mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Fazer Fazer Makeisten toimitusjohtaja Tom Lindblad linjasi, että kestävä kehitys ja sosiaalinen vastuu ovat osa yhtiön filosofiaa. Vuonna 2014 Maailman kaakaojärjestö palkitsi Fazerin työstä vastuullisen kaakaon parissa.
Musiikki-Fazer Warner myi vuonna 1998 äänitteiden vähittäismyynnin ja soitinmyynnin pois yrityksestä. Fazer Finnlevy lopetti tuotantoyhtiönä toukokuussa 1998, jolloin loppuivat myös Fazer Recordsin omat julkaisut.
Fazer Vuonna 2012 syntyi kohu Fazerin mainoskampanjasta, jossa se lupasi rakentaa kyläprojektiinsa liittyen Norsunluurannikon lapsille koulun varoilla, jotka kerättäisiin ostetuista Fazerin Sininen -suklaista. Fazer sai kampanjasta runsaasti kielteistä palautetta kriittisten sanomalehtikolumnien jälkeen. Esimerkiksi kirjailija Elina Hirvonen nosti syyskuussa 2012 kolumnissaan esiin sen ristiriidan, että suklaateollisuus kerää Norsunluurannikon lapsityövoiman ansiosta suuria rahallisia voittoja, ja että koulu Afrikkaan maksaa vain vähän enemmän kuin sanomalehtimainos. Yhtiötä kritisoitiin tekopyhyydestä, sillä se kampanjoi lasten koulutuksen puolesta lapsityövoimalla hankittujen tulojen avulla. Suklaateollisuuden lapsityövoimaongelma koskee pahiten juuri Ghanaa ja Norsunluurannikkoa. Kohun seurauksena Fazer julkaisi samana päivänä tiedotteen, jossa se lupasi parantaa kaakaon hankintaketjun vastuullisuutta. Unicefin yritysyhteistyön johtaja Tom Selänniemi kommentoi, että Fazerin olisi ensimmäiseksi kannattanut käydä läpi oma tuotantoketjunsa, tuoda ongelmat julkisuuteen ja lisätä kampanja osaksi tavoitetta parantaa tilannetta.
Karl Fazer Suomen sanomalehdissä pohdittiin itsenäistymisen jälkeen, kuka on Suomen tunnetuin henkilö ulkomailla. Kärkikolmikon muodostivat P. E. Svinhufvud, Gustaf Mannerheim ja Karl Fazer. Fazer nimitettiin kauppaneuvokseksi vuonna 1926.
Hi-Hat Hi-Hat on vuonna 1975 suurella Musiikki-Fazerilla perustettu levymerkki Finndiscin alaisuuteen. Tuottajaksi nimitettiin Ilta-Sanomien musiikkitoimittaja Tommi Liuhala. Vuonna 1978 Hi-Hat siirrettiin Scandian alaisuuteen. Hi-Hat teki tuotantoa vuoteen 1986 asti. Omistajatahostaan huolimatta levy-yhtiö toimi itsenäisenä yksikkönä harjoittaen itsenäistä julkaisupolitiikkaa.
Fennica Gehrman Fennica Gehrman Oy on suomalainen, lokakuussa 2002 perustettu musiikkikustantamo ja ruotsalaisen Gehrmans Musikförlag Ab:n tytäryritys. Fennica Gehrman on taidemusiikin kustantaja, joka mm. vuonna 2007 hankki omistukseensa aiemmin Edition Fazerin ja Warner/Chappell Music Finlandin hallussa olleet taidemusiikin katalogit. Vuonna 2006 myös Edition Loven taidemusiikin teokset siirtyivät Fennica Gehrmanin omistukseen.
Fennica Gehrman Fennica Gehrman -kustantamon tausta nivoutuu tiiviisti Fazer Musiikin satavuotiseen historiaan. Marraskuussa 1897 K. G. Fazer ja R. E. Westerlund ostivat Anna Melanin musiikkikaupan Helsingissä ja loivat perustan Fazer Musiikin pitkäikäiselle ja laajenevalle toiminnalle. Vuonna 1993 Fazer Musiikki siirtyi Warner Musicin omistukseen, ja kustannustoiminta jatkui Warner/Chappell Music Finland Oy:n organisaatiossa vuoteen 2002 asti, jolloin Warner luopui taidemusiikin kustantamisesta Pohjoismaissa ja Fennica Gehrman perustettiin. Vuonna 2007 Fennica Gehrman osti omistukseensa Warner/Chappellin suomalaisen taidemusiikkikatalogin ja jatkaa siten pitkiä Edition Fazerin perinteitä kotimaisen taidemusiikin kustantajana ja pedagogisen musiikin julkaisijana.
Amica (lounasravintolaketju) Fazerilla tehtiin vuonna 1975 päätös aloittaa henkilöstöravintolatoiminta. Seuraavana vuonna toimintansa aloitti Fazer Catering, jonka toiminnassa korostuivat asiakaslähtöisyys, laatutietoisuus ja kansainväliset trendit. Ensimmäisenä toimintavuotena asiakkaiksi saatiin muun muassa Aga, Eläketurvakeskus ja IBM. Vuonna 1978 Fazer Catering osti itseään huomattavasti isomman Työmaahuollon, jolloin henkilöstöravintoloiden määrä nousi noin sataan. 1970-luvun lopulla Fazer Cateringilla oli yli 700 työntekijää, joista noin 600 oli vakinaista henkilöstöä.
Fazer-liiga 1994–1995 Fazer-liigana tunnettiin jääkiekon 1. divisioonan ylempi loppusarja. 1. divisioona aloitettiin 12 joukkueen sarjana, josta jouluna pudotettiin kaksi joukkuetta (Ketterä ja Karhu-Kissat). Nämä saivat jatkaa niin sanotussa Fazer-liigan noususarjassa, josta Karhu-Kissat kuitenkin luopui."Pääartikkeli: Jääkiekon SM-liigan karsinnat 1995"Kiekko-Karhut, Ketterä, Titaanit ja Kärpät Fazer-liigaan kaudeksi 1995–1996. Neljä seuraavaa karsintasarjaan.
Blue Master Levyosastosta muodostettiin PSO Musiikki Oy ja Musiikki Fazer osti PSO -levytuotannon. Osalla kaupan tuotosta käynnistettiin Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu.
Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30.11.1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Mm. Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Fazer Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti.
Björn Weckström "Fazerin kukko" -niminen Weckströmin veistos seisoo Helsingin Kluuvikadulla. Sen on lahjoittanut Helsingin kaupungille Fazer Oy konditorian satavuotisen historian kunniaksi. Veistos on saanut muotonsa hirven selkänikamasta. Aihe johtui siitä, että kukko oli Fazerin ensimmäinen tunnuskuva. Weckström sai idean muodosta vaeltaessaan Ahvenanmaan metsissä, missä hän näki hirven jäännökset ja otti niistä selkänikaman. ”– – tässä olivat kukko siipineen ja Karl Fazerin lempiharrastus [metsästys] samassa muodossa”, Weckström sanoo. Isolle Roobertinkadulle on pystytetty Weckströmin veistos "Viheltävä helsinkiläinen".
Fazer Fazer, kuten muutkin suomalaiset suklaanvalmistajat, on myöntänyt, että Suomessa valmistettavan ja myytävän suklaan alkutuotannossa saatetaan käyttää lapsityövoimaa. Fazerin ostamasta kaakaosta 75 % on peräisin Länsi-Afrikasta. Siellä viljellään 70 % maailman kaakaosta, on kansainvälisen työjärjestö ILO:n mukaan miljoona lapsityöntekijää, joista Norsunluurannikolla työskentelee 250 000 lasta. Länsiafrikkalaiset lapsityöntekijät saattavat joutua myös ihmiskaupan uhreiksi. Toinen ongelma on tilallisille maksettavat liian pienet korvaukset. Fazer sanoo, että se ei hyväksy lapsityövoiman käyttöä.
Kupletti Hammarberg oli kokeillut levytysuraansa jo tangolaulajana ja rautalankayhtyeen solistina, mutta levy-yhtiöt kiinnostuivat hänestä vasta hänen kokeillessaan folklaulajan tyyliä Bob Dylanin innoittamana. Fazer piti Hammarbergin lauluja liian uskaliaina, mutta Finndiscille hän lopulta kelpasi. Hammarbergin ensimmäinen kappale ilmestyi vuonna 1965 ja oli nimeltään "En kerro kuinka jouduin naimisiin". Mitä enemmän suosiota Hammarberg Irwininä sai Suomessa, sitä kiinnostuneempi Fazer artistista oli. Fazer saikin hankittua Hammarbergin listoilleen 30 000 markalla, ja pian tämän jälkeen myös Vainio siirtyi Finndisciltä Fazerille sanoittajaksi ja Toivo Kärjen työpariksi 1965 kuolleen Helismaan tilalle. Fazerin sijoitus Hammarbergiin kannatti, sillä tämä onnistui Salmen kanssa luomaan lähes joka vuosi vähintään yhden listahitin 13 vuoden ajan (1965–1978).
Karl Fazer Fazer oli luonnonystävä, lintujen tuntija, metsästäjä, kalastaja ja kilpa-ampuja. Hän osallistui ammuntakilpailuihin sekä Suomessa että ulkomailla. Fazer osallistui Suomen joukkueessa Tukholman vuoden 1912 olympialaisten ammuntakisoihin ja sijoittui savikiekkoammunnan henkilökohtaisessa kisassa kolmanneksitoista ja joukkuekilpailussa viidenneksi.
Fazer Fazer julkaisi vuonna 2014 vastuullisen palmuöljyn sitoumuksen, jonka tavoitteena on parantaa käytetyn palmuöljyn jäljitettävyyttä ja hankintaketjun läpinäkyvyyttä.
Fazer valittiin Suomen kolmanneksi maineikkaimmaksi yritykseksi tutkimusyhtiö T-Media Oy:n Luottamus&Maine-tutkimuksessa vuonna 2016.
Fazer Fazer käyttää RSPO-sertifioitua palmuöljyä. Sertifikaattia saa neljässä eri hintaluokassa. Halvimmillaan sen voi saada ostamatta samalla vastuullista palmuöljyä, jolloin yritys maksaa sertifikaatista nettihuutokaupassa, jonka tuotot menevät vastuullisen palmuöljyn tuottajalle. Fazer ei ole merkinnyt sertifikaattia ruokapakkauksiin.
Fazer Vuonna 2013 tanskalaisdokumentti "Paha suklaabisnes" paljasti, että Fazerinkin käyttämän UTZ-sertifiointijärjestelmän valvonta vuotaa pahasti. UTZ-sertifioiduilta tiloilta Norsunluurannikolta löytyi ulkomaalaistaustaisia lapsityöläisiä, jotka olivat mahdollisesti ihmiskaupan uhreja. Fazer ilmoitti käyvänsä tarkastamassa kaakaontoimittajiensa viljelmiä Norsunluurannikolla, mutta ei vaihtanut sertifiointia.
Kismet (makeinen) Kismet on Fazerin valmistama keksisuklaapatukka, joka tuli myyntiin Suomessa 1974. Perinteinen Kismet on maitosuklaalla kuorrutettu nougattäytteinen vohveli. 2017 patukoita valmistettiin noin 18 miljoonaa kappaletta, jolloin ne olivat myydyimpiä Fazerin valmistamista suklaapatukoista. Geisha oli toiseksi myydyin ja Fazerin sininen -patukka kolmanneksi myydyin.
Fazerin musiikkikauppa Kun Georg Fazer yllättäen kuoli, toimitusjohtajaksi tuli Toivo Voss-Schrader siihen asti, kunnes Georg Fazerin tyttärenpoika, diplomiekonomi Roger Lindberg (1915−2003) siirtyi yrityksen johtoon 1940. Lindberg ryhtyi kasvattamaan yritystä voimakkaasti. Hän perusti Fazerin pianotehtaan, osti Landolan kitaratehtaan ja laajensi huomattavasti yhtiön 1920-luvulla alkanutta äänilevytuotantoa. Viimeksi mainittu siirrettiin omaksi yhtiökseen, kun Lindberg perusti 1965 Finnlevyn. Lindberg osti vähitellen kilpailijoita, aina kun niitä oli tarjolla. Näin tuli 1972 Fazerin omistukseen muun muassa Scandia-musiikki. Samaan konserniin kuului myös 1977 lähtien Finnlevyn Takomon studiot, ja pian Lindbergillä oli hallussaan koko musiikin tuotanto nuottien julkaisusta levyjen myyntiin. Hän hallitsi jossakin vaiheessa yli puolta Suomen äänilevyalasta. Roger Lindberg sai vuonna 1966 kauppaneuvoksen arvonimen.
Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinto Suomen Kulttuurirahaston Edvard Fazer -palkinto on kiertopalkinto, joka myönnetään joka toinen vuosi parhaasta Suomen Kansallisbaletin piirissä tapahtuneesta tanssitaidetta edistävästä suorituksesta. Edvard Fazer -palkinto perustettiin Suomen Kansallisoopperan baletin 60-vuotisjuhlavuonna 1982 ja se myönnettiin ensimmäisen kerran 1984.
Marianne (makeinen) Fazer osti Chymoksen vuonna 1993 ja Mariannet siirtyivät sen valikoimiin. Marianne oli yksi niistä tuotemerkeistä, joita Fazer erityisesti halusi, koska se oli saavuttanut vankan aseman niin Suomessa kuin Euroopassakin. Fazerin mukaan Mariannessa yhdistyvät ”venäläinen konvehtiperinne ja ranskalainen maku”. Alkuperäistä Marianne-karkkia valmistetaan Lappeenrannassa vuosittain 1,4 miljoonaa kiloa.
Scandia-Musiikki Scandian henki oli nuorekas ja etsivä sekä poikkesi siinä suhteessa yhtiön pahimmasta kilpailijasta Musiikki-Fazerista, jossa Toivo Kärki johti levytuotantoa itsevaltiaan ottein ja syyti markkinoille levyjä tasaiseen tahtiin. Paavo Einiö laski Scandian onnistumisprosentin olleen paljon Fazeria parempi, sillä Scandia sai hittilistoille miltei saman verran levyjä kuin Fazer, vaikka sen levytysmäärä oli vain noin puolet Fazerin määrästä. Einiön mukaan Scandialla ei koskaan ollut erityisempiä odotuksia siitä, miten jonkin kappaleen uskottiin tuottavan: ""Me vain kuuntelimme kappaleita: tästä me tykätään, levytetään tämä. Ja sitten me olimme vain iloisia, kun levy meni hyvin kaupaksi.""
Musiikki-Fazer Vuonna 1955 Toivo Kärki siirtyi päätoimisesti johtamaan Musiikki-Fazerin levytuotantoa. Syntyi sarja uusia laulajia: Jorma Lyytinen, Vieno Kekkonen, Eila Pellinen, Juha Eirto, Eila Pienimäki, Tuula Siponius ja Pärre Förars. Suurmenestyksiä olivat mm. Juha Eirton "Tiikerihai", Eila Pellisen "Kaksi kitaraa" ja Eila Pienimäen "Vanhan veräjän luona". Vuonna 1955 Fazer julkaisi ensimmäiset LP-levynsä. Suuriin löytöihin kuului virolainen oopperalaulaja Georg Ots. Vuonna 1957 Fazer julkaisi Tallinnassa äänitetyn suomenkielisen version nimeltään "Saarenmaan valssi".
Fazerina Keväällä 2012 tuli myyntiin Fazerina-jäätelötuutti.
Marianne (makeinen) Fazer on laajentanut Marianne-valikoimaa useisiin uusiin tuotteisiin. Fazerin Kismet-suklaavohveleita valmistetaan Mariannella maustettuna. Syksyllä 2013 lanseerattiin kahvinmakuiset Marianne Café Mocha -karkit ja Marianne-täytekeksi. Fazerin valikoimaan kuuluvat myös Marianne-kakkurulla ja -leivokset sekä Marianne-muffinssit. Lisäksi Nestlé valmistaa Marianne-jäätelöä.
Vekaluhtakana Vekaluhtakana on kaikkiruokainen. Ravinnosta noin 30 prosenttia on eläimiä, loput kasviravintoa. Metsissä se syö lähinnä pudonneita hedelmiä ja selkärangattomia, kuten kastematoja, hyönteisiä, nilviäisiä ja äyriäisiä. Kasviravintoon kuuluvat hedelmien lisäksi marjat, heinät, siemenet ja lehdet. Ne saalistavat myös liskoja, sammakoita, wetoja, hämähäkkejä, linnunmunia ja linnunpoikasia. Toisinaan ne tappavat myös rottia, hiiriä, kanoja, nuoria sorsia ja kaniineja. Tilaisuuden tullen ne voivat käydä haaskalla. Kivisillä ranta-alueilla ne syövät satunnaisesti myös nivelkotiloita ja muita selkärangattomia. Vekaluhtakanat vierailevat myös kaatopaikoilla ja tunkeutuvat kanaloihin syömään kananpoikia. Lisäksi ne syövät kasviksia ihmisten puutarhoista ja varastelevat leirintäalueilta kaikkea syötäväksi kelpaavaa. Ne etsivät ravintoa monin eri tavoin, kuten penkomalla kariketta, tutkimalla rantojen roskaa ja merilevää. Ne tarkastavat myös puu- ja maakoloja ja seuraavat usein villisikoja. Vahvan nokkansa avulla ne voivat rikkoa munia ja tappaa saaliin, jonka ne ovat painaneet jaloillaan maahan.
Vekaluhtakana Vekaluhtakana on luonteeltaan hyvin utelias ja ärhäkkä. Linnun äännähdykset ovat kovaäänisiä ja toistuvia ”coo-et”-huutoja, joita se päästää lähinnä iltahämärän ja varhaisaamun aikaan. Vekaluhtakanat huutavat duetossa siten, että koiras huutaa hitaat ja matalat osat. Vekaluhtakana on nopea juoksija, ja lajilla on erittäin hyvä suunnistustaito. Elinikä voi olla 15 vuotta.
Vekaluhtakana Vekaluhtakana sekoitetaan joskus pienempään itkuluhtakanaan, joka on kuitenkin lentokykyinen. Toisin kuin vekalla, itkuluhtakanan rinnassa kulkee valkoisia ja mustia juovia.
Vekaluhtakana Vekaluhtakana elää monenlaisissa elinympäristöissä. Sitä tavataan metsissä, alpiinisilla ruohikkomailla, hiekkadyyneillä, rannikon kosteikoilla, kivisillä rantamilla, viljelyalueilla ja jopa kaupunkialueilla.
Vekaluhtakana Vekaluhtakana ("Gallirallus australis") on Uudessa-Seelannissa elävä lentokyvytön rantakanalaji. Laji tunnetaan kotimaassaan maorinkielisellä nimellä "weka". Alalajeja tunnetaan neljä. Osa niistä on uhanalaisia, mutta joillekin saarille siirrettynä siitä itsestä on tullut uhka muille lajeille.
Okahiiri Luonnonvaraisena okahiirtä esiintyy Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Se viihtyy kivikkoisella maalla ja syö mieluiten siemeniä, vaikka onkin kaikkiruokainen. Okahiiret ovat aktiivisimmillaan hämärän tultua. Okahiiret käyttävät hyppymyyrien pesiä.
Vekaluhtakana Laji on pensaikoissa tärkeä siementen levittäjä. Se levittää siemeniä, jotka ovat liian suuria pienemmille marjoja syöville linnuille.
Vekaluhtakana Vekaluhtakanat ovat alttiina suurille kannanvaihteluille. Olosuhteiden ollessa hyvät niiden määrä kasvaa, mutta kun ravinnosta on pulaa, kanta romahtaa äkillisesti.
Lehtohepokatti Lehtohepokatti viihtyy niityillä, pensaikoissa, lehtimetsissä, puistoissa ja puutarhoissa. Etenkin koiraat kiipeävät mielellään korkealle lehtipuuhun tai pensaaseen. Vaikka joskus harvoin onkin tavattu lentäviä parvia, lehtohepokatti ei lennä mielellään vaan siirtyy jopa puusta toiseen kävellen. Se lentää yleensä vain pieniä matkoja. Kovaäänisestä sirityksestään huolimatta yksilöitä voi olla vaikeaa löytää niiden hyvän suojavärin vuoksi. Häirittynä hepokatti lopettaa sirityksen ja kääntyy oksan ympäri pois näkyvistä. Laji on kaikkiruokainen ja syö sekä kasveja että muita hyönteisiä.
Vekaluhtakana Joillekin saarille kuten Chathamsaarille siirretyistä vekaluhtakanoista on tullut uhka kotoperäisille lajeille. Ne ovat uhka etenkin liskoille, merilinnuille ja maassa pesiville lintulajeille. Esimerkiksi Codfishille tuodut vekaluhtakanat uhkasivat saaren pikkuviistäjäkantaa, kunnes vekat poistettiin saarelta. Chathamsaarilla vekoja on pyydetty saarten endeemisen meriharakkalajin ja tyrskyviistäjän suojelemiseksi.
Siperianrastas Lintu on kaikkiruokainen.
Eteläsaarenpiopio Laji oli kaikkiruokainen.
Järvisampi Järvisampi on lähes kaikkiruokainen.
Leväbarbi Kala on lähes kaikkiruokainen.
Chathaminmeriharakka Lintua tavataan ainoastaan Chathamsaarten saariryhmän saarilla. Kannan koko pieneni radikaalisti aina vuoteen 1998 asti, jolloin vahvemmat suojelutoimet aloitettiin. Vuoteen 2004 mennessä kannan koko saatiin suojelutoimien ansiosta kaksinkertaistettua. Tuolloin elossa olevia yksilöitä oli 311 kappaletta, sisältäen 88 lisääntyvää paria. Suurimmat uhat muodostavat ei-luontaiset pedot, kuten kissat ja siilit, mutta myös kotoperäinen vekaluhtakana saalistaa linnun munia.
Isotrappi Isotrappi on kaikkiruokainen, se syö siemeniä ja hyönteisiä.
Hyalinoecia tubicola "H. tubicola" on kaikkiruokainen haaskaeläin.
Avimimus "Avimimus" on eri yhteyksissä merkitty kasvinsyöjäksi, kaikkiruokaiseksi ja hyönteissyöjäksi. Tutkijat eivät ole kyenneet kovin helposti tekemään fossiileista johtopäätöstä "Avimimuksen" ravinnosta. Kuten muut oviraptorit, "Avimimus" oli luultavasti kaikkiruokainen. Sen suu oli hampaaton nokka, jota saatettiin käyttää kaivelemaan erilaisia ruokia. Sergei Kurzanov spekuloi, että siitä lähtien, kun nokan alaosassa oli hammastettu reuna, oli mahdollista että "Avimimus" söi hyönteisiä. Se saattoi olla hyödyllinen myös kasvien repimisessä. Toinen ajatus "Avimimuksen" ravinnoksi on, että se varasti muiden eläinten munia. Tämä teoria tulee sen statuksesta oviraptorina, mikä itse asiassa tarkoittaa "munanryöstäjää". Yksimielisyys paleontologien keskuudessa on yleensä, että "Avimimus" on kaikkiruokainen.
Agnosphitys "Agnosphityksen" ruokavaliosta ei myöskään olla varmoja, mutta se on saattanut olla kaikkiruokainen.
Namibianlokki Kaikkiruokainen kuten useimmat lokit. Kerjää kaupunkilaisihmisiltä ruokaa.
Afrikanunikeko Afrikanunikeko on melko kaikkiruokainen, mutta pääasiassa se syö siemeniä, hedelmiä ja hyönteisiä.
Tiikerinuoliainen Tiikerinuoliainen on kaikkiruokainen. Sille kelpaa sekä elävä että kuollut ravinto vesikasveista raatoihin.
Ruosterastas Kaikkiruokainen. Syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Rihmakrotti Rihmakrotti on kaikkiruokainen, sille kelpaavat kaikki eläimet jotka vain mahtuvat suuhun.
Ruostesirppimatkija Ruostesirppimatkija on kaikkiruokainen, syöden marjoja, hedelmiä, pähkinöitä ja pieniä selkärangattomia.
Juovasakaali Juovasakaali ("Canis adustus") on afrikkalainen piilottelevaa elämää viettävä, kaikkiruokainen koiraeläin.
Lännenkaulustrappi Kaikkiruokainen. Syö kasvinosia, hedelmiä ja siemeniä, sekä hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä matelijoita.
Idänkaulustrappi Kaikkiruokainen. Syö kasvinosia, hedelmiä ja siemeniä, sekä hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä matelijoita.
Sinirastas Lintu on kaikkiruokainen, se syö pääasiassa hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Kirsikkabarbi Kirsikkabarbi on kaikkiruokainen. Se syö mielellään elävää tai pakastettua, hiutalemaista ruokaa tai pohjatabletteja.
Intianrastas Laji on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja ja muita pieniä selkärangattomia sekä marjoja.
Punanokkasorsa Punanokkasorsa on kaikkiruokainen. Se syö kasvinosia, nilviäisiä, hyönteisiä, äyriäisiä, matoja, nuijapäitä ja kaloja.
Harmaakurkkurastas Harmaakurkkurastas on kaikkiruokainen ja sen ravinto koostuu madoista, hyönteisistä ja muista selkärangattomista sekä marjoista ja hedelmistä.
Laulurastas Laulurastas on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja, nilviäisiä, etanoita ja kotiloita sekä marjoja ja hedelmiä.
Täplärastas Täplärastas on kaikkiruokainen ja syö hyönteisiä, matoja, nilviäisiä, etanoita ja kotiloita sekä marjoja ja hedelmiä.
Kalalokki Kalalokki on lähes kaikkiruokainen. Se käyttää ravinnokseen kalaa, nilviäisiä, matoja, hyönteisiä ja jyviä.
Valkoniskakorppi Valkoniskakorppi on kaikkiruokainen ja sille kelpaavat niin haaskat, jätteet, marjat, hedelmät, pähkinät, vilja ja pikkueläimet.
Harmaakuukkeli Harmaakuukkeli on kaikkiruokainen ja käyttää ravinnokseen esimerkiksi niveljalkaisia, marjoja, raatoja, linnunmunia ja -poikasia sekä sieniä.
Kotipäästäisopossumi Kotipäästäisopossumi on kaikkiruokainen ja käyttää ravinnokseen hedelmiä, hyönteisiä ja muita pieniä eläimiä, kuten jyrsijöitä.
Mustakaularastas Mustakaularastas on kaikkiruokainen ja sille kelpaavat madot, hyönteiset ja muut maassa elävät pienet selkärangattomat sekä marjat.
Myrskylintu Lähes kaikkiruokainen. Syö kalaa, äyriäisiä, nilviäisiä, raatoja ym. Seurailee mielellään laivoja.
Afrikankypäräsuokilpikonna Afrikankypäräsuokilpikonna on kaikkiruokainen. Se syö kasveja, hyönteisiä, lintuja, sammakoita ja kaloja. Sillä on varpaissaan kynnet, joilla se paloittelee saaliinsa.
Siniseeprakala Siniseeprakala on lähes kaikkiruokainen. Sille kelpaavat esimerkiksi hiutaleet, pienet pelletit ja pienet elävät sekä pakastetut eläimet.
Amerikanvaris Kaikkiruokainen. Syö muun muassa raatoja, selkärangattomia, linnunmunia ja -poikasia, sammakoita, kaloja, kaatopaikkajätteitä ja niin edelleen.
Levänuoliainen Levänuoliainen on pääosin pohjaltasyöjä, mutta kala on lähes kaikkiruokainen. Nuorena laji on erittäinkin tehokas levien syöjä.
Kulmatetra Sopiva lämpötila on 22–28 °C. Kala on kaikkiruokainen, mutta pakastettu eläinruoka on sille hyväksi kuivahiutaleiden lisänä.
Harakka Harakka on kaikkiruokainen; se syö hyönteisiä, matoja, siemeniä, hedelmiä ja jätteitä ja ryöstelee lintujen munia ja poikasia.
Afrikansivettikissa Afrikansivettikissa on kaikkiruokainen ja se syö sekä kasveja että eläimiä. Sen ravintoa ovat esimerkiksi hedelmät, pienet selkärankaiset, munat, hyönteiset ja matelijat.
Saruskurki Kaikkiruokainen. Pääasiassa se syö sammakoita, matelijoita, lintujen ja kilpikonnien munia, hyönteisiä, viljaa, papuja ja muita kasviksia.
Kultaleijona-apina Kultaleijona-apina on kaikkiruokainen. Se syö pieniä hyönteisiä, pieniä selkärankaisia, hedelmiä sekä puiden erittämää mahlaa ja hartsia.
Caudipteryx "Caudipteryx" oli mahdollisesti kaikkiruokainen. Suipolla nokallaan se mahdollisesti repi kasveja ja mursi siemeniä, mutta se saattoi syödä myös lihaa.
Afrikanvaris Kaikkiruokainen kuten varis. Syö maassa eläviä selkärangattomia, pikkunisäkkäitä, linnunpoikasia ja -munia, viljaa, raatoja, teurasjätteitä jne.
Liocarcinus holsatus "L. holsatus" on kaikkiruokainen opportunisti, joka syö pääasiassa katkaravun- ja kalanpoikasia sekä simpukoita. Se saalistaa yleensä vuorovesivirtausten aikaan.
Abrictosaurus "Abrictosauruksen" ruokavaliosta ei olla varmoja. Useimpien mielestä se on ollut kasvinsyöjä, kuten muut heterodontosaurit. Hampaat viittaavat kuitenkin siihen, että "Abrictosaurus" olisi mahdollisesti ollut kaikkiruokainen.
Punamonninen Punamonniselle sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen, sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Kultakurppo Kaikkiruokainen. Syö etupäässä hyönteisiä, kuten heinäsirkkoja ja muita sirkkoja, etanoita, matoja, äyriäisiä, sekä riisin ja muidenkin kasvien siemeniä.
Keltatuppinokka Keltatuppinokka on kaikkiruokainen. Se elää syömällä raatoja, linnunpoikasia ja -munia, eläinten ulosteita sekä varastamalla ruokaa muilta linnuilta, eritoten pingviineiltä.
Karhu Karhut nukkuvat talviunta puoli vuotta. Poikaset syntyvät talvipesään. Karhu on kaikkiruokainen, se syö paljon kasvisravintoa ja varsinkin marjoja.
Kaikkiruokaisuus Kaikkiruokaisuus tarkoittaa sitä, että jokin eläin syö niin kasvi- kuin eläinravintoakin. Kaikkiruokaisuutta harrastavaa eläintä kutsutaan omnivoriksi tai kaikkiruokaiseksi. Ihminen on kaikkiruokainen.
Rengasnokkalokki Rengasnokkalokki on kaikkiruokainen. Enimmäkseen se syö kalaa, pieniä vedessä eläviä selkärangattomia, pikkujyrsijöitä, linnunpoikasia ja -munia, hyönteisiä, raatoja ja jätteitä.
Metsäunikeko Metsäunikeko on kaikkiruokainen. Sen ravinto koostuu lehdistä, kukista, hedelmistä, pähkinöistä, niveljalkaisista, munista ja linnunpoikasista. Kesäisin metsäunikeko suosii eläinravintoa.
Syodon Syodon (nimen merkitys: "”karjunhammas”") on sukupuuttoon kuollut Dinocephaliaan kuuluva terapsidisuku. Se eli keskisellä permikaudella, ja oli keskikokoinen lihansyöjä tai kaikkiruokainen eläin.
Perunnuolimonni Perunnuolimonnille sopiva pH on 6-7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila on 25-30 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Villasaksirapu Laji pystyy liikkumaan myös maalla.
Villasaksirapu on kaikkiruokainen. Se syö yleensä muita vesiselkärangattomia, kasveja, raatoja ja verkkoihin jääneitä kaloja.
Nokisiipilokki Kaikkiruokainen. Syö niin kalaa ja muita meren antimia kuin ihmisen tarjoamaa kaatopaikoilla, satamissa jne. Ryöstää usein ruokaa pelikaaneilta ja tiiroilta.
Samettinärhi Lintu on kaikkiruokainen. Tyypillisintä ruokaa ovat pähkinät, männynsiemenet ja tammenterhot. Närhen tavoin se ryöstää ravinnokseen muiden lintujen pesistä munia ja poikasia.
Närhi Närhi on kaikkiruokainen lintu. Syksyisin se kaivaa maahan muun muassa tammenterhoja ja pähkinäpensaan pähkinöitä talven varalle. Talvisin se vierailee lintulaudoilla.
Palettikääpiöahven Palettikääpiöahvenia pidetään pareittain. Se on vilkas kala ja voi olla kokoonsa nähden melko aggressiivinenkin, varsinkin kutuaikana.
Palettikirjoahven on kaikkiruokainen ja tarvitsee myös kasvisravintoa.
Intianvaris Kaikkiruokainen. Se on varsin riippuvainen jätteistä, kalanperkeistä, ruuantähteistä, raadoista ynnä muusta ihmisen ylijäämästä. Syö myös hyönteisiä ja muita pikkueläimiä sekä viljaa.
Kulorastas Kulorastas on kaikkiruokainen: se syö hyönteisiä, matoja ja marjoja. Keski-Euroopassa kulorastaan talviravintoa ovat etenkin mistelin marjat, siksi sen nimikin on monissa kielissä mistelirastas.
Partamakaki Partamakaki eli parta-apina ("Macaca silenus") on Intiassa elävä apinalaji. Se on kaikkiruokainen laumaeläin. Laji on makakeista pienimpiä ja harvinaisimpia ja nykyään uhanalainen.
Mäntynärhi Mäntynärhi käyttää ravinnokseen erityisesti mäntyjen siemeniä. Se on kuitenkin kaikkiruokainen ja syö lisäksi marjoja, jyviä, niveljalkaisia, liskoja, käärmeitä, linnunpoikasia sekä pieniä nisäkkäitä.
Phenacodus "Phenacoduksen" hampaat viittaavat sen olleen kaikkiruokainen. Se saattoi syödä koviakin kasveja sen kehittyneillä hampailla. Jotkut uskovat että se söi myös raatoja ja pieniä eläimiä.
Kulmajuovamonninen Kulmajuovamonniselle akvaarion minimikoko on noin 100 litraa. Sopiva pH on 6-7, veden kovuus alle 10 ja lämpötila 22-27. Kala on kaikkiruokainen.
Juovanuolimonni Juovanuolimonnille sopiva pH on 6-7,5 ja veden kovuus alle kymmenen. Sopiva lämpötila sille on 25-28 astetta. Se on kaikkiruokainen ja pitää myös kasviruoasta.
Gallimimus "Gallimimuksen" nokka oli hampaaton, mutta sarveisreunainen. Se sopi monenlaisen ravinnon hyödyntämiseen. Gallimimus oli luultavasti kaikkiruokainen, ja käytti ravinnokseen hyönteisiä, pieniä liskoja, munia ja kasveja.
Palettikala Palettikala on kaikkiruokainen. Sen pääravinto koostuu hiutaleruoasta. Pienet pelletit, pakastetut ja elävät pikkuhyönteiset tuovat vaihtelua ruokavalioon. Silloin tällöin maistuvat pehmeät vihanneksetkin.
Tylppäkuonokarhu Tylppäkuonokarhu ("Arctodus spp.") oli suuri, kaikkiruokainen ja nykyään sukupuuttoon kuollut karhu, joka eli Pohjois-Amerikassa noin 1,8 miljoonaa –11 000 vuotta sitten.
Pihamaina Pihamaina on kaikkiruokainen. Parvi seurailee laiduntavaa karjaa tai puimakoneita etsien liikkeelle lähteneitä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö myös raatoja, jätteitä, siemeniä.
Viisiraitabarbi Vesi saisi olla hiukan hapanta, pH 5,5–7,5, lämpötila 24–28 °C. Viisiraitabarbi on lähes kaikkiruokainen, ja syö akvaariossa hiutaleita ja pellettejä.
Sulawesinsika Sulawesinsika on kaikkiruokainen. Sen ravinto koostuu pääosin juurista, nuorista versoista, lehdistä ja pudonneista hedelmistä, myös pienistä selkärankaisista, hyönteisistä, madoista, äyriäisistä, kaloista ja raadoista.
Nokilokki Nokilokki on kaikkiruokainen. Enimmäkseen se syö kalaa, jota se saalistaa veden pinnalta tai kalastusalusten perästä. Se myös ryöstää kaloja tiiroilta ja syö pienempien lintujen munia ja poikasia.
Käsnäsika Käsnäsika on kaikkiruokainen. Ravinnoksi kelpaavat juuret, mukulat, puuaines, kaarnat, kasvien varret, siemenet, jyvät, pähkinät ja pienet nisäkkäät. Ne käyttävät myös viljelysten antimia.
Galapagosinmatkija Galapagosinmatkija ("Mimus parvulus") on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä varpuslintu. Se on saarten laajimmalle levinnyt matkijalaji ja sillä on 6–7 alalajia. Galapagosinmatkija viihtyy maassa ja on kaikkiruokainen.
Tapinocaninus "Tapinocaninus" oli suurikokoinen kasvinsyöjä tai kaikkiruokainen terapsidi, joka kuului Dinocephaliaan ja heimoon Tapinocephalidae. Sen kallo on noin 50 cm pitkä, ja kokonaispituus noin 3 metriä. Sen fossiileja on löydetty Etelä-Afrikasta.
Kiiltomonninen Kiiltomonninen tarvitsee vähintään 85 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7, veden kovuus alle 10 ja lämpötila 22-26 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Kulmamonninen Kulmamonninen tarvitsee vähintään 63 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen sekä lämpötila 22-25 astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Arokorppi Kaikkiruokainen. Ruokavalioon kuuluvat niin hyönteiset, liskot, linnunmunat, -poikaset ja aikuiset, pikkunisäkkäät jäniksen kokoisiin saakka, kalat, siemenet, taatelit ja muut hedelmät ja marjat sekä raadot ja ruoantähteet.
Seeprakala Seeprakalan tarvitsema veden lämpötila on 23–25 astetta. Se ei ole niin herkkä huonolle vedenlaadulle tai pH-vaihteluille, kuin monet muut lajit. Seeprakala on kaikkiruokainen ja viihtyy esimerkiksi miljoonakalojen kanssa.
Helmipallokala Helmipallokala on varsin kaikkiruokainen: se syö sienieläimiä, leviä, matoja, äyriäisiä ja kaloja. Sen on havaittu näykkivän muiden kalojen eviä akvaariossa ja puraisevan niistä siistejä puolikuun muotoisia paloja.
Sinitöyhtönärhi Sinitöyhtönärhi on kaikkiruokainen lintu, jolle kelpaavat siemenet, hedelmät, marjat, hyönteiset ja muut selkärangattomat, sammakot, linnunpoikaset ja munat sekä jätteet. Se kaivaa syksyisin maahan ruokavarastoja talven varalle.
Kookosrapu Kookosrapu on kaikkiruokainen eläin, mutta niiden ravinto on pääasiallisesti meheviä hedelmiä, pähkinöitä ja siemeniä kuten kookospähkinöitä, joiden perässä ne kiipeävät puihin. Kookosrapu leikkaa kookospähkinään reiän ja syö sisällön.
Napasiiseli Napasiiseli on kaikkiruokainen. Keväisin se syö pääasiassa eläinperäistä ravintoa. Myöhemmin se syö marjoja, sieniä, jäkäliä, sammalia ja muita kasveja. Napasiiseli nukkuu talviunta lokakuulta maaliskuuhun asti.
Paku Paku on kaikkiruokainen ja syö etenkin veteen pudonneita hedelmiä ja pähkinöitä. Kotiseudullaan sitä käytetään ruokakalana. Se on suosittu akvaariokala Yhdysvalloissa, ja tämän myötä se on joutunut vieraslajina siellä monin paikoin luonnonvesiin.
Grönlanninlokki Grönlanninlokki on kaikkiruokainen. Pääasiassa se syö kalaa mutta myös nilviäisiä ja muita selkärangattomia, raatoja sekä linnunmunia- ja poikasia. Se saalistaa joko syöksysukeltamalla kuten tiirat tai noukkimalla ruoan veden pinnasta.
Hopeasarvinokka Hopeasarvinokka on kaikkiruokainen, mutta sen pääravintoa ovat hedelmät. Linnut vaeltavat pitkiäkin matkoja etsimässä kypsyviä hedelmiä, etenkin viikunoita ja niiden sukulaislajeja. Kun hedelmät ovat kypsiä, hopeasarvinokat voivat muodostaa 20 yksilön parvia.
Hohtomonninen Hohtomonninen tarvitsee vähintään 128 litran akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle 10 sekä lämpötila 23-26 astetta. Hohtomonninen on kaikkiruokainen. Se on myös helppohoitoinen.
Isoleopardimonninen Isoleopardimonninen tarvitsee vähintään 140 litran kokoisen akvaarion. Sille sopiva pH on 6-7 ja veden kovuus alle kymmenen sekä lämpötila 23-26 °C astetta. Kala on kaikkiruokainen.
Pensastimali Pensastimali on kaikkiruokainen. Se syö sekä hyönteisiä ja hämähäkkejä että marjoja, siemeniä ja hedelmiä. Se etsii ruokansa yleisimmin maasta. Se saattaa ryöstää munia pienempien lintujen pesistä. Yleisimmin poikasille syötetään heinäsirkkoja.
Amerikanhakki Amerikanhakki käyttää ravinnokseen pääasiassa siemeniä, mutta laji on kaikkiruokainen ja syö lisäksi hyönteisiä, pieniä selkärankaisia, munia ja linnunpoikasia ja joskus myös raatoja. Amerikanhakit myös piilottavat siemeniä käyttääkseen niitä myöhemmin.
Stoalaisuus Stoalaisuus opetti, että epäitsekkyys on suurin hyve elämässä ja ainoa, mitä tarvitaan onnellisuuteen. Hyveelliset ihmiset voivat olla riippumattomia yhteiskunnasta, mutta heidän täytyy auttaa muita. He voivat tulla paremmiksi ainoastaan ottamalla hyveensä käyttöön suhteessaan toisiin ihmisiin. Hallitsemalla intohimonsa ja tunteensa he voivat voittaa ulkopuolisen maailman ja löytää rauhan itsensä kanssa. Stoalaisuus opetti myös rakastamaan kaikkia muita eläviä olentoja.
Stoalaisuus Stoalaisuus oli hellenistisen filosofian koulukunta, joka vaikutti useiden vuosisatojen ajan antiikin Kreikan ja Rooman yläluokan moraaliseen ajatteluun. Stoalaisuuteen yhdistetään mielenrauhan ("ataraksia") tavoittelu ja tunteiden hillintä ("apatheia").
Stoalaisuus Stoalaisuus asetetaan usein vastakkain epikurolaisuuden kanssa. Tähän ovat syinä muun muassa päinvastaiset näkemykset onnellisuuden olemuksesta sekä se, että stoalaiset uskoivat kohtaloon ja Jumalan läsnäoloon tässä maailmassa, kun taas epikurolaiset kielsivät kummankin.
Renessanssifilosofia Filosofiassa platonismi heräsi uudelleen uusplatonistisessa muodossa, mutta yhtä lailla 1500-lukua voidaan pitää aristotelismin suurimpana vuosisatana. Myös hellenistisen ajan filosofiset koulukunnat stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys saivat uudelleen kannattajia. Muun muassa stoalaisuus heräsi uudelleen henkiin uusstoalaisuutena.
Stoalaisuus Stoalainen ajatus hyveestä maailmankaikkeuden järjestykseen mukautumisena vertautuu samoin kristilliseen moraalikäsitykseen. Sekä stoalaisuus että kristinusko kannattavat askeesia suhteessa intohimoihin, mikä mahdollistaa ihmisen korkeampien mahdollisuuksien kehittämisen. Kummatkin katsovat, että ihmisellä on sisäinen vapaus ulkoisen maailman edessä, ja uskovat ihmisen olevan samankaltaisuussuhteessa Jumalan kanssa.
Stoalaisuus: Tiedon, tunteiden ja hyvän elämän filosofia Stoalaisuus: Tiedon, tunteiden ja hyvän elämän filosofia on vuonna 2004 ilmestynyt kirja stoalaisuudesta. Teoksen ovat toimittaneet Teija Kaarakainen ja Jari Kaukua. Sen on julkaissut Gaudeamus. Kirja sisältää myös Senecan tekstin "Suuttumuksesta" ja Epiktetoksen "Käsikirjan". Suomennokset ovat Marke Ahosen.
Filosofia Antiikin kreikan kultakauden ja helleenisen ajan filosofisia suuntauksia olivat muun muassa Platonin akatemialaisuus, peripateettisuus, kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys (kuten pyrrhonismi). Siirryttäessä roomalaiselle kaudelle tärkeimmiksi muodostuivat stoalaisuus ja epikurolaisuus. Myöhäisantiikin aikana kehittyi uusplatonismi. Esimerkiksi keisari Marcus Aurelius oli myös stoalainen filosofi.
Stoalaisuus Justinos Marttyyri ylisti stoalaista etiikkaa, ja Tertullianus arvosti suuresti stoalaista Senecaa. Stoalainen maailmankansalaisuus vaikutti Augustinuksen ajatuksiin, jotka hän esitti teoksessaan "Jumalan valtio". Stoalaisuus vaikutti myös Boëthiuksen teokseen "Filosofian lohdutus", joka esittelee kristillistä moraalia antiikin pakanallisen filosofian kautta. Teos vaikutti suuresti keskiajan ajatteluun.
Stoalaisuus Stoalaisuuden ja kristinuskon välillä on kuitenkin myös suuria eroja. Eräs ero on stoalaisuuden panteismi, jossa Jumala ei ole koskaan täydellisen tuonpuoleinen vaan aina läsnä oleva. Kristinusko henkilöi Jumalan maailman luojaksi, mutta stoalaisuus yhdistää Jumalan kaikkeuden kokonaisuuteen. Päinvastoin kuin kristinuskossa, stoalaisuudessa ei ole ajatusta kaikkeuden alusta tai lopullisesta lopusta, eikä myöskään ajatusta yksilöllisten sielujen säilymisestä kuoleman jälkeen.
Kahleissa vai vapaana Stoalaiset samastivat maailmanjärjen ja luonnonlain ja katsoivat, että ihmisen on sopeutettava toimintansa tämän mukaisesti. Ihmisen tulee hallita tunteitaan, jotta voi toteuttaa hyvettä. Onni ei stoalaiselle ole itseisarvo vaan seuraus hyveestä. Elämän tarkoituksena ei ole onni vaan mielenrauha. Viisaalle mikään ei ole pahaksi: mitä ei voi välttää, se on kestettävä niin kuin olisi itse tahtonut sen, mikä tapahtui. Myöhemmin stoalaisuus läheni uskonnollisia näkemyksiä. Seneca painotti, että ihmisen tuli kaikessa alistua jumalan tahtoon. Albert Schweitzerin mukaan Senecan, Epiktetoksen ja Marcus Aureliuksen ajattelussa stoalaisuus kehittyy yleisen ihmisrakkauden etiikaksi. Schweitzer vertaa stoalaisuutta tässä suhteessa aikaisempaan kungfutselaisuuteen ja myöhempään valistusajatteluun. Stoalaisuus joutui vastakkain kristinuskon kaksijakoisen todellisuuskäsityksen ja ihmisen pahuutta korostavan opin kanssa. Voipion mukaan kristillinen etiikka peri stoalaisuuden ainesosat. Voipion mukaan kristilliset evankeliumit ovat stoalaisen ajan tuotteita, mikä näkyy Jeesuksen vuorisaarnassa ja Paavalin korinttolaiskirjeen rakkauden ylistyksessä.
Stoalaisuus KreikkalaisetRoomalaiset
Kategoriat (stoalaisuus) Stoalaisuus, kuten myös aristotelismi, on johdettu sokraattisesta perinteestä. Stoalaiset katsoivat, että kaikki oleva (, "onta") — vaikkakaan eivät kaikki asiat (, "tina") — on aineellista. He hyväksyivät eron konkreettisten kappaleiden ja abstraktien olioiden välillä, mutta hylkäsivät Aristoteleen opetuksen siitä, että puhtaasti aineettomia asioita on olemassa. Sen sijaan he hyväksyivät Anaksagoraan ajatuksen siitä, että jos kappale on esimerkiksi kuuma, tämä johtuu siitä, että jokin osa universaalista kuumasta kappaleesta on tullut osaksi kappaletta. Päinvastoin kuin Aristoteles, stoalaiset sovelsivat tätä ajatusta kaikkiin aksidensseihin. Näin jos kappale on esimerkiksi punainen, tämäkinjohtuu siitä, että jokin osa universaalista punaisesta kappaleesta on tullut osaksi kappaletta.
Stoalaisuus Stoalainen logiikka mahdollisti seuraavan kaltaisten uudenlaisten päätelmien esittämisen:
Stoalaisuus Marcus Aurelius kuvaa teoksessaan "Itselleni" useita stoalaisia harjoituksia. Esimerkiksi:
Stoalaisuus Uusstoalaisuus oli renessanssin aikana syntynyt liike, joka pyrki yhdistelemään stoalaisuutta kristinuskoon.
Stoalaisuus Tunnettu tyyneysrukous, joka laitetaan usein Reinhold Niebuhrin nimiin, voidaan nähdä hyvin stoalaisena:
Stoalaisuus Zenonin ja muiden ensimmäisten stoalaisten ajatukset pohjautuivat kyynikoiden ajatuksiin. Kyynisen koulukunnan perustaja Antisthenes oli ollut Sokrateen oppilas. Toinen merkittävästi stoalaisuuteen vaikuttanut kyynikko oli Diogenes. Hän, kuten Sokrateskin, suosi yksinkertaista elämää ilman ylellisyyksiä, ja pyrki palauttamaan elämän pelkkiin välttämättömyyksiin. Hän asui tynnyrissä, söi raakaa lihaa ja masturboi julkisesti osoittaakseen riippumattomuuttaan muusta yhteiskunnasta.
Vastaavasti stoalaisten opetusten keskeinen sisältö oli moraalissa, jonka Zenon opetti olevan sama kuin luonto. Alkuvaiheessa stoalaisuus nähtiinkin lähinnä "takaisin luontoon" -tyyppisenä liikkeenä, joka kritisoi taikauskoa ja tabuja. He opettivat myös irtisanoutumista kivusta ja sairauksista, hyvästä tai huonosta onnesta, sekä elämästä ja kuolemasta. Zenon haastoi usein totunnaiset kiellot, perinteet ja tavat.
Kyynikot Kyynikoiden koulukunta oli pieni mutta kokoonsa nähden vaikutusvaltainen. Sen keskeisin perustaja Antisthenes oli Sokrateen oppilas. Myöhemmin syntynyt stoalaisuus taas perustui pitkälti kyynikoiden ajatuksiin.
Roomalainen filosofia Roomalainen filosofia eli Rooman valtakunnassa harjoitettu myöhempi antiikin filosofia oli kaikessa kreikkalaisen filosofian perillinen. Filosofikoulukunnista suosituimpia roomalaisten parissa olivat stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Stoalaisuus Myöhemmät roomalaiset stoalaiset korostivat elämistä sopusoinnussa todellisuuden kanssa, jonka tapahtumia ihmiset eivät kykene suoraan hallitsemaan. Uuden ajan filosofeille stoalaisten logiikan teoriat ovat puolestaan olleet stoalaista etiikkaa kiinnostavampia.
Stoa (veistos) Stoalaisuus on antiikin helleenisen filosofian suuntaus. Nykyään termi ”stoalainen” viittaa usein johonkuhun, joka on välinpitämätön nautinnon, kivun, ilon ja surun suhteen, tai joka tukahduttaa tunteet ja säilyttää aina mielenrauhansa.
Stoalaisuus Stoalaiset tunnettiin myös siitä, että he kannattivat lempeyttä orjia kohtaan. Seneca kirjoitti: ”se, jota kutsut orjaksesi, on syntynyt samoista siemenistä, nauttii samasta taivaasta, hengittää samoin, elää samoin, kuolee samoin!”
Kategoriat (stoalaisuus) Aristoteles ratkaisi ongelman ehdottamalla, että aksidentaaliset ominaisuudet ovat ei-substantiaalisia olevia, jotka inheroivat substanssissa. Hän määritteli tämän suhteen seuraavasti: ”'Subjektissa olevalla' tarkoitan sellaista, joka olematta osa jostakin ei voi olla olemassa erillään siitä, jossa se on”.
Stoalaisuus Filosofien ja poliitikkojen lisäksi stoalaisia vaikutteita voidaan havaita useilla tiedemiehillä ja kirjailijoilla. Tällaisia ovat muun muassa Geminos, Kleomedes, Strabon, Flavius Josephus, Areios Didymos, Apollonios Dyskolos ja Klaudios Ptolemaios.
Stoalaisuus Logiikassa stoalaiset kehittivät ensimmäisenä propositiologiikkaa eli lauselogiikkaa. Näin he laajensivat Aristoteleen kehittämää syllogistiikkaa lisäämällä siihen konnektiivit "ja" (konjunktio), "tai" (disjunktio), "jos" (implikaatio) ja "ei" (negaatio), ja keskittymällä termien sijasta kokonaisten väitelauseiden välisiin suhteisiin.
Stoalaisuus Herakleitokselta oli peräisin myös käsite "logos", jonka stoalaiset yhdistivät kaikkialta luonnosta löytyvään energiaan, lakiin, järkeen ja kaitselmukseen. "Logosta" pidettiin rationaalisena jumalallisena voimana, joka ohjasi kaikkeutta. "Logos" oli yhtä kuin Jumala, luonto tai kohtalo.
Stoalaisuus Antiikin aikana sanottiin, että jos jumalat käyttäisivät logiikkaa, se saattaisi olla Khrysippoksen logiikkaa. Diogenes Babylonialainen ja Antipatros Tarsoslainen systematisoivat Khrysippoksen logiikkaa ja tekivät siihen vähäisiä laajennoksia. Myöhemmän antiikin aikana aristoteelista ja stoalaista logiikkaa yhdisteltiin usein.
Stoalaisuus Näkemys tulesta luonnon perusosana, mikä oli keskeinen osa stoalaista aineellista todellisuuskäsitystä, on sukua Herakleitoksen ajattelulle. Stoalaiset katsoivat kaikkeuden toistuvan sykleissä ja tuhoutuvan jokaisen syklin lopussa maailmanpalossa ("ekpyrosis"), eli palautuvan jälleen tuleen.
Stoalaisuus Stoalainen logiikka sai vaikutteita dialektisesta koulukunnasta. Zenon oli dialektikko Diodoros Kronoksen oppilas. Myöhempää Khrysipposta voidaan pitää antiikin toisena suurena loogikkona Aristoteleen ohella. Stoalainen propositiologiikka, jonka keskeisenä osana oli deduktiivinen järjestelmä, on hänen kehittämänsä.
Panarion Osan I aiheena ovat kristinuskoa edeltävältä ajalta sekä antiikin kreikkalaisen ajattelun puolelta barbarismi, skyyttiläisyys, hellenismi, stoalaisuus ja platonismi. Lisäksi aiheena on juutalaisuus sekä sen eri lahkot, mukaan lukien samarialaiset, essealaiset, saddukeukset, kirjanoppineet, farisealaiset, hemerobaptistit, nasarealaiset ja herodiaanit.
Stoalaisuus Stoalaiset muotoilivat yhtenäisen todellisuuskäsityksen, joka koostui muodollisesta logiikasta, monistisesta materialistisesta fysiikasta ja naturalistisesta etiikasta. Näistä stoalaiset korostivat etiikkaa tärkeimpänä tiedonalana ja inhimillisen tiedon varsinaisena päämääränä, mutta he myös kehittivät logiikan ja luonnontieteen teorioita tukemaan eettisiä oppejaan.
Sokrates Maineikkaimpia sokraattisista koulukunnista ovat Antistheneen perustama kyyninen koulukunta, Aristippoksen perustama kyreneläinen koulukunta sekä Eukleideen perustama megaralainen koulukunta. Lisäksi Faidon perusti elisläisen koulukunnan, josta on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoja. Stoalaisuus kehittyi myöhemmin kyynisyyden pohjalle.
Roomalainen filosofia Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa. Myös Toisella Akatemialla, kyynisyydellä ja skeptisyydellä oli vaikutuksensa Roomassa.
Sokraatikot Sokraattiset koulukunnat vaikuttivat erityisesti hellenistisen filosofian koulukuntiin, stoalaisiin, epikurolaisiin ja skeptikoihin. Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle ja megaralaisuus puolestaan vaikutti skeptisyyteen. Kyreneläisyyttä ja epikurolaisuutta puolestaan yhdistää hedonismi, vaikkakin kyreneläisyys vaikutti epikurolaisuuteen enemmänkin negatiivisesti, kiistakumppanina.
Stoalaisuus Stoalaiset korostivat "rationaalisuutta" eli järjenmukaisuutta. He näkivät, että kaikille asioille löytyi jokin selitys: esimerkiksi kuolema oli luonnonlakien sanelema selvyys. Stoalaisuuden mukaan objektiiviseksi ajattelijaksi tuleminen mahdollistaa sen, että ihminen ymmärtää universaalin järjen ("logos"). Hyve koostuu tahdosta, joka on sopusoinnussa luonnon kanssa.
Stoalaisuus Hyveistä käytettiin stoalaisuudessa termiä "kathēkonta", luonnon mukaiset teot. Stoalaisuuden neljä kardinaalihyvettä olivat viisaus ("sofia"), rohkeus ("andreia"), oikeudenmukaisuus ("dikaiosynē") ja kohtuullisuus ("sōfrosynē"). Nämä hyveet on johdettu suoraan Platonin opetuksista. Paheista käytettiin termiä "hamartemata" (virheet, onnettomuudet, rikokset).
Stoalaisuus Nykyään termi ”stoalainen” viittaa usein johonkuhun, joka on välinpitämätön nautinnon, kivun, ilon ja surun suhteen, tai joka tukahduttaa tunteet ja säilyttää aina mielenrauhansa. Tässä mielessä termin käyttö ei ole yhtä harhaanjohtavaa historiallisen todellisuuden suhteen kuin esimerkiksi termin ”epikurolainen” käyttö nykyään usein on.
Stoalaisuus Stoalaisten mukaan hyve on ainoa todella hyvä asia. Hyveellinen on se, joka on saavuttanut onnellisuuden tiedon avulla. Hyveellinen ihminen löytää onnellisuuden itse ja on riippumaton ulkomaailmasta. Riippumattomuus ulkomaailmasta saavutetaan hallitsemalla omia tunteita. Stoalaiset opettivat itsekontrollin ja mielenlujuuden kehittämistä keinona voittaa haitalliset tunteet.
Stoalaisuus Stoalaisuuden perusti Zenon Kitionilainen Ateenassa 300- ja 200-lukujen eaa. vaihteessa. Stoalainen oppi oli suosittu ja eri oloihin mukautuva, ja sillä oli paljon seuraajia kautta Kreikan ja Rooman valtakunnan, aina siihen saakka kun keisari Justinianus I sulki Ateenan pakanalliset filosofikoulut vuonna 529.
Pyrrhonismin pääpiirteet Sekstos kuvaa skeptisismin kyvyksi vastustaa erilaisia vaikutelmia ja ajatuksia niin, että argumenttien ja esimerkkien vastakkainasettelulla saavutetaan "epokhe", arvostelmista pidättymisen tila, ja tämän seurauksena "ataraksia", mielenrauha. Näin hän asettaa oppisuunnan varsinaisen päämäärän samoin kuin muut merkittävimmät hellenistisen filosofian koulukunnat, stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Länsimaisen filosofian historia Antiikin kreikan kultakauden ja helleenisen ajan filosofisia suuntauksia olivat Platonin akatemialaisuus ja Aristoteleen peripateettisen koulukunnan lisäksi kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys. Siirryttäessä roomalaiselle kaudelle tärkeimmiksi muodostuivat stoalaiset, epikurolaiset ja uusplatonistiset koulukunnat. Esimerkiksi keisari Marcus Aurelius oli myös stoalainen filosofi.
Kreikkalainen filosofia Klassinen kreikkalainen filosofia suuntautui ennen kaikkea inhimilliseen järkeen, hyveisiin, kyselemällä tehtyyn tutkimukseen ja asioiden perusteiden etsintään. Se perustui kreikkalaisiin ihanteisiin, joissa tärkeintä oli hyveen kehittäminen ja hyvä elämä kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa, "poliksessa". Merkittävimpiin koulukuntiin lukeutuvat platonismi, aristotelismi, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisismi.
Kategoriat (stoalaisuus) Lisäksi stoalaisten näkemys erosi Aristoteleen näkemyksestä siinä, että he tekivät jyrkän eron konkreettisten ja abstraktien termien välille. Teknisesti ottaen kaikki neljä stoalaista kategoriaa ovat konkreettisia kappaleita koskevia. Aristoteleelle "valkea", "valkoisuus", "kuuma" ja "kuumuus" ovat kvaliteetteja. Stoalaisille kuitenkin vain "valkea" ja "kuuma" ovat kvaliteetteja, mutta "valkoisuus" ja "kuumuus" eivät.
Stoalaisuus Tunneteoriassaan stoalaiset erottivat toisistaan käsitteet "pathos", joka käännetään yleensä passioksi ("pathos", mon. "pathē"), eli tuntemukset jotka saavat alkunsa väärästä arvostelmasta; "propathos" eli vaistonvarainen reaktio (esim. kalpeneminen tai vapina vaaran uhatessa); sekä "eupathos", eli tuntemukset jotka saavat alkunsa oikeasta arvostelmasta, joka oli stoalaisen viisaan merkki.
Hellenistinen filosofia Hellenistiset koulukunnat asettuivat monessa peripateettista koulukuntaa vastaan ja seurasivat kukin enemmän tai vähemmän Sokratesta. Hellenistisistä koulukunnissa kyynikoiden opetuksiin perustunut stoalaisuus oli sokraattisin. Sokraattinen kyreneläisyys vaikutti enemmän negatiivisesti kuin positiivisesti epikurolaisuuteen. Epikuros ihaili myös Pyrrhonin elämäntapaa. Sokraattisen piirin ulkopuolelta Epikurokseen vaikutti Demokritos.