mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Carl Gustaf Emil Mannerheim Carl Robert Mannerheim meni vuonna 1862 naimisiin Hedvig Charlotta Hélène von Julinin kanssa, joka oli huomattavan suomalaisen teollisuusmiehen vuorineuvos Johan Jakob von Julinin tytär. Suku oli niin ikään Ruotsista Suomeen emigroitunut. He saivat seitsemän lasta, neljä poikaa ja kolme tyttöä: Sofia (Sophie) Mannerheim (21. joulukuuta 1863 – 9. tammikuuta 1928), Carl Mannerheim (18. maaliskuuta 1865 – 6. heinäkuuta 1915), Carl Gustaf Emil Mannerheim (4. kesäkuuta 1867 – 27. tammikuuta 1951), Johan Mannerheim (27. joulukuuta 1868 – 25. syyskuuta 1934), Eva Sparre (30. kesäkuuta 1870 – 1957), Anna Mannerheim (4. maaliskuuta 1872 – 18. toukokuuta 1886) ja August Mannerheim (9. marraskuuta 1873 – 22. huhtikuuta 1910). Carl Robert sai toisesta avioliitostaan Sofia Nordenstamin (1849–1915) kanssa vielä yhden tyttären Marguerite (Kissie) Gripenberg (15. lokakuuta 1884 – 1958).
Henkilöpalvonta (politiikka) Toinen suomalainen, jolle on ajoittain osoitettu lähes henkilökulttimaisia piirteitä on Carl Gustaf Emil Mannerheim. Jo sotien aikana hänestä tuli lähes palvonnan kohde ja häneen kohdistuvaa arvostelua pyrittiin torjumaan. Mannerheim sai 75-vuotispäivänään ainutkertaisen Suomen Marsalkan arvonimen ja samalla nimettiin Helsingin pääkatu Heikinkatu ja lisäksi Turuntie Mannerheimintieksi. Lukuisissa muissa suomalaisissa kaupungeissa on Mannerheiminkatuja ja -teitä. Mannerheimille valmistui patsas jo vuonna 1939 Tampereelle. Patsashankkeen toteutus kuitenkin lykkäytyi muun muassa sodan syttymisen takia sekä sotien jälkeen Mannerheimin itsensä vastustuksen vuoksi. Patsas pystytettiin Tampereella vasta marsalkan kuoleman jälkeen vuonna 1956. Myöhemmin patsaita on pystytetty lukuisiin Suomen kaupunkeihin. Suomen puolustusvoimien lippujuhlan päivä 4. kesäkuuta on samalla Mannerheimin syntymäpäivä, jota juhlittiin alun perin Suomen marsalkan syntymäpäivänä. 1960-luvulla ryhdyttiin Suomessa kiinnittämään huomiota Mannerheim-kultin vaiheisiin ja erityisesti 1970-luvun vasemmistoliikkeissä ilmeni Mannerheimin ja erityisesti Mannerheim-kultin arvostelua.
Toivo Manninen (sotilas) Toivo Kaarlo Manninen (s. 10. tammikuuta 1915, Calumet, Michigan USA – k. 29. joulukuuta 1943, Oulu) oli suomalainen maanviljelijä ja Mannerheim-ristin ritari numero 100. Hänet ylennettiin kersantiksi 11. huhtikuuta 1940 ja vielä kuolemansa jälkeen ylikersantiksi 20. kesäkuuta 1945. Hän kuoli Oulussa 32. sotasairaalassa ja hänet on haudattu Pudasjärven sankarihautaan.
Matti Ruohola Ruoholan ura näyttelijänä päättyi vuonna 1999, eikä hän sen jälkeen enää esiintynyt julkisuudessa lukuun ottamatta Mannerheimin Lastensuojeluliiton vuosina 2005–2006 tuottamaa tietoiskusarjaa Muumien malliin, jossa hän ääninäytteli jälleen Muumipappaa ja Haisulia. Viimeiset vuotensa Ruohola asui Helsingissä. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 2013. Ruohola kuoli 73-vuotiaana 16. helmikuuta 2014.
Sophie Mannerheim (nuorempi) Vuonna 1918 Sophie Mannerheim muutti isänsä kanssa Suomeen. Hänet nimitettiin 1919 Helsingin yliopiston promootion yleiseksi seppeleensitojattareksi. Samassa promootiossa Gustaf Mannerheim sai filosofian kunniatohtorin arvon. Sophie ei kuitenkaan viihtynyt Suomessa vaan muutti Pariisiin, josta Gustaf Mannerheim oli ostanut tyttärelleen asunnon. Sophie asettui Pariisiin loppuelämänsä ajaksi. Sophie Mannerheimin läheisin ystävätär Alexandra ”Alix” Demidoff-Depret-Bixio oli myös hänen elämänkumppaninsa.
Carl Gustaf Emil Mannerheim 1930-luvulla erilaisten diktatuurien aggressiivinen politiikka herätti Mannerheimissa levottomuutta. Tärkein tehtävä olikin Mannerheimin mielestä Suomen puolustuslaitoksen kohentaminen, mihin hänen johtamansa puolustusneuvosto vaati lisää määrärahoja. Mannerheimin toiminnan ansiosta puolustuslaitokselle myönnettiin lisämäärärahaa perushankintoihin budjettiin vuonna 1938. Mannerheim vetosi vielä jälkeenpäin uudestaan resurssien vähyyteen, mutta pyrkimykset saada lisää määrärahoja kohtasivat aina talvisotaan asti poliittista vastustusta.
Operaatio Mannerheim "Operaatio Mannerheim: World is strange". 1/6. Suomen Marsalkka-elokuvan syntyä seuraava sarja alkaa. Miksi Erkko Lyytinen tuottaa Mannerheim-elokuvan Keniassa? Miksi Mannerheimia esittää Telley Savalas? Miksi casting-tilaisuus Nairobissa päättyy kaaokseen?
Eva Mannerheim-Sparre Eva Mannerheim-Sparren vanhemmat olivat kreivi Carl Robert Mannerheim (1835–1914) ja Hedvig Charlotta Hélène von Julin. Perheessä oli kahdeksan lasta joista Eva oli kolmanneksi nuorin. Marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim oli Evan vanhempi veli.
Erikoistehtävä Mannerheimin salaisena asiamiehenä 1932–1945 Tahvanaisen mukaan presidentti Svinhufvudilla ja Mannerheimilla yhdessä oli luottamukselliset yhteydet Neuvostoliittoon Mannerheimin epävirallisten kontaktien avulla. Mannerheimin yhteistyökumppaneina Neuvostoliitossa olivat "Gregori", "Luci" ja "Irina", joiden kautta hänellä oli yhteys itse Staliniin. Tahvanaisen kirjan toimittajat olivat saaneet myöhemmin selville, että "Irina" oli Puna-armeijan yleisesikunnan päällikkö marsalkka Boris Šaposnikov; itse toiminnan aikaan vain koodinimet olivat tiedossa. Tahvanaisen mukaan Stalin tunsi kunnioitusta ja jopa sympatiaa Mannerheimia kohtaan ja olisi mielellään halunnut pitää Suomen luotettavana ja liittoutumattomana naapurina. Myös Svinhufvudilla oli myönteinen kuva Stalinin suhtautumisesta Suomeen. Mannerheimilla puolestaan oli oman elämänhistoriansa vuoksi lämmin suhde Venäjään.
Marsalkka Mannerheimille myönnetyt kunnianosoitukset Mannerheimille on pystytetty ratsastajapatsaat Helsinkiin ja Lahteen. Helsingin patsas rahoitettiin suuren kansalaiskeräyksen tuotolla ja sen veistäjästä järjestettiin kilpailu, jonka voitti professori Aimo Tukiainen. Hänen veistämänsä "Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas" paljastettiin 4. kesäkuuta 1960 Mannerheimintien varrella, paikalla jossa valkoisen armeijansa kärjessä ratsastanut Mannerheim oli lausuttu tervetulleeksi Helsinkiin vuonna 1918. Lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen oli saanut kilpailussa kunniamaininnan, ja Lahdessa perustettiin oma patsastoimikunta, joka keräsi varat veistoksen pystyttämiseksi kaupunkiin. Leppäsen veistämä Mannerheimin ratsastajapatsas paljastettiin joulukuussa 1959 Lahden asema-aukiolla. Lahden varuskunnassa Hennalan kasarmialueella on myös Mannerheimin rintakuvapatsas.
Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas Helsingissä on kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen veistämä monumentti, jossa Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheim istuu hevosensa selässä. Se sijaitsee marsalkan nimikkokadulla Mannerheimintiellä Helsingissä. Patsas paljastettiin 4. kesäkuuta 1960 Mannerheimin syntymäpäivänä.
Mannerheimin patsas (Turku) Mannerheimin patsas Turussa on kuvanveistäjä Veikko Leppäsen ja arkkitehti Aarne Ehojoen suunnittelema pronssinen rintakuvaveistos, joka esittää C. G. E. Mannerheimia. Se sijaitsee Mannerheiminpuistossa, VII kaupunginosassa. Teoksen virallinen nimi on "Marsalkka C. G. E. Mannerheimin muistomerkki".
Aatto A. Liljeström Suomen sisällissodan aikana Liljeström esitti helmikuussa 1918 valkoisten ylipäällikölle Mannerheimille sotilassoitto-opiston perustamista, ja hän toimi sitten perustetun Korsholman sotilassoitto-opiston johtajana. Kesäkuussa 1918 Lilijeström nimitettiin Suomen armeijan ensimmäiseksi ylikapellimestariksi. Viron vapaussodan aikana 1919 Lilijeström oli valkoisen armeijan ylikapellimestarina ja musiikkimajurina. Liljeström kuoli tuberkuloosiin syyskuussa 1922, ja hänet haudattiin Savonlinnaan.
John Jacob von Julin Julinin kolmas ja neljäs puoliso olivat sisarukset. Charlotta Johanna Ottiliana Jägerskjöld (1814–1844), joka itse oli Julinin ensimmäisen lapsen ikäinen, kuoli kolmannen lapsensa synnytykseen. Charlotta von Julinin tyttärestä Hélène von Julinista tuli aikanaan Carl Gustaf Emil Mannerheimin äiti. Julinin neljäs puoliso oli Engel Lovisa (Louise) Catharina Jägerskjöld (1810–1890).
Mannerheim-museo Mannerheim-museo on Helsingin Kaivopuistossa sijaitseva, Suomen marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin muistoa vaaliva kotimuseo. Museo toimii puisessa huvilarakennuksessa, joka toimi Mannerheimin kotina vuosina 1924–1951. Asunto on säilytetty samassa asussa kuin se oli hänen elinaikanaan lukuun ottamatta yläkerran kolmea näyttelyhuonetta.
Carl Gustaf Emil Mannerheim Myös suhde Catharina ”Kitty” Linderiin on kiinnostanut kirjailijoita ja mediaa. Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä julkaistiin vuonna 2013 artikkeli Kitty Linderistä ja Gustaf Mannerheimista. Vuonna 2017 "Kitty"-hahmo on esiintynyt Mannerheimin morsiamena Juha Vakkurin romaanissa "Mannerheim ja saksalainen suudelma".
Saksan interventio Suomen sisällissodassa Suomen poliittisen johdon ja Mannerheimin välille oli heti sodan päättymisen jälkeen syntynyt arvovaltakiista saksalaisten osuudesta sen lopputulokseen. Mannerheim loukkaantui senaatin 6. toukokuuta antamasta voitonjulistuksesta, jossa häntä ei mainittu lainkaan, ja järjesti vastavetona suuren voitonparaatin 16. toukokuuta. Helsingissä pidettyyn paraatiin ei kutsuttu lainkaan saksalaisia, vaan heidän sijaansa Mannerheim korosti pienen ruotsalaisen vapaaehtoisjoukon ansioita. Erimielisyydet kärjistyivät heti voitonparaatin jälkeen, kun saksalaismielinen Svinhufvud sai valtionhoitajan oikeudet. Mannerheim ei hyväksynyt solmittujen sopimusten mukaista armeijan ylipäällikön alistamista saksalaisille, eikä myöskään suunnitelmaa asettaa ylipäällikön rinnalle tasavertainen sotaministeri. Hän oli myös halukas hyökkäämään Pietariin ja lyömään bolševikit, johon Mannerheim uskoi saavansa ympärysvaltojen tuen. Saksa puolestaan halusi omien intressiensä vuoksi pitää bolševikit vallassa ja näin ollen pyrki hillitsemään suomalaisten hyökkäyshankkeita. Lopulta Mannerheim erosi ylipäällikön tehtävästä ja poistui maasta 1. kesäkuuta. Saksan Ruotsin lähettiläs seurasi ahkerasti Tukholmaan asettuneen Mannerheimin tekemiä matkoja ja arvuutteli tämän motiiveja. Lähettiläs oletti Mannerheimin tavoittelevan Pietarin vapauttamista ja pyrkivän sen jälkeen valkoisen Venäjän johtoon.
Kitty Linder Myöhemmin Kitty Linderistä on tullut Mannerheimista kertovan kirjallisuuden ja populaarikulttuurin hahmo. Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä ja verkkosivuilla julkaistiin vuonna 2013 artikkeli ja kirjeenvaihtoa Kitty Linderin ja Gustaf Mannerheimin romanssista. Linder esiintyy Mannerheimin morsiamena Juha Vakkurin kirjassa ja näytelmässä "Mannerheim ja saksalainen suudelma" (2017).
Uralin perhonen Uralin perhonen on suomalainen vuonna 2008 valmistunut 27-minuuttinen stop motion -animaatio, jonka on ohjannut Katariina Lillqvist. Elokuva kertoo Mannerheimin matkasta Kirgisiaan, jossa hän kohtaa nuoren kirgiisipojan. Mannerheim ottaa pojan mukaansa Suomeen, jossa hän ristii pojan perhoseksi. Perhosesta tulee Mannerheimin palvelija ja rakastettu. Kun Suomen sisällissota syttyy, Mannerheim hylkää rakastajansa sodan keskelle. Mannerheimin nimeä ei mainita koko elokuvan aikana. Katariina Lillqvistin mukaan elokuva pohjautuu Tampereen Pispalassa eläneeseen kansanperinteeseen Uralin perhosesta.
Carl Gustaf Emil Mannerheim Syksyllä 1919 Mannerheim jatkoi Churchillin kanssa kaavailuja hyökkäyksestä Pietariin. Mannerheim vakuutti, että operaatio olisi mahdollinen ja se voitaisiin toteuttaa ilman vallankaappausta Suomessa, taivuttelemalla presidentti Ståhlberg sodan kannalle. Tarvittaessa Mannerheim olisi ollut myös valmis vallankaappaukseen. Hanke raukesi tällä kertaa Britannian hallituksen vastustukseen ja Venäjän valkoisten joukkojen kokemiin tappioihin. Tämän jälkeen Mannerheim pyrki saamaan aikaan sotilasliittoa Suomen, Puolan ja liittoutuneiden kesken. Liittoutuneiden Lontoon huippukokouksessa sotapolitiikan kannattajat jäivät kuitenkin vähemmistöön.
Hannes Ignatius Palattuaan kotimaahan hän yhdessä pankinjohtaja, everstiluutnantti Hallenbergin kanssa pyysi juuri kotimaahansa palanutta kenraaliluutnantti, vapaaherra Gustaf Mannerheimia sotilaskomitean johtajaksi ja oli mukana valitsemassa häntä sotilaskomitean johtajaksi. Hän matkusti Mannerheimin ja muiden sotilaskomitean jäsenten kanssa Vaasaan 21.1.1918. Täällä Mannerheim muodosti esikuntansa ja nimitti Ignatiuksen päämajoitusmestariksi. V.t. esikuntapäällikkönä Ignatius allekirjoitti ensimmäisen taistelukäskyn. Kenraali Mannerheimin edustajana hän lähti seuraamaan sotatoimia Lapualle ja Seinäjoelle yöllä tammikuun 28. päivänä. Helmikuun 1. päivänä Mannerheim lähetti hänet ottamaan niiden joukkojen ylipäällikkyyden, jotka olivat lähetetyt Oulua vapauttaman. Kaupungin valloituksen jälkeen hänet korotettiin everstiksi 14.2.1918. Päämajoitusmestarina hän esitteli kenraali Mannerheimille kaikki sotatapahtumat eri rintamilla ja ehdotetut sotaliikkeet. Kenraalimajuriksi hänet korotettiin Viipurin valloituksen johdosta 30.4.1918.
A. M. Frost Vuonna 1920 Mannerheim antoi nimensä keulakuvaksi sisarensa Sophie Mannerheimin perustamalle Mannerheimin lastensuojeluliitolle.
Mannerheimin muistolaatta (Pietari) Mannerheimin muistolaatta herätti keskustelua Pietarissa ja Venäjällä. Arvostelijat syyttivät Mannerheimia Adolf Hitlerin apuriksi ja fasistiksi, joka mahdollisti omalta osaltaan Leningradin piirityksen ja on siten vastuussa lukemattomien kaupunkilaisten kuolemasta. Suuri yleisö Venäjällä tuntee Mannerheimin henkilöhistorian huonosti, ja vallitseva historiankirjoitus on pitänyt hänestä yllä negatiivista kuvaa.
Carl Gustaf Emil Mannerheim Vuonna 1939 olisi ollut mahdollista saada valtion laina Yhdysvalloilta sotilaskaluston ostoon, mutta hallitus torjui ajatuksen. Tämän seurauksena Mannerheim uhkasi taas kerran ja lopulta myös anoi 16. kesäkuuta eroa puolustusneuvostosta. Cajander olisi jo etsinyt Mannerheimille seuraajaa, mutta Kallio kielsi tämän, koska piti Mannerheimiä lähes korvaamattomana.
P. E. Svinhufvud Kenraali Mannerheim palasi mukaan politiikkaan, kun vastavalittu presidentti nimitti hänet lähes ensi töikseen puolustusneuvoston puheenjohtajaksi. Toukokuussa 1933 Svinhufvud myönsi Mannerheimille sotamarsalkan arvon. Svinhufvudin arvostusta Mannerheimia kohtaan kuvasi myös se, että hän määräsi julkisuudelta salassa sotaväen päällikön noudattamaan puolustusneuvoston puheenjohtajan ohjeita niin kauan kuin puheenjohtajana oli Mannerheim.
Mannerheimin muistolaatta (Kalisz) Valmistuttuaan Nikolain ratsuväkiopistosta vuonna 1889 kornetti Carl Gustav Emil Mannerheim sai 10. elokuuta 1889 komennuksen Puolan alueella olevaan Kaliszin kaupungissa olevaan 15. Aleksandran rakuunarykmenttiin. Mannerheim toimi eskadroonan nuorimpana upseerina. Joulukuussa 1890 Mannerheim sai virkasiirron Chevalier-kaartin rykmenttiin Pietariin.
Sophie Mannerheim Vapaaherratar Sophie Mannerheim oli yhdessä lääkäri Arvo Ylpön kanssa perustamassa Helsinkiin lasten hoitoon keskittyvää sairaalaa Lastenlinnaa, ja hän toimi myös aktiivisesti veljensä marsalkka Mannerheimin perustamassa Mannerheimin Lastensuojeluliitossa ja oli sen valtuuston varapuheenjohtaja 1920–1928. Hän osallistui aktiivisesti myös mielenterveystyön kehittämiseen ja toimi Suomen Mielenterveysseuran hallituksessa 1917–1925.
Hhohho Piirin ja Etelä-Afrikan rajalla sijaitsee Swazimaan korkein vuori Emlembe (1 862 m).
Tansania Tansanian rannikolla on pieni tasanko. Keskiosassa maata on ylätasankoa ja pohjoisessa sekä etelässä ylänköalueita 900–1500 metrin korkeudessa. Lähellä Kenian rajaa on Afrikan korkein vuori, lumihuippuinen Kilimanjaro, jonka huippu on 5 895 metriä merenpinnan yläpuolella. Kilimanjaron pohjoispuolella leviää Serengetin ylänköalue, joka ulottuu Kenian puolelle, ja on merkittävä villieläinten asuinalue, jolla on kolme kansallispuistoa. Serengetin halki kulkee Olduvain rotko osana Itä-Afrikan hautavajoamaa.
Afrikan maantiede Afrikan korkein vuori on Kilimanjaro, jonka huippu on 5 895 metriä merenpinnasta.
Afrikka Afrikka koostuu useista ylätasangoista, jotka Itä-Afrikan hautavajoama halkaisee mantereen itäosissa. Afrikan luoteisosissa ovat Atlasvuoret, jotka ovat geologisesti mantereen nuorinta osaa. Afrikan korkein vuori on Kilimanjaro, jonka huippu on 5 895 metriä merenpinnasta.
Loma Mansa Loma Mansa, myös Bintumani on Sierra Leonen ja läntisen Afrikan korkein vuori. Loma Mansan korkein kohta on 1 948 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuori on osa Lomavuoristoa, joka sijaitsee vuonna 1952 metsäreservaatiksi rauhoitetussa 332,01 neliökilometrin laajuisessa luonnonpuistossa (IUNC kategoria II) maan luoteisosassa, Pohjoisen maakunnan Koinadugun piirikunnassa. Piirikuntakeskus Kabala sijaitsee linnuntietä noin 62 kilometriä vuoresta pohjoisluoteeseen.
Nyerin piirikunta Piirikunnan nähtävyyksiin kuuluvat Aberdaren kansallispuisto ja Afrikan toiseksi korkein vuori Mount Kenya.
Schlern Schlern (, ladin. "Sciliër") on 2 563 metriä korkea vuori Dolomiittien vuoristossa Etelä-Tirolissa Italiassa. Sen huipulle kiipesi ensimmäisenä Johann Santner vuonna 1880. Vuori on osa Schlern-Rosengartenin luonnonpuistoa.
Vuori-isokirvinen Vuori-isokirvinen ("Anthus hoeschi") on etelafrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Afrikan Lohikäärmevuoret ja Lesothon. Se talvehtii Angolassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Sambiassa. Erwin Stresemann kuvaili lajin holotyypin Damaramaasta Namibiasta 1938.
Königspitze Königspitze () on 3 851 metriä korkea vuori Ortlerin Alpeilla, Etelä-Tirolin ja Lombardian raja-alueella Pohjois-Italiassa. Se on Ortlerin Alppien toiseksi korkein huippu Ortlerin jälkeen.
Somalian kuiva vuoristometsä Tämä luonnonmaantieteellinen alue käsittää Afrikan Sarven kärjen ulottuen Puntin autonomiselta alueelta Somalian rannikolta Somalimaahan. Surudin vuoristossa Somalian korkein vuori Shimbiris nousee 2450 metrin korkeuteen. Alue jatkuu Punaisenmeren rannikkotasanteelta noin 300 kilometriä etelään ja lännessä kohti Intian valtamerta. Laajat vuoristoalueet nousevat yli 1 500 metrin korkeuteen. Ilmasto on kuuma ja kuiva. Kausittaiset lämpötila vaihtelut ovat huomattavia. Keskimääräinen lämpötila vaihtelee 21 °C:n ja 30 °C:n välillä alangolla sekä 9 °C:n ja 21 °C:n välillä vuoristossa. Keskimääräinen sademäärä on alavilla alueilla alle 200 millimetriä vuodessa. Lähellä Maydhiä sademäärä on Somalian korkein, yli 700 mm vuodessa.
Monte Pissis Monte Pissis on sammunut tulivuori La Riojan maakunnassa Argentiinassa. Vuori on kolmanneksi korkein huippu Etelä-Amerikassa ja toiseksi korkein tulivuori maailmassa. Se sijaitsee noin 550 kilometriä pohjoiseen Aconcaguasta.
Lomavuoristo Lintutieteilijöiden yhdistys African Bird Club mainitsee Lomavuorten alueen yhtenä Sierra Leonen tärkeistä lintualueista, josta on tavattu yli 245 lintulajia. Lomavuoriston korkein huippu on 1 948 metriä merenpinnan yläpuolelle kohoava Loma Mansa (eli Mount Bintumani), joka on paitsi Sierra Leonen myös Länsi-Afrikan korkein vuori.
Moshi Moshi on kaupunki Tansaniassa. Sen väkiluku oli vuoden 2002 väestönlaskennassa 144 799. Moshi on myös Kilimanjaron alueen pääkaupunki.
Kaupunki sijaitsee Kilimanjaro-vuoren alarinteillä, joka on korkein vuori Afrikassa.
Hallasan Halla eli Hallasan on sammunut tulivuori Etelä-Korean eteläisellä Jeju-saarella. 1 950 metrin korkuisena se on Etelä-Korean korkein vuori. Alueella sijaitsee 153 km² laajuinen kansallispuisto.
Graciosa (Kanariansaaret) Graciosalla on hiekkarantaa. Saaren pohjois- ja länsiosissa on vuoristoista, etelässä ja idässä puolestaan kumpareista maastoa. Korkein vuori Aguja Grandes on 266 metriä korkea. Saari on erittäin kuiva ja karu, ja koostuu lähinnä pensaikosta ja kuivasta mullasta.
Langkofel Langkofel () on Langkofel-ryhmän korkein vuori Dolomiittien vuoristossa Etelä-Tirolissa Italiassa. Vuoren korkein huippu sijaitsee 3 181 metrin korkeudessa. Se valloitettiin ensimmäisen kerran 13. elokuuta 1869, ensimmäinen valloittaja oli itävaltalainen Paul Grohmann.
Ólympos Ólympos sijaitsee kreikkalaiseen Makedoniaan kuuluvan Pierian alueyksikön ja Thessaliaan kuuluvan Lárisan alueyksikön rajalla noin 18 kilometriä länteen pohjoisen Egeanmeren rannikosta, noin 80 kilometriä etelään Thessalonikin kaupungista ja noin 260 kilometriä pohjoiseen Ateenasta. Vuori muodostaa Thessalian pohjoisrajan. Sen pohjoispuolella sijaitsee Makedonian tasanko. Eteläpuolella Témpin eli Tempen sola erottaa Ólympoksen Óssavuoresta. Vuori sijaitsee suhteellisen erillään muista Kreikan korkeimmista vuorista, joista suuri osa, mukaan lukien toiseksi korkein vuori Smólikas, sijaitsee Píndosvuoristossa.
Etelä-Afrikan kulttuuri Rugby yhdistettiin Etelä-Afrikassa erityisen läheisesti apartheid-hallintoon ja afrikaanerinationalismiin. Vaikka peli kehitettiinkin alun perin brittiläisissä yksityiskouluissa ja sitä pelasi siirtomaissa korkea-arvoiset siirtomaavirkamiehet, Etelä-Afrikassa siitä muotoutui ennen kaikkea afrikaanerien pelaama peli. Mustille eteläafrikkalaisille se edusti apartheid-poliisin, -armeijan ja -hallituksen urheilulajia.
Etelä-Alpit Etelä-Alpit () on vuorijono Uuden-Seelannin Eteläsaaren länsiosassa. Vuoriston nimesi James Cook 23. maaliskuuta 1770. Vuoriston korkein vuori on Mount Cook, joka yltää 3 754 metrin korkeuteen. Se on myös koko Uuden-Seelannin korkein kohta. Vuoristossa on Mount Cookin lisäksi 16 muuta yli 3 000 metriä korkeaa huippua. Siellä on myös noin 360 jäätikköä, joista suurin on 27 kilometriä pitkä Tasmanin jäätikkö.
Brasilia Brasilian ylänkö eli Planalto on pinta-alaltaan noin 6 miljoonaa neliökilometriä. Se sijaitsee Etelä-Amerikan keskiosan itäpuolella, rajoittuen idässä jyrkästi laskien Atlantin valtamereen ja lännessä Pampan ja Gran Chacon alankoihin. Ylängön korkeus on sen keskivaiheilla 500–1000 metriä, etelässä ja idässä se nousee 2000–3000 metrin korkeuteen. Alueen korkein huippu ja koko Brasilian kolmanneksi korkein vuori on Pico da Bandeira (2890 m).
Rwenzorivuorten kansallispuisto Rwenzorivuorten kansallispuisto kattaa noin tuhat neliökilometriä vuoristoseutua, johon kuuluu Afrikan kolmanneksi korkein vuori Mount Stanley. Yli viiteen kilometriin ulottuvat Mount Stanley samoin kuin moni lähistön huipuista pysyy lumipeitteisenä, vaikka ne ovat alle asteen päässä päiväntasaajalta.
Signal Hill (Kapkaupunki) Signal Hill tai Lion’s Rump () on tasahuippuinen vuori Etelä-Afrikan Kapkaupungin keskustan länsipuolella. Sen viereiset vuoret ovat Lion’s Head ja Pöytävuori.
Liberia Liberia sijaitsee läntisessä Afrikassa Atlantin rannikolla. Rannikolla on laaja tasanko. Koillista kohti maa kohoaa ylätasangolle, joka on noin kilometrin korkeudessa. Liberian korkein vuori on Mount Wuteve, joka on 1 380 metriä korkea. Liberian kolme suurta jokea ovat Saint Paul, Saint John ja Cestos. Tyrskyjen huuhtoma rantaviiva ei tarjoa lainkaan luonnonsatamia. Sen sijaan rannikolla on vuorotellen valkohiekkaisia rantoja ja kosteita jokisuistoja sekä vuoroveden huuhtomia laguuneita.
Pöytävuori (Etelä-Afrikka) Pöytävuori (, ) on pöytävuori Kapkaupungin liepeillä Etelä-Afrikassa . Se on noin kolme kilometriä leveä ja vähän toista kilometriä korkea. Vuoren huipulla on usein orografinen pilvi, jota kutsutaan yleisesti ”pöytäliinaksi”.
Gonten Gonten sijaitsee kumpuilevalla ylänköalueella, noin 10 kilometriä Sankt Gallenista etelään. Gontenin korkein vuori on Kronberg (1 663 m mpy.), jonne on köysirata Jakobsbadin kylästä.
Brasilian maantiede Brasilian ylänkö eli Planalto on pinta-alaltaan noin 6 miljoonaa neliökilometriä. Se sijaitsee Etelä-Amerikan keskiosan itäpuolella, rajoittuen idässä jyrkästi laskien Atlantin valtamereen ja lännessä Pampan ja Gran Chacon alankoihin. Ylängön korkeus on sen keskivaiheilla 500–1 000 metriä, etelässä ja idässä se nousee 2 000–3 000 metrin korkeuteen. Alueen korkein huippu ja koko Brasilian kolmanneksi korkein vuori on Pico da Bandeira (2 890 m) Alue voidaan jakaa Koillis-Brasiliaan, Keski-Brasiliaan, Kaakkois-Brasiliaan ja Etelä-Brasiliaan.
Pfalz Pfalzin alue kattaa Rheinland-Pfalzin eteläosan, kun taas osavaltion pohjoisosa kuuluu historiallisesti Reininmaahan. Lännessä Pfalz rajoittuu Saarlandin osavaltioon, etelässä Ranskaan ja idässä Reinjoki muodostaa Pfalzin ja Baden-Württembergin osavaltiorajan. Pfälzer Wald -keskivuoristo kattaa noin kolmasosan Pfalzin alueesta. Pfalzin korkein vuori on 687 metriä korkea Donnersberg.
Sarnen Sarnen sijaitsee Sarnerseen pohjoispuolella, parikymmentä kilometriä Luzernista etelään. Sarnenin korkein vuori on Fürstein (2 040 m mpy.) Sarner Aa -joki virtaa Sarnenin läpi.
Japanin Alpit Etelä-Alpeilta noin 60 km itäkaakkoon sijaitsevan Fujin (3 776 m) jälkeen seuraavaksi korkeimpia vuoria Japanissa ovat Etelä-Alppien Kitadake (3 193 m) ja Pohjois-Alppien Hotakadake (3 190 m). Keski-Alppien korkein vuori on Komagatake (2 956 m).
Puyehuen tulivuori Puyehuen tulivuori on Chilessä oleva tulivuori. Vuori alkoi purkautua 50 vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2011, ja tuhansia ihmisiä jouduttiin evakuoimaan. Seudulla on myös tapahtunut pieniä maanjäristyksiä.
Tulivuorenpurkaus on vaikeuttanut lentoliikennettä Etelä-Amerikan lisäksi Etelä-Afrikassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa saakka.
Kenia Kenian maasto nousee rannikon alavasta tasangosta kohti maan keskiosan vuoriketjuja, joiden korkeimmat huiput kohoavat kolmeen kilometriin. Afrikan toiseksi korkein vuori Mount Kenya yltää 5 199 metriin merenpinnasta. Iso hautavajoama halkoo maata Nairobin pohjoispuolella. Siitä pohjoiseen on kuiva tasankoalue.
Mosambik Mosambik sijaitsee Kaakkois-Afrikassa. Sillä on yhteistä maarajaa Tansanian, Malawin, Sambian, Zimbabwen, Etelä-Afrikan ja Swazimaan kanssa. Mosambikin itäpuolella on Mosambikin kanaali, joka erottaa Madagaskarin Afrikan mantereesta. Maan jakaa kahtia pohjois-etelä-suunnassa Sambesijoki. Iso hautavajoama ulottuu eteläosastaan Mosambikiin. Mosambikin korkein kohta on Monte Binga, joka kohoaa 2 436 metriin merenpinnan yläpuolelle.
Saas-Grund Saas-Grund sijaitsee Saastalissa, Saaser Vispa -joen laaksossa, ja sen itärinteellä Valais’n Alppien juurella. Kunnan korkein vuori on Weissmies (4 017 m). Muita korkeita huippuja ovat Fletschhorn (3 985 m) ja Lagginhorn (4 010 m). Saas-Grundin naapurikuntia ovat Saas-Almagell etelässä, Saas-Fee lännessä, Saas-Balen pohjoisessa ja Simplon idässä.
Toyi toyi Toyi toyi on korkea-askelinen, sotaisa eteläafrikkalainen tanssi, jota tanssittiin erityisesti apartheidin vastaisissa mielenosoituksissa laulun ja huutojen säestämänä. Sanan etymologia on epäselvä, mutta tanssin Etelä-Afrikkaan toivat ANC:n sotilaskoulutuksesta Zimbabwesta tai Itä-Euroopasta Etelä-Afrikkaan palanneet aktivistit.
Adygeia Adygeian pohjoisosat ovat kumpuilevaa alankoa, joka muuttuu etelään päin mentäessä mäkiseksi ylängöksi ja lopulta Kaukasusvuoristoksi. Alueen korkein vuori on Tšuguš (3 238 m). Muita yli 2 000 metrin korkuisia vuoria ovat Fišt, Ošten, Pseaškho ja Šepsi.
Cotopaxi Cotopaxi on Ecuadorin toiseksi korkein tulivuori (korkein on Chimborazo) ja yksi maailman korkeimmista aktiivisista tulivuorista – Ojos del Salado ja Llullaillaco ovat vielä korkeampia. Cotopaxi sijaitsee noin 50 kilometriä pääkaupungista Quitosta etelään. Cotopaxi on yli 3 000 metriä korkeampi kuin sitä ympäröivä maasto. Vuori on juureltaan noin 23 kilometriä leveä. Sen kraatterin suuaukko on 700 metriä pitkä ja 500 metriä leveä, ja kraatterin syvyys on 366 metriä.
Oscar Pistorius Marraskuussa 2017 asiaa käsiteltiin Etelä-Afrikan korkeimmassa vetoomustuomioistuimessa ja Pistorius tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen, josta Pistorius istuu 13 vuotta ja viisi kuukautta, koska hänen jo suorittamansa aika otettiin tuomiossa huomioon. Hän voi vielä viedä asiansa perustuslailliseen oikeusistuimeen, joka on Etelä-Afrikan korkein oikeusaste.
Suuri Pyhäkalan Linnavuori Linnavuori sijaitsee Lappeenrannan kirkosta 15 kilometriä etelälounaaseen ja se on Suuri Pyhäkalan lounaisrannalla oleva korkea kalliomäki. Se on pieni, mutta jyrkkäseinäinen vuori. Mäen laki on kolmion muotoinen ja epätasainen. Mahdollisen linnan kaakkois-, etelä ja itäsivusta on jyrkänteiden suojaama, mutta länsipuolella rinteet ovat loivia. Siellä sijaitsee lyhyt kiviraunio, joka on tulkittu kivivallin jäännökseksi. Valli on neljä metriä leveä ja 0,5–1,0 metriä korkea. Se voisi kuitenkin olla myös lapinraunio.
Sankt Gallen (kantoni) Suurin osa kantonin alueesta on kumpuilevaa Mittellandia, mutta eteläosa on Alppeja: Kantonin korkein vuori on Glarusin Alpeilla sijaitseva Ringelspitz (3 247 m mpy.). Säntis (2 502 m mpy.) on tunnettu vuori Appenzellin Alpeilla.
Sankt Gallenin kantoni rajoittuu koillisessa Bodenjärveen ja Saksaan sekä idässä Reiniin ja Itävaltaan ja Liechtensteiniin. Etelässä kantonin naapurina ovat Graubündenin, Glarusin ja Schwyzin kantonit, lännessä Zürichin kantoni. Pohjoinen rajanaapuri on Thurgau. St. Gallenin kantoni ympäröi Appenzell Ausserrhodenin ja Appenzell Innerrhodenin kantonit.
Durmålsfjellet Durmålsfjellet on Skandeihin kuuluva monihuippuinen vuori Narvikin kunnassa, Norjassa. Korkein huipuista yltää merenpinnan tasosta mitattuna 1 408 metriin. Muiden huippujen korkeudet etelästä pohjoiseen ovat 1 390 m, 1 402 m, 1 338 m, 1 361 m (Lappviktinden) ja 1 170 m. Korkein huippu sijoittuu 1 402 metrisen ja 1 338 metrisen huipun väliin. Huippujen länsipuolella sijaitsee Durmålsvatnetin ylänköjärvi.
Mosambikin maantiede Mosambikin fyysisen maantieteen voi jakaa karkeasti kahteen alueeseen, jotka erottaa toisistaan Sambesi-joki. Sambesin eteläpuolella Mosambik on pääasiassa alankoa, mutta lännessä kohoaa Serra da Gorongosa -vuoristo, jossa on myös maan korkein vuori Monte Binga (2 436 metriä). Muita korkeita vuoria ovat mm. Monte Namúli (2 419 metriä) ja Serra Zuira (2 227 metriä), jotka ovat monien muiden massiivien tapaan Malawista jatkuvaa ylänköaluetta. Aivan maan eteläosassa on Maputonlahti, jonka rannalla myös maan pääkaupunki Maputo sijaitsee. Lahti on Afrikan itärannikon paras luonnonsatama.
Ardon (Sveitsi) Ardon sijaitsee Valais’n ranskankielisessä osassa Sionista kymmenisen kilometriä länteen. Ardon muodostaa yhtenäisen taajama-alueen itäisten naapuriensa, Contheyn ja Vétrozin kanssa. Etelässä kunnan rajana on Rhônejoki. Ardonin korkein kohta on Haut de Cry -vuori (2 969 m mpy.).
Israel Israel rajoittuu pohjoisessa Libanoniin ja Syyriaan, idässä Länsirantaan ja Jordaniaan, lounaassa ovat Egyptin ja Gazan alueet. Israelin rantaviiva Välimereen on lännessä ja Punaiseenmereen yhtyvä Akabanlahti etelässä. Israelin suurimmat vesialueet ovat pohjoisessa Genesaretinjärvi ja kaakossa Kuollutmeri. Suurin joki on Jordan. Korkein vuori on Har Meron.
Skotlanti Skotlanti koostuu mannermaasta ja useista saariryhmistä. Mannermaa voidaan jakaa kolmeen alueeseen, Ylämaihin, Alamaihin "(Central Belt)" ja Eteläisiin ylänköihin. Ylämaat jakaa kahtia Glen Morin siirroslinja, missä sijaitsee myös Loch Ness. Ylämaiden eteläosassa on Grampianvuoret, jonka korkein huippu Ben Nevis on koko Britannian korkein vuori. Keskisen Skotlannin alamaat on maan asutuskeskittymä. Eteläisillä ylänköalueilla on pyöreälakisia kukkuloita ja leveitä laaksoja, joita reunustavat hedelmälliset rannikkotasangot. Vedenjakaja on lähellä länsirannikkoa, minkä takia pääosa joista virtaa itään.
Sammakot Täysin kehittyneillä sammakoilla on tyypillisesti lyhyt ja leveä pää, jossa laajahko suu ja suuret ja ulkonevat silmät. Varsinainen vartalo on lyhyt mutta raajat pitkät, yhteinen ominaisuus on myös pyrstön eli hännän puuttuminen. Iho on löyhä ja sisältää nesteonteloita. Arkikielessä joskus tehtävä ero sammakoiden ja konnien (esimerkiksi rupikonna) välillä perustuu edellisten kosteaan ja jälkimmäisten kuivaan ihoon, mutta tällä ei varsinaisesti ole luokittelullisia perusteita, sillä vaikka eräs sammakoihin kuuluvista heimoista onkin nimeltään konnat ("Bufonidae"), nimitetään konniksi myös monia muihin heimoihin lukeutuvia lajeja. Sammakoiden lahkon merkittävin heimo on myös nimeltään sammakot eli aitosammakot ("Ranidae"), jossa on yli 600 lajia.
Sammakot Sammakkojen lahkosta tunnetaan runsaaseen kolmeenkymmeneen heimoon jakautuneena jo yli 6 000 lajia, joista lähes kaikki ovat trooppisten sademetsien eläimistöä. Sammakot ovat kuitenkin levittäytyneet lähes kaikkialle maailmaan Etelämannerta lukuun ottamatta. Lajirunsaudessa onkin paljon vaihtelua: pieni kuubansammakko on alle 2 cm pitkä, kun taas goljatsammakko on 25-senttinen ja suurimmillaan yli viisikiloinen. Kaikki munivat veteen, ja siinä kun munien lukumäärä jää kuubansammakolla yhteen, nousee se agakonnalla kymmeniin tuhansiin. Tropiikin ulkopuolella sammakkolajeja on vähemmän, Euroopassa runsaat 20 lajia. Suomessa esiintyy vakinaisesti kolme lajia: sammakko, viitasammakko ja rupikonna. Satunnaisina on tavattu mölysammakko, syötäväsammakko, lessonansammakko ja viherkonna.
Kielettömät sammakot Kielettömät sammakot, uusi nimiehdotus kennosammakot ("Pipidae") on heimo sammakoiden ja konnien lahkossa. Ne ovat alkeellisia moniin muihin sammakoihin verratuna, ja niitä on tavattu maapallolla jo liitukaudelta saakka.
Sammakkoeläimet Ensimmäiset varsinaiset sammakot ("Protobatrachus") tunnetaan triaskaudelta. Tällöin näillä sammakoilla oli yhä pitkä pyrstö, mutta pää ja yläruumis olivat jo kehittyneet lähelle nykyistä muotoa. On kuitenkin olemassa myös mahdollisuus, että löydetyt fossiilit edustivat vain toukkavaihetta ja että täysikasvuisilta sammakoilta olisikin puuttunut pyrstö.
Looginen seuraus Näin on, vaikka lauseista viimeinen ei olekaan totta tässä maailmankaikkeudessa: on olemassa ruskeita sammakoita. Kaikissa niissa maailmoissa, joissa jälkimmäiset lauseet ovat tosia, ensimmäinenkin lause ("Kermit on sammakko") on tosi; se on siis tosi myös osassa muunlaisia maailmoja.
Kantasammakot Kantasammakot kuuluvat alkukantaisimpiin nykyisin elossa oleviin sammakoihin ja niillä on ne monista muista sammakoista poikkeavia piirteitä. Kantasammakoilta puuttuvat tärykalvo, sekä äänirakko ja jälkimmäisen puuttumisen takia ne eivät myöskään kurnuta. Häirittynä ne saattavat kuitenkin päästää hiljaisia vingahduksia. Kantasammakot eivät käytä kieltään hyönteisten saalistamisessa, vaan nappaavat ne suullaan. Ne eivät myöskään kude veteen, vaan muihin kosteisiin paikkoihin. Tästä syystä poikaset kuoriutuvat vasta toukkavaiheen jälkeen, kun taas monien muiden sammakoiden toukat kuoriutuvat ja viettävät toukkavaiheensa vedessä.
Käsiterealismi Muun muassa D. M. Armstrong on katsonut Russellin ja Platonin tavoin, että on olemassa universaalien ilmentymiä. Universaalin ilmentymä on ominaisuus (kuten vihreys), joka on olemassa useissa paikoissa samaan aikaan. Jos kuusi eri oliota ovat kaikki vihreitä, tällöin jokainen niistä ilmentää universaalia vihreää tai ovat osallisia universaalista vihreästä. Täsmälleen sama universaali vihreä sijaitsisi jokaisessa vihreässä oliossa. Jos sammakon ja lehden väri on sama vihreän sävy, sammakon vihreys ja lehden vihreys ovat yksi ja sama entiteetti, joka sattuu sijaitsemaan useassa paikassa.
Australian eläimistö Lehtisammakoiden ("Hylidae") heimon puissa elävät sammakot ovat yleisiä sateisemmilla alueilla pohjois- ja itärannikolla. Heimosta tavataan australialaisia sammakoita kolmesta suvusta yhteensä 73 lajia. Ahdassuusammakoiden ("Microhylidae") kahden suvun 19 lajin levinneisyys rajoittuu sademetsiin. Maailman hallitsevasta ryhmästä, aitosammakoiden ("Ranidae") heimosta, tavataan Australiassa yksi laji, "Hylarana daemeli", jota esiintyy ainoastaan Queenslandin sademetsissä. Kuten kaikkialla muuallakin, myös Australian sammakkokannassa on tapahtunut viime vuosina äkkijyrkkää katoamista. Lajien häviämiselle ei voida vielä antaa kunnollista selitystä, mutta siihen on ainakin osasyynä sammakkoeläinten kuolettava sairaus chytridiomycosis.
Jurassic Park Grant, Tim ja Lex nukkuvat puussa ja heräävät aamulla Brachiosauruksen ollessa aterioimassa heidän lähettyvillään. Pian Grant huomaa maassa munankuoria ja tajuaa dinosaurusten pystyvän lisääntymään, koska on olemassa sammakoita, jotka pystyvät vaihtamaan sukupuoltaan ja osa dinosaurusten geeneistähän oli korvattu sammakoiden geeneillä. Kolmikko kohtaa tasangolla Tyrannosauruksen takaa-ajaman Gallimimus-lauman ja pääsevät aitauksen loppuosaan.
Sammakkoeläimet Sammakkoeläimet ovat monien eläinten ruokaa. Aikuisille sammakkoeläimille luonnollisena uhkana ovat muun muassa linnut ja käärmeet. Nuijapäitä ja munia uhkaavat puolestaan monet kalat ja suuret vesihyönteiset.
Sammakkoeläinten määrä ja varsinkin varsinaisten sammakkojen määrä on laskussa eri puolilla maailmaa. Varsinkin toisen maailmansodan jälkeen sammakkojen määrä Euroopassa on laskenut tietyillä alueilla puoleen sotaa edeltäneestä tilanteesta ja paikoin niitä on jäljellä alle kymmenen prosenttia niistä kannoista joita esiintyi ennen sotaa. Sammakoiden määrän suuri väheneminen johtuu suurimmaksi osaksi ihmisen toiminnasta. Useimmissa tapauksissa ihminen on suoraan vaikuttanut sammakkoeläinten elinalueisiin tai muuten haitannut sammakkoeläinten selviytymismahdollisuuksia. Tärkeimmät tekijät sammakkojen häviämisen aiheuttajina ovat saasteet sekä maankäyttö. Sammakot ovat jo nyt menettäneet suurimman osan selviytymisensä kannalta tärkeistä kosteikkoalueista.
Jurassic Park (No. 2 1993) Grant, Tim ja Lex nukkuvat puussa ja heräävät aamulla Brachiosauruksen ollessa aterioimassa heidän lähettyvillään. Pian Grant huomaa maassa munankuoria ja tajuaa, että dinosaurukset ovat pystyneet lisääntymään, koska on olemassa sammakoita, jotka pystyvät vaihtamaan sukupuoltaan ja osa dinosaurusten geeneistähän oli korvattu sammakoiden geeneillä. Kolmikko kohtaa tasangolla Tyrannosauruksen takaa-ajaman Gallimimus-lauman ja pääsevät aitauksen loppuosaan.
Phrynobatrachus dispar Phrynobatrachus dispar on aitosammakoiden heimoon kuuluva sammakkolaji. Lajia tavataan ainoastaan Guineanlahdella sijaitsevalla Príncipen saarella. Lajin latinankielinen "dispar"-nimi tarkoittaa erilaista. Aikaisemmin samaan lajiin luettiin kuuluviksi myös läheisellä São Tomén saarella elävät samankaltaiset sammakot. Nykyisin ne muodostavat "Phrynobatrachus leveleve" -lajin.
Sammakkoeläimet Biologit ovat olleet tietoisia sammakkojen kiihtyvästä häviämisestä jo kauan, mutta minkäänlaisiin konkreettisiin suojelutoimiin ei ole ryhdytty. Sammakkojen kiihtyvä häviäminen on ongelmana monitahoinen ja hyvin hankala ratkaista niin paikallisella kuin yleiselläkin tasolla. Edes suojelualueilla elävillä sammakkoeläimillä lajien häviämistä ja kannan vähenemistä ei ole saatu pysäytetyksi. Varsinkin ylänköjä asuinalueinaan käyttävät sammakkolajit ovat harvinaistuneet viime vuosina paljon.
Termiittisammakko Termiittisammakko eli punajuovasammakko ("Phrynomantis bifasciatus") on kirkkaan puna-mustakirjava sammakko. Väri kertoo lajin myrkyllisyydestä. Se elää Afrikan savanneilla Saharan eteläpuolella. Se on erikoistunut syömään muurahaisia ja termiittejä ja siksi sen pää on liikkuvampi kuin muilla ahdassuusammakoiden heimon edustajilla. Se elää pääasiassa maassa ja pakenee kuivuutta maan alle. Lisääntyminen tapahtuu sadekaudella vedessä useimpien muiden sammakoiden tapaan.
Riisi Riisin sukuun ("Oryza") kuuluu noin kaksikymmentä luonnonvaraista ja kaksi viljeltyä lajia. Viljellyistä lajeista ylivoimaisesti yleisempi on tavallinen riisi "Oryza sativa". Siitä on olemassa monia erilaisia muunnoksia, mutta niitä ei lueta eri lajeiksi.
Raitatuulihaukka Lajin ruokavalio koostuu liskoista, erityisesti kameleonteista, pikkulinnuista, hyönteisistä ja sammakoista.
Monni Monnit saalistavat pääasiassa öisin. Päiväsaikaan ne lepäilevät pohjalla. Saaliiksi niille kelpaavat lähes kaikki vesieläimet, kuten erilaiset kalat, sammakot ja nuoret vesilinnut. Suurten yksilöiden kerrotaan syöneen Keski-Euroopassa jopa jokea ylittäneitä kulkukissoja. Ihmiselle monneista ei kuitenkaan ole vaaraa.
Protoavis Moiset olettamukset todistaisivat sitä, että protoavis oli oikeasti olemassa. Monet biologit epäilevät sen olemassaoloa muun muassa sen vuoksi, että kun laji löydettiin vuonna 1984, monen yksilön luut olivat kaikki sekaisin toistensa kanssa. Tämä saattaa johtua äkillisen tulvan aiheuttamista kuolemista. Löydön tehnyt Sankar Chatterjee oli vakuuttunut, että kaikki luut kuuluivat yhdelle tietylle lajille. Kuitenkaan kovin monia osia ei löydetty ja jotkut tahot epäilevät protoavisin olevan kokoelma monia eläimiä.
Universaalien ongelma Universaalien ongelmaa kutsutaan myös ykseys moneudessa -ongelmaksi. Se nousee yrityksistä selittää ominaisuuksien samankaltaisuus muuten täysin erilaisissa olioissa. Esimerkiksi ruoho, sammakot ja vihreät omenat jakavat vihreyden ominaisuuden. Kuinka tällainen ominaisuuksien ykseys olioiden moneudessa selitetään? Ongelmassa on kyse ennen kaikkea universaalien asemasta ontologiassa. Ovatko ne olemassa itsenäisesti niistä yksilöolioista, joista ne voidaan predikoida? Vai ovatko ne vain käteviä tapoja puhua hyvinkin erilaisista yksittäisistä olioista ja löytää niistä yhtäläisyyksiä? Jos ne ovat olemassa, ovatko ne olemassa jossain erillisessä metafyysisessä todellisuudessa, yksilöolioissa, vai pelkästään ihmisten mielissä?
Nominalismi Käsiterealismin vastaus on, että kaikki vihreät asiat ovat vihreitä, koska on olemassa erillinen universaali, yksittäinen abstrakti olio, jonkinlainen 'vihreys', joka on osana kaikkia vihreitä asioita. Ruohossa, paidassa ja sammakossa on yksi samanlainen osa. Voidaan siis ajatella, että nämä kolme osaa, kolme vihreyttä, ovatkin yksi asia. 'Vihreys' on siis yksi olemassa oleva asia, joka esiintyy aina siellä missä on vihreitä asioita. Tällainen ajattelutapa yhdistetään muun muassa Platoniin ja hänen ideaoppiinsa.
Paedophryne Paedophryne on ahdassuusammakoiden heimon Asterophryinae-alaheimon suku Papua-Uudessa-Guineassa. Sen kaikki kuusi tunnettua lajia ovat toistaiseksi pienimmät sammakoiden ja selkärankaisten lajit.
Isotiikerihaikara Isotiikerihaikaraa tavataan alueelta, joka ulottuu Meksikosta Kolumbiaan. Lajin elinympäristöä ovat mangrovemetsät, jokien ympäristöt, suometsät ja galleriametsät. Lajin ravintoa ovat kalat, sammakot ja äyriäiset ja se ruokailee aikaisin ammulla tai iltaisin ja öisin. Isotiikerihaikarat voivat seisoa pitkiäkin aikoja liikkumatta kunnes keihästävät saaliinsa terävällä nokallaan. Lajin pesimäkausi on Costa Ricassa toukokuulta elokuulle ja Panamassa helmikuulta maaliskuulle. Munia on tyypillisesti 2 tai 3 ja ne ovat väriltään vaaleita vihrein pistein.
Hyttyset Täysikasvuinen hyttynen elää pisimmillään 3–4 viikkoa, mutta se saattaa kuolla monista eri syistä aikaisemminkin. Esimerkiksi kuivuus ja pakkanen hävittävät hyttyset nopeasti. Lisäksi hyttyset ovat monien lintujen, hämähäkkien ja sammakoiden ravintoa. Ihmiset tappavat myös hyttysiä.
Myobatrachidae Myobatrachidae on sammakoihin ("Anura") kuuluva heimo. Heimoon kuuluu 126 lajia, jaettuna kolmeen alaheimoon ("Limnodynastinae", "Myobatrachinae" ja "Rheobatrachinae"). Lajit asuvat Australiassa ja Uudessa-Guineassa.
Levykielisammakot Levykielisammakot (Alytidae) on primitiivisten sammakoiden heimo. Useimmat lajit ovat endeemisiä Euroopassa, mutta on myös kolme lajia Luoteis-Afrikasta, sekä yksi aiemmin sukupuuttoon kuolleeksi luultu laji Israelista.
Madeira Madeiralla esiintyy lähes 500 eri merinilviäislajia. Maanilviäislajeja on saaristossa lähes 300 eri lajia. Porto Santossa sijaitsee pinta-alaan nähden maailman monipuolisin maanilviäiskanta. Ihmisen toiminnalla on tosin ollut negatiivisia seurauksia alueen nilviäiskannalle ja IUCN:n mukaan useiden lajien säilyvyys on uhattuna. Lepakoita lukuun ottamatta maalla elävät nisäkkäät ovat tulleet saarille ihmisten mukana, kuten riistaeläimeksi tuotu kaniini. Matelijoista tavataan joitakin gekkoja ja sisiliskoja. Sammakoita voi nähdä Madeiralla varsinkin keväällä. Hyönteisiä on arviolta 800–1 200 lajia, kovakuoriaisia noin 550 lajia ja perhosia 120 lajia. Hämähäkkejä on noin 100 lajia ja Desertassaarilla elää Madeiran ainoa myrkyllinen eläinlaji Lycosa ingens.
Sammakkoeläimet Parittelua ja sen jälkeistä kudun laskua edeltää soidin, jonka sisältö vaihtelee kunkin lajin keskuudessa. Pyrstösammakkojen ja varsinkin niiden vedessä elävien lajien keskuudessa soidin on yleensä tanssi, jota iholaajentumat sekä erilaiset värit korostavat. Kudun jälkeen värit haalistuvat ja palaavat normaalitilaan. Varsinaisten sammakkojen keskuudessa kutuleikkejä ei erityisemmin esiinny. Koiraat ilmaisevat olevansa paritteluvireessä kurnuttamalla ja kamppailemalla rajusti toistensa kanssa.
Amia Amiat ovat kaikkiruokaisia opportunisteja, joille maistuvat kalat, sammakot ja äyriäiset. Jos happipitoisuus on pieni, amiat voivat hakea pinnasta ilmakuplia uimarakkoonsa, joka toimii alkeellisena keuhkona. Urheilukalastajat pitävät lajia roskakalana.
Litteäpääkissa Litteäpääkissan elinaluetta on sademetsä, missä se elää lähellä vesialueita ja soita. Se on yöeläin ja saalistaa sammakoita, kalaa ja rapuja. Lajista ei tiedetä kovin paljon, mutta sen verran, että se näyttää sopeutuneen veteen jopa paremmin kuin kalastajakissa.
Sammakkoeläimet Näköaistin tarkkuus vaihtelee lajista riippuen. Sammakkoeläinten silmät sijaitsevat lähellä päälakea. Saalinsa kimppuun loikkaavilla sammakoilla on yleensä paras näköaisti. Maanpinnalla saalistavilla on yleensä niitä yleensä heikompi. Saalistaan väijyvät konnat ovat likinäköisimpiä. Matosammakot ja jotkin pyrstösammakot ovat lähes täysin sokeita. Sammakkoeläinten verkkokalvossa on kolme solukerrosta. Kuten kehittyneemmilläkin selkärankaisilla, näköaistin tarkkuus riippuu silmässä olevien tappi- ja sauvasolujen määrästä. Sammakoilla silmän mukauttaminen tapahtuu kuten kaloilla, eli linssiä säätämällä erityisillä lihaksilla. Sammakkoeläinten silmiä kostuttavat jatkuvasti silmärauhasista erittyvät eritteet. Liikkuvat silmäluomet voivat peittää ne kokonaan.
Mölysammakko Vuonna 2013 Lounais-Suomessa havaittiin vihersammakoista varmuudella lessonansammakoita ja syötäviä sammakoita. Suuri osa alueella tehdyistä mölysammakkohavainnoista saattaa koskea jälkimmäistä lajia, joka on mölysammakon tavoin iso, vihreä ja äänekäs.
Archeynsammakko "Batrachochytrium dendrobatidis" -sienitauti romahdutti luonnossa elävän sammakkokannan 2000-luvun vaihteen tienoilla. Aucklandin eläintarhaan perustettiin kannan koon turvaamiseksi lajia varten lisääntymiskeskus, jonka tavoitteena on turvata sammakon säästyminen sukupuutolta.
Tuvalu Tuvalulla elää luonnossa muun muassa rottia, kilpikonnia, lintuja, hyönteisiä, sammakkoja, taskurapuja ja sisiliskoja. Tuvalua ympäröivän merialueen kalakanta on runsas, siihen kuuluu yli 350 lajia. Alkuperäisiä lintulajeja on 38, sen sijaan alkuperäisiä maanisäkkäitä ei ole.
Kreikansammakko Kreikansammakko on väriltään ruskea, punertava, harmaa, kellertävä tai oliivinvärinen. Tavallisesti ruumiissa on myös tummanruskeita täpliä. Kreikansammakon maha on vaalea ja enimmäkseen täplätön. Ruumis on suhteellisen litteä ja leveä. Sammakon kuono on suhteellisen pyöreä ja lyhyt. Lajin koirasyksilöt muuttuvat mustanruskeiksi lisääntymiskaudella. Lajilla on vain yksi lisääntymiskausi vuodessa, ja se alkaa pian talvihorroksesta heräämisen jälkeen helmikuussa ja päättyy huhtikuussa. Kreikansammakko on lisääntymiskykyinen kolmannen horroksen jälkeen.
Karuselli Karusellimatkustajien istuimiksi kaiverrettujen eläinten ja taruolentojen kirjo on laaja. Ensimmäisissä karuselleissa käytettiin yleensä tavallisia pieniä puuistuimia, mutta ranskalaisten karuselliin omaksumat hevoset saavuttivat laajan suosion ja saivat karusellinvalmistajat hyödyntämään laitteissa myös muuta eläinkuntaa. Karuselleissa on tavattu ainakin käärmeitä, lohikäärmeitä, strutseja, riikinkukkoja, karhuja, sikoja, leijonia, merenneitoja, kentaureja, tiikereitä, apinoita, lehmiä, kanoja, sarvikuonoja, sammakoita, vuohia, kameleita, merihirviöitä, aaseja, hylkeitä, hirvieläimiä, kenguruita, puhveleita, kirahveja, koiria, kissoja, jäniksiä, haikaroita, seeproja, norsuja, kaloja ja joutsenia. Erikoisuutena eläimet saattoivat toisinaan äännellä tai niillä saattoi olla liikkuvia osia, esimerkiksi kieli, raajat tai pää. Useimmiten ne tyytyivät kuitenkin vain liikkumaan hiukan pystysuunnassa. Tämän laukkaliikkeen aikaansaamiseksi patentoitiin monia ratkaisuja, ja aina vain uusia keksittiin olemassa olevien patenttien kiertämiseksi.
Sammakko (sarjakuvahahmo) Sammakko (), oikealta nimeltään Mortimer Toynbee, on Magneton Pahojen mutanttien veljeskunnassa esiintyvä mutantti ja Ryhmä-X:n vihollinen. Sammakolla on voimanaan hyppiä sammakon lailla ja vetää kielensä pitkänä ulos ja sisään sammakon lailla.
Krokotiilivaraani Krokotiilivaraani on harvinainen laji, jota tavataan Papua-Uuden-Guinean vuoristojen sademetsälaaksoissa. Lajin tarkkaa levinneisyyttä ei tiedetä. Ravinnoksi krokotiilivaraani käyttää hyönteisiä, etanoita, pikkunisäkkäitä ja sammakoita. Krokotiilivaraani munii munia, yleensä noin 15–35 kappaletta kerralla.
Kuusipeura Kuusipeurasta on olemassa monia värivariaatioita. Luultavasti muuntelevuus johtuu lajin pitkästä tarhaushistoriasta. Eläimen väritys vaihtelee mustasta valkeaan albiinoon. Tavallisin muoto on kuitenkin väritykseltään kesällä selkäpuolelta punaruskea tai kellanruskea ja aksis- ja japaninhirven tavoin vaaleatäpläinen, ja talvella harmaanruskea ilman täpliä. Vatsapuoli on ympäri vuoden vaalea. Selkää pitkin kulkee musta juova ja valkeaa peräpeiliä reunustavat mustat kehysviivat.