mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Suomen sisällissota Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla toimi vankileirejä ainakin Oulussa, Uudessakaarlepyyssä, Raahessa, Kokkolassa, Pietarsaaressa, Kruunupyyssä, Haapavedellä ja Kannuksessa. Suurin oli venäläisiä varten perustettu Uudenkaarlepyyn vankileiri, jossa oli lähes 2 000 vankia. Muita isoja vankileirejä olivat Oulun, Raahen ja Kokkolan vankileirit, joilla oli 800–1 100 vankia.
Isosaaren vankileiri Isosaaren vankileiri oli Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 Helsingin Isosaaressa toiminut vankileiri. Sodan voittaneet valkoiset sijoittivat leirille lähinnä "vaarallisiksi" luokittelemiaan punaisia sekä venäläisiä sotilaita.
Suomen sisällissota Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla Raahen vankileirillä oli vajaat 800 punaista, joita Pohjanmaan lisäksi tuotiin ainakin Tampereelta. Olosuhteet olivat erittäin huonot, minkä vuoksi kuolleisuus nousi suureksi. Menehtyneitä oli arvioiden mukaan yli 160, joista lähes kaikki kuolivat nälkään tai kulkutauteihin. Oulun vankileirille tuotiin kaupungin valtauksen yhteydessä saatujen vankien lisäksi punaisia myös kauempaa. Maaliskuun lopussa leirillä oli lähes 1 000 punaista sekä yli 100 aseistakieltäytyjää, jotka eivät suostuneet liittymään valkoiseen armeijaan. Venäläiset siirrettiin samaan aikaan Uudenkaarlepyyn ja Vaasan vankileireille, jonka jälkeen eri puolilla kaupunkia olleet punaiset koottiin Raatin kasarmeille. 33 punaisten puolella taistelutta venäläistä sai kuolemantuomion, mutta heistä teloitettiin ainoastaan kuusi. Vankien kuolleisuus jäi Oulun vankileirillä paljon Uuttakaarlepyytä ja Raahea pienemmäksi. Heikosta ruokahuollosta huolimatta Oulussa kuoli vain noin 50 vankia. Kokkolan vankileirillä oli enimmillään yli 1 000 vankia, joita oli tuotu myös muualta Suomesta. Kokkolassa kuoli ainakin 53 vankia, joista 47 teloitettiin. Pietarsaaren vankileiri toimi Alholmassa, josta noin 160 venäläistä siirrettiin Uudenkaarlepyyn vankileirille ja tilalle tuotiin 30 Kokkolassa vangittua punaista. Liikemies Hjalmar Linder mainitsi vankileirien olosuhteita käsitelleessä "Nog med blodbad!" -kijoituksessaan, että Pietarsaarenssa olisi toukokuun aikana kuollut nälkään ja tauteihin lähes 50 vankia. Väite ei kuitenkaan pidä paikkaansa, vaan hän sekoitti leirin ilmeisesti Raahen tai Uudenkaarlepyyn vankileiriin.
Suomen Teiniliitto Suomen Teiniliitto r.y. oli 1939–1984 toiminut Suomen oppikoulujen oppilaiden valtakunnallinen etujärjestö. Liitto oli voimakkaasti politisoitunut ja ahkera yhteiskunnallinen kannanottaja 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla, ja sen kautta rekrytoitiin politiikkaan monet myöhemmin Suomen tunnetuimmiksi kohonneet poliitikot ja yhteiskunnalliset vaikuttajat. Konkurssiin ajautunut Teiniliitto lakkautettiin käytännössä 1983, virallisesti 1984. Teiniliiton jälkeiseen tyhjiöön perustettiin Suomen lukiolaisten liitto ajamaan lukiolaisten etuja.
Uudenkaarlepyyn vankileiri Uudenkaarlepyyn vankileiri oli Suomen sisällissodan aikana Uudessakaarlepyyssä toiminut vankileiri. Valkoisten perustamalla leirillä oli vangittuna lähes 2 000 Venäjän armeijan sotilasta, joista kuoli noin 140. Kaikki sotilaat olivat sisällissodan syttyessä antautuneet ja luovuttaneet aseensa vapaaehtoisesti.
Tammisaaren vankileiri Vankimäärä nousi uudelleen joulukuun alussa 1939 talvisodan ajaksi. Poliittisesti epäluotettavina pidettyjä henkilöitä pidätettiin ja suljettiin turvasäilöön eri vankiloihin, ja osa heistä sijoitettiin Tammisaareen. Turvasäilövangit vapautettiin huhtikuussa 1940. Myöhemmin vuonna 1940 pakkotyölaitos lakkautettiin ja puolustusvoimat otti alueen varuskuntakäyttöön.
Gulag: Vankileirien saaristo Gulag: Vankileirien saaristo (), on neuvostoliittolaisen kirjailijan Aleksandr Solženitsynin kirjoittama kolmiosainen teos Neuvostoliiton vankileirijärjestelmästä Gulagista. Teos ilmestyi viivyttelyn jälkeen venäjäksi Pariisissa vuonna 1973. Ensimmäiset laitokset julkaistiin suomeksi nimellä Vankileirien saaristo.
Kunnanvaakuna Aikaisemmin Suomen kunnista vain kaupungeilla oli vaakunat. Vuonna 1949 säädetyllä lailla säädettiin muillekin kunnille (kauppaloille ja maalais­kunnille) oikeus hankkia itselleen virallinen vaakuna. Kauppaloista Salo oli hankkinut itselleen jo aiemmin vaakunan, mutta sitä ei hyväksytty virallisesti, koska katsottiin, ettei kauppaloille kuulu vaakunaa. Maalaiskunnista vaakunaa oli aikaisemmin käyttänyt Petsamo. Sen epävirallisena vaakunana oli vaakuna, joka oli ollut Petsamon läänin vaakunana mutta jäänyt virallisesta käytöstä, kun Petsamon lääni lakkautettiin ja liitettiin Oulun lääniin.
Oulun vankileiri Kuolleisuus Oulun vankileirissä oli Suomen leirien pienimpiä. Pahimmilla leireillä, kuten Tammisaaressa tai Lappeenrannassa se oli jopa 20–30 %, mutta Oulun kuolleisuus oli vain noin 4 %. Suomen sotasurmat 1914–1922 -tietokannan mukaan kuolleita oli 46, joidenkin lähteiden mukaan taas 49. Teloitettuja heistä oli ilmeisesti 9 ja loput kuolivat nälkään tai kulkutauteihin. Raatin vankileirin pientä kuolleisuutta on selitetty sillä, että muista leireistä poiketen vankeja käytettiin pakkotyössä, jolloin heille oli pakko antaa suurempia ruoka-annoksia.
Suomen valkoinen kaarti Vuonna 1939 annettiin 5.-6. lokakuuta käskyt suojajoukkokokoonpanoon siirtymisestä sekä täten muodostettujen joukkojen siirtämisestä linnoitustöihin Karjalankannakselle. Suomen valkoinen kaarti muodosti palveluksessa olleista varusmiehistä sekä vakinaisesta henkilökunnastaan 1. prikaatin I pataljoonan, joka keskitettiin 8. lokakuuta Leipäsuolle. Rykmentti lakkautettiin virallisesti vasta 1940, mutta sen toiminta lakkasi jo aiemmin.
Kožva (taajama) Vankileirit lakkautettiin vuonna 1961 ja Kožvassa toiminut Petšoran metsätyökeskus siirtyi Neuvostoliiton metsäteollisuusministeriön alaisuuteen. Uittopuun kuormauksen ohella siellä valmistettiin lautatavaraa ja kaivospölkkyjä. Vuonna 1980 Kožvan taajamassa oli 6 600 asukasta. Metsätyökeskuksen alamäki alkoi 1990-luvun alussa ja vuonna 2002 se lopetti toimintansa.
Etelä-Suomen Kaukopuhelin Suomen valtio osti Ericssonin osuuden Etelä-Suomen Kaukopuhelin Oy:stä 1934. Posti- ja Lennätinlaitos lunasti 1. huhtikuuta 1935 yhtiön koko puhelinverkon ja muun omaisuuden 41 miljoonan markan hinnasta ja samalla yhtiön toiminta päättyi. Virallisesti yhtiö lakkautettiin 1937. Tämän jälkeen valtio vastasi kaukopuhelinliikenteestä ja yksityiset puhelinlaitokset toimivat paikallisesti. Valtio oli tullut mukaan puhelinalalle 1918 kun Suomi sai haltuunsa Venäjän lennätinlaitoksen sekä Venäjän armeijan Suomessa sijainneet puhelinverkot.
Saksalaisten vankileirit Suomessa 1941–1945 Saksalaisten vankileirit Suomessa 1941–1945 on luettelo natsi-Saksan jatkosodan ja Lapin sodan aikana Suomen alueella ylläpitämistä vanki- ja työleireistä. Leirit olivat esimerkiksi sotavankileirejä, poliittisten vankien leirejä, omien sotilaitten "rangaistusvankileirejä" tai Organisation Todtin "pakkotyöleirejä". Mukana ovat myös Pohjois-Suomen rintamalla vallatulle Neuvostoliiton alueelle perustetut leirit.
Suomen sisällissodan vankileirit Sisällissota ja vankeus olivat monin paikoin estäneet maanviljelyksen, jonka takia maassa oli ankara elintarvikepula, mikä näkyi erityisesti vankileireillä. Kehnon ravinnon vuoksi vankileirien kuolleisuus nousi korkeaksi. Hätää lisäsi voittajien kostomentaliteetti, viha ja välinpitämättömyys. Monista punavangeista myös tuntui, että heidän omat johtajansa olivat pettäneet joukkonsa paetessaan Venäjälle.
Värtsilä (Venäjä) Taajama on saanut alkunsa talvi- ja jatkosodan jälkeen Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle jääneestä Värtsilän kunnan kirkonkylästä. Siellä sijainnut Wärtsilän rautatehdas kunnostettiin vankityövoiman avulla. Terästä ja piikkilankaa valmistanut tehdas otettiin käyttöön vuonna 1947 ja Värtsilän vankileiri lakkautettiin vuonna 1953. Terässulaton toiminta lopetettiin myöhemmin kannattamattomana.
Irlannin vapaussota Kesällä 1920 Britannia julisti alueelle sotalainsäädännön, jonka nojalla kapinallisia voitiin tuomita kuolemaan tai vankileireille jopa ilman oikeudenkäyntiä. Valtionavustukset Sinn Féin hallussa oleville alueille lakkautettiin. Nämä toimet johtivat väkivaltaisuuksien kiihtymiseen marraskuussa 1920. Samaan aikaan Intiassa Britannian kruunun joukoissa palvelevat irlantilaiset nousivat kapinaan.
Vääkiön rautatieasema Liikennepaikka avattiin virallisesti 15. marraskuuta 1957 ja lakkautettiin lopullisesti 9. tammikuuta 2005. Käytännössä liikennepaikka on ollut lakkautettuna 4. elokuuta 2004 alkaen, kun Pesiökylän ja Taivalkosken välinen rataosuus lakkautettiin liikennöintikelvottomana.
Suomen sisällissodan vankileirit Helmikuun lopulla alettiin kenraali Mannerheimin 25. helmikuuta antaman kuulutuksen perusteella vangita antautuneiden punaisten lisäksi myös muita työväenliikkeen toiminnassa mukana olleita henkilöitä. Hän kehotti joukkojaan pidättämään kaikki vapaalla jalalla olevat, jotka ovat "vaaraksi asiallemme". Seurauksena oli laajamittaisia vangitsemisia, niin että parin viikon kuluttua vankeja oli jo noin 4 000. Yksi ensimmäisistä varsinaisista vankileireistä oli Kuopion vankileiri, jossa maaliskuun alkuun mennessä oli jo lähes 3 000 vankia. Maaliskuun aikana perustetuista leireistä suurimpia olivat Kuopion lisäksi Vaasan ja Oulun vankileirit.
Alma Koskela Alma Koskela on torppari Jussi Koskelan vaimo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Pariskunnalla on kolme poikaa, Akseli, Aleksi ja Akusti, joista kaksi jälkimmäistä teloitetaan kenttätuomion päätöksellä Suomen sisällisodan loppuvaiheessa.
Köyliö Köyliöön perustettiin jatkosodan alussa vankileiri, joka oli viralliselta nimeltään Sotavankileiri 1. Sinne sijoitettiin neuvostoliittolaisen upseeriston ja alipäällystön lisäksi suomalaisia ns. poliittisia vankeja. Köyliö valikoitui sijoituspaikaksi 1935 perustetun varavankilansa johdosta. Enimmillään upseerivankeja oli Köyliössä yli tuhat. Köyliön vankileirin vankeja oli sijoitettuna myös sivuleireille esimerkiksi Kiukaisiin, Kokemäelle ja Säkylään. Leirin kokonaisvankimäärä nousi 4 000:een. Entinen varavankila on vuodesta 1998 toiminut Satakunnan vankilan Köyliön osastona. Varavankilassa sattui 1. heinäkuuta 1959 tuhoisa tulipalo, jossa sai surmansa 16 vankia.
Antti Aakkonen Aakkonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hänet siirrettiin kuormasto ja muonitusaliupseeriksi 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan 28. maaliskuuta 1918. Sotatoimiin hän osallistui Suomen sisällisodassa Kuokkalan ja Rajajoen taisteluihin Karjalankannaksella.
Lahtari Lahtari on punaisten käyttämä haukkumanimi Suomen sisällisodassa taistelleille valkoisille sotilaille sekä myös yleisesti porvareille ja suojeluskuntalaisille. Valkoisen armeijan ylipäällikköä Carl Gustaf Emil Mannerheimiä kutsuttiin lahtarikenraaliksi. Valkoisten punaisista käyttämä samankaltainen nimitys oli punikki.
Tampereen vankileiri Valkoiset teloittivat Kalevankankaan vankileirillä Suomen lukuisista vankileireistä eniten vankeja. Kostonomaisia teloituksia tehtiin, vaikka Tampereella ei punaisten vallan aikana tapahtunut laajoja väkivallantekoja joitakin yksittäistapauksia lukuun ottamatta. Kenttäoikeuksien jakamat tuomiot olivat usein mielivaltaisia, eikä syytetyillä ollut mahdollisuutta puolustuksen apuun. Tämä johtui siitä, ettei kenttäoikeuksia perustanut valkoisten armeija halunnut siviilien sekaantuvan oikeudenkäynteihinsä. Tampereen vankileirillä oli myös lukuisia julmuuksiin syyllistyneitä vartijoita, joista erityisen tunnettu oli Muroleesta kotoisin ollut sisävesilaivuri Sakeus Koivunen. Hän teloitti lukuisia vankeja ja Koivusen kerrottiin ampuneen jopa ruokaa miehelleen tuoneen naisen. Koivunen löydettiin myöhemmin joulukuussa 1918 kuolleena nykyisen Kalevan kirkon lähellä sijainneen ladon alta. Ei ole tiedossa, murhattiinko hänet kostona toimistaan vankileirillä vai oliko Koivunen tehnyt itsemurhan.
Turha julkkis Julkisuudessa viitataan usein kansankieleen vakiintuneeseen termiin milloin kenenkin henkilön kohdalla, mutta virallisen Turhan Julkkiksen nimitysoikeus on Turhat Julkkikset -yhdistyksellä.
Oulun tuomiokirkko Kirkkopuistossa sijaitsee Suomen sisällissodan sankarihauta-alue. Alueen suunnitteli arkkitehti Hilding Ekelund. Sisällisodassa kaatuneiden muistomerkki "Pro patria mortui" paljastettiin 29. syyskuuta 1922. Graniittisen muistokiven reliefin teki kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen.
Fellmaninpuisto Kun punaiset joukot antautuivat vuonna 1918 huhti–toukokuussa, koottiin vangiksi joutuneet Lahteen Fellmanin kartanon pellolle. Vankileiri oli Suomen suurin. Vankeja – sekä sotilaita että siviilejä – oli yli 20 000. Vangit kuljetettiin Hennalan vankileirille noin viikon kuluttua. Ennen siirtoa osa vangeista kuoli tauteihin tai nälkään, osa teloitettiin ja osa pääsi pakenemaan. Nykyinen puisto sijaitsee entisen Fellmanin pellon vankileirin alueella.
Walter Frentz Frentz vietti sodan jälkeen joitakin kuukausia yhdysvaltalaisten joukkojen vankileirillä Hammelburgissa. Vuonna 1953 hän oli kuvaajana dokumentissa "5000 Jahre Ägypten" ja oli myös virallisena kuvaajana Helsingin olympialaisissa vuonna 1952.
Hällefors–Fredriksbergs Järnvägar HFJ oli alusta saakka pääasiassa tavaraliikennettä palveleva rautatieyhtiö, eikä henkilöliikenne ollut milloinkaan laajaa. Vuonna 1954 rautatieyhtiö lakkautti kaiken julkisen liikenteen ja palveli jatkossa ainoastaan omistajansa Hällefors Bruk AB:n kuljetuksia. Nevaan johtava rataosuus lakkautettiin vuodenvaihteessa 1963–64, ja rataosan liikenne ohjattiin Hälleforsiin.
Rafael Schauman Sisällisodan aikaan keväällä 1918 Schaumanista tuli kenraali Mannerheimin hallituksen ja Etelä-Suomen suojeluskunnan yhdysupseeri, eversti 1918, sotaylioikeuden jäsen 1918, järjestysvallan tarkastaja 1918–1919 ja kadettikoulu järjestäjä ja johtaja 1919. Hän erosi tehtävästä kenraalimajurina.
Turun vankileiri Sotasurmatiedoston mukaan sekä nälkään kuolleita että teloitettuja oli Turussa vain yksi. Tämä oli poikkeuksellista, sillä muilla suurilla vankileireillä kumpiakin oli yleensä useita satoja. Ainoa Sirkkalassa ammuttu oli pakoa yrittänyt 18-vuotias työmies Hjalmar Frantsila Tuusulasta. Teloitusten puuttuminen selittyy sisällissodan aikaisen Turun rauhallisuudella, jonka vuoksi valkoiset eivät ilmeisesti ryhtyneet laajamittaisiin kostotoimiin. Koska vangit olivat myös pääosin Turun seudun ulkopuolelta, ei ollut henkilökohtaisia kaunoja teloituksiin johtaneiden ilmiantojen syiksi, kuten oli usealla muulla vankileirillä. Turun vankileirillä kuolleista 176 vangista 40 % oli kotoisin Satakunnasta, 32 % Varsinais-Suomesta, 17 % Uudeltamaalta ja 10 % Hämeestä.
Santahaminan vankileiri Kesäkuun aikana saarelle tuotiin tuhatkunta naisvankia Etelä-Suomen eri vankileireiltä. Heidän mukanaan saapui myös paljon pieniä lapsia. Suurin osa Santahaminan naisvangeista oli 15–20-vuotiaita, joista osa oli raskaana. Olosuhteet saarella olivat karut, vangit joutuivat asumaan kahdessa ahtaassa ja kalustamattomassa kasarmirakennuksessa. Elo–syyskuun vaihteessa vankeja oli jäljellä enää 250, jolloin loput siirrettiin Suomenlinnaan ja vankileiri suljettiin.
Johan Bäckman Ukrainan sisällisodan aikana Bäckman esiintyi 'Donetskin Tasavallan suurlähetystön' edustajana Suomessa. Muiksi edustajiksi nimetään Petri Krohn ja Evgenija Hilden-Järvenperä. 'Edustuksen' julkaisema materiaali koostuu separatistisia Venäjän tukemia Itä-Ukrainan joukkoja tukevasta propagandasta.
Raahen vankileiri Raahen vankileiri oli tunnettu huonoista oloistaan, jonka vuoksi kuolleisuus nousi suureksi. Raahessa menehtyi noin 18% vangeista, kun esimerkiksi Oulussa sijainneessa Raatin vankileirissä lukema oli vain 4–5%. Raahea suurempi kuolleisuus oli vain Tammisaaren, Hämeenlinnan ja Lappeenrannan vankileireillä. Sotasurmatiedoston mukaan lähes kaikki vankileireillä kuolleet menehtyivät nälkään tai erilaisiin kulkutauteihin, teloitettuja on joukossa vain muutamia. Jääskelän vuonna 1978 ilmestyneen "Henkipattona Suomessa" -kirjan mukaan päivittäinen ruoka-annos Raahen leirillä käsitti vain parin sentin paksuisen leivänpalan ja keittoa, jossa saattoi olla pelkkiä kalanruotoja. Tampereelta tulleiden vankien Jääskelä kertoo syöneen nälkäänsä käpyjä, ruohoa ja käymälän ulosteiden seasta löytämiään kalojen perkuujätteitä. Jääskelän mukaan Raahessa syyllistyttiin myös julmaan kidutukseen. Vankeja pakotettiin piiskaamaan toisiaan jopa kuolemaan saakka tai heitä saatettiin rangaistukseksi seisottaa koko päivän ajan ulkona.
Naurun vankileiri Amnestyn mielestä Australia kiduttaa turvapaikanhakijoita vankileireillä. Amnestyn Suomen osaston mukaan pidätyskeskus on tarkoitettu aiheuttamaan mahdollisimman paljon kärsimystä, jotta maailman haavoittuvimmassa asemassa olevat ihmiset eivät etsisi turvaa Australiasta.
Invest in Finland Invest in Finlandin toiminta itsenäisenä organisaationa lakkautettiin ja se siirrettiin osaksi Finpron toimintaa. Invest in Finland 'säätiö lakkautettiin virallisesti kesäkuun lopussa 2012. Finpron yksikköinä toimivat myös Visit Finland (ent. Matkailun edistämiskeskus) ja Export Finland.
Aunuksen väliaikainen hoitokunta Aunuksen retken käännyttyä tappiolliseksi kesän ja syksyn 1919 aikana, suomalaiset joukot joutuivat vetäytymään Itä-Karjalasta ja menettivät lopulta joulukuussa Suomen hallituksen tuen. Aunuksen retkikunta lakkautettiin virallisesti 1. tammikuuta 1920 ja väliaikainen hoitokunta 13. tammikuuta. Huhtikuun alussa perustettiin Aunuksesta Suomeen tulleiden noin 1 700 pakolaisen huoltoa varten erityinen komitea, johon kuului entisiä Aunuksen hoitokunnan ja väliaikaishallituksen jäseniä. Sen johtoon valittiin Juho Kujala.
Hjalmar Linder Unohtaakseen Suomen sisällisodan kauheudet Hjalmar Linder järjesti lokakuussa vuonna 1918 unohtumattoman metsästysretken Norjaan, jonne oli kutsunut hyvän ystävänsä Mannerheimin. Retkellä alkoi tämän romanssi Linderin 31-vuotiaan sisarpuolen Catharina ”Kitty” Linderin kanssa, josta kehkeytyi parin monivuotinen kirjeenvaihto .
Libyan historia Valtioliitto astui voimaan virallisesti 1. tammikuuta 1972. Liittovaltiolle tehtiin pitkällemeneviä suunnitelmia maiden yhtenäistämiseksi, mutta käytännössä toteutettiin vain symbolisia eleitä, kuten yhteinen lippu. Virallisesti liittovaltio lakkautettiin maaliskuussa 1977.
Riihimäen varuskunta Sisällissodan jälkeen varuskunnassa toimi Riihimäen vankileiri, joka sittemmin tunnettiin myös pakkotyölaitoksena. Leirillä oli enimmillään noin 8 500 punavankia. Heistä kuoli teloituksissa, nälkään tai kulkutauteihin lähes tuhat. Kyseessä oli Suomen kuudenneksi suurin vankileiri.
Suomen sisällissota Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla Kannuksen vankileiri toimi rautatieaseman veturitalleilla, jonne koottiin suojeluskuntien lähettämien partioiden kiinnisaamia aseistakieltäytyjiä. Haapajärvellä toimineeseen vankileiriin koottiin paikallisia työväenjärjestöjen jäseniä, joiden joukossa oli myös ainakin 30 naista. Heitä säilytettiin paikallisen nahkurinverstaan tuvassa, kun taas miehet oli sijoitettu Martinmäen työväentalolle. Vankien lukumäärästä ei ole tietoa, koska vankiluettelot eivät ole säilyneet. Kruunupyyn vankileiri toimi Åsenin kylässä noin neljä kilometriä kirkonkylästä Kokkolaan päin. Paikalla teloitettiin myös Kokkolasta tuotuja vankeja.
Punakaarti Huhtikuun alussa päättyneestä Tampereen taistelusta lähtien valkoisten käsiin jäi kymmeniä tuhansia antautuneita punakaartilaisia, joiden teloittaminen ei enää ollut mahdollista. Heitä alettiin sijoittamaan vankileireille, joilla sodan loputtua oli yli 80 000 punaista. Lisäksi sodan loppuvaiheessa Länsi- ja Etelä-Suomesta pyrki itään kymmeniä tuhansia punapakolaisia, joita arvellaan olleen liikkeellä jopa 100 000. Mukana oli punakaartin taistelijoiden lisäksi myös muita punaisten kannattajia sekä heidän perheenjäseniään. 30. huhtikuuta päättyneen Lahden taistelun jälkeen kaupungin ympäristössä jäi valkoisten ja saksalaisten käsiin noin 30 000 punapakolaista, joista 22 000 sijoitettiin Fellmanin pelloksi kutsutulle lyhytaikaiselle keskitysleirille. Suurin osa naisista ja lapsista vapautettiin pian, ja miehet siirrettiin vankileireille eri puolille Etelä-Suomea. Suurimpia vankileirejä olivat Hämeenlinnan, Hennalan, Tampereen, Suomenlinnan, Tammisaaren ja Riihimäen vankileirit, joista osalla oli jopa yli 10 000 vankia. Olosuhteet olivat erittäin huonot, mistä johtuen syyskuuhun 1918 mennessä leireillä kuoli nälkään, kulkutauteihin tai teloituksiin noin 12 000 vankia.
Antoinette Batumubwira Antoinette Batumubwira (s. 1956) on burundilainen poliitikko ja maansa ulkoministeri vuosina 2005–2009. Batumubwira tuli perheensä kanssa Suomeen Burundin sisällisodan takia ja eli pakolaisena Suomessa vuosina 2002–2005. Vantaalla asuessaan hän haki miehensä kanssa töitä, mutta hakemukset eivät tuottaneet tulosta korkeasta koulutuksesta ja opitusta suomen kielen taidosta huolimatta.
Batumubwira oli ehdokkaana Afrikan Unionin komission puheenjohtajaksi vuonna 2007, kunnes Burundi siirsi tukensa gabonilaiselle Jean Pingille.
Sirkkalan kasarmi Kasarmialue toimi Venäjän armeijan poistuttua alueelta Suomen itsenäistymisen myötä Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 vankileirinä. Suurimmillaan Turun vankileirin vankiluvuksi on arvioitu noin 3 300. Leirillä kuoli eri arvioiden mukaan noin 120-175 ihmistä, pääasiassa nälkään ja sairauksiin. Leirin vuonna 1994 paljastettu muistomerkki on Ismo Kajanderin veistos, Kurjenmäenkentän rinteen peruskallioon upotettu ruostunut tasavartinen risti.
Nog med blodbad! Linder kommentoi kirjeensä alussa Suomen tilannetta hirvittäväksi ja kertoo, miten ”punaista hulluutta on seurannut valkoinen terrori”. Hän mainitsee vankileirit, joissa ”ihmisiä kuolee kuin kärpäsiä”. Pietarsaaren vankileirillä Linder kertoo toukokuun kolmen ensimmäisen viikon aikana kuolleen 47 vankia. Suomenlinnan vankileirin tilannetta hän kuvaa ennenkuulumattomaksi ja ihmettelee, miten yläluokka antaa vankien välinpitämättömästi vain kuolla. Linder myös pyysi maan sivistyneistöä näkemään pitemmälle tulevaisuuteen ja estämään sukupolvien mittaisen vihan syntymisen.
Suomen sisällissodan vankileirit Lahdessa sijainneelle niin sanotulle "Fellmanin pellolle" oli toukokuun alkupäivinä koottu noin 22 000 antautunutta punaista ja kohti itää pyrkinyttä pakolaista, joista osa päästettiin lähtemään runsaan viikon kuluttua. Uusia vankileirejä perustettiin huhti-toukokuun aikana lukuisille paikkakunnille. Niistä suurimmilla oli 8 000–10 000 vankia. Sellaisia olivat Tampereen lisäksi muun muassa Suomenlinnan, Hämeenlinnan, ja Lahden Hennalan vankileirit. Vankileirejä oli kevään aikana enimmillään jopa 60, eräiden lähteiden mukaan 64. Suurin osa niistä oli suhteellisen pieniä pidätysleirejä, joilta vankeja siirrettiin suuremmille leireille, niin että kesäkuun alussa oli jäljellä enää 26 leiriä. Sotavankilaitoksen johtajan V. O. Juveliuksen suunnitelmien mukaan leirien määrää vähennettiin kesäkuun aikana aluksi kuuteentoista ja sen jälkeen kolmeentoista keskusleiriin.
Hätäkeskuslaitos Vuodesta 2011 lähtien useita hätäkeskuksia on lakkautettu. Esimerkiksi Lapin hätäkeskus liitettiin Oulun hätäkeskukseen, Keski-Suomen hätäkeskus Jyväskylässä lakkautettiin syksyllä 2014 ja liitettiin Vaasan hätäkeskukseen. Kuopion hätäkeskuksen myötä Etelä-Savon hätäkeskus lakkautettiin 28.11.2012, Pohjois-Karjalan hätäkeskus lakkautettiin 21.11.2012 ja Kaakkois-Suomen hätäkeskus lakkautettiin 4.12.2012.
Tornio-Pohjoinen Liikennepaikka avatiin henkilöliikenteelle 21. tammikuuta 1986. Se käsitti vaatimattoman pysäkkikatoksen sekä lyhyen henkilölaiturin. Seisakkeella pysähtyivät kaikki Kolarin suunnan henkilöjunat aina 3. toukokuuta 2004 saakka, jonka jälkeen pysähdykset lakkautettiin. Syynä lakkautukseen olivat vähäiset käyttäjämäärät, lyhyt laituripituus sekä vaarallinen sijainti kaarteessa. Liikennepaikka lakkautettiin virallisesti 9. tammikuuta 2005.
Isosaaren vankileiri Lähes kaikki Isosaaren vankileirillä kuolleet haudattiin Santahaminassa sijaitsevaan joukkohautaan, koska kallioiselle Isosaarelle oli vaikea kaivaa. Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan Isosaarelle haudattiin vain kahdeksan vainajaa. Heidän muistokseen saarelle pystytettiin muistomerkki vuonna 1955. Se sijaitsee todennäköisesti juuri Isosaaren joukkohaudan paikalla.
Kokkolan valtaus Valtauksen jälkeisinä päivinä Kokkolassa vangittiin satoja punaisiksi luokiteltuja työväenjärjestöjen jäseniä, jotka sijoitettiin kaupunkiin perustetulle vankileirille. Kokkolaan tuotiin vangittuja punaisia myös mualta Suomesta. Kesäkuun alussa heidät siirrettiin Tammisaaren vankileirille, jossa syksyyn mennessä kuoli 152 Kokkolasta tuotua vankia.
Ranskan 3. panssaridivisioona (1940) Ranskan antauduttua divisioona lakkautettiin virallisesti 22. kesäkuuta 1940.
Suomenlinna Suomen julistautuessa itsenäiseksi vuonna 1917 Viapori oli edelleen venäläisen sotaväen hallussa, mutta sisällissodan aikana he luovuttivat osan siitä Suomen punaisille maaliskuussa 1918. Valkoiset valloittivat sen saksalaisten tuella huhtikuun alussa. Suomenlinna sai nykyisen nimensä 12. toukokuuta 1918, jolloin Kustaanmiekan lippusalkoon nostettiin juhlallisesti Suomen lippuna tuolloin väliaikaisesti käytetty punakeltainen leijonalippu. Vuosina 1918 ja 1919 saarilla toimi suuri sisällissodan jälkeinen vankileiri. Suomenlinnan vankileirin 10 000:sta punavangista yli 1 000 kuoli nälkään ja tauteihin. Teloitettuja oli 80.
Gulag: Vankileirien saaristo Suomessa Solženitsynin kirjoja aikaisemmin julkaissut kustantamo Tammi torjui kohutun suomennoksen "Vankileirien saaristo" julkaisemisen ulkopoliittisista syistä. Tammessa tiedettiin kirjan olevan poliittista räjähdysainetta heti, kun oli tutustuttu sen englannin- ja ruotsinkielisiin käännöksiin. Kirjan pelättiin vahingoittavan Suomen virallista neuvostoystävällistä ulkopolitiikkaa vuonna 1974. Tällöin elettiin kaikkein voimakkainta suomettuneisuuden aikaa, jolloin lehdistö ja myös kirjakustantamot taipuivat itsesensuuriin aiheissa, joiden oletettiin olevan Neuvostoliitolle kiusallisia.
Hilja Pärssinen Hilja Pässinen oli Työ-lehden toimittajana Viipurissa 1906. Työläisnainen-lehden toimitussihteerinä hän toimi 1907–1917. Sisällisodan aikana vuonna 1918 hän ehti olla hetken punaisten Suomen kansanvaltuuskunnan jäsen. Pärssinen pakeni huhtikuussa 1918 miehensä kanssa Venäjälle tarkoituksenaan päästä sitä kautta Sveitsiin, sinne he eivät kuitenkaan päässeet. Matka johti lopulta Viroon, josta heidät palautettiin Suomeen 1919. Hilja Pärssinen tuomittiin maanpetoksesta vankeuteen 12 vuodeksi, mutta armahdettiin vuonna 1923.
Rifin tasavalta Valtiolla oli myös oma rahayksikkö, Rifin tasavallan riffan. Se ei ollut tiettävästi milloinkaan virallisesti käytössä, vaan maksuvälineinä olivat Espanjan ja Ranskan valuutat. Englantilainen asekauppias ja salakuljettaja Charles Gardiner painatti 1 ja 5 riffanin seteleitä, joita ei kuitenkaan laskettu liikkeelle.
Lahti Suomen sisällissodassa Lahdessa käytiin ratkaisevia taisteluja. Lahden punakaarti otti vallan kaupungissa tammikuussa 1918 ja piti sitä hallussaan kolme kuukautta, kunnes Loviisassa maihinnousseet saksalaiset joukot valloittivat kaupungin huhtikuussa. Lahden länsipuolelta Venäjälle pakenevat punaiset antautuivat rajujen taistelujen jälkeen. Lahden keskustan tuntumassa olleelle Fellmannin pellolle pystytettiin väliaikainen vankileiri johon koottiin noin 20 000 antautunutta punaista. Yli puolet näistä siirrettiin myöhemmin Hennalan vankileirille, josta muodostettiin yksi suurimmista sisällissodan vankileireistä. Entisen pellon paikalla on nykyisin Fellmannin puisto jossa paljastettiin vuonna 1978 suuri punavankien muistomerkki.
Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö Luonnonsuojelulaki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.
Suomen luonnonsuojelulaki Laki määrittää luonnonsuojelualueiksi kansallispuistot, luonnonpuistot ja muut luonnonsuojelualueet.
Luonnonsuojelualue Suomen luonnonsuojelulaki (20.12. 1996/1096) määrittää Suomessa luonnonsuojelualueiksi luonnonpuistot, kansallispuistot ja muut luonnonsuojelualueet, joihin kuuluvat esimerkiksi soidensuojelualueet. Näistä luonnonpuistoissa on tiukimmat rajoitukset. Lisäksi Suomessa on nimetty 156 valtakunnallisesti arvokasta maisema-aluetta. Maisema-alue on kansallispuistoa lievempi suojelun muoto.
Luettelo Suomen luonnonpuistoista Suomessa on 19 luonnonpuistoa. Suomen luonnonsuojelulaki määrittää luonnonpuiston yhdeksi tyypiksi Suomen luonnonsuojelualueista. Vuonna 1956 perustettu Jussarön luonnonpuisto liitettiin vuonna 1989 osaksi Tammisaaren saariston kansallispuistoa.
Storforsen Storforsenin yhteyteen kosken molemmin puolin on perustettu luonnonsuojelualue. Alueen kasvisto, luonnonkauneus, kulttuurihistoria ja geologinen kokonaisuus on katsottu suojelemisen arvoisiksi. Eräs suojelualueen tärkeimmistä nähtävyyksistä on ihmisen luoma, niin kutsuttu Kuollut putous (). Alue syntyi, kun kosken yksi uoma suljettiin uittotoiminnan helpottamiseksi. Kuolleen putouksen alueella voidaan tutkia, miten vesi on muokannut kallioperää muodostaen muun muassa lukuisia hiidenkirnuja. Luonnonsuojelualueelle pääsy on tehty matkailijoille helpoksi ja myös liikuntarajoitteiset ihmiset pääsevät aina kosken äärelle saakka.
Afrikannorsut Norsut vaativat suojelua, sillä ne ovat uhanalaisia. Norsuja on otettu kansallispuistoihin, joista merkittävimpiä ovat muun muassa Dzanga-Sangha Keski-Afrikan tasavallassa ja Hwangen kansallispuisto Zimbabwessa. Norsujen suojelu luonnonsuojelualueiden ulkopuolella on ongelmallista ja salametsästäjien vahtiminen vaikeaa. Vaikka norsuja pyritään tarkkailemaan, ei kaikkia yksilöitä voida mitenkään valvoa ympärivuorokautisesti. Norsukantojen hupeneminen on saatu pysäytettyä, mutta kanta ei ota elpyäkseen.
Mukurthin kansallispuisto Mukurthin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa. Se sijaitsee Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla, ja on osa Nilgirin biosfäärialuetta. Puisto sijaitsee niin korkealla, että lämpötila pysyy nollan ja +20 celsiusasteen välillä. Kasvillisuus on tyypillistä Etelä-Intian vuoristoalueille. Puisto on yksi harvoista paikoista joissa intiantari elää luonnonvaraisena. Alueessa on erityistä kotoperäisten lajien suuri määrä ja se miten luonto muistuttaa Himalajaa.
Luettelo Suomen kansallispuistoista Tämä artikkeli on luettelo Suomen kansallispuistoista. Suomen luonnonsuojelulaki määrittää kansallispuiston yhdeksi tyypiksi Suomen luonnonsuojelualueista. Lain mukaan kansallispuisto voidaan perustaa vain valtion omistamalle alueelle, mutta puistoon liittyvä, muun julkisoikeudellisen yhteisön kuin valtion omistama alue voidaan yhteisön suostumuksella liittää kansallispuistoon. Kansallispuiston pinta-alan on oltava vähintään 1 000 hehtaaria. Alueella on oltava merkitystä yleisenä luonnonnähtävyytenä tai muutoin luonnontuntemuksen lisäämisen tai yleisen luonnonharrastuksen kannalta.
Pakinaisten saaristo Pakinaisten saaristossa on kolme luonnonsuojelualuetta: Ruotsalaisen lehdon luonnonsuojelualue, Pähkinäistenmaan luonnonsuojelualue ja Pakinaisten-Seilin saariston luonnonsuojelualue.
Nåtön luonnonsuojelualue Nåtön luonnonsuojelualue on Nåtön saaren pohjoisosassa sijaitseva luonnonsuojelualue. Se sijaitsee Nåtön läpi kulkevan päätien (tie 30, Järsöntie/Järsövägen) varrella Nåtön biologisen aseman kohdilla. Luonnonsuojelualueen laajin osa sijaitsee tien itäpuolella jatkuen aina merelle asti. Suojelualueeseen kuuluu myös kaksi Nåtön koillispuolella sijaitsevaa pientä saarta, Senskär ja Senskärsgrundet. Luonnonsuojelualueella kulkee luontopolku ja aluetta on ylläpidetty perinteisin menetelmin, muun muassa latvomalla alueen lehtipuita. Luonnonsuojelualueella kasvaa muun muassa miehenkämmekkää ("Orchis mascula") ja seljakämmekkää ("Dactylorhiza sambucina").
Luonnonsuojelualue Luonnonsuojelualueiden käyttörajoitukset voivat vaihdella. Rajoitukset mainitaan erikseen alueen rauhoituspäätöksessä. Joillakin luonnonsuojelualueilla esimerkiksi koiran ulkoiluttaminen kytkettynä on sallittua niillä poluilla ja alueilla, joilla liikkuminen on muutenkin sallittua. Toisaalta joillakin luonnonsuojelualueilla koiran ulkoiluttaminen kytkettynäkin on kiellettyä.
Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue Ryövärinkuopan luonnonsuojelualue on Ruovedellä, Pirkanmaalla sijaitseva luonnonsuojelualue kantatie 66:n itäpuolella. Paikalle on Orivedeltä matkaa noin 26 kilometriä ja Ruovedeltä noin 15 kilometriä. 6,5 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue on perustettu vuonna 1960 ja sitä ylläpitää Metsähallitus.
Suvirannan luonnonsuojelualue Suvirannan luonnonsuojelualue on yksityinen Natura 2000 -alueisiin kuuluva luonnonsuojelualue Haminassa Vilniemen luoteisrannalla. Alue rajautuu Haminanlahteen. Luonnonsuojelualueen pinta-ala 54 hehtaaria. Suojelualueen opastaulun mukaan pinta-ala on noin 58 ha, josta vesialuetta noin 17 ha.
Kramppi (saari) Lähes koko Krampin saari on Natura 2000 -aluetta (noin 200 hehtaaria) yhdessä Aaslaluodon kanssa, ja se muodostaa 338 hehtaarin Natura-alueen Aasla-Kramppi FI0200038. Suurin osa Krampista ja koko itärannan vesialue kuuluu valtioneuvoston 20. joulukuuta 1990 hyväksymään rantojensuojeluohjelmaan. Kyseinen kohde on Pakinaisten-Seilin saaristo. Suurin osa Krampin saaresta on valtion omistamaa ja hankittu luonnonsuojelualueen perustamista varten. Valtio teki 3. kesäkuuta 2003 UPM Kymmene Oy:n kanssa vaihtokaupan jossa se sai haltuunsa 175 hehtaaria maata Krampista. 15. huhtikuuta 2014 Valtioneuvoston asetuksella perustettiin Krampin luonnonsuojelualue, jonka pinta ala on noin 233,7 hehtaaria. Luonnonsuojelualueeseen kuuluu lähes koko Kramppi, lukuun ottamatta rakennuksien ympäristöjä. Myös pohjoispuolen vesialuetta on mukana. Luonnonsuojelualueella on sallittu metsäkauriin- ja hirvenmetsästys 15.10.–31.12. välisenä aikana. Luonnonsuojelualue oli lausunnolla vuoden 2013 aikana, ja alun perin oli suunniteltu, että luonnonsuojelualueen pinta-alaksi tulisi 196 hehtaaria. Luonnonsuojelualueesta 187 hehtaaria kuuluisi Natura 2000 -alueeseen ja 168 hehtaria rantojensuojeluohjelmaan. Koko luonnonsuojelualue sijaitsisi maalla.
Lahnus Lahnuksessa sijaitsee useita luonnonsuojelualueita: Tremanskärrin luonnonsuojelualue ja Luukin luonnonsuojelualue sekä osa Nuuksion kansallispuistosta.
Luonnonsuojelualue Luonnonsuojelualue on alue, jonka käyttöä on rajoitettu, koska tarkoitus on turvata luonnon monimuotoisuutta. Luonnonsuojelualue voi olla luonnonpuisto, puisto tai muu alue. Luonnonsuojelualueiden erityiset säännöt ja rajoitukset varmistavat tiettyjen eliölajien ja koko puiston säilymisen, kuten esimerkiksi tarkasti merkityt kulkureitit tai polut sekä usein myös pyöräilykielto alueella.
Talaskankaan metsäsota Talaskankaan luonnonsuojelualue perustettiin 1. toukokuuta 1994. Luonnonsuojelualueen pinta-alaksi määrättiin 35 neliökilometriä ja Metsähallitus asetettiin luonnonsuojelualueen hoitajaksi.
Tansanian luonnonsuojelualueet Tansanian luonnonsuojelualueet ovat kansallispuistoja, riistanhoitoalueita ja muita luonnonsuojelualueita Tansaniassa. Ne kattavat hyvin erityyppisiä elinympäristöjä koralliriutoista ylänköalueisiin. Neljäsosa maan pinta-alasta on suojeltu jollakin tasolla. Riistansuojelualueilla on sallittu enemmän toimintoja kuin varsinaisissa kansallispuistoissa, ja osia niistä on rajattu metsästystä varten joko kokonaan tai osan aikaa vuodesta. Merialueille on rajattu luonnonpuistoja ja luonnonsuojelualueita, joista suojelualueilla liikkumista on rajoitettu.
Femören luonnonsuojelualue Femören luonnonsuojelualue on Ruotsissa Oxelösundin kunnassa sijaitseva luonnonsuojelualue. Se on perustettu vuonna 2006. Alue on 235 hehtaarin kokoinen, josta 22 hehtaaria on Natura 2000 -aluetta.
Kuzovin luonnonsuojelualue Kuzovin luonnonsuojelualue () on "alueellisesti merkittävä" saaristoa suojeleva luonnonsuojelualue Vienan Kemin kaupungin edustalla Vienanmeren Äänislahdessa. Hallinnollisesti alue on osa Karjalan tasavallan Kemin piiriä.
Isokankaan luonnonsuojelualue Luonnonsuojelualue perustettiin kesällä 1987, kun Oulun kaupunginhallitus teki kaupunginvaltuuston aloitteesta lääninhallitukselle esityksen alueen rauhoittamisesta luonnonsuojelualueeksi. Alue suojeltiin lääninhallituksen 17. joulukuuta 1987 antamalla päätöksellä.
Kirgisia Kirgisiassa on 83 eri tavoin rauhoitettua luonnonsuojelualuetta. Ala Archan kansallispuisto joka sijaitsee lähellä pääkaupunki Biškekiä, on matkailijoiden suosiossa. Issyk Kulin luonnonsuojelualue ja Sary-Chelekin luonnonsuojelualue kuuluvat Unescon biosfäärikohteisiin.
Sobrante Ridgen luonnonsuojelualue "Sobrante Ridgen luonnonsuojelualue"' () on Richmondissa Kaliforniassa sijaitseva luonnonsuojelualue. Sen pinta-ala on noin 1,1 neliökilometriä. Sobrante Bridgessä kasvaa muun muassa erittäin harvinainen "Arctostaphylos pallida" -niminen kanervakasvi.
Alam-Pedjan luonnonsuojelualue Alam-Pedjan luonnonsuojelualue () on Viron suurimpiin kuuluva luonnonsuojelualue Pedja-, Põltsamaa- ja Emajoen yhtymäkohdassa Jõgevamaan, Tartumaan ja Viljandimaan maakunnissa. Se ulottuu Viljandin, Põltsamaan, Tarton ja Elvan kuntien alueelle.
Diakoni Evankelis-luterilaisessa kirkossa on diakonityön alkaja J. H. Wichern. Suomen ensimmäinen diakonilaitos perustettiin Sortavalan läheisyyteen Liikolan tilalle vuonna 1901, ja se siirtyi myöhemmin Suomen Kirkon Sisälähetysseuralle. Nykyisin Sortavalan diakonialaitoksen perinteitä jatkaa Kirkkopalveluiden, jonka taustalla myös Suomen Kirkon Sisälähetysseura on, Pieksämäellä ylläpitämät diakoniapalvelut.
Puheviestintä Puheviestinnän tutkimus sai Suomessa alkunsa Jyväskylän yliopistossa 1980-luvun alussa. Ensimmäinen puheviestinnän professuuri perustettiin vuonna 1984 Jyväskylän yliopistoon. Ensimmäinen puheviestinnän pro gradu -tutkielma valmistui vuonna 1984 ja ensimmäinen väitöskirja, Aino Sallisen Finnish Communication Reticence, vuonna 1986. Puheviestinnän tieteellinen yhdistys Prologos ry perustettiin vuonna 1989. Tampereen yliopistoon alan professuuri perustettiin 2003. Nykyisin Suomessa on kaksi puheviestinnän professoria: Maarit Valo Jyväskylän yliopistossa ja Pekka Isotalus Tampereen yliopistossa.
Suomen Baptistikirkko Suomen ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin Föglöhön vuonna 1856. Sieltä liike levisi ruotsinkieliselle Pohjanmaan rannikolle. Ensimmäinen suomenkielinen seurakunta perustettiin 1870 Luvialle. Alkuvuodet liike joutui toimimaan rekisteröimättöminä seurakuntina kuten muutkin vähemmistökirkot. Baptistien oli pysyttävä luterilaisen kirkon jäseninä, sillä kirkosta eroaminen Suomessa ei ollut mahdollista.
Koskenkorva (Ilmajoki) Koskenkorvan ensimmäinen teollinen tuotantolaitos lienee ollut Pukarankosken kohtaan noin vuoden 1788 paikkeilla rakennettu mylly. Meijeri perustettiin kosken alapuolelle 1898, mutta siirrettiin sittemmin kosken yläpuolelle nykyiseen paikkaansa. Pukaran Osuusmeijeri muuttui Yläpään Osuusmeijeriksi 1905, ja sitä pidetään Suomen vanhimpana osuustoiminnallisena meijerinä. Suomen ensimmäinen osuustoiminnallinen rahoituslaitos Yläpään Osuuskassa perustettiin Koskenkorvalle lokakuussa 1902. Koskenkorvaa ja lähiseutua voidaan siis pitää suomalaisen osuustoiminnan kehtona, koskapa maan ensimmäinen osuuskauppa perustettiin kymmenen kilometrin päähän Ilmajoen Nopankylään vuonna 1898.
Maanmittauslaitos Maanmittauslaitoksen (vuoteen 1994 Maanmittaushallitus) historia Suomessa ulottuu vuoteen 1633. Ruotsi-Suomen maanmittauslaitoksen alku lasketaan vuodesta 1628, jolloin Kustaa Aadolf perusti laitoksen laatimaan täydellisen taloudellisen kartaston valtakunnasta. Ensimmäinen laitoksen johtaja oli Anders Bureus. Suomeen lähetetty ensimmäinen maanmittari oli Olof Gangius (1633). Virkakunnan kasvaessa Tukholmaan perustettiin vuonna 1683 maanmittauskonttori, josta käsin erityisvirkamies hoiti Suomen asioita. Suomen erkaannuttua Ruotsista, Turkuun perustettiin vuonna 1821 päämaanmittauskonttori, joka myöhemmin siirtyi Helsinkiin.
Suomen ensimmäiset tietokoneet Valtiovarainministeriön alaisuuteen perustettiin vuonna 1964 Valtion tietokonekeskus (VTKK) hoitamaan julkisen hallinnon tietojenkäsittelyä ja suuria rekistereitä. Laitoksen ensimmäinen tietokone oli IBM 1410. Myöhemmin VTKK:n yhteyteen perustettiin Tieteellisen laskennan palvelu tarjoamaan laskentapalveluja yliopistoille. Samana vuonna perustettiin myös Tietosavo Oy seitsemän kuopiolaisen yrityksen yhteiseksi atk-keskukseksi. Tietosavon ensimmäinen tietokone GE-415 oli Bull General Electricin valmistama ns. kolmannen sukupolven tietokone. Laitteisto asennettiin yhtiön toimitiloihin huhtikuussa 1966. Tietosavo (nykyisin Enfo Oyj) oli ensimmäinen pääkaupunkiseudun ulkopuolella toimiva atk-palvelukeskus ja atk-palveluliiketoiminnan pioneereja Suomessa.
Ammattikuntalaitos Suomeen ammattikunnat perustettiin myöhemmin kuin useimpiin muihin Euroopan maihin. Tiettävästi ensimmäisenä perustettiin Turkuun 1500-luvulla kultaseppien ammattikunta. Ensimmäinen yleinen valtakunnallinen ammattikuntajärjestys säädettiin vuonna 1669. Suomen kaupunkeihin perustettiin uusia ammattikuntia vielä 1800-luvullakin, mikä kansainvälisesti oli varsin poikkeuksellista
Ladies’ Circle Suomeen LC- toiminnan toi Marja Suominen vuonna 1959, jolloin Suomen ensimmäinen LC-klubi perustettiin Tampereelle. Klubeja perustettiin lisää muualle Suomeen, ja Suomen kansallinen LC perustettiin 1960. Englannin, Ruotsin ja Tanskan kansalliset LC:t perustivat yhteisen kattojärjestön LCI:n vuonna 1959 ja Suomi liittyi siihen vuonna 1960. Tähän mennessä ympäri Suomea on perustettu 115 LC-klubia (2015). Keväällä 2016 toiminnassa oli 102 klubia, joissa oli noin 1580 aktiivista jäsentä.
Suomen Ammattivalmentajat SAVAL 2002   Valmentaminen ammattina Suomessa 2002 -selvitys (Suomen Valmentajat ja Kilpa- ja huippu-urheilun tutkimuskeskus KIHU). SAVAL perustettiin 24.9.2002. SAVALin ensimmäinen pj. Erkka Westerlund ja ensimmäinen
Mustiala Mustialassa sijaitsevat nykyisin Hämeen ammattikorkeakoulun ja Hämeen ammatti-instituutin yksiköt, joissa voi opiskella maaseutuelinkeinojen koulutusohjelmassa. Mustiala oli alun perin Suomen ensimmäinen käytännöllis-tietopuolinen maanviljelysoppilaitos, joka perustettiin vuonna 1840. Mustialassa sijaitsevat myös maataloushistoriallinen museo ja Kuninkaankartanon panimo. Mustialassa on sijainnut Suomen ensimmäinen maalaisposti, joka perustettiin vuonna 1860. Alueella on edelleen oma postitoimipaikka ja postinumero, joka on 31310.
Soveltava kielitiede Virallisen aseman Suomen korkeakoulujärjestelmässä soveltava kielitiede sai 1979,kun Jyväskylän yliopistoon nimitettiin englannin kielen ja soveltavan kielitieteen dosentti. Kahta vuotta myöhemmin Jyväskylän yliopistoon perustettiin Soveltavan kielitieteen ja puheentutkimuksen koulutusohjelma, jonka ensimmäinen professori oli vuodesta 1984 Jaakko Lehtonen. Toinen alan professuuri Suomessa perustettiin 1987 Vaasan korkeakouluun, ja sen ensimmäinen professori oli Hartmut Schröder.
Psykologia Suomen ensimmäinen yliopistollinen psykologian laboratorio perustettiin Turun Suomalaiseen yliopistoon sen perustamisvuonna 1922. Laboratorio oli tuolloin filosofian professorin alaisuudessa; sen perustaja oli filosofian professori Eino Kaila. Ensimmäinen psykologian professuuri perustettiin Turun yliopistoon vuonna 1956.
Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liitto Alan ensimmäinen ammattiosasto perustettiin Helsingissä 1887 ja toinen Tampereella 1898. 1900-luvun alussa osastoja alkoi syntyä muuallekin ja yhteisen liiton perustamista alettiin suunnitella. Suomen leipuri- ja kondiittoriosastojen ensimmäinen edustajakokous pidettiin 14. toukokuuta 1905 Tampereen työväentalossa. Kuutta osastoa edustanut kokous hyväksyi joukon julistuksia ja päätti perustaa leipurityöntekijäin keskushallinnon Helsinkiin. "Suomen Leipurityöntekijäin Liitto" perustettiin toisessa edustajakokouksessa syyskuussa 1906.
Ympäristönsuojelu Suomessa, kuten useissa muissakin maissa, ympäristönsuojelu oli aluksi maisemansuojelua. Venäjän tsaari Aleksanteri I vieraili 1802 Punkaharjulla ja maisemista vaikuttuneena rauhoitti alueen luonnon. Tutkimusmatkailija Adolf Erik Nordeskiöld vaati, että Suomessa oli säilytettävä alkuperäistä luontoa jälkipolville. Ensimmäinen metsälaki astuikin voimaan 1884 ja ensimmäiset kansallispuistot perustettiin 1938. Ensimmäinen luonnonsuojelulaki kirjattiin 1923 ja vesiensuojelulaki 1963. Ympäristöministeriö perustettiin 1983.
Forssan historia Vuonna 1900 Forssaan perustettiin Suomen ensimmäinen maaseudulla toiminut oppikoulu, joka jatkaa edelleen toimintaansa Forssan yhteislyseona. Vuonna 1906 Forssaan perustettiin myös Suomen ensimmäinen maaseutuelokuvateatteri. Nykyisin samassa rakennuksessa toimiva Elävienkuvien teatteri markkinoi itseään Euroopan vanhimpana edelleen toimivana elokuvateatterina. Kuitenkin rakennus on ollut 1930-luvulta 2000-luvun alkuun muussa käytössä, ja sitä ennen 1990-luvun tyhjillään.
Suomen kielipolitiikka Venäjän vallan alla venäjä ei koskaan saavuttanut Suomessa merkittävää asemaa, vaikka vuodesta 1818 eteenpäin virkamiehiltä vaadittiinkin todistus venäjän kielen taidoista. Vuonna 1824 tämä vaatimus poistettiin papeilta, joilta puolestaan ryhdyttiin vaatimaan todistus suomen kielen taidoista sellaisissa seurakunnissa, joiden väestö koostui suomenkielisistä. Yliopistossa ei virkamiestutkintoihin vaadittu erityistä ruotsinkoetta, vaan se todistettiin opintoihin kuuluvalla äidinkielenkokeella. Vuonna 1828 yliopistoon perustettiin suomen kielen lehtorin virka ja vuonna 1850 suomen kielen ja kirjallisuuden professorin virka. Ensimmäinen suomenkielinen väitöskirja julkaistiin vuonna 1858 ja samana vuonna myös perustettiin Jyväskylään ensimmäinen oppikoulu, jossa opetus annettiin suomeksi.
Suomen Metodistikirkko Suomen ensimmäinen metodistiseurakunta perustettiin Vaasaan vuonna 1881 ja ensimmäinen suomenkielinen seurakunta Poriin vuonna 1887. Kirkko julkaisee "Rauhan Sanomia" -lehteä, joka on perustettu vuonna 1894.
Autoilun historia Suomessa Ensimmäinen yritys autonomistajien valtakunnallisen järjestön perustamiseksi tehtiin vuonna 1915, mutta vasta vuonna 1919 perustettiin Helsingissä Suomen Automobiiliklubi. Sen jäsenet kuuluivat pääosin yhteiskunnan yläluokkaan, ja tämän mukaisesti klubin käyttökieli oli ruotsi. Autojen määrän kasvaessa perustettiin vuonna 1926 Maaseudun Autonomistajien Liitto ja vuonna 1927 Yleinen Autoliitto. Taksiautoilijoiden järjestäytyminen alkoi vuonna 1922, jolloin helsinkiläiset henkilövuokra-autoilijat perustivat Helsingin Autonkuljettajayhdistyksen. Pian syntyi vastaavia yhdistyksiä muihinkin kaupunkeihin, ja vuonna 1926 koko maan vuokra-autoilijoiden yhdyssiteeksi perustettiin Suomen Autoilijain Liitto (SAL). Turussa perustettiin vuonna 1936 Henkilö- ja Kuorma-autoliikennöitsijäin Liitto (HKL), josta nykyinen Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL laskee historiansa alkavaksi. HKL:n osapuolet eriytyivät omiksi liitoikseen, kun vuonna 1955 perustettiin Suomen Taksiliitto ja Suomen Kuorma-autoliitto.
Säästöpankki Säästöpankit muodostavat Suomen vanhimman pankkiryhmän. Suomen ensimmäinen säästöpankki, Turun Säästöpankki, avattiin 4. tammikuuta 1823. Seuraava säästöpankki, "Helsingfors Stads Sparbanks Inrättning", nykyisen Aktian edeltäjä, aloitti Helsingissä 1826. Säästöpankkeja perustettiin ensin kaupunkeihin, myöhemmin myös maaseudulle. 1842 perustettiin säästöpankit Porvooseen ja Jyväskylään, myöhemmin 1840-luvulla Ouluun, Viipuriin, Hämeenlinnaan, Vaasaan, Mikkeliin, Kuopioon ja Tenholaan. Tenholan säästöpankki oli ensimmäinen maaseutupankki; muut toimivat kaupungeissa.
Metodismi Suomeen metodismi tuli merimiesten tuomana 1800-luvulla. Suomen ensimmäinen metodistiseurakunta perustettiin Vaasaan vuonna 1881 ja ensimmäinen suomenkielinen metodistiseurakunta Poriin vuonna 1887. Nykyisin Suomessa toimii kaksi metodistikirkkoa: suomenkielinen Suomen Metodistikirkko ja ruotsinkielinen Finlands svenska metodistkyrka. Viipurissa sijainneen metodistikirkon nimi oli Betel-kirkko.
Sarjakuva Suomessa 1980-luvun alussa useisiin kaupunkeihin perustettiin paikallisia sarjakuvaseuroja. Niiden keskeinen toiminta oli omien sarjakuvalehtien julkaisu. Vuonna 1981 pidettiin ensimmäinen Kemin sarjakuvafestivaali ja 1983 ensimmäinen Helsingin sarjakuvafestivaali. Vuonna 1995 perustettiin etujärjestö Sarjakuvantekijät ry. Vuonna 2008 perustettiin Sarjakuvakeskus, joka tarjoaa muun muassa kurssiluonteista koulutusta ja pitää yllä galleriaa. Vuonna 2009 aloitti toimintansa Sarjakuvan tiedotuskeskus. Tampere Kuplii on jakanut vuodesta 2007 Sarjakuva-Finlandia-palkintoa kotimaiselle albumille.
Suomen Baptistikirkko Suomen Baptistikirkko (aik. "Suomen Baptistiyhdyskunta") on rekisteröitynyt uskonnollinen yhdyskunta, joka toimii Suomen suomenkielisten baptistiseurakuntien kattojärjestönä. Ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin Suomeen vuonna 1856.