mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Diffraktometri Diffraktometrillä voidaan mitata jauheita laattamaisina näytteinä joko läpäisy- tai heijastusasennossa. Yleisimmät geometriat ovat symmetrinen läpäisy ja heijastus. Heikosti absorboivista näytteistä voidaan myös tehdä sylintereitä esimerkiksi laittamalla jauhetta kapillaariin. Kun halutaan selvittää aineen kiderakenne, jauhenäytteitä yleensä pyöritetään jonkin kulman suhteen, jotta näytteen mahdollinen tekstuuri ei vaikuta diffraktiokuvioon. Näin selviää yksinkertaisten aineiden kiderakenne helposti. Tällaiset mittaukset tehdään yleensä esimerkiksi tuikeilmaisimella, jota liikutetaan tutkittavan kulma-alueen yli. Tämä on hyvin hidas menetelmä, sillä ilmaisin havaitsee vain hyvin pienen osan kulma-avaruudesta ja siten myös sironneesta säteilystä kerrallaan.
OSIRIS-REx Näytteen haun lisäiksi tärkeimpiin tutkimustavoitteisiin kuuluu kartoittaa ja analysoida Bennun pintaa ja verrata tuloksia Maasta käsin tehtyihin mittauksiin sekä mitata Auringon säteilyn eli Jarkowski-ilmiön vaikutusta Bennun rataan. Onnistuessaan luotain on Yhdysvaltain ensimmäinen asteroidin pinnasta näytteen noutanut luotain. Bennu valikoitui kohteeksi, koska se luokitellaan mahdollisesti vaaralliseksi asteroidiksi. Vuosien 2169 ja 2199 välillä sen törmäystodennäköisyys on 0.071% eli yksi 1408:stä. Lisäksi haluttiin valita orgaanisia aineita sisältävä, hiilirikas asteroidi, jonka tyyppisellä kappaleella ei ole vierailtu aiemmin. Myös Bennun koko, pyörimis- ja ratanopeus vaikuttivat valintaan.
Kosminen säteily Kosmisen säteilyn löytäjänä pidetään Victor Hessiä. Hän havainnoi ionisoivaa säteilyä kuumailmapallosta vuosina 1911–1913 ja totesi sen olevan peräisin ilmakehän ulkopuolelta. Hän tutki säteilyä elektrometrillä ja huomasi säteilyn alkavan merkittävästi kasvaa yli kilometrin korkeudella, viiden kilometrin korkeudella säteily oli jo 3–5 kertaa voimakkaampaa kuin maanpinnalla.
Maan säteilytasapaino Kokonaissäteilytasapaino on lyhytaaltoisen säteilyn tasapaino, josta vähennetään pitkäaaltoisen säteilyn tasapaino.
Se on sama kuin kokonaissäteily G, mistä vähennetään heijastunut säteily R, ja pitkäaaltoisen säteilyn tasapaino Ql eli tehollien säteily AE.
Sähkövuo Sähkövuo (tunnus Ψ tai Φ) on sähkökenttää kuvaava skalaarisuure, jota SI-järjestelmässä mitataan yksiköllä coulombi (1 C = 1 A·s). Positiivisesta varauksesta lähtee sitä ympäröivään tilaan kuviteltu virtaus, jota nimitetään sähkövuoksi, ja se läpäisee yhtä suurena jokaisen varausta ympäröivän suljetun pinnan. Negatiivisen varauksen ympäristöstä tuleva sähkövuo päättyy varaukseen. Positiivista varausta kutsutaan lähteeksi ja negatiivista varausta nieluksi. Varatun hiukkasen "säteilemän" sähkövuon suuruudeksi määritellään yksinkertaisesti hiukkasen varaus. Huomattavaa on kuitenkin, että sähkövuo voi olla nollasta poikkeava myös avaruudessa, jossa ei ole varautuneita hiukkasia: esimerkiksi käy vapaassa avaruudessa etenevä sähkömagneettinen säteily, jonka edetessä sähkövuo muuttuu jatkuvasti.
Sähkömagneettinen säteily Taivaankappaleiden energiataloudessa säteily on merkittävin energian siirtymismekanismi, sillä taivaankappaleita ympäröivässä avaruuden tyhjiössä lämmön siirto johtumalla tai konvektiolla on mahdotonta. Maapallon energiataloudessa säteilyn vuorovaikutus maanpinnan ja ilmakehän kanssa määrittelee planeetan lämpötilan. Yläilmakehään tulee jatkuvasti Auringon säteilyä. Osa säteilystä heijastuu takaisin ilmakehästä ja pilvistä, osa absorboituu pilviin ja osa etenee pilvien läpi maanpinnalle. Maanpinta absorboi osan säteilystä osan säteilystä heijastuessa takaisin ilmakehään. Maanpinta puolestaan lähettää korkeampiaallonpituuksista infrapunasäteilyä avaruuteen, mikä jäähdyttää planeettaa. Se, miten tehokkaasti ilmakehän eri kerrokset absorboivat säteilyä ennen sen poistumista avaruuteen määrää kasvihuoneilmiön tehokkuuden ja maapallon lämpötilan muiden ilmastoon vaikuttavien ilmiöiden ohella.
Kosminen säteily Osa kosmisesta säteilystä on peräisin Auringosta, mutta suurienergisin osa tulee kauempaa, muun muassa supernovaräjähdyksistä. Auringon säteily aiheuttaa revontulia tullessaan Maan ilmakehään napojen lähistöllä Maan magneettikentän ohjaamana. Maan magneettikenttä ja ilmakehä suojaavat hyvin kosmiselta säteilyltä, joten kosmisesta säteilystä ei ole haittaa ihmisille maan pinnalla, mutta avaruudessa kosmiselta säteilyltä täytyisi suojautua voimakkaan magneettikentän puuttuessa.
Paukkajanvaaran kaivos Itse säteilyä ei voida sitoa pois ekosysteemistä edes huomattavan kivimassan avulla, säteilyn eri muotojen ja Ionisaation ollessa itsessään uutta säteilyä lisäävä ns. kumuloituva. Varsinkin käytetty ydinpolttoaine vaatii erityistä jäähdytystä useita kymmeniä vuosia, jolloin säteily on vaimentunut siedettävälle tasolle ja säteilyn vuorovaikutus hidastuu, jolloin uusien aktivoitumistuotteiden välitön kontaminaatio (säteily & kemiallinen) luontoon vähenee.
Säteilyn kulku ilmakehässä Säteilyn kulku ilmakehässä on ilmakehän prosessi, johon sisältyy säteilyn vaimenemista, heijastusta ja siroamista. Maan pinnalle saapuvasta infrapunasäteilystä noin puolet on suoraa auringon säteilyä ja puolet hajasäteilyä. Sironta on voimakkainta lähellä maanpintaa. Ilmakehän koostumus ja kasvihuoneilmiö vaikuttavat säteilyn kulkuun.
Ionisoiva säteily Ionisoivaa säteilyä hyödynnetään moninaisesti. Koska ionisoiva säteily on helppo havaita ilmaisimella, erittäin pienetkin määrät radioaktiivisia isotooppeja riittävät "merkkiaineiksi". Tätä ominaisuutta hyödynnetään muun muassa veden etsinnässä kuivilla alueilla, maanviljelyssä, teollisuudessa ja tutkimuksessa. Säteilyä käytetään tuholaistorjunnassa steriloimalla hyönteisiä ja näin pienentämällä populaatioita. Säteilyä käytetään lääketieteessä niin kuvantamiseen (mm. röntgen), sädehoitoihin, kuin myös lääketieteellisten instrumenttien, siteiden ym. sterilointiin. Fysiikan tutkimuksessa ionisoivan säteilyn avulla tehtävä tutkimus on yleistä. Avaruustutkimuksessa ionisoivaa säteilyä sekä havainnoidaan, että hyödynnetään radioaktiivisissa voimanlähteissä, jotka ovat monilla kauas suuntautuvilla avaruuslennoilla ainoa käytännöllinen energianlähde.
Spektroskopia Spektroskopia on menetelmä, jolla analysoidaan tutkittavasta kohteesta vastaanotettua säteilyä, esimerkiksi valoa. Säteily hajotetaan eri aallonpituus- tai taajuuskomponentteihinsa spektroskoopilla, jolla tuotettua säteilyn hajotelmaa sanotaan spektriksi eli kirjoksi.
Tutkittava säteily voi olla sähkömagneettista säteilyä kuten infrapuna- eli lämpösäteilyä, radioaaltoja, ultraviolettia tai vaikkapa hiukkassäteilyä.
Lääketieteellinen röntgenkuvaus Röntgenputken toimintaa ohjaa röntgengeneraattori, jonka tehtävä on kehittää tarvittava virta elektronien irrottamiseksi ja synnyttää suuri tasajännite elektronien kiihdyttämiseksi. Generaattori pystyy tähän muuntamalla sähköverkosta saatavan jännitteen suurjännitemuuntajassa röntgenputkea ohjaavaksi suurjännitteeksi. Tasajännitegeneraattori muuttaa vaihtovirran edelleen laadukkaaksi tasajännitteeksi röntgenputkelle. Röntgengeneraattorin säätöpöydästä röntgenhoitaja asettaa kuvauskohteelle sopivan virran, jännitteen ja kuvausajan. Röntgenhoitaja voi valita säätöpöydästä myös valotusautomatiikan käytön. Tällöin ilmaisimelle tuleva säteily mitataan esimerkiksi ionisaatiokammiolla tai puolijohdedetektorilla, joka katkaisee säteilytyksen säätöpöydästä valittujen ennakkoasetusten mukaisesti. Sopivan kontrastin saamiseksi on tärkeää, että kuvauksessa käytettävä jännite on kyseiseen tutkimukseen sopiva. Liian suurella tai pienellä jännitteellä tummuuserot vähenevät.
Lämpösäteily Jos säteilevä kappale täyttää mustan kappaleen määritelmän mukaiset ehdot termo­dynaamisessa tasa­painossa, sen lähettämää säteilyä sanotaan "mustan kappaleen säteilyksi". Planckin laki kuvaa mustan kappaleen säteilyn spektriä, joka riippuu vain kohteen lämpötilasta. Wienin siirtymälaki osoittaa säteilyn aallonpituusjakauman huippukohdan, ja Stefanin–Boltzmannin laki säteilyn intensiteetin.
Otsonikato Otsonikerros suojaa elämää maapallolla. Ilmakehän happi ja otsoni estävät kokonaan kaikkein vaarallisimman UV-säteilyn (niin sanottu UV-C-säteily) pääsyn Maan pinnalle. Lisäksi otsoni absorboi suuren osan UV-B-säteilystä, joka voi aiheuttaa muutoksia solujen DNA:ssa. Ohentunut otsonikerros ei pysty absorboimaan UV-B-säteilyä yhtä tehokkaasti, joten säteily Maan pinnalla voimistuu. Tämä voi aiheuttaa eliöissä sairauksia ja pahimmillaan jopa tuhota niitä. Otsonikerroksen ohentumisella on arveltu olevan vaikutuksia muun muassa metsiin, viljelykasveihin, vesiekosysteemeihin ja ihmisten terveyteen. UV-säteilyn määrään vaikuttavat kuitenkin monet muutkin tekijät kuin otsonikerroksen paksuus, tärkeimpinä maantieteellinen sijainti, auringon korkeuskulma, pilvisyys ja ilmakehän epäpuhtaudet. Säteily vaimenee sitä tehokkaammin, mitä pidemmän matkan se kulkee ilmakehässä. Sen takia säteily on voimakkainta tropiikissa ja vuoristoseuduilla.
Ionisoiva säteily Tyypillisiä ionisoivan säteilyn tyyppejä ovat muun muassa röntgensäteily, kosminen säteily ja erilaisten radioaktiivisten aineiden säteily, joka jaetaan edelleen kolmeen merkittävimpään säteilylajiin: alfa- beeta- ja gammasäteilyyn.
Auringon säteily Auringon säteilyn määrä tiettyyn maantieteelliseen paikkaan riippuu vuodenajasta ja vuorokauden ajasta. Tähän vaikuttaa merkittävästi Maan kallistuskulman asento Aurinkoon nähden ja pyöriminen Auringon ympäri. Alueen ilmakehän sisältämät yhdisteet ja pilvisyys vaikuttavat maahan saapuvaan säteilyn määrään. Auringon säteilyn määrällä on merkittävä vaikutus kasvien ja eläinten elinolosuhteisiin. Auringon säteilyn määrä vaikuttaa myös aurinkoenergian tuotantomääriin.
Säteily Monet säteilylajit, erityisesti ionisoiva säteily mutta myös eräät ionisoimattomat sähkömagneettisen säteilyn muodot, ovat terveydellisesti vaarallisia, minkä vuoksi säteilyturvallisuudesta on annettu lain säädöksiä. Toisaalta säteilyä käytetään lääketieteessä myös hyväksi sädehoidossa.
21 senttimetrin säteily 21 senttimetrin säteily on sähköisesti neutraalin vedyn energiatason muuttumisessa vapautuvaa sähkömagneettista säteilyä, jonka taajuus on noin 1420,40575 MHz ja aallonpituus noin 21 senttimetriä. Säteilyä hyödynnetään runsaasti erityisesti radiotähtitieteessä, sillä se on radiosäteilyä.
Otsonikato Ihosyöpäriskiä ja silmäsairauksia on yleensä pidetty ihmisille ongelmallisimpina lisääntyneen UV-säteilyn seurauksina. Säteily ei tunkeudu ihon pintakerrosta syvemmälle, joten vaarassa ovat vain iho ja silmät. UV-B-säteily ruskettaa ja aiheuttaa ihon palamista, minkä lisäksi se vaikuttaa immuunijärjestelmän toimintaan heikentäen vastustuskykyä. Lisäksi säteily vanhentaa ihoa muuttaen sen kuivaksi, kimmottomaksi ja karheaksi sekä aiheuttaa ihoon värimuutoksia. Toisaalta ihminen tarvitsee UV-säteilyä D-vitamiinin muodostamiseen. Otsonikato ja siitä seurannut UV-B-säteilyn lisääntyminen ei kuitenkaan automaattisesti tarkoita haittavaikutusten lisääntymistä, koska iho voi sopeutua kasvaneeseen säteilymäärään erilaisin mekanismein.
Ramansironta Valonlähteen on oltava voimakas, jotta säteilyä siroaa tarpeeksi paljon. Valon on oltava monokromaattista eli yhtä aallonpituutta sisältävää, jotta vähäisetkin muutokset sironneessa säteilyssä on mahdollista erottaa alkuperäisestä säteilystä. Laserit sopivat hyvin valonlähteiksi, koska niiden lähettämä säteily on voimakasta ja monokromaattista. Lisäksi niiden säde on kapea, mikä helpottaa pienten näytteiden tutkimista. Laserien lähettämä säteily on myös lähes täysin lineaarisesti polaroitunutta, joten se käy hyvin depolarisaatiomittauksiin. Ennen laserien kehittämistä valonlähteenä käytettiin tavallisesti elohopeahöyrylamppua. Lampussa oli oltava suodatin, jotta säteilyn aallonpituusalue olisi mahdollisimman kapea. Riittävän suuren tehon aikaansaamiseksi käytettiin erikoisvalmisteisia lamppuja.
Kosminen säteily Kosmisen säteilyn tutkimuksessa käytetään termejä primäärinen ja sekundaarinen kosminen säteily. Primäärinen säteily tarkoittaa alkuperäisiä kosmisia hiukkasia, jotka saapuvat Maapallon ulkopuolelta. Maapallon ilmakehään osuu noin 1 000 kosmista hiukkasta sekunnissa neliömetriä kohden.
Aurinkovoide Auringon UV-säteily muodostuu suorasta ja epäsuorasta säteilystä. Auringon asennosta riippuen epäsuoraa UV-säteilyä voi olla lähes yhtä paljon kuin suoraa, ja epäsuora säteily vaikuttaa varjossakin. Aurinkovoide voi siis olla hyödyllinen myös varjossa oleskeltaessa.
Molnija (satelliitti) Ensimmäisen sukupolven Molnija-satelliitteja on laukaistu 1960-luvun alkupuolelta lähtien aina vuoteen 1975 saakka. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin 22. elokuuta 1964, jolloin Maata kiertävälle radalle pääsi Kosmos 41 -satelliitti. Tämän satelliitin tietoliikenneantennien avautuminen ei onnistunut täydellisesti ja niinpä se jäikin vain osittaiseen testikäyttöön. Sarjan ensimmäinen toimiva satelliitti oli Molnija 1-1, joka laukaistiin avaruuteen 23. huhtikuuta 1965.
Tselina Ensimmäisiä kokeellisia satelliitteja koetettiin laukaista avaruuteen Kapustin Jarin avaruuskeskuksesta vuosina 1965 ja 1966. Tselina-O -satelliitin testaus aloitettiin Plesetskin avaruuskeskuksessa vuonna 1967. Ensimmäinen laukaisu kesäkuussa 1967 kuitenkin epäonnistui ja tiettävästi ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin 30. lokakuuta 1967 Kosmos 3 -raketilla. Varsinaisia Tselina-satelliitteja saatiin avaruuteen 1970-luvun alussa. Ensimmäinen Tselina-D -sarjan satelliitti Kosmos 389 laukaistiin avaruuteen 18. joulukuuta 1970. Useiden viivästysten ja teknisten ongelmien vuoksi järjestelmä saavutti operatiivisen vaiheen vuonna 1976.
Zenit (satelliitti) Ensimmäinen laukaisu tapahtui 11. marraskuuta 1961. Se päätyi kantoraketin tuhoutumiseen. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tapahtui 24. huhtikuuta 1962, joka sekään ei onnistunut kuvien otossa. Kolmas Zenit (Kosmos 7) onnistui 28. heinäkuuta 1962.
Luettelo vuoden 1986 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1986 tehtiin 133 satelliitin tai miehittämättömän avaruusluotaimen laukaisua. Seitsemän laukaisua epäonnistui vieden tuhoon suuremman määrän satelliitteja. Ensimmäinen NASAn avaruussukkulan tuho laukaisussa vei tuhoon pari satelliittia ja
useita astronautteja tuoden kantoraketit takaisin käyttöön Yhdysvalloissa etenkin asevoimien satelliittien laukaisuissa. Ariane 2:n tuho johto osaltaan tämän Ariane-version pieneen käyttömäärään.
Energija (raketti) Ensimmäinen testilaukaisu tehtiin 15. toukokuuta 1987, jolloin hyötykuormana oli sotilaallinen Poljus-satelliitti. Laukaisu onnistui, mutta satelliitin asennonsäätöjärjestelmä ei toiminut. Toinen Energija-raketin laukaisu vei avaruuteen miehittämättömän Buran-sukkulan 15. marraskuuta 1988.
San Marco Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin 1964-12-16 ja laukaisuja tehtiin kaikkiaan 27 vuoteen 1988 saakka, jonka jälkeen alustalta ei ole laukaistu raketteja.
Meteor (satelliitti) Meteorit tarkkailevat ilmakehää (muun muassa kosteus, lämpötila), meren pintalämpötilaa, lämpösäteilyä, merijäätä, pilviä.Neuvostoliitto aloitti Meteor-sääsatelliittien kehitystyön 1960-luvun alkupuoliskolla. Projektin tavoitteena oli laukaista matalalle Maata kiertävälle (LEO, Low Earth Orbit) polaariradalle, joukko maapallon sääilmiöitä tarkkailevia satelliitteja. Sarjan ensimmäinen prototyyppi oli elokuussa 1964 avaruuteen laukaistu Kosmos 44. Ensimmäinen Meteor-satelliitin laukaisu tehtiin tammikuussa 1969. Laukaisu kuitenkin epäonnistui ja ensimmäinen varsinainen Meteor-satelliitti pääsi radalleen kahta kuukautta myöhemmin maaliskuun 26. päivänä vuonna 1969.
SCORE (satelliitti) Project SCORE (Signal Communications Orbit Relay Equipment) oli maailman ensimmäinen tietoliikennesatelliitti. SCORE laukaistiin Atlas-B kantoraketilla 18. joulukuuta 1958 Cape Canaveral Air Force Stationista Floridasta. SCORE oli ensimmäinen tietoliikennelinkin testaus avaruudessa ja Atlas-raketin ensimmäinen onnistunut laukaisu kantorakettina. Se kiinnitti maailmanlaajuista huomiota välittäessään Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhowerin joulutervehdyksen lyhytaaltolähetyksenä satelliitissa olevan nauhurin kautta.
Pitkä marssi -rakettiperhe "Pitkä marssi 11" on kiinteän ajoaineen raketti ja se on suunniteltu lyhyen varoitusajan laukaisuihin esimerkisi satelliittien laukaisuun hätätilanteissa. Sen kapasitteetti on 750 kg LEO:lle tai 350 kg 700 km:n SSO:lle. Ensimmäinen laukaisu tehtiin 25. syyskuuta 2015 ja rahtina oli 4 mikrosatelliittia.
Cape Canaveral Air Force Station Space Launch Complex 41 Titan-laukaisujen päätyttyä SLC-41:een tehtiin muutostöitä ULA:n Atlas V -rakettien laukaisuija varten. Ensimmäinen Atlas V -laukaisu tehtiin 21. elokuuta 2002, jolloin kantoraketti vei Eutelsatin Hot Bird 6 -satelliitin geostationaariselle kiertoradalle.
GSLV Raketin ensimmäinen onnistunut koelaukaisu tehtiin keväällä 2001. GSLV:n laukaisujen luotettavuus nousi pian korkealle tasolle. Kantoraketissa on kiinteäajoaine-boosterit ja nestemäisiä ajoaineita käyttäviä rakettivaiheita. Nestevetyä nestehapella polttavat ns. kryogeenimoottorit on ostettu Venäjältä, kuten Yhdysvallat on tehnyt Atlas V-kantorakettinsa kohdalla. Käytöstä poistunut versio, jossa ensimmäinen rakettivaihe oli 125 000 kilogrammaa painava (S-125). Raketti pystyi nostamaan 1500 kg painavan satelliittin geosynkrooniselle siirtoradalle (GTO).Käytöstä poistuva versio, jonka ensimmäisen vaiheen massa oli 139 000 kg (S-139). Sen boosterirakettien ja toisen raketivaiheen ajoaine oli aiempaa tehokkaampaa. Raketti pystyi nostamaan 1900 kg GTO-radalle. Käyttöön tulossa oleva versio, jonka ylin kryogeeninen rakettivaihe on intialainen. Aiemmin tämä moottori on hankittu Venäjältä. Raketti pystyy laukaisemaan 2500 kg painavan satelliitin GTO-radalle.
Epäonnistuneen laukaisun 15.4.2010 syy löydettiin heinäkuussa 2010: intialaisen kryogeenisen moottorin nestevetyä syöttävä turbopumppu lakkasi toimivasta noin kaksi sekuntia rakettivaiheen käynnistämisen jälkeen, vaurioituminen johtui ilmeisesti ylipaineesta ja lämpöjännityksistä.
Parus (satelliitti) Parus-järjestelmän kehitystyö käynnistyi Neuvostoliitossa vuonna 1967. Ensimmäinen testilento tehtiin 1974, jolloin avaruuteen laukaistiin Kosmos 700 -satelliitti 26. joulukuuta. Seuraava satelliitti oli vuorossa jo huhtikuussa 1975. Parus-satelliittien laukaisuun päätettiin käyttää Kosmos-3M -sarjan kantoraketteja ja laukaisupaikaksi valittiin Arkangelin eteläpuolella sijaitseva Plesetskin avaruuskeskus.
Jantar Tämän satelliittityypin suunnittelutyö aloitettiin vuonna 1967 ja valmistus vuonna 1970. Ensimmäinen laukaisuyritys tehtiin Plesetskin kosmodromilta 23. maaliskuuta 1974. Laukaisu epäonnistui. Ensimmäinen avaruudessa toiminut Jantar-satelliitti oli Kosmos 697, joka laukaistiin Plesetskistä 13. joulukuuta 1974. Tämä satelliitti oli toiminnassa 12 päivän ajan, jonka jälkeen sen filmimateriaali palautui maanpinnalle. Satelliittien suuret valmistussarjat johtuivat niiden lyhyestä toiminta-ajasta - filmimäärä rajoitti niiden käyttöaikaa. Satelliittien kamerat palautettiin maahan paluukapseleissa ja niitä käytettiin useilla lennoilla.
Luettelo vuoden 1999 miehittämättömistä avaruuslennoista Tämä on luettelo vuoden 1999 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1999 tehtiin 66 onnistunutta miehittämättömän avaruusaluksen laukaisua. Niiden kuljettamien satelliittien määrä oli tätä lukua merkittävästi suurempi. Kuusi satelliittien laukaisua epäonnistui. Miehitettyjä lentoja tehtiin vain kolme.
Luettelo vuoden 1995 miehittämättömistä avaruuslennoista Tämä on luettelo vuoden 1995 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1995 tehtiin 69 onnistunutta satelliitin tai avaruusluotaimen tai avaruusaseman osan laukaisua. Avaruuteen kuljetettiin noin sata satelliittia. Viisi laukaisua epäonnistui. Vuonna 1995 tehtiin seitsemän miehitettyä lentoa.
EGP-satelliitti Satelliitti laukaistiin Maata kiertävälle radalleen 13. elokuuta 1986. Laukaisu tehtiin H-1 -kantoraketilla Tanegashiman avaruuskeskuksesta Japanista . Pian laukaisunsa jälkeen se sai nimekseen "Ajisai", vaikkakin satelliitti tunnetaan paremmin nimellä EGP tai EGS.
Sojuz (avaruusohjelma) Sojuz-kantoraketti on yleisin versio Sergei Koroljovin 1950-luvun alkupuolella kehittämästä R-7-ohjuksesta, jonka ensimmäinen koelaukaisu tehtiin 23. elokuuta 1957. Rakettia käytetään sekä miehitettyjen avaruusalusten että satelliittien ja avaruusluotainten laukaisuihin. Vuonna 2010 alkavat miehittämättömät Sojuz-laukaisut ESA:n Kouroun avaruuskeskuksesta.
Kapustin Jar Valtion koealue 8 (GNIIP-8, koealue-S) perustettiin 1951. Kasvun myötä Kapustin Jarista tuli avaruuskeskus. Alueelta tehtiin ensimmäinen avaruuslaukaisu 27. lokakuuta 1961, joka tosin epäonnistui. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin Kosmos 2 -raketilla 16. maaliskuuta 1962.
Explorer 3 Explorer 3 (kansainvälinen nimitys 1958 Gamma) oli satelliitti Maan kiertoradalla. Se oli lähes identtinen versio Yhdysvaltojen Explorer 1-satelliitista. Se oli Explorer-ohjelman toinen onnistunut laukaisu.
Luettelo vuoden 1984 miehittämättömistä avaruuslennoista 1984 tehtiin eräs avaruusaikojen ennätysmääriä satelliittien laukaisujen määrässä, 169 laukaistua satelliittia ja vain yhden menetys laukaisun epäonnistumisessa. Vuosi oli Reaganin hallinnon varustelun ja vastavarustelun huippuvuosia myös avaruustekniikassa.
Thaicom 8 Raketin ensimmäinen laukaisuyritys tarkentui 26. toukokuuta kello 21.40 UTC-aikaa auenneeseen kahden tunnin aikaikkunaan. Raketin polttoainesäiliöiden täyttö käynnistyi suunnitellusti noin 35 minuuttia ennen laukaisua, mutta laukaisua jouduttiin lykkäämään ikkunan lopulle kello 23.36 UTC-aikaa. Laukaisua päätettiin lopulta lykätä seuraavalle päivälle toisen vaiheen moottorin ohjainlaitteistossa havaitun ongelman takia. Lähtölaskenta sujui seuraavalla yrityksellä ongelmitta, ja Falcon 9 Full Thrust -raketin moottorit käynnistettiin kolme sekuntia ennen laukaisua. Raketti nousi Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 40:ltä kello 21.39 UTC-aikaa, yhdeksän Merlin 1D -moottorin saavutettua halutun tehon. Ensimmäinen vaihe sammutettiin kaksi minuuttia ja 35 sekuntia lennon alun jälkeen. Toinen rakettivaihe irtautui ensimmäisestä neljä sekuntia myöhemmin, ja sen Merlin 1D Vacuum -moottori käynnistyi seitsemän sekuntia irtautumisen jälkeen. Satelliittia nousun aikana suojannut nokkakartio irtautui noin 51 sekuntia toisen vaiheen käynnistämisen jälkeen.
Ensimmäinen rakettivaihe kääntyi ympäri paineistettua typpeä käyttävien pienten ohjausmoottorien avulla ja jatkoi ballistisella radalla kohti noin 680 kilometriä Floridan rannikolta sijaitsevaa ASDS-lauttaa "Of Course I Still Love You". Rakettivaihe jätti ensimmäisen jarrutuspolton () tekemättä vähäisempien polttoainevarantojensa takia ja jatkoi ballistisella radalla kohti Atlantilla odottavaa laskeutumisalustaa. Ensimmäinen vaihe teki myöhemmin ensimmäisen, 20 sekuntia kestäneen kolmea moottoria käyttävän paluupolttonsa (engl. "re-entry burn"). Tätä seurasi varsinainen laskeutumispoltto, joka tehtiin alkuun kolmella moottorilla, joista kaksi sammutettiin noin viiden sekunnin polton jälken. Ensimmäinen vaihe laskeutui noin yhdeksän minuuttia lennon alun jälkeen.
Toinen vaihe saavutti pysäköintiradan kuuden minuutin ja kymmenen sekunnin polton jälkeen. Satelliitin ja rakettivaiheen pysäköintiradalta siirtoradalle vienyt 73 sekunnin poltto tapahtui noin 18 minuuttia ja 11 sekuntia myöhemmin. Satelliitti irtautui rakettivaiheesta noin kolme minuuttia ja 36 sekuntia moottorin sammuttamisen jälkeen. Satelliitti käyttää BT-4-rakettimoottoriaan lopulliselle geostationaariselle radalle siirtymiseen. Orbital ATK suoritti satelliitin laukaisun jälkeiset kuntotarkastukset. Tämän jälkeen Thaicom 8 aloitti 30-päiväisen testausjaksonsa, jonka päätteeksi satelliitin on tarkoitus saavuttaa lopullinen kiertoratasegmenttinsä. Kun satelliitin alijärjestelmien on todettu toimivan halutulla tavalla, se luovutetaan testausvaiheen päätteeksi Thaicomille. Falcon 9 -raketin toinen vaihe jäi satelliitin irtautumisen jälkeen hyvin elliptiselle kiertoradalle.
Cape Canaveral Air Force Station Launch Complex 12 Alustan rakennustyöt käynnistyivät tammikuussa 1956 ja Yhdysvaltain ilmavoimat hyväksyi sen käyttöön seuraavan vuoden elokuussa. Rakentamiseen meni kaikkiaan noin 7,3 miljoonaa dollaria. Kompleksin ensimmäinen laukaisu tapahtui 10. tammikuuta 1958, kun siltä laukaistiin Atlas A -raketti. Saman vuoden joulukuussa laukaistiin ensimmäinen päivitetty Atlas C -raketti. LC-12:sta sattui 24. syyskuuta 1959 onnettomuus, jossa Atlas-raketti räjähti maassa tehdyn koekäytön yhteydessä. Alustalta tehtiin myös 26. syyskuuta 1959 ja 15. joulukuuta 1960 kaksi epäonnistunutta Pioneer-luotaimen laukaisuyritystä Atlas Able -raketilla. Alustalta laukaistiin viisi Atlas D -rakettia toukokuun 1960 ja tammikuun 1961 välisenä aikana. Näitä seurasivat NASAn Ranger- ja Mariner-ohjelmien Atlas Agena B ja -D -laukaisut. Alustalta tehtiin myös kaksi Atlas Antares II FIRE -laukaisua. Alustalta laukaistiin sen käyttöhistorian aikana kaikkiaan 37 Atlas-rakettia, jotka veivät Ranger-, Mariner- ja Pioneer-ohjelmien luotaimia, ATS-, OAO- ja OGO-satelliitteja, sekä projekti FIRE:n koehyötykuormia avaruuteen. Alusta deaktivoitiin lopullisesti 5. marraskuuta 1967 Atlas Able D -raketin ATS-3-satelliitin laukaisun jälkeen, joka jäi alustan viimeiseksi. LC-12:sta laukaisualustarakenteet purettiin noin yhdeksän vuotta myöhemmin joulukuussa 1976. Alustan betonibunkkeri purettiin syyskuussa 2009.
Sputnik-ohjelma "Sputnik 3":n ensimmäinen laukaisu 3. helmikuuta 1958 epäonnistui, mutta toinen, onnistunut yritys, tapahtui 15. toukokuuta samana vuonna. "Sputnik 3" oli miehittämätön ja varustettu suurella määrällä geofysikaalista tutkimuslaitteistoa. "Sputnik 3":n oli tarkoitus myös tutkia Van Allenin vyöhykettä, mutta satelliitin nauhuri ei toiminut ja mittauksia ei voitu suorittaa.
Polar Satellite Launch Vehicle PSLV:n ensimmäinen laukaisu tapahtui 20. syyskuuta 1993. Kaikki moottorit toimivat hyvin, mutta toisen ja kolmannen vaiheen asennonsäädössä oli ongelmia. Kolmas koelaukaisu oli täydellinen onnistuminen. Kantorakettia käytettiin 1997, 1999 ja 2001. Laukaisut olivat onnistuneita. Syyskuussa 2002, 1060 kg painava intialainen KALPANA-1-satelliitti laukaistiin PSLV-C4-raketilla GTO-radalle. 17. lokakuuta 2003 1360 kg painava kaukokartoitussatelliitti ResourceSat1 laukaistiin PSLV-C5:llä. Vuoden 2007 alussa tehtiin menestyksellinen laukaisu.
Luettelo vuoden 1985 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1985 tehtiin 121 onnistunutta miehittämättömän avaruusaluksen laukaisua ja viisi laukaisua epäonnistuvat. Onnistuneet laukaisut veivät avaruuteen noin 200 satelliittia tai avaruusluotainta. Vuosi on NASAn Avaruussukkulan suuri ja ainoa rahdinkuljetusvuosi, seuraavan vuonna Avaruussukkula tuhoutui laukaisussa ja miehittämättömien avaruusalusten laukaisu palasi Yhdysvalloissakin kantorakettien tehtäväksi.
Vanguard (kantoraketti) Vanguard (kantoraketti) oli Yhdysvaltain varhaisia satelliittien laukaisuun käyttämiä kantoraketteja. Se pohjautui RTV-N-12a Viking-luotausrakettiin. Yhdysvallat laukaisi Project Vanguardin puitteissa vuosina 1957-1958 11 Vanguard-kantorakettia aikomuksenaan lähettää satelliitteja. Laukaisuista vain kolme onnistui. Satelliittien painot olivat puolitoista - parikymmentä kilogrammaa. Näistä tunnetuin on Vanguard 1, joka ei kuitenkaan ollut Yhdysvaltain ensimmäinen satelliitti.
Korean avaruusteknologian komitea Komitea johtaa Musudan-ri-avaruuskeskuksen toimintaa ja on kehittänyt Paektusan- ja Unha-kantoraketit ja Kwangmyŏngsŏng-satelliitit. Ensimmäisen Kwangmyŏngsŏng-1-satelliitin laukaisu tehtiin 31. elokuuta 1998. Länsimaat eivät ole tunnustaneet kumpaakaan onnistuneeksi. Vuoden 2009 laukaisu johti länsimaiden lisääntyneeseen painostukseen syyttäen maata mannertenvälisen ohjuksen laukaisukokeesta.
Luettelo vuoden 1991 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1991 tehtiin noin sadan satelliitin laukaisu. Se oli Neuvostoliiton viimeinen vuosi, loppuvuoden laukaisut kuuluvat Venäjän federaatiolle.
Tsyklon 2 Kantoraketilla tehtiin 106 laukaisua, joista vain yksi epäonnistui, joka on maailmanennätys kantoraketin luotettavuudessa. Rakettia valmisti Yuzhmash Ukrainan neuvostotasavallassa. Raketin kaikki laukaisut tehtiin Baikonurin kosmodromilta. Sillä laukaistiin pelkästään sotilaallisia IS-A, IS-P, RORSAT ja EORSAT-satelliitteja.
Aalto (satelliittisarja) Aalto-1 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-satelliitti, jonka kehittäminen alkoi keväällä 2010. Satelliitin laukaisua on lykätty useita kertoja, ja se oli tarkoitus laukaista maaliskuun 2017 tilanteessa PSLV-XL-kantoraketilla Intiasta saman vuoden huhtikuussa. Aalto-1 oli aiemmin tarkoitus laukaista yhdysvaltalaisella Falcon 9 -raketilla Formosat-5 -satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuormana yhdessä liki 90 muun piensatelliitin kanssa, mutta tämä laukaisu peruuntui, kun Aalto-1 ja muut lennolle suunnitellut toissijaiset hyötykuormat siirrettiin laukaistavaksi muilla kantoraketeilla Falcon 9:n toistuneiden aikatauluviivästysten jälkeen. Aalto-1 on ensimmäinen kokonaisuudessaan Suomessa suunniteltu ja rakennettu satelliitti. Projektin tavoitteena on opiskella satelliitin rakentamista, sekä demonstroida satelliittiin asennettujen hyötykuormien toimintaa.
Kosmos-rakettiperhe 18. elokuuta 1964 ensimmäinen 65S3-testiraketti vei Baikonurin kosmodromilta kolme koesatelliittia avaruuteen. Vuoteen 1968 mennessä oli Baikonurista tehty 14 Kosmos-raketin laukaisua. 15. toukokuuta 1967 alkoivat Kosmos-3M-rakettien koelaukaisut Plesetskin kosmodromilta. Hyötykuormana oli Kosmos-158-tietoliikennesatelliitti. Kantoraketti pystyi viemään avaruuteen jopa kahdeksan pientä satelliittia. Vuonna 1970 Kosmos-3M-kantoraketin tuotanto siirtyi PO Poljot-yhtiölle, joka toimii Siperian Omskissa. 26. tammikuuta 1973 tehtiin ensimmäinen Kosmos-3M-laukaisu Kapustin Jarista.
Luettelo vuoden 1993 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1993 tehtiin 139 onnistunutta kantoraketin laukaisua, jotka veivät avaruuteen lukuisamman määrän satelliitteja, koska yhteislaukaisuja tehtiin melko paljon. Kylmän sodan lopusta huolimatta tapahtui vain neljä epäonnistunutta laukaisua, jotka jakautuivat suhteellisen tasan Intian, Venäjän ja Yhdysvaltojen kesken.
Baikonurin avaruuskeskus Maailman ensimmäisen ydinaseen kuljettavan mannertenvälisen R-7-ohjuksen (ICBM) ensimmäinen onnistunut koelaukaisu tehtiin Baikonurista 23. elokuuta 1957. Aiemmin, 15. toukokuuta ja 12. kesäkuuta 1957, tehtiin laukaisuvalmisteluita, mutta niitä ei jatkettu laukaisuun asti pyrkien riskien minimointiin. 
Baikonur oli Neuvostoliiton avaruusohjelman pääasiallinen siviiliavaruuslentojen tukikohta 1950-luvun lopusta 1980-luvulle. Baikonurista laukaistiin 4. lokakuuta 1957 maailman ensimmäinen tekokuu Sputnik 1, ensimmäinen miehitetty avaruuslento (Juri Gagarin) 12. huhtikuuta 1961. Vuonna 1963 sieltä lähti avaruuteen ensimmäinen naiskosmonautti Valentina Tereškova.
Taepodong-2 4. huhtikuuta 2009 Pohjois-Korea yritti laukaista "Kwangmyŏngsŏng-2" ("Kirkas tähdenvalo 2") -tietoliikennesatelliitin Taepodong-2:n muunnoksella nimeltä "Unha" ("Hopeajoki", "Linnunrata"). Laukaisu oli tiedossa etukäteen; valmistelut havaittiin tiedustelusatelliitilla jo helmikuussa. Tiedotusvälineet seurasivat lännessä mm. sitä, milloin rakettia tankattiin. Laukaisu epäonnistui, ja raketti putosi Tyyneenmereen. Tämänkin mukaan Pohjois-Korea on mannertenvälisestä ohjuspelotteesta kaukana, mutta koe oli huomattavasti menestyksekkäämpi kuin vuoden 2006 koe. Jos Pohjois-Korea ei pysty laukaisemaan satelliittia Maata kiertämään, niin se ei pysty laukaisemaan tarkkuutta vaativalla tavalla mannertenvälistä ohjustakaan. Silti raketti lensi yli 3 000 km:n matkan, ehkä 3 200 km, mikä on kaksi kertaa enemmän kuin yksikään Pohjois-Korean aikaisemmin laukaisema raketti. Virallisten tietojen mukaan laukaisu onnistui, ja satelliitti kiertää maata. Niin venäläiset kuin amerikkalaisetkaan eivät ole sitä havainneet.
Sea Launch Vuosina 1999–2009 Sea Launch teki 30 satelliitin laukaisua. Näistä laukaisuista yhden aikaansaama kiertorata on hieman vajaa, mutta kahta lukuun ottamatta muut laukaisut olivat täydellisiä onnistumisia. 31. tammikuuta 2007 Sea Launchin Zenit-3SL-kantoraketti räjähti laukaisutornista irrotessaan. Tämä tuhosi Hollannissa pääkonttoriaan pitävän SES New Skies-yhtiön Boeingin valmistaman NSS-8-tietoliikennesatelliitin ja aiheutti vuoden mittaisen tauon laukaisuihin. Omistuksen uudelleenjärjestelyn jälkeen ensimmäinen satelliitti laukaistiin syyskuussa 2011.
Molnija (satelliitti) Ensimmäiset satelliitit valmistuivat vuonna 1963. Ensimmäiset laukaisut tammikuussa ja kesäkuussa vuonna 1964 epäonnistuivat. Ensimmäinen satelliitti saatiin lopulta radalleen lokakuussa 1965.
Diamant A-versiolla laukaistiin Astérix ja sen jälkeen kolme muuta piensatelliittia vuosina 1965-67. Laukaisut tehtiin Hammaguirista, Algeriasta. Vain toinen laukaisu oli osin epäonnistunut - siinä satelliitti joutui aiottua alemmalle kiertoradalle.
Luettelo vuoden 1996 miehittämättömistä avaruuslennoista Tämä on luettelo vuoden 1996 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1996 tehtiin 66 onnistunutta miehittämättömän aluksen laukaisua, jotka kuljettivat noin sata avaruusalusta radoilleen. Laukaisuista epäonnistui 7. Täten kantorakettien luotettavuus oli edelleen vain noin 90%: joka kymmenes laukaisu päätyi sekä kantoraketin että sen kuljettamien satelliittien tuhoon.
GIOVE B Satelliitin pääurakoitsija oli Astrium GmbH Saksasta, satelliitin rakensi Thales Alenia Space Ranskassa ja navigaatiohyötykuorman kehitti Astrium Ltd Englannissa. Satelliitti koottiin Italiassa Alenia Spazion (2005 lähtien Alcatel-Alenia Space -yhtiön osa, sittemmin Thales Alenia Spacen osa) tehtaalla. Koska Giove A:n laukaisu onnistui ja satelliitti toimii, pitkään ei ollut varmaa, laukaistaanko Giove B -satelliittia lainkaan.
Luettelo vuoden 1966 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1966 tehtiin 117 onnistunutta satelliittien ja muiden miehittämättämien avaruusalusten laukaisua. Epäonnistuneita laukaisuja oli 13 eli yli 10% kaikista laukaisuyrityksistä. Avaruustoimijat olivat lähes ainoastaan Yhdysvallat ja Neuvostoliitto.
Vanguard 3 Vanguard 3 (kansainvälinen nimitys 1959 Eta 1) on satelliitti, joka laukaistiin Maan kiertoradalle Vanguard-raketilla syyskuussa 1959. Se oli kolmas onnistunut laukaisu yhdentoista yrityksen jälkeen.
Musudan-ri Vuodesta 1984 alkaen keskuksesta on koelaukaistu mm. Hwasong, Rodong ja Taepodong-1 ohjuksia. Vuonna 1998 siltä laukaistiin Kwangmyŏngsŏng-satelliitti. Länsilähteiden mukaan laukaisu epäonnistui Baekdusan-kantoraketin kolmannen rakettivaiheen toimimattomuuteen. Pohjois-Korea viesti onnistuneesta laukaisusta. Toinen laukaisu tehtiin vuonna 2006 ja sekin on tulkittu lännessä epäonnistuneeksi.
Luettelo vuoden 1982 miehittämättömistä avaruuslennoista Tämä on luettelo vuoden 1982 miehittämättömistä avaruuslennoista. Vuonna 1982 tehtiin 137 satelliitin tai miehittämättömän avaruusluotaimen laukaisua. Osa satelliiteista laukaistiin NASAn miehitetyllä avaruussukkulalla, joka aikaansai niille tiukemmat suunnittelustandardit.
Aalto-1 Aalto-1 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-satelliitti, jonka kehittäminen alkoi keväällä 2010. Satelliitti laukaistiin PSLV-XL-kantoraketilla Intiasta 23. kesäkuuta 2017. Aalto-1 oli aiemmin tarkoitus laukaista yhdysvaltalaisella Falcon 9 -raketilla Formosat-5 -satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuormana yhdessä liki 90 muun piensatelliitin kanssa, mutta tämä laukaisu peruuntui, kun Aalto-1 ja muut lennolle suunnitellut toissijaiset hyötykuormat siirrettiin laukaistavaksi muilla kantoraketeilla Falcon 9:n toistuneiden aikatauluviivästysten jälkeen. Aalto-1 on ensimmäinen kokonaisuudessaan Suomessa suunniteltu ja rakennettu satelliitti. Projektin tavoitteena on opiskella satelliitin rakentamista, sekä demonstroida satelliittiin asennettujen hyötykuormien toimintaa.
CubeSat NASA tukee yhdysvaltalaisia CubeSateja "Educational Launch of Nanosatellites" (ELaNa) projektinsa kautta, sen avulla yliopistot saavat ilmaisia laukaisuja NASAn tiedesatelliittilaukaisujen ohessa. Ensimmäinen tällainen oli GLORY-satelliitin laukaisu vuoden 2011 alussa. Elokuussa 2011 NASA aloitti uuden Cubesat-laukaisualoitteen. Kesällä 2012 NASA ilmoitti uudesta ilmaisten yhdysvaltalaisten Cubesat-laukaisujen sarjasta vuosina 2013–2016, aiemman aloiteensa rahoituksella NASA laukaiseen jopa 64 Cubesat-satelliittia lähivuosina.
Luettelo vuoden 1994 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1994 tehtiin noin sadan satelliitin laukaisu.
FGM-148 Javelin Ohjuksen ensimmäinen onnistunut laukaisu tapahtui huhtikuussa 1991 ja maaliskuussa 1993 ensimmäinen laukaisu siirrettävästä ampumalaitteesta. Tuotanto alkoi kesäkuussa 1994 ja ohjus tuli käyttöön Yhdysvaltain armeijassa 1996.
TOPEX/Poseidon Satelliitin ratakorkeus oli 1336 km. Sen laukaisu tehtiin polaariradalle, jonka kaltevuus päiväntasaajaan nähden oli 66 astetta.
Luettelo vuoden 1987 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1987 tehtiin 136 satelliitin tai muun miehittämättömän avaruusaluksen laukaisua.
Luettelo vuoden 1990 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1990 tehtiin 116 satelliittien laukaisua, joista vain viisi epäonnistui.
Molnija (raketti) Molnija (, "Salama") oli neuvostoliittolainen kantoraketti, jota käytettiin pääasiassa Molnija-tietoliikennesatelliitin laukaisuihin. Se kehitettiin R-7-kantoraketista, joka oli maailman ensimmäinen mannertenvälinen ohjus ja ensimmäisen satelliitin laukaissut kantoraketti.
TIROS Kymmenes TIROS eli TIROS X oli viimeinen ensimmäisen sukupolven TIROS-satelliitti. Se laukaistiin avaruuteen 2. heinäkuuta 1965. Varustukseltaan se oli hyvin samankaltainen kuin ensimmäiset TIROS-satelliitit. Laukaisu tehtiin jälleen aurinkosynkrooniselle radalle. Satelliitti välitti päivittäin maa-asemilleen 400 kuvaa maapallon pilvipeitteestä. TIROS X oli toiminnassa 730 päivän ajan, kunnes se sammutettiin 1. heinäkuuta 1967.
Taepodong-2 Pohjois-Korea ilmoitti 12. joulukuuta 2012 onnistuneesta satelliittilaukaisusta. Laukaisulaite oli Unha 3 -kantoraketti, joka on Taepodong 2 -tyyppiä. Tällä kertaa raketin kaikki kolme vaihetta toimivat normaalisti. Kantoraketti lensi Japanin yli maan puuttumatta asiaan, ja raketin osia putosi suunnitelman mukaisesti ainakin kolmeen paikkaan mereen. Yhdysvaltain ilmavalvonta Norad vahvisti, että raketti vei jonkin esineen maata kiertävälle radalle. Suurvallat eivät pitäneet satelliitin laukaisusta, koska koetta pidettiin yleisesti naamioituna ohjuskokeena. Satelliitin käyttämä melkein maan napojen kautta kulkeva aurinkosynkroninen rata viittaa myös mahdolliseen vakoilusatelliittiohjelmaan. Etelä-Korea ja länsivallat Iso-Britannia ja Yhdysvallat tuomitsivat jyrkästi kokeen muun muassa YK:n päätöslauselman vastaisena.. Myös Kiina ja Venäjä pahoittelivat koetta. Pohjois-Koreassa juhlittiin onnistunutta koetta, mutta pian laukaisun takia koolle kutsuttu YK;n turvallisuusneuvosto tuomitsi kokeen, samoin kuin Nato. Yhdysvaltain antamien tietojen mukaan satelliitin laukaisu ei olisi ollut niin onnistunut kuin väitettiin, satelliitti pyörisi radallaan holtittomasti. Kaiken lisäksi satelliitin rata on hieman liian soikea ja aurinkosynkroniseksi liikaa kallellaan. Taepodong 2 -ohjusta pidetään rakettina, joka ei voi kuljettaa suurta hyötykuormaa lyhyellä laukaisuajalla tarkasti Yhdysvaltoihin, niin kuin nykyaikaisen ohjuksen täytyisi. Unha 3 -laukaisun onnistumisen katsottiin yleisesti silti merkitsevän sitä että Pohjois-Korea oli mennyt eteenpäin ohjusohjelmassaan, koska raketin kaikki kolme vaihetta toimivat. Unha eli TD-2 kantaa kolmivaiheisena ainakin 4 500 kilometriä, ja pienellä muutaman sadan kilon kärjellä jopa 9 000 kilometriä, jolloin ohjus kykenee ainakin teoriassa uhkamaan Yhdysvaltoja.
BulgariaSat-1 Satelliitti toimitettiin toukokuun alulla SSL:n tehtaalta Kalifornian Palo Altosta Floridan Cape Canaveraliin, missä sille tehtiin viimeiset laukaisua edeltävät testaukset ja ajoainesäiliöiden täyttö. Uudeksi laukaisuajankohdaksi arvioitiin tuolloin kesäkuun 2017 puoliväli.
Thor-rakettiperhe Thor kehittyi 50 vuoden ajan. Thor-Able oli sen ensimmäinen parannettu versio. Sen toinen vaihe on Vanguard-kantoraketin toinen vaihe, Aerojet AJ-10. Thor-Able kehitettiin Atlas-ohjuksen kuljettamien ydinaseiden tarvitsemien lämpökilpien testaamista varten. Thor-Able laukaisi Pioneer 2-satelliitin laukaisussa 8. marraskuuta 1958 vajaa kuukausi epäonnistuneen Pioneer 1 -satelliitin laukaisun jälkeen. 1959 ja 1960 tapahtui yhteensä kolme laukaisua, joista kaksi jälkimmäistä onnistui. 1960 Thor-Able laukaisi TIROS-1:n (Television and Infrared Observation Satellite), joka oli maailman ensimmäinen sääsatelliitti.
Kun tähän rakettiin lisättiin kolmanneksi vaiheeksi kiinteäajoainemoottori, saatiin Thor-Able-Star -raketti, jolla laukaistiin USA:n ensimmäiset kuuluotaimet.
SpaceX:n uudelleenkäytettävän raketin kehitysohjelma Ensimmäisen vaiheen talteenottoa kokeillaan varsinaisilla hyötykuormaa laukaisevilla lennoilla, sikäli kuin se on mahdollista lennon sisällön puolesta. Alkuvaiheessa arvioitu onnistumistodennäköisyys on alle 50 prosenttia. Aluksi raketti pyrittiin saamaan laskeutumaan meren pintaan. Tämän onnistuttua ja sään salliessa laskeutumista yritetään Autonomous spaceport drone ship -alukselle (ASDS). Suurempien nopeuksien ja korkeuksien kokeet alkoivat syyskuussa 2013 CASSIOPE-satelliitin laukaisun yhteydessä, jolloin Falcon 9 -raketin ensimmäinen vaihe yritti pehmeää laskeutumista mereen. Yritys epäonnistui. Ensimmäinen onnistunut laskeutuminen tapahtui toisella yrityksellä huhtikuussa 2014 lennolla SpaceX CRS-3, kun Falcon 9 -raketin ensimmäinen vaihe laskeutui hallitusti mereen.
Dnepr (raketti) Ohjuksen luotettavuus oli tuotannon alkuvaiheessa 84 %. Kantoraketin luotettavuus oli vuonna 2006 noin 86 %, joka - vaikkakin on kaukana Delta II:n ja Sojuzin yli 98 %:n luotettevuudesta - on riittävä näin huokealle kantoraketille, jolla laukaistaan pieniä satelliitteja. Esimerkiksi yliopistosatelliittien valmistajille kukin menetys on kuitenkin suuri, koska se voi merkitä jopa 100 % kansallisesta tai ainakin kyseessä olevan tutkimuslaitoksen satelliittiohjelmasta. Vuoteen 2007 mennessä Dnepr-kantoraketin kahdeksasta laukaisusta seitsemän on onnistunut. Vuoden 2006 viimeinen laukaisu epäonnistui, joka merkitsee muun muassa raketin luotettavuuden uutta analyysiä. Vuosien 2007-2011 laukaisut ovat onnistuneita, mikä kertoo lastentautien lopusta.
Meteor (satelliitti) Uuden sääsatelliittisukupolven kehitystyö alkoi jo vuonna 1967, kaksi vuotta ennen ensimmäisen sukupolven Meteor-satelliitin laukaisua. Tavoitteena oli suunnitella satelliitti, jonka toimintaikä olisi vuoden mittainen kuuden kuukauden sijaan ja muutenkin kehittää satelliitin mittalaitteistoa tarkemmaksi ja samalla automaattiseksi. Useiden viivästysten jälkeen ensimmäinen toisen sukupolven Meteor-sääsatelliitti saatiin radalleen heinäkuussa 1975.
Luettelo vuoden 2007 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuoden 2007 aikana tehtiin 68 kantoraketin laukaisua, jotka veivät Maata kiertävälle radalle 114 satelliittia.
Luettelo vuoden 1967 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1967 tehtiin yli sata laukaisuyritystä, joista osa oli usean satelliitin yhteislaukaisuja. Ainakin 12 laukaisua epäonnistui.
Luettelo Suomen avaruustoiminnasta Aalto-2 on Aalto-yliopiston toinen Cubesat, jonka piti tutkia ilmakehää osana belgialaisvetoista QB50-konstelaatiota, jossa nimensä mukaisesti on (noin) 50 satelliittia. QB50 laukaistiin Orbital ATK- yhtiön Antares -kantoraketilla ja Cygnus-kapselilla ISS:lle, josta satelliitit aikanaan varsinaisesti toimitettiin kiertoradoilleen. Konstellaatio laukaistiin 25. maaliskuuta 2017. Laukaisu tehtiin kuitenkin Atlas 5-kantoraketilla Floridasta . Satelliitti vapautettiin avaruuteen avaruusasemalta toukokuussa. Satelliitin toiminta-aika jäi teknisen vian takia lyhyeksi.
HETE (satelliitti) High Energy Transient Explorer eli HETE eli Explorer 79 oli Nasan astrofysiikan avaruuslento, jossa oli merkittävä Ranskan ja Japanin osallistuminen. Se tutki etenkin gammapurskeita. Ensimmäinen satelliitti tuhoutui Pegasus-raketin laukaisun epäonnistuessa 4. marraskuuta 1996. Korvaava satelliitti laukaistiin 9. lokakuuta 2000.
Molnija (satelliitti) Jälleen kehittyneemmän satelliittisukupolven kehitystyö aloitettiin vuonna 1972. Sarjan ensimmäinen satelliitti Molnija 3-1 laukaistiin avaruuteen 21. marraskuuta 1974. Laukaisuja jatkettiin aina vuoteen 2003 saakka.
Aalto-1 Aalto-1 oli tarkoitus toimittaa maaliskuussa 2017 Intiaan Alankomaista, missä se oli odottanut laukaisua keväästä 2016 alkaen. Laukaisun viivästysten takia Aalto-1 ei tule olemaan ensimmäinen suomalainen kiertoradalle pääsevä satelliitti, sillä alun perin sen seuraajaksi suunniteltu Aalto-2 oli tarkoitus laukaista Orbital ATK:n Cygnus-kapselin kyydissä Atlas V -raketilla kansainväliselle avaruusasemalle, mistä se vapautetaan kiertoradalle. Aalto-1 tulee tosin tästä huolimatta olemaan ensimmäinen Suomen avaruusalusrekisteriin merkittävä laite, sillä aiemmin laukaistava Aalto-2 tullaan rekisteröimään Belgiaan, sillä satelliitti on osa kansainvälistä QB50-hanketta, jota johdetaan Belgiasta.
Paektusan Paektusan eli Baekdusan eli Pekdosan (erilaisia latinisoinnin variaatioita) oli Korean demokraattisen tasavallan ensimmäinen kantoraketti. Sillä on tehty yksi laukaisu 31. elokuuta 1998, jolloin laukaistiin Kwangmyŏngsŏng-1-satelliitti Musudan-ri-avaruuskeskuksesta. Pohjois-Korean ilmoituksen mukaan laukaisu onnistui, mutta länsimaat kiistivät tämän. Tämän jälkeen Pohjois-Korea on tehnyt laukaisuja Unha-kantoraketeilla.
ICO Global Communications Yhtiön ensimmäinen satelliitti Hughes HS 601- tyyppinen ICO F-1 tuhoutui laukaisun epäonnistumisessa 13. maaliskuuta 2000. 19.6.2001 Atlas II laukaisi F2-satelliitin MEO-radalle.
Falcon 9 laukaisu 37 Orbital ATK vastasi Iridium NEXT -satelliittien Arizonan Gilbertin tehtaallaan tehdystä loppukokoonpanosta, pääurakoitsijana toimineen Thales Alenia Spacen toimittaessa Proteus-satelliittirungostaan kehitetyt ELiTeBus-1000 -rungot, jotka on suunniteltu ainakin kymmenen vuoden käyttöiälle. Iridium on suunnitellut käyttävänsä uusia satelliitteja ainakin 15 vuoden ajan.
Vuoden 2011 miehittämättömät avaruuslennot Vuoden 2011 miehittämättömät avaruuslennot: Laukaistujen miehittämättömien avaruusalusten määrä on 96 eli suuruusluokaltaan kuten edeltävinä vuosina. Vuoden aikana tehtiin 71 laukaisua. Näiden lisäksi kuusi laukaisua epäonnistui osin tai kokonaan tuhoten noin kaksitoista satelliittia ja avaruusluotainta: neljä näistä epäonnistumisista oli venäläisten aikaansaamia, yksi kiinanlainen ja yksi yhdysvaltalainen. Venäläisten epäonnistumiset nostivat Venäjällä esiin keskustelun siitä, että sen avaruustoiminta on edelleen ollut vanhojen neuvostokonkareiden johdossa ja heidän poistumisensa on jättämässä osaamisvajeen. Länsimaisia laukaisuja oli kaikista vajaa neljännes ja valtaosa laukaisuista oli venäläisiä tai aasialaisia, joka ilmentää rakettitekniikan paluuta sen keksimisaluilleen, Kiinaan, Intiaan ja Venäjälle.
Luettelo vuoden 1970 miehittämättömistä avaruuslennoista Vuonna 1970 tehtiin noin sata satelliitin tai avaruusluotaimen laukaisua. Japani, Kiina ja Eurooppa ottivat Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton ohella osaa toimintaan.
Formosat-5 Satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuoramana on seattlelaisen Spaceflight Industriesin SHERPA-hyötykuorma-adapteri, joka kuljettaa kaikkiaan 87 pienempää hyötykuormaa (mm. mikrosatelliitteja ja cubesateja) kiertoradalle. SHERPAn hyötykuormana on myös Suomen ensimmäinen satelliitti, Aalto-1.
TIROS TIROS-sarjan ensimmäinen satelliitti vioittui kesäkuussa 1960, jolloin se oli ehtinyt toimia 78 päivän ajan. Siihen mennessä se oli välittänyt Maahan 22 952 kuvaa. Tämän satelliitin laukaisua voidaan pitää merkittävänä askeleena maailman erilaisten sääsatelliittihankkeiden kehittymiselle.
Unha Vuonna 2009 tehtiin satelliitti laukaisu, joka länsilähteiden mukaan epäonnistui. Japanilaisen raportoinnin avulla raketin vaarallisuutta saatiin korostettua - se olisi pudonnut 3200 km:n päähän laukaisupaikasta Tyyneen mereen.
EchoStar XXIII Laukaisu tulee olemaan yli vuoteen ensimmäinen Falcon 9 -raketin laukaisu, jolla ei yritetä ensimmäisen rakettivaiheen laskeutumista. EchoStar XXIII on massaltaan niin suuri satelliitti, että laukaisu geostationaariselle siirtoradalle vaatii koko Falcon 9 Full Thrust -raketin suorituskyvyn, eikä ensimmäisen vaiheen laskeutumista varten jää näin ollen polttoainetta. Raketissa ei olekaan tästä syystä edellisillä lennoilla käytettyjä laskutelineitä.
Delta II Yhdysvaltain ilmavoimat lopetti Delta II-kantorakettien käytön 17. elokuuta 2009 tapahtuneeseen GPS-satelliitin laukaisuun. Tällöin on tehty noin 140 Delta II-laukaisua, joista kolmannes on GPS-satelliittien laukaisuja.