmistettiin vuoteen 1995.
British Leyland Vuonna 1977 Leyland Cars jaettiin kahtia, Austin-Morris-yksikköön, joka vastasi valtavirran markkinoiden autojen valmistuksesta, sekä Jaguar-Rover-Triumph (JRT)-yksikköön, joka vastasi yläluokan autojen sekä erikoisautojen valmistuksesta. MG kuului Austin-Morris-yksikköön. Land Rover ja Range Rover irrotettiin erilleen JRT-yksiköstä, ja niistä muodostettiin erillinen Land Rover Group. Myöhemmin JRT-yksikkö jaettiin vielä kahtia, Rover-Triumph- ja Jaguar Car Holdings -yksiköiksi, jälkimmäiseen kuului myös Daimler.
Land Rover Vuonna 1989 esitelty Discovery oli Land Roverin ensimmäinen kokonaan uusi mallisarja sitten vuoden 1970. Teknisesti Discovery perustui Range Roveriin ja alusta kierrejousineen olikin suoraan siitä lainattu. Moottorina oli 3,9 litran V8-bensiinimoottori ja 2,5 litran ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu nelisylinterinen suoraruiskutusdiesel tyyppinimeltään 200Tdi.
Land Rover Täysin uutena mallisarjana Range Rover Sport esiteltiin 2005. Nimestään huolimatta malli on ennemmin Discovery 3:n sisarmalli. Hinnaltaankin Sport-malli kilpailee Discoveryn kanssa samassa luokassa, ja sen hinnasto lähtee liikkeelle lähes puolet halvemmasta autosta (78 000 euroa) kuin aiempien Range Roverien (142 000 euroa). Sport-malli on tiloiltaan selvästi pienempi, ja se onkin rekisteröity vain viidelle henkilölle. Maasto-ominaisuudet vastaavat Land Roveria eli ovat kiitettävät, ja maantieominaisuudet ovat maastoautojen mittapuulla hyvät.
Rover Osana Fordin sopimusta myydä Jaguar- ja Land Rover -tuotantonsa Tata Motorsille, Rover-merkki sisällytettiin sopimukseen.
Range Rover Range Rover on vuodesta 1970 valmistettu nelivetoinen hienostunut maastoauto. Land Rover suunnitteli uuden Range Roverin vanhempien työkalumaisten maastoautojen hienommaksi malliksi. Heti esittelynsä jälkeen Range Roverista tuli suosittu auto kalliiden maastoautojen luokassa.
Range Rover Range Rover Sport tuli myyntiin loppuvuodesta 2005. Nimestään huolimatta Range Rover Sport on uusi malli, joka eroaa selvästi varsinaisesta Rangesta. Se perustuu Land Rover Discovery-malliin.
Rover Ford käytti optionsa Rover-nimeen, jonka se oli neuvotellut suojatakseen Land Rover -merkkiä, ja osti oikeuden nimeen 18. syyskuuta 2006. Yhtäkään Rover-merkkistä autoa ei valmistettu Fordin omistaessa merkin.
Range Rover Range Rover Evoque on vuodesta 2011 valmistettu maastoauto tai katumaasturi. Malli perustuu Land Rover LRX -konseptiautoon. Muista aina nelivetoisista Range Rovereista poiketen Evoque-malli on joko etuvetoinen tai nelivetoinen.
Range Rover Kolmannen sukupolven Range Rover L322 oli entisiä malleja selvästi ylellisempi. Vasta tässä sukupolvessa siirryttiin itsekantavaan koriin. Mallista käytetään myös nimeä ”new Range Rover”. Auto suunniteltiin aikana, jolloin BMW omisti Land Roverin.
Rover Yhteistyö Hondan kanssa sai yhtiön imagon kohenemaan takaisin pisteeseen, jolloin Rover-merkkiset autot nähtiin ylellisempinä vaihtoehtoina Fordin ja Vauxhallin malleille. Vuonna 1994 British Aerospace myi Rover Groupin, yhdessä "Rover", Land Rover, Riley, Mini, Triumph ja Austin-Healey -merkkien kanssa BMW:lle, joka oli alkanut pitää Rover-merkkisiä autoja potentiaalisina kilpailijoina omille malleilleen. BMW:n omistuksessa Rover Group kehitti Rover 75 -mallin, jonka muotoilussa oli vaikutteita aiemmista Rover P4 ja P5 -malleista.
Land Rover Discovery Tekniikan Maailman 12/1990 vertailussa Land Rover Discovery turbodiesel kiihtyi 0-80 km/t 13,7 sekunnissa ja 0-100 km/t 23,6 sekunnissa. Discovery jäi maasturivertailussa toiseksi huonoimmaksi kahdeksasta autosta, osaksi heikon moottorinsa vuoksi.
Leyland Motors Vuonna 1975 BLMC kansallistettiin ja sen nimeksi muutettiin British Leyland (BL). Yhtiö jaettiin neljään divisioonaan, linja- ja kuorma-autojen valmistuksesta vastasi Leyland Truck & Bus -divisioona, johon kuului myös Land Rover Group. Vuonna 1981 tämä yksikkö jaettiin kahtia, osastoiksi Leyland Bus ja Leyland Trucks. Vuonna 1986 BL-nimi muutettiin Rover Groupiksi. Pääomien hallinnasta Ashok Leyland -yhtiössä vastasi Land Rover Leyland International Holdings, kunnes se myytiin vuonna 1987.
Rover Vuonna 2000 BMW jakoi Rover Groupin useampaan osaan myyden Land Roverin Fordille arviolta 1.8 miljardin punnan hintaan, pitäen MINI-mallien valmistuksen itsellään ja myyden loput autotuotannosta Phoenix Consortiumille, joka jatkoi toimintaa MG Rover -konsernina. Vaikka BMW sisällytti oikeudet MG-nimeen sopimuksessa, se piti itsellään oikeuden Rover-merkkiin, lisensoiden sitä uudelle "MG Rover" -yhtiölle käytettäväksi malleissa, joiden tuotantoa jatkettiin.
Land Rover Freelander Freelander 2 -nimen saanut toisen sukupolven malli esiteltiin Lontoon autonäyttelyssä heinäkuussa 2006. Pohjois-Amerikassa mallia myytiin Land Rover LR2 -nimisenä, samaan tapaan kuin Discovery oli saanut Pohjois-Amerikassa nimen LR3. Malli perustuu samalle Fordin EUCD-pohjalevylle kuin useat Ford- ja Volvo-mallit.
Triumph Acclaim Acclaimin valmistus lopetettiin kesällä 1984 ja samalla merkki "Triumph" poistui kartalta. Mallia valmistaneesta yhtiöstä tuli nimeltään "Austin Rover Group" ja sen tuotelinjaan kuuluivat enää Austin-, Rover-, Land Rover- ja MG -automerkit.
MG Rover Group MG Rover muodostettiin osasta entisen Rover Groupin henkilöautojen massavalmistuksen liiketoimintaa, josta BMW hankkiutui eroon vuonna 2000 huomattavien rahallisten tappioiden ja pienenevien markkinaosuuksien johdosta. BMW oli hankkinut Rover Groupin omistukseensa British Aerospacelta vuonna 1994, ja se oli sen jälkeen myynyt yhtiön Land Rover -liiketoiminnot Fordille sekä erottanut uuden MINIn valmistuksen uuteen tytäryhtiöön, joka sijaitsi Cowleyssa, Oxfordshiressa.
MG Rover otti hoitaakseen jäljelle jääneet osat entisen Rover Groupin henkilöautojen massatuotannosta valmistuksen sijoittuessa Longbridgen tehtaille Birminghamiin.
Rover Shanghai Automotive Industry Corporation (SAIC), joka omisti oikeudet Rover 75 -mallin suunnitelmiin (ostettu 67 miljoonalla punnalla ennen MG Roverin kaatumista) ja oli myös tehnyt tarjouksen MG Roverista, esitteli oman versionsa Rover 75:stä vuoden 2006 lopussa. Heinäkuussa 2006 SAIC ilmoitti suunnittelevansa Rover-nimen ostoa BMW:ltä, joka edelleen omisti oikeudet Rover-merkin käyttöön. BMW kuitenkin pääsi sopimukseen Fordin kanssa, joka hankki oikeudet nimeen suojatakseen omistamaansa Land Rover -merkkiä. Koska SAIC ei voinut käyttää Rover-merkkiä, se loi oman, lähes samaa nimeä ja logoa käyttävän merkin, Roewen. Roewe tuotiin markkinoille vuoden 2007 alussa.
Land Rover Suomessa Land Rover -autoja edustaa myös Jaguaria maahan tuova Inchcape Motors Finland Oy.Nämä mallit perustuivat kaikki alkuperäiseen vuoden 1948 malliin ja säilyivät ulkonäöltään ja tekniikaltaan lähes muuttumattomina vuosimallista toiseen. Autoa sai sekä lyhyellä 88 tuuman että pidemmällä 109 tuuman akselivälillä. Kytkettävällä nelivedollaan ja lehtijousillaan mallit muistuttavat rakenteeltaan useimpia paljon uudempia japanilaisia maastoautoja.
Rover Group Rover Group muodostettiin 1986 uudelleennimeämällä BL-yhtiö. Se tapahtui pian sen jälkeen, kun Britannian pääministeri Margaret Thatcher oli nimennyt yhtiön johtoon kanadalaisen ammattijohtajan ja lakimiehen Graham Dayn. Yhtiö hankkiutui eroon hyötyajoneuvoja ja linja-autoja valmistaneista yksiköistä, ja se koostui tämän jälkeen henkilöautoja valmistavista Austin Rover Groupista ja Land Rover Groupista. Tämän jälkeen yhtiö yksityistettiin ja myytiin vuonna 1988 British Aerospacelle (BAe) 150 miljoonan punnalla. Vuonna 1989 Rover Group vaihtoi jälleen nimeä, nyt Rover Group Holdingsiksi.
Rover 75 (P4) Rover 75 -autoja tuotiin Suomeen vuonna 1952 erikoisen paljon, 801 kappaletta. Tämä oli lähes 14 % vuoden 1952 P4-mallien koko tuotannosta (5 768 kappaletta). Syynä oli olympiavuodeksi 1952 länsiautoille myönnetyt runsaat tuontiluvat: GM, Ford ja Rover saivat kukin Suomen hallitukselta luvan tuhannen auton tuontiin. Vuosina 1949–1951 tuontilupia oli myönnetty vain 250 Roverille; luvussa ovat mukana myös Land Rover -maastoautot.
British Leyland Vaikka yhtiö valmistikin kaupallisesti menestyneitä merkkejä, kuten Jaguaria, Roveria ja Land Roveria, sekä hyvin myyvää Miniä, British Leylandin historia on täynnä ongelmia. Vuonna 1986 yhtiö uudelleen nimettiin Rover Groupiksi, ja myöhemmin siitä tuli MG Rover Group, joka meni vararikkoon vuonna 2005. Tämä oli päätepiste brittiläisomisteiselle ajoneuvojen valmistukselle, ja pitkäikäiset automerkit MG, Austin, Morris ja Wolseley siirtyivät kiinalaisen SAIC:lle.
Land Rover Land Rover 110 esiteltiin 1983 ja lyhyempi 90 seurasi 1984. Mallisto nimettiin Defenderiksi vasta 1990, vaikka autot pysyivätkin entisellään. Ulkonäkö muistuttaa hyvin paljon Series II-III -malleja, mutta tekniikka on muuttunut merkittävästi. Perusrakenne, kuten runko, voimansiirto ja moottorit, on lähes suoraan Range Roverista. Jatkuva neliveto ja kierrejouset edustavat Range Roverista lainattua tekniikkaa, kuten myös mallistossa ollut V8-bensiinimoottori. Muita moottorivaihtoehtoja on ollut 2,5 litran nelisylinterinen bensiinimoottori. Dieselmoottorivaihtoehdot ovat olleet Series III:n 2,25-litrainen dieselmoottori, 2,5-litrainen vapaastihengittävä esikammiodiesel (2.5D), 2-5-litrainen turboahdettu esikammiodiesel (2.5TD), 2,5-litrainen ahdettu ja ahtoilmanjäähdytyksellä varustettu suoraruiskutusdiesel (200Tdi, 90-94) ja edellisen pakokaasunkierrätyksellä varustettu versio (300Tdi, 95-98). Vuonna 1999 dieseliksi tuli kiristyvien pakaasumääräysten vuoksi viisisylinterinen Td5-pumppusuutindiesel.
Daimler Company Vuonna 1960 Jaguar Cars osti kaikki Daimlerin osakkeet niiden silloiselta haltijalta Birmingham Small Arms Company Ltd:ltä (BSA). Vuonna 1961 esitelty Daimler DR450 oli viimeinen yhtiön omaa suunnittelua ollut malli, sen jälkeen mallit olivat Daimlerin ulkoisilla tunnuksilla varustettuja Jaguareja. Daimler on merkkinä edelleen Jaguar Land Rover Ltd:n omistuksessa. Sen emoyhtiö on Jaguar Land Rover Automotive PLC, jonka omistaa intialainen Tata Group.
Land Rover Discovery oli suunnattu alempaan hintaluokkaan kuin Range Rover ja käytännöllisyys oli etusijalla. Istumapaikkoja oli enimmillään seitsemän. Aluksi Discovery oli saatavana vain kaksiovisena versiona, mutta neliovinen tuli pian tarjolle.
Jaguar Jaguar Cars on brittiläinen autonvalmistaja. Nykyisin Jaguar Cars on toinen Jaguar Land Rover Automotive PLC:n tavaramerkeistä yhdessä Land Roverin kanssa. Yhtiön perustivat William Lyons ja William Walmsley vuonna 1922 nimellä "Swallow Sidecar Company" valmistamaan moottoripyörien sivuvaunuja. Vuonna 1926 nimi vaihtui Swallow Sidecar & Coachbuilding Companyksi, ja ensimmäisten autojen valmistus alkoi. Yhtiön nimi muutettiin Jaguariksi toisen maailmansodan jälkeen, koska alkukirjaimiin SS liittyi epätoivottuja natsimielleyhtymiä.
Rover SD1 Vuonna 1981 British Leylandissa tehtiin suuria uudelleenjärjestelyjä, ja SD1:n tuotantolinjat siirrettiin Morriksen tehtaalle Cowleyyn. Solihullin tehdas muunnettiin valmistamaan Land Rovereita merkin erottua Roverista vuonna 1978. Erittäin kalliiksi tullut Solihullin tehtaan laajennus - joka rakennettiin nimenomaan SD1:n ja Triumph TR7:n valmistusta varten - suljettiin.
Land Rover Land Rover sai alkunsa, kun Rover esitteli vuonna 1948 nelivetoisen maatalouskäyttöön suunnitellun maastoajoneuvon. Autossa oli jäykkä neliveto ilman keskitasauspyörästöä, ja etuvedon pystyi vapauttamaan etuakselin napalukoista. Melko pian ratkaisu vaihtui jakovahteistoon, jossa oli takaveto ja tarvittaessa kytkettävä etuveto, ja napalukot jäivät pois. Päävaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi taakse. Jakovaihteistossa oli kaksi nopeusaluetta: nopea tiekäyttöön ja hidas maastokäyttöön. Päävaihteistossa oli synkronoitu 3. ja 4. vaihde. Vaihteet 1 ja 2 olivat synkronoimattomia, jolloin ylöspäin vaihdettaessa käytettiin kaksoispoljentaa ja alaspäin vaihtaessa välikaasua. Autossa oli myös voiman ulosotto erilaisten maatalouskoneiden käyttöä varten. Tätä varten autossa oli myös käsikaasu. Auton huoltotoimenpiteet oli suunniteltu mahdollisimman yksinkertaisiksi. Autossa oli erillinen kotelopalkkirunko, ja sen kori oli valmistettu keula- ja rintapeltiä lukuun ottamatta alumiinista.
Lada Samara Samaran historiaan sisältyy myös parin vuoden jakso, jolloin autoa koottiin Suomessa. Opel Calibran kokoonpano Uudenkaupungin autotehtaalla oli ajautunut vaikeuksiin 1990-luvun puolivälissä, ja Saabin tuotanto oli siirretty pääosin Ruotsiin. Työllisyyden turvaamiseksi Uudessakaupungissa Valmet Automotive neuvotteli brittiläisen Roverin kanssa Land Roverin kokoonpanon aloittamisesta. Hanke kuitenkin kariutui yllättäen, kun BMW osti Roverin.