mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sähkömagneettinen yhteensopivuus Sähkömagneettisten häiriöiden kytkeytymistä piirilevyllä voidaan vähentää eri keinoin. Galvaanista kytkeytymistä rajoitetaan esim. katkaisemalla johtava linja optoerottimilla tai kondensaattoreilla. Kondensaattori suodattaa matalataajuisia häriöitä. Johdinpituudet ja -silmukat minimoimalla ja sijoittamalla liittimet piirilevyn samalle sivulle vähennetään kytkennässä esiintyviä antenneja, jolloin häiriöiden kytkeytyminen sähkömagneettisena säteilynä vähenee. Piirilevyillä häiriöiden kytkeytymistä millä tahansa kytkeytymistavalla voidaan vähentää samoilla tavoilla, kuin eri kytkeytymistapojen aiheuttamia häiriöitä yleisesti.
Gaussin yksikköjärjestelmä Toinen yllättävä seikka on, että ominaisresistanssin yksikkö on sekunti. Tällekin on fysikaalinen tulkinta: jos levykondensaattori varataan, mutta sen levyjen välinen eriste päästää lävitseen tietyn vuoto­virran, kondensaattori menettää vähitellen varauksensa vuotoverran vuoksi. Jos eristeen ominais­resitanssi on X sekuntia, levyjen varaus pienenee puoleen 0,05 X sekunnissa (0,05 = ln 2 / 4π). Tämä tulos ei riipu kondensaattorin koosta, muodosta tai varauksesta, ja näin ollen tämä osoittaa perustavan yhteyden resistanssin ja ajan yksiköiden välillä.
Kondensaattorimikrofoni Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite ulkopuolisella jännitelähteellä, jonka jännite on useimmiten 48V. Tähän käytetään usein niin kutsuttua phantom-jännitettä (engl. phantom power). Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Elektroniikan suodattimet Yksinkertainen RC-alipäästösuodatin voidaan toteuttaa vastuksen ja kondensaattorin jännitteenjakokytkennän avulla (kuvassa). Matalilla taajuuksilla kondensaattorin läpi kulkee vähän virtaa, jolloin vastuksen yli muodostuu vain pieni jännitehäviö ja signaali ei juurikaan vaimene. Korkeilla taajuuksilla kondensaattori näyttää lähes oikosululta, jolloin ulostulojännite on lähellä nollaa. Kuvan RC-piirin lähtö- ja tulojännitteen välillä vallitsee riippuvuusformula_1.Jos merkitään formula_2 saadaan formula_3.Ensimmäisen kertaluvun alipäästösuodattimen yleinen siirtofunktio on muotoaformula_4ja toisen kertaluvun siirtofunktio on muotoaformula_5,missä formula_6 on Laplace-muuttuja ja formula_7 suodattimen vaimennusvakio. Siirtofunktio voidaan myös kertoa vakiotermillä, mikäli suodatin sisältää vahvistusta tai vaimennusta. Tekemällä sijoitus formula_8 saadaan lauseke, joka kertoo suodattimen siirtofunktion sinimuotoisille jännitteille kompleksilukuna. Kompleksiluvun itseisarvo kertoo lähtö- ja tulojännitteen amplitudien suhteen ja kompleksiluvun kulma kertoo signaalien välisen vaihesiirron. Sijoittamalla formula_9 nähdään, että molempien siirtofunktioiden arvo on tasajännitteellä 1, toisin sanoen signaali pääsee vaimentumatta suodattimen läpi. Koska muuttuja formula_6 on nimittäjässä, taajuuden kasvaessa lähtöjännite pienenee.
Energiatiheys Kondensaattorin potentiaalienergia on puolestaan:
Lahden vanha radioasema Rakennuksessa on kellaritaso, katutaso sekä toinen kerros ja ullakkokerros. Kellaritasossa on varauloskäytävän osan muodostaen vanha sähkötekninen paja, jossa tehtiin korjauksiin tarvittavia työkalujakin. Katutasossa on Lahden Radioamatöörikerho ry ja toisessa kerroksessa ruokasali sekä keittiötilat. Museotilana toisessa kerroksessa on 1928 jälkeenkin käytetty antenninsäätötila, jolla säädettiin Lahden pitkien aaltojen lähetysantennien sähköistä pituutta kondensaattoreilla, koska mm. sääolojen vaihtelu aiheutti laajenemista ja supistumista Lahden radiomastojen välillä oleviin lanka-antenneihin muuttaen antennin pituutta, mikä piti korjata sähköisen pituuden muuttamisella kondensaattorein.
Teslamuuntaja Kun teslamuuntajaan kytketään virta, ensiöpiirin suurjännitekondensaattori varautuu suurjännitemuuntajan kautta kunnes kondensaattorin saavuttaessa ennalta asetetun jännitteen (usein 8–12kV) kipinävälikytkin laukeaa, mikä kytkee voimakkaan virran ensiökäämiin. Tällöin ensiökäämin ja kondensaattorin muodostama värähtelypiiri alkaa voimakkaasti värähdellä resonanssitaajuudellaan. Ensiökäämin korkeataajuinen magneettikenttä saa myös toisiokäämin ja toroidielektrodin muodostaman sarjaresonanssipiirin resonoimaan. Toisiopiirin yli syntyy hyvin suuri jännite ja sen noustua kyllin korkeaksi toroidielektrodi ei enää pysty pitämään varausta pinnallaan vaan toisiopiiriin varastoitunut energia purkautuu suurena kipinänä toroidielektrodin ja maan välillä.
Erotusosamäärä Kondensaattorin sähkövarauksen purkautumisnopeus tarkoittaa sähkövirtaa.
Verkkoimpedanssi Missä L on kelan induktanssi ja C on kondensaattorin kapasitanssi.
Värähtelypiiri missä "L" on kelan induktanssi ja "C" on kondensaattorin kapasitanssi.
Pintaliitoskomponentit Tekniikalla on tuotettu esimerkiksi vastuksia, kondensaattoreita, ledejä ja mikropiirejä.
Coulombin saarto Kondensaattorin varaamiseen varauksella formula_1 kuluva energia on
Kapasitanssi Ideaalin kondensaattorin kapasitanssi "C" voidaan määritellä yhtälöillä
Reaktanssi Kelan ja kondensaattorin vaikutukset riippuvat taajuudesta ja ovat toisilleen vastakkaissuuntaisia.
Tyhjiökondensaattori Tyhjiökondensaattori tai tyhjiökapasitori on kondensaattori, joka käyttää tyhjiötä eristeaineena ilman tai muun eristemateriaalin sijasta. Tyypillisesti kaasunpaine tyhjiökondensaattorissa on luokkaa 1,3 x 10 mbar tai alhaisempi. Tämä mahdollistaa ilmaan tai muuhun kaasuun verrattuna korkeampien jännitteiden käyttämisen, kasvattamatta kuitenkaan kondensaattorin kokoa. Tyhjiökondensaattoreita on sekä kiinteän kapasitanssin komponentteina että säätökondensaattoreina. Säädettävän tyhjiökondensaattorin lisäetuja ilmaeristeiseen verrattuna ovat lisäksi immuunius pölylle tai koneistoon joutuville hyönteisille. Useimmat tyhjiökondensaattorit ovat sisäkkäisiä sylintereitä lasisen tai keraamisen kuoren sisällä; ne muistuttavat rakenteeltaan elektroniputkia. Säädettävissä tyhjiökondensaattoreissa metallinen palje toimii joustavana liitoksena, joka pitää rakenteen kaasutiiviisti suljettuna, mutta silti sallii liikkuvien osien toimimisen.
Kela (komponentti) Piiriteknisesti kelan vastakohta on kondensaattori, jonka kapasitanssi aiheuttaa negatiivisen reaktanssin.
Ferrosähköisyys Ferrosähköisiä aineita käytetään kondensaattorien eristeinä, lämpötila-antureina ja säädettävinä kapasitansseina.
Beyond: Two Souls Jonkin ajan kuluttua hän ottaa yhteyttä Coleen, joka on löytänyt Jodien oikean äidin, Norah Grayn. Kaksikko menee tapaamaan Norahia mielisairaalaan, jossa hän on ollut Jodien syntymästä lähtien. Aidenin avulla Jodie saa selville, että hänen äidillään on samanlainen yhteys olioon, ja että CIA jätti hänet katatoniseen tilaan. Kun Jodie lähtee äitinsä luota, CIA:n sieppaa hänet. Nathan, joka on nyt osastonsa johtaja, kertoo Jodielle, että CIA laskee hänet vapaaksi kunhan hän tekee vielä yhden palveluksen. Kiinalaiset ovat rakentaneet oman kondensaattorin, joka Jodien tulee tuhota. Jodie ja Ryan lähetetään ryhmineen Kiinan armeijan tukikohtaan, missä heidät otetaan vangiksi. Aidenin avulla Jodie pääsee pakoon ja tuhoaa kondensaattorin.
Energia Sähköisissä piireissä kondensaattorit pystyvät varastoimaan sähköistä energiaa sähkökenttäänsä ja kelat magneettikenttäänsä.
Raidetykki Virtalähteen täytyy pystyä luomaan suuria sähkövirtoja. Tämän saavuttamiseksi on käytetty esimerkiksi kondensaattoreita.
Käämitykki Virtalähteenä käytetään tavallisesti rinnan kytkettyjä kondensaattoreita, joiden nimellisjännite on muutama sata volttia.
Sarjaan- ja rinnankytkentä Sarjaan kytkettyjen kondensaattorien yhteinen kapasitanssi on yksittäisten kapasitanssien käänteislukujen summan käänteisluku:
Grid Solutions Grid Solutions Oy (vuosina 2010–2016 "Alstom Grid Oy") on Tampereella ja Vantaalla toimiva sähköverkon loistehon kompensointilaitteita, harmonisten yliaaltojen suodatuslaitteita ja kondensaattoreita valmistava yritys. Yrityksen liikevaihto on noin 80 milj. euroa ja sillä on noin 260 työntekijää (2011). Grid Solutions Oy:n toimitusjohtajana toimii Jouni Mälkönen. Yrityksen vanha nimi Nokian Kondensaattorit / Nokian Capacitors on edelleen yrityksen aputoiminimenä. Nykyään yritys on osa General Electricin (GE) Grid Solutions -liiketoimintaa.Vuonna 1982 kondensaattoritehtaan jätevarastosta upotettiin salaa muun muassa PCB:tä sisältäviä myrkkytynnyreitä Dragsfjärdin edustalle Lounais-Suomeen. Nokian tiedotuspäällikkö väitti yhtiön toimineen laillisesti ja joutuneen petoksen uhriksi.
Häviökerroin Kondensaattorin häviökerroin formula_1 lasketaan kaavasta:
missä formula_3 on toimintataajuus, formula_4 on sarjaresistanssi (ESR) ja formula_5 on kapasitanssi.
Coulombin saarto missä formula_3 on kondensaattorin kapasitanssi. Energiaa voidaan arvioida käyttämällä hyväksi levykondensaattorin kapasitanssin kaavaa
Varautumisenergia Varautumisenergia on energia, joka tarvitaan varaamaan kapasitanssin formula_1 kondensaattori varauksella formula_2. Tällöin varautumisenergian kaava on
Varautumisenergia Esimerkiksi jos kondensaattorin kapasitanssi on 1 femtofaradi, sen varautumisenergia on formula_7. Tämä vastaa noin yhden kelvinin verran lämpöenergiaa.
C (latausvirta) Kerrointa C ei tule sekoittaa Coulombin yksikköön C, jota käytetään kondensaattorien kapasiteetin yhteydessä.
LCR-mittari LC-mittari on induktanssia ja kapasitanssia mittaava laite, jolla ei yleensä pysty mittaamaan kelan tai kondensaattorin häviöitä.
Värähtelypiiri Kelaan ja kondensaattoriin vaikuttavat jännitteet saattavat nousta vaarallisen suuriksi, jos virtaa rajoittavan vastuksen resistanssi on pieni.
Operaatiovahvistimen kytkennät Huipunilmaisin on operaatiovahvistinkytkentä, joka säilyttää tulosignaalin korkeimman jännitteen kondensaattorin avulla. Jännitehuippu on luettavissa kytkennän lähtösignaalina.
Mikrofoni Kondensaattorimikrofonin toimintaperiaate on monimutkaisempi kuin dynaamisen mikrofonin. Kondensaattorimikrofonissa on dynaamisen mikrofonin kalvon ja kelan sijasta niin sanottu kondensaattori, joka koostuu ohuen ohuesta metallisesta kalvosta, joka vastaanottaa ääniaallot, sekä rei'itetystä elektrodista. Kondensaattoriin synnytetään tasajännite joko ulkopuolisella jännitelähteellä omaa johdinta pitkin tai käytetään hyväksi phantom-jännitettä ( ), josta jännitemuuntimen avulla tehdään tarvittava polarointijännite. Mittauskäyttöön tarkoitetuissa mikrofoneissa 200 V jännite on yleinen. Kun äänenpaine saa metallikalvon liikkumaan kauemmas ja lähemmäs elektrodista, kondensaattorin kapasitanssi ja sitä kautta sähkövaraus muuttuu. Tämä muutos tuottaa heikon signaalin, joka on liian pieni, jotta se voitaisiin sellaisenaan käyttää. Sen takia mikrofonissa itsessään − tai sitä hyvin lähellä signaalitiellä – täytyy olla esivahvistin, joka vahvistaa signaalia. Kondensaattorimikrofoni on mikrofoneista herkin ja poimii suurimmat ja pienimmät taajuudet melko vaivattomasti. Äänimittauksissa kondensaattorimikrofoni on suosittu, koska sillä on hyvin tasainen taajuusvaste. Suurikalvoiset kondensaattorimikrofonit ovat kaikkein herkimpiä, mutta toisaalta ne eivät kestä yhtä suuria äänenpaineita kuin pienemmät ilman pysyviä herkkyyden muutoksia. Mittausmikrofoneilla tyypillinen herkkyys on suurilla yhden tuuman mikrofoneilla 50 mV/Pa, kun taas pienillä neljännestuuman mikrofoneilla herkkyys on tyypillisesti 5 mV/Pa. Pienikalvoiset kestävät suurempaa painetta ja jonkin verran iskujakin. Pienten mikrofonien taajuusvaste on mahdollista ulottaa pitkälle ultraäänialueelle, yli 100 kilohertsiin, mutta suurempien mikrofonien taajuusvaste kattaa yleensä vain audioalueen eli enintään 20 kilohertsiä.
Kondensaattori Kapasitanssin SI-järjestelmän mukainen yksikkö on faradi [F], joka vastaa yhden coulombin varausta yhden voltin jännitteellä.
Kapasitanssi Kapasitanssi "C" voidaan ajatella myös kondensaattorin latausvirran "i" ja jännitteen muutosnopeuden d"U"/"dt" suhteena
Kondensaattori Jos jännite ylittää eristeen kestokyvyn, tapahtuu läpilyönti, jolloin eriste muuttuu johtavaksi (ks. valokaari). Tätä jännitettä kutsutaan läpilyöntijännitteeksi
Bode-diagrammi Bode–diagrammi piirretään systeemistä muodostetun siirtofunktion avulla, joka esimerkiksi vastuksesta ja kondensaattorista koostuvalle alipäästösuodattimelle näyttää seuraavalta:
Taajuusmuuttaja Yleisin taajuusmuuttajatyyppi on toimintaperiaatteeltaan kolmivaiheinen, sisältäen tasasuuntaajan, suodatus- ja kapasitanssipiirin, joka samalla toimii sähköenergian välivarastona sekä vaihtosuuntaajan. Ensimmäiseksi syöttötaajuus tasasuunnataan tarvittavaa tehoa vastaavalla, esimerkiksi diodi- tai tyristorisillalla tasajännitteeksi. Transistori ei voi korvata tyristoria tasasuuntauksessa, koska transistorin napaisuutta ei voida muuttaa. Tyristorilla voidaan tehdä osavaihetasasuuntausta säätämällä tyristorin syttymispistettä ja näin säätää esimerkiksi tehoa tasasuuntausvaiheessa. Tasasuuntaus saattaa aiheuttaa häiriöitä ja häviöitä syöttöverkkoon esimerkiksi loistehon vuoksi. Syöttöverkkoa suojataan tavallisesti kuristinyhdistelmillä. Tasasuunnatun sähkötehon suodatus tapahtuu kuristinten ja kondensaattorien yhdistelmillä. Tässä osassa on erityisen tärkeässä roolissa kondensaattori, johon tasasuunnattu sähköteho syötetään ja jonka rooli on myös vakauttaa vaihtosuuntaajan syöttöä. Mikäli syöttöjännite on valmiiksi tasavirtaa, kuten esim. aurinkokennoissa, raitioteillä ja metroissa, ei tasasuuntausvaihetta tarvita. Tämä yksinkertaistaa kalustossa käytettävää taajuusmuuttajaa.
Pierre de Coubertin Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925 mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle.
Pierre de Coubertin Paroni Pierre de Coubertin (syntyjään Pierre de Frédy, 1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
Pierre de Coubertin De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa "Oodi urheilulle" voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.
Dimítrios Vikélas Ateenan olympiakisojen jälkeen Vikélas erosi olympiakomiteasta vuonna 1897 ja keskittyi muualle. Hän kuoli 73-vuotiaana Ateenassa. Vikélaksen seuraaja oli Pierre de Coubertin.
Wenlockin olympialaiset kisat Nykyaikaisen olympialiikkeen perustaja ranskalainen paroni Pierre de Coubertin kuuli 1880-luvun lopulla Wenlockin kisoista ja aloitti kirjeenvaihdon Brookesin kanssa. Miehet jakoivat yhteisen haaveen kansainvälisistä olympiakisoista ja Coubertin lainasi Brookesin ajatuksia usein omassa kampanjassaan olympialaisten elvyttämiseksi. Coubertin vieraili Wenlockissa vuonna 1890 ja perusti paljolti näiden kokemuksiensa ja Brookesin kanssa käymänsä ajatustenvaihdon pohjalta kansainvälisen olympiakomitean, joka järjesti ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset vuonna 1896. William Penny Brookes kuoli vain neljä kuukautta ennen kisoja.
Kansainvälinen olympiakomitea KOK perustettiin ranskalaisen paroni Pierre de Coubertinin johdolla vuonna 1894 Pariisissa amatööriurheilukonferenssin yhteydessä. Perustamiskokoukseen osallistui 79 edustajaa 13 maasta. KOK:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin kokouksessa kreikkalainen kirjailija Demetrius Vikelas, ja de Coubertin valittiin pääsihteeriksi. Kaksi vuotta myöhemmin de Coubertin valittiin KOK:n puheenjohtajaksi, missä virassa hän toimi vuoteen 1925 saakka.
Pierre de Coubertin De Coubertin organisoi 23. kesäkuuta 1894 kansainvälisen konferenssin Sorbonnessa, Pariisissa. Hän ehdotti antiikin olympialaisten uudelleen järjestämistä. Tämä johti Kansainvälisen Olympiakomitean perustamiseen. De Coubertinista tuli sen pääsihteeri. Päätettiin myös, että ensimmäiset nykyaikaiset olympiakisat pidetään vuonna 1896 Ateenassa, Kreikassa ja että ne järjestetään joka neljäs vuosi. Näistä kisoista tuli menestys ja de Coubertinista tuli KOK:n puheenjohtaja kreikkalaisen Demetrius Vikelasin väistyttyä syrjään kotimaassaan järjestettyjen kisojen jälkeen.
Emil Zátopek Kansallissankari Zátopek oli merkittävä hahmo maansa kommunistisessa puolueessa. Hän kuitenkin kannatti puolueen demokraattista siipeä ja Prahan kevään jälkeen hänet erotettiin kaikista merkittävistä tehtävistä ja siirrettiin rangaistukseksi töihin uraanikaivokselle. Zátopek kuoli vuonna 2000 pitkäaikaiseen sairauteen Prahassa 78-vuotiaana. Kuolemansa jälkeen hänelle myönnettiin Pierre de Coubertin -mitali.
Pierre de Coubertin Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa (de Coubertinin kotikaupungissa) ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä.
Nykyaikainen viisiottelu Nykyaikaisen viisiottelun kehitti nykyaikaisten olympialaisten isäksi kutsuttu paroni Pierre de Coubertin. Sana "nykyaikainen" erottaa lajin antiikin viisiottelusta.
Kesäolympialaiset 1904 Myös naiset saivat jälleen osallistua St. Lousin kisoihin, vaikka nykyaikaisen olympialiikkeen perustaja paroni Pierre de Coubertin vastusti tätä edelleen jyrkästi.
Vanderlei de Lima Brasilian yleisurheiluliitto teki tapahtumasta protestin, mutta se hylättiin. Juoksun jälkeen Kansainvälinen olympiakomitea palkitsi de Liman Pierre de Coubertin -mitalilla hyvästä urheiluhengen osoittamisesta, sillä hän juhli pronssiaan eikä ollut katkera välikohtauksesta. De Lima valittiin Brasiliassa 2004 vuoden urheilijaksi. Rantalentopalloilija Emanuel Rego tarjosi de Limalle olympiakultamitaliaan, mutta de Lima ei liikuttuneena ottanut sitä vastaan.
Henri de Baillet-Latour Modernin olympialaisten perustaja ja Kansainvälisen olympiakomitean toinen puheenjohtaja Pierre de Coubertin erosi vuonna 1925 ja De Baillet-Latourista tuli Kansainvälisen olympiakomitean uusi puheenjohtaja. Baillet-Latour johti Kansainvälistä olympiakomiteaa aina kuolemaansa asti vuoteen 1942. De Baillet-Latourin tilalle tuli ruotsalainen Sigfrid Edström.
Nykyaikainen viisiottelu olympialaisissa Nykyaikainen viisiottelu on ollut mukana kesäolympialaisten ohjelmassa Tukholman vuoden 1912 olympialaisista lähtien. Laji luotiin nimenomaan kesäolympialaisia varten, kun nykyaikaisen olympialiikkeen alullepanija, paroni Pierre de Coubertin, innostui antiikin Kreikan olympialaisten viisiottelusta, jossa oli mitelty sen ajan sotilaallisissa taidoissa. Antiikin viisiotteluun kuuluivat kiekonheitto, keihäänheitto, pituushyppy, stadionjuoksu ja paini. Coubertin kehitti nykyaikaisen viisiottelun, jonka oli tarkoitus mitata ratsuväkisotilaalle hyödyllisiä taitoja. Lajeiksi valikoituivat ratsastus, miekkailu, pistooliammunta, uinti ja maastojuoksu.
Kesäolympialaiset 1896 Kreikan kuningas Yrjö I julisti ensimmäisen olympiadin kisat käyntiin itsenäisen Kreikan 75-vuotisjuhlapäivänä, 6. huhtikuuta. Yhdeksän vuotta aiemmin nykyaikaisen olympialiikkeen perustaja ranskalaisparoni Pierre de Coubertin oli lausunut ääneen haaveen olympialaisten henkiinherättämisestä. Seitsemän vuotta tämän jälkeen 23. kesäkuuta 1894 amatööriurheilukonferenssissa perustettiin Kansainvälinen olympiakomitea, jonka ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Dimítrios Vikélas. Päätettiin myös, että ensimmäisen olympiadin kisat annettaisiin perinteitä kunnioittaen Ateenaan, vaikka Coubertin oli ehdottanut kisojen järjestämistä Pariisissa.
Citius, altius, fortius Citius, altius, fortius () on latinankielinen lentävä lause ja Olympialiikkeen motto. Moton kehitti nykyaikaisten olympialaisten isä, paroni Pierre de Coubertin, vuonna 1894 omaksuttuaan sen dominikaani-isä Henri Didonilta.
Dimítrios Vikélas Vikelas edusti Pan-helleeniläistä urheilukerhoa vuonna 1894 Pariisissa järjestetyssä kongressissa, jota johti Pierre de Coubertin. Tässä kongressissa nykyaikaiset olympialaiset päätettiin perustaa. Alun perin de Coubertinilla oli tarkoitus järjestää ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset Pariisissa vuonna 1900, mutta Vikélas ehdotti, että ne pitäisi järjestää vuonna 1896 Ateenassa.
Kesäolympialaiset 1900 Näissä kisoissa mukaan pääsivät myös naiset, vaikka nykyaikaisen olympialiikkeen perustanut ranskalaisparoni Pierre de Coubertin vastusti tätä erittäin jyrkästi. Naisten lajeja olivat kroketti, golf ja tennis. Kaikkien aikojen ensimmäinen naisvoittaja olympialaisissa oli tennispelaaja Charlotte Cooper.
Lina Radke Lina Radke, tyttönimeltään Batschauer, aloitti urheilun aikakautena, jolloin naisten kilpailuihin suhtauduttiin epäillen ja erityisesti kestävyysjuoksua pidettiin liian rasittavana naisille. Tätä mieltä olivat lukuisat urheiluvaikuttajat, myös olympialiikkeen isä Pierre de Coubertin.
Ranska Nykyaikaisten olympiakisojen aloitteentekijänä oli ranskalaisen Pierre de Coubertin. Ranska on ollut olympialaisten isäntämaana viidesti: Pariisissa on järjestetty kesäolympialaiset 1900 ja 1924, ja talviolympialaiset on järjestetty Chamonix’ssa 1924, Grenoblessa 1968 ja Albertvillessä 1992. Kansainvälisen olympiakomitean päämaja oli aluksi Pariisissa, ennen kuin se siirrettiin Lausanneen. Ranska on voittanut mitaleita kesäolympialaisissa viidenneksi eniten ja talviolympialaisissa 14:nneksi eniten.
Ranskan kulttuuri Ranskalaisen Pierre de Coubertin aloitteesta luotiin nykyaikaiset Olympialaiset kisat. Kaiken kaikkiaan Ranska on ollut olympialaisten isäntämaana viidesti eli Pariisissa järjestetyt kesäolympialaiset 1900 ja 1924 sekä talviolympialaiset 1924 Chamonix’ssa, 1968 Grenoblessa ja 1992 Albertvillessä. Kansainvälisen olympiakomitean päämaja oli aluksi Pariisissa ennen kuin se siirrettiin Lausanneen. Ranska on neljänneksi eniten mitaleja voittanut maa kesäolympialaisissa.
Olympiakisojen taidekilpailut Paroni de Coubertin osallistui vuoden 1912 olympialaisten taidekilpailuun runollaan "Oodi urheilulle", joka voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach.
Olympian kisat Vuonna 1892 ranskalainen paroni ja historioisija Pierre de Coubertin, joka tuolloin toimi Ranskan urheiluliiton pääsihteerinä, ehdotti suurten kansainvälisten urheilukilpailujen järjestämistä toisaalta 1800-luvun modernististen ja internationalististen aatteiden, toisaalta Olympian kisojen, Brookesin ja Zappaan kisojen sekä varmasti osin myös Olympian tuoreiden arkeologisten kaivausten innoittamana. Coubertinin ajatuksena oli kasvattaa nuorisoa ja tarjota mahdollisuus rauhanomaiseen kilpailuun antiikin kisojen hengen mukaisesti.
Olympialaiset Olympiatunnuksen muodostavat viisi toisiinsa yhdistyvää rengasta, joiden esikuva löydettiin vanhasta alttarista Olympian raunioilta. Olympiarenkaat ovat maailman tunnetuin tuotemerkki. Tunnuksen suunnitteli nykyaikaisten olympialaisten isä Pierre de Coubertin. Aluksi renkaat olivat ketjuna viisi rengasta peräkkäin, kun nykyään ne ovat kahdessa kerroksessa. Kansainvälisen Olympiakomitean mukaan olympiarenkaat kuvastavat viittä maailman maanosaa, jotka olympian henki yhdistää (renkaat yhdessä toisiinsa), sekä urheilijoita, jotka eri puolilta maailmaa kokoontuvat yhteen olympialaisten ajaksi.
Pierre de Polignac Prinssi Pierre de Polignac kuoli 10. marraskuuta 1964 syöpään Pariisissa.
Pierre de Polignac Ludvig II kuoli toukokuussa 1949, ja hänen seuraajakseen nousi Pierre de Polignacin poika Rainier III. Tällöin prinssi Pierre de Polignac valittiin poikansa jälkeen KOK:n jäseneksi vuonna 1950. Tässä tehtävässä hän oli kuolemaansa eli vuoteen 1964 asti.
FIE Urheilumiekkailu alkoi varsinaisesti ensimmäisistä moderneista olympialaisista Ateenassa vuonna 1896, ja laji on yksi neljästä kaikissa olympialaisissa mukana olleesta lajista. Myös nykyolympialaisten isä paroni Pierre de Coubertin harrasti miekkailua. Urheilumiekkailun ensimmäiset vuodet olivat riitaisia ja sekavia eri maiden, erityisesti Ranskan ja Italian, miekkailukoulujen erojen vuoksi. Tilanne selkeytyi, kun FIE perustettiin Pariisissa 29. lokakuuta 1913. FIE:n tehtävänä on valvoa urheilumiekkailua ja huolehtia lajin säännöistä erityisesti kansainvälisten kilpailujen osalta.
Jääkiekon historia Ranskalainen Pierre Coubertin matkusti talvella 1889 Kanadaan ja Yhdysvaltoihin. Hän tutustui matkallaan moniin talviurheilulajeihin, joista häneen teki erityisen vaikutuksen kanadalainen versio jääkiekosta. Kesti kuitenkin useita vuosia ennen kuin hänen matkallaan oli vaikutusta Euroopassa isoilla kentillä pelattuun jääpalloon.
Pierre Choderlos de Laclos Kirjallisuuden tutkijat epäilevät hänen tutustuneen Milanossa Stendhaliin. De Laclos kuoli Tarantossa kulkutautiin 1803.
Feidippides Myöhemmissä versiossa kaksi juoksumatkaa on sekoitettu toisiinsa: Plutarkhos (n. 46–120) siteerasi tutkielmassaan "Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa" sittemmin kadonnutta Herakleideen (n. 387–312 eaa.) teosta, jossa Thersippos-nimisen juoksijan kerrottiin juosseen Marathonista Ateenaan kertomaan voitosta ja kuolleen saavuttuaan perille. Lukianos (n. 125–180) kertoi saman version, mutta hän oli vaihtanut nimen taas Feidippideeksi. Herodotos kirjoitti Marathonin taistelusta 30–40 vuotta sen jälkeen, joten on mahdollista, että hänen kertomuksensa perustuu tositapahtumiin. Pierre de Coubertin ja muut nykyaikaisen olympialiikkeen perustajat pohjasivat modernin maraton-juoksun Robert Browningin vuonna 1879 kirjoittamaan runoon "Feidippides," jossa matka oli taas Marathonista Ateenaan.
Cyrano de Bergerac Cyrano kuoli 28. heinäkuuta 1655 maalla serkkunsa Pierre de Cyranon luona. Hänen pääteoksensa ilmestyivät postuumisti Le Bretin toimittamina vuonna 1657. Romaaneista ensimmäinen oli tuolloin nimetty "Les estats et empires de la Lune" ja toinen "Histoire de la République du Soleil". Vuoden 1657 painoksessa niiden yhteinen otsikko oli "Histoire comique", joskin sen jälkeen on useimmiten käytetty yhteisnimikettä "L’ Autre Monde". Cyranon päähän putosi puunkappale ikkunasta 1654, kun hän oli menossa tapaamaan Arpajonin herttuaa. Ei ole varmaa, oliko se vahinko vai murhayritys. Cyrano kuitenkin joutui vuoteen omaksi, aluksi viimeisen suojelijansa Tanneguy Renail des Boisclairin, myöhemmin Pierre de Cyranon luona. 14 kuukautta hän oli sairas ja viimeisteli romaaninsa sekä kirjoitti kolmannen, "L’Histoire de l’etincelle", joka kuitenkin katosi hautajaisten aikoihin. Cyranon kuolinsyytä ei tiedetä, mutta on mahdollista, että hän kuoli iskun jättämiin vammoihin tai kuppaan, jota lienee sairastanut kymmenisen vuotta.
Pierre Rémond de Montmort De Montmortin isä kuoli poikansa ollessa 22-vuotias, minkä seurauksena de Montmort sai aatelissukuiselta isältään suuren perinnön. De Montmort asui suurimman osan elämästään tilallaan Château de Montmortissa, kutsuen luoksensa sen ajan matematiikan kärkinimiä. Esimerkiksi Nicolaus I Bernoulli asui hänen luonaan kolme kuukautta.
Jean-François Pilâtre de Rozier 15. kesäkuuta 1785 De Rozier ja kumppani, Pierre Romain, yrittivät ylittää Englannin kanaalin vety- ja kuumailmapallon yhdistelmällä. He lähtivät matkaan Boulogne-sur-Merista. Vaihtunut tuulen suunta kuljetti heitä takaisin mantereelle noin viisi kilometriä lähtöpaikasta. Pallo tyhjeni yhtäkkiä ja syöksyi maahan Wimereux’n lähellä Pas-de-Calais’ssa arviolta 1 500 jalan korkeudesta. Kumpikin matkustaja kuoli. Kahdeksan päivän päästä De Roziern morsian kuoli, mahdollisesti itsemurhan seurauksena. Myöhemmin onnettomuuspaikalle pystytettiin obeliski muistomerkiksi.
Pierre de Polignac Prinsessa Charlotten ja prinssi Pierre de Polignacin avioliitto päättyi jo 1920-luvun puolivälissä. Virallinen avioero julistettiin 20. maaliskuuta 1930. Pierre de Polignac säilytti kuitenkin entisen virallisen nimensä eli "ruhtinas Pierre Grimaldi de Polignac" Ludvig II:n vuonna 1933 tekemällä päätöksellä.
Miekkailu Miekkailusta ryhdyttiin puhumaan urheiluna 1890-luvulla, jolloin ehdotettiin tuomarien ottamista mukaan otteluihin ja annettujen ja vastaanotettujen osumien laskemista.Ensimmäiset varsinaiset miekkailukilpailut järjestettiin 1890-luvun alussa. Vuonna 1895 aikakauslehti "Ranskalainen miekkailu" järjesti kutsukilpailut neljän ranskalaisen ja neljän italialaisen miekkailijan välillä. Vuonna 1896 floretti ja säilä olivat lajeina ensimmäisissä olympialaisissa Ateenassa ja kalpa tuli mukaan kilpailuohjelmaan vuonna 1900 Pariisissa. Joukkuekilpailut aloitettiin vuoden 1908 olympialaisissa. Aluksi järjestettiin vain miesten sarjoja, mutta naisten floretti otettiin ohjelmaan vuonna 1924, mutta kalpa vasta 1996 ja säilä lopulta 2000-luvulla.
Urheilumiekkailu alkoi varsinaisesti vuonna 1896 ensimmäisistä moderneista olympialaisista Ateenassa. Se on yksi kaikissa olympialaisissa mukana olleista lajeista. Myös paroni Pierre de Coubertin, modernien olympialaisten isä, harrasti miekkailua. Vaikka olympialaiset yleisesti oli tarkoitettu amatööriurheilijoille, ensimmäisissä olympialaisissa 1896 ja 1900 oli erikseen miekkailukilpailut myös ammattilaisille.
Jean-Pierre Wimille Wimille kuoli tammikuussa 1949 vain 40-vuotiaana Buenos Airesin Grand Prix´n harjoituksissa Simca-Gordinin kuljettajana. Hänet on haudattu Cimetière de Passyyn Pariisiin.
Olympiarenkaat Pariisissa vuonna 1914 järjestetty Kansainvälisen olympiakomitean kongressi päätti ottaa olympiarenkaat olympialiikkeen symboliksi. Paroni de Coubertin ilmoitti suunnitelleensa symbolin 20. olympialaisiin. Hän kirjoitti viiden toisiinsa linkittyvän renkaan viittaavan ihmiskunnan yhtenäisyyteen: ”Tämä on todella kansainvälinen tunnus.”
Jamie Pierre Pierre kuoli 13. marraskuuta 2011. Hän kuoli jäätyään lumivyöryyn Utahin Snowbirdissä. Nettitietojen mukaan Pierre ei hautautunut lumeen vaan tippui vyöryn pyyhkäisemänä kalliolta. Hän oli kuollessaan 38-vuotias.
Jean-François Pilâtre de Rozier Jean-François Pilâtre de Rozier (30. maaliskuuta 1754 Metz, Ranska – 15. kesäkuuta 1785 Wimille, Ranska) oli ranskalainen kemian ja fysiikan opettaja, ja ensimmäisiä ilmailun pioneereja. Hän ja Markiisi d’Arlandes suorittivat ensimmäisen miehitetyn vapaasti lentävän (ei siis kiinnitysköyttä kytkettynä) kuumailmapallolennon 21. marraskuuta 1783. Hän kuoli myöhemmin lento-onnettomuudessa Pas-de-Calais’ssa lähellä Wimereux’tä, kun hän yritti ylittää Englannin kanaalin kuumailmapallolla. De Rozierista ja matkakumppanista, Pierre Romainista, tulivat ensimmäiset lento-onnettomuuden uhrit.
Pierre Rémond de Montmort Pierre Rémond, myöhemmin Pierre Rémond de Montmort, (27. lokakuuta 1678 Pariisi, Ranska – 7. lokakuuta 1719 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen matemaatikko, joka tutki erityisesti todennäköisyyttä sekä sovelsi sitä uhkapeleihin. De Montmort oli myös ensimmäinen, joka yhdisti Blaise Pascalin nimen Pascalin kolmioon.
Jean-François Pierre Peyron Hän oli Louis-Jean-François Lagrenéen oppilas ja häntä pidetään yhtä sukupolvensa parhaista maalareista. Hän voittikin vuonna 1773 halutun Prix de Rome palkinnon. Peyron vietti vuodet 1775 − 1782 Roomassa, Ranskan Akatemiassa. Hän kuoli vuonna 1814.
Sugar Sugar Rune Pierre Tempête De Neige on ihastunut Chocolaan, mutta hän on Ogrejen prinssi, jolta rakkaus on kiellettyä. Ainakin animessa saadaan selville, että Pierre ei ole oikeasti Ogrien prinssi, vaan tavallinen Taikamaan poika, joka kaapattiin pienenä Ogrien prinssiksi. Pierrellä onkin oikeasti kaksi sydäntä, musta Noir-sydän, joka tekee Pierrestä pahan, ja hyvä sydän, joka on vaaleanpunaisena rakkaudesta Chocolaa kohtaa. Koulussa Pierre on hyvin suosittu, ja hänellä on oma "haaremi" eli Jäsenet. Pierre kerää jäseniltä mustasukkaisuuden Noir-voimaa. Hän on Noirilla hyvin jäisen oloinen ja kylmä, mutta oikeasti lempeä ja hauska. Pierren etunimi tarkoittaa kiveä, ja Tempete De Neige tarkoittaa lumimyrskyä.
Pierre de Polignac Pierre Marie Xavier Raphaël Antoine Melchior de Polignac (avioliitossa Pierre Grimaldi de Polignac; 24. lokakuuta 1895, Hennebont, Bretagne – 10. marraskuuta 1964, Pariisi) oli Monacon prinsessa Charlotte Louise Julietten puoliso ja Monacon ruhtinaan Rainier III:n isä. Hän oli aktiivinen taiteen, musiikin ja kirjallisuuden tukija ja oli maansa UNESCO-delegaation johtaja sekä Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) monacolaisjäsen.
Pierre Teilhard de Chardin Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955) oli ranskalainen jesuiittapappi, filosofi ja paleontologi.
Pierre Levegh Pierre Eugène Alfred Bouillin, ajajanimeltään Pierre Levegh, (22. joulukuuta 1905 – 11. kesäkuuta 1955) oli ranskalainen kilpa-autoilija. Levegh kuoli vuoden 1955 Le Mansin 24 tunnin ajoissa sattuneessa onnettomuudessa, kun hänen autonsa sinkoutui katsomoon. Leveghin lisäksi onnettomuudessa kuoli yli 80 katsojaa.Pisteitä Levegh ei saavuttanut.
Pierre de Manchicourt Pierre de Manchicourt’n tuotantoon kuuluu muun muassa noin kaksikymmentä messua, yli kuusikymmentä motettia ja yli viisikymmentä chansonia.
Pierre de Polignac Pierre de Polignac syntyi Ranskan Bretagnessa Hennebontissa ja oli kreivi Maxence de Polignacin ja hänen meksikolaisen puolisonsa neljäs ja nuorin poika. De Polignacin ruhtinassuku oli kuulunut Ranskan aatelistoon aina 1100-luvulta lähtien, sai herttuan arvon 1780 ja päärin arvon 1817. Näin de Polignacin päärillinen suku oli Ranskan ylhäisintä aatelistoa eli Valentinoisin kreivi.
Pierre Valdes Pierre Valdes (tunnettu myös nimillä "Pierre Valdo, Pierre Vaudès, Pierre de Vaux", "Peter Waldo" ja suomessa myös "Petrus Valdus" ja "Pietari Valdes") (1140–1207) oli ranskalainen uskonnollinen johtaja. Hänen seuraajiaan kutsutaan valdolaisiksi.
Pierre de Fermat Pierre de Fermat (17. elokuuta 1601 Beaumont-de-Lomagne – 12. tammikuuta 1665 Castres) oli ranskalainen lakimies ja matemaatikko. Häntä on joskus kutsuttu lukuteorian isäksi. Hän teki myös huomattavia tutkimuksia analyyttisen geometrian ja todennäköisyyslaskennan saralla.
Pierre de Fermat Vuonna 1631 Fermat suoritti siviililakiin liittyvän tutkinnon Orléansin yliopistossa. Hän työskenteli lakimiehenä paikallisparlamentissa Toulousessa, ja valtuutetuksi hänet valittiin vuonna 1634. Samoihin aikoihin hän avioitui ja sai myöhemmin lapsia. Fermat hallitsi kreikkaa, latinaa ja aikansa eurooppalaisia kieliä sekä tutki matematiikkaa. Fermat kuoli Castresissa vuonna 1665.
Saint-Pierre de Montmartre Saint-Pierre de Montmartre on keskiaikainen kirkko Pariisin Montmartren kaupunginosassa, aivan Sacré-Coeur-kirkon vieressä. Se on Pariisin vanhimpia kirkkoja.
Pierre de Meuron Pierre de Meuron (s. 8. toukokuuta 1950) on sveitsiläinen arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Zürichin teknillisestä yliopistosta ETH Zürichistä vuonna 1975.
Bernadotte Suvun varhaisin tunnettu jäsen on Joandou du Poey, joka avioitui 5. heinäkuuta 1615 Germaine de Bernadotten kanssa, joka osittaisessa omistuksessa oli ”de Bernadotte” -niminen talo Paussa. Sukunimi sai alkunsa tästä talon nimestä. Germaine oli Jean de Layus’n ja Estébène de Butleret’n tytär ja hän oli ilmeisesti ottanut sukunimensä tästä perimästään talosta. Joandou du Poeyn ja Germaine de Bernadotten poika oli Pierre du Poey, joka tunnettiin myös nimellä Pierre de Bernadotte.
Pier Lorenzo De Vita Pier Lorenzo de Vita (26. marraskuuta 1909 – 7. toukokuuta 1990) oli italialainen sarjakuvapiirtäjä, Massimo De Vitan isä. Disney-sarjakuvien lisäksi hän piirsi muun muassa Pecos Billiä vuosina 1949–1955. De Vita aloitti sarjakuvapiirtäjänä 1934 ja Aku Ankka -sarjakuvien piirtämisen 1955. Hän siirtyi eläkkeelle 1981.
François-Joachim de Pierre de Bernis François-Joachim de Pierre syntyi vanhaan, mutta köyhtyneeseen aatelissukuun. Hän kävi koulunsa pariisilaisessa collège Louis-le Grandissa ja sen jälkeen Saint-Sulpice-seminaarissa. Niin koulussa kuin opiskelussaankin hän oli loistava oppilas, mutta samalla kunnianhimoinen ja melankolinen. Aluksi kardinaali de Fleury oli hänen suojelijansa, mutta kääntyi kuitenkin jatkossa hänen vastustajakseen. Tämä johti hänen piispallisen uransa katkeamiseen.
Jean-Pierre Raffarin Jean-Pierre Raffarin on kotoisin Poitiers'n kaupungista läntisessä Ranskassa. Hänellä on kaksi vanhempaa sisarusta, sisko Jacqueline ja veli Gerard, jotka syntyivät jo ennen toista maailmansotaa. Hänen isänsä, Jean Raffarin, toimi valtiosihteerinä maatalousministeriössä Pierre Mendès Francen hallituksen alaisuudessa 1954. Jean-Pierre Raffarin meni Pariisiin opiskelemaan ensin oikeustiedettä, ja valmistui 1972 talouskorkeakoulusta ("École supérieure de commerce de Paris"), jonka jälkeen loi uran liikemiehenä. Poliitikoksi Raffarin on poikkeuksellisen kokenut talousmies.
Pierre Louis Moreau de Maupertuis Pierre Louis Moreau de Maupertuis (kastettu 28. syyskuuta 1698 Saint-Malo – 27. heinäkuuta 1759 Basel) oli ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Pierre Savorgnan de Brazza Pierre Paul François Camille Savorgnan de Brazza (; 1852 – 1905) oli tutkimusmatkailija. Alun perin italialainen de Brazza hankki Ranskan kansalaisuuden ja auttoi Ranskaa varmistamaan itselleen Ranskan Kongon siirtomaan. Hänen mukaansa on nimetty nykyisen Kongon tasavallan pääkaupunki Brazzaville.
Col de Pierre Pertuis Col de Pierre Pertuis on Juravuoristossa, Sveitsissä, sijaitseva sola, joka yhdistää Birsejoen ja Suzejoen laaksot sekä Tavannes'n ja Sonceboz'n kylät toisiinsa. Solan korkeus on 827 metriä mpy.
François Pierre de La Varenne François Pierre de la Varenne (1618 – 1678 Dijon) oli burgundilaissyntyinen kokki, jonka teos "Le cuisinier françois" (1651) kuuluu yhä ranskalaisen keittiön perusteoksiin.
Canal de l’Ourcq Ludvig XIV:n aikana kaupunkiin rakennettiin suuri joukko uusia suihkulähteitä, mutta kun kaupungin asukasluku kasvoi, 1700-luvun alussa vettä oli käytettävissä asukasta kohti vähemmän kuin 1200-luvulla. Bonrepos'n paroni Pierre-Paul Riquet, joka suunnitteli myös Canal du Midin, ehdotti tuolloin purjehduskelpoisen kanavan rakentamista Ourcqista Pariisiin, jossa se olisi päättynyt nykyisen Place de la Nationin paikkeilla. Hän kuitenkin kuoli vuonna 1680, minkä jälkeen vaikutusvaltaisen aseman saanut Jean-Baptiste Colbert ei kannattanut tätä liian kalliina pidettyä hanketta, ja niinpä se keskeytettiin.
Maraton Maraton perustuu kreikkalaisen Herodotoksen (n. 484–425 eaa.) "Historiateoksessaan" kuvaamaan kertomukseen, jossa ateenalaiset lähettivät Feidippideen hakemaan Spartasta apua taisteluun persialaisia vastaan. Herodotoksen mukaan Feidippides oli perillä Spartassa (225 kilometrin päässä) seuraavana päivänä. Spartalaiset eivät voineet uskonnollisista syistä heti lähteä ja myöhästyivät taistelusta. Ateenalaisten onnistui kuitenkin pysäyttää persialaisten eteneminen Marathonin taistelussa. Taistelun jälkeen ateenalaiset palasivat juosten kotiin varmistaakseen, ettei Persian laivasto hyökkää Ateenaan. Myöhemmissä versiossa kaksi juoksumatkaa on sekoitettu toisiinsa: Plutarkhos (n. 46–120) siteerasi tutkielmassaan "Ovatko ateenalaiset maineikkaampia sodassa kuin viisaudessa" sittemmin kadonnutta Herakleideen (n. 387–312 eaa.) teosta, jossa Thersippos-nimisen juoksijan kerrottiin juosseen Marathonista Ateenaan kertomaan voitosta ja kuolleen saavuttuaan perille. Lukianos (n. 125–180) kertoi saman version, mutta hän oli vaihtanut nimen taas Feidippideeksi. Herodotoksen kirjoittaessa "Historiateosta" Marathonin taistelusta oli kulunut 30–40 vuotta, joten hänen kertomuksensa saattaa perustua tositapahtumiin. Pierre de Coubertin ja muut nykyaikaisen olympialiikkeen perustajat pohjasivat modernin maratonin Robert Browningin vuonna 1879 kirjoittamaan runoon "Feidippides", jossa matka oli taas Marathonista Ateenaan.
Pierre Savorgnan de Brazza Vuoden 1884 Berlinin konferenssin jälkeen de Brazza nimettiin Ranskan Kongon kenraalikomissaariksi. Hän jatkoi Ranskan vaikutusvallan kasvattamista alueella, josta tuli lopulta kolme kertaa itse Manner-Ranskan kokoinen. De Brazza tuki reiluja palkkoja afrikkalaisille työläisille ja rakennutti kouluja ja sairaaloita. Hän oli saavuttanut sankarin maineen Ranskassa, mutta hänen nimeään alettiin mustamaalata, koska hän ei ollut valmis luovuttamaan maata yksityisille intresseille. Hän menetti lopulta virkansa vuonna 1898. Virkansa menetyksen jälkeen olot Ranskan kongossa alkoivat nopeasti muistuttaa oloja Belgian kuninkaan Kongon vapaavaltiossa, joka tuli tunnetuksi paikallista väestöä vastaan tehdyistä hirmutöistä. De Brazza suostui vastenhakoisesti lähtemään tutkimaan Ranskan Kongon olosuhteita. Sairas ja heikkokuntoinen de Brazza kuoli vuonna 1905 ollessaan palaamassa Ranskaan Dakarissa, nykyisessä Senegalissa vuonna 1905.
Pierre Schaeffer Schaeffer työskenteli "Radio Jeunesse"-ohjelmassaan Vichyn hallituksen rahoittamana. Hallitus ei kuitenkaan alkuvaiheessa osoittanut suurta kiinnostusta Schaefferin toimintaa kohtaan ja hänen työryhmänsä sai autonomian taiteellisten sisältöjen tuottamiseen. Schaefferin lähipiiriin kuului vastarintaliikkeen jäseniä ja hän itse oli aktiivisesti mukana liikkeen toiminnassa viimeistään vuonna 1943 äänitettyään liikkeeseen kuuluvien taiteilijoiden teoksia. Hän auttoi juutalaisia tuttaviaan palkkaamalla heitä orkesteriinsa ja auttamalla heitä salaamaan identiteettinsä. Schaefferin toiminnan todellisen luonteen paljastuttua vuonna 1944 hän sai potkut itse perustamastaan Studio d´essaistä. Saksalaismiehityksen jälkeen häntä kuulusteltiin myös kenraali Charles de Gaullen tukijoiden toimesta, koska hän oli tuottanut Vichyn hallituksen rahoittamia ohjelmia.
Toisen maailmansodan jälkeen Studio d´essai avattiin uudelleen ja Schaeffer kutsuttiin takaisin perustamaan Club d´Essai -ryhmää. Ryhmä toimi eräänlaisena kollektiivisena luovana laboratoriona, jossa Schaeffer jatkoi uudenlaisten äänellisten ilmaisutapojen etsimistä. Myöhemmin Schaeffer perusti Groupe de Recherche de Musique Concrète -ryhmän, jossa jatkoi taiteellista toimintaansa yhteistyössä mm. säveltäjä Pierre Henryn kanssa. Schaeffer kuoli 19.8.1995 Aix-En-Provence:ssä Ranskassa.
Natasha St-Pier Natasha St-Pier aloitti kansainvälisen uransa kahdeksantoistavuotiaana tulkitsemalla roolihahmon "Fleur-de-Lys" tunnetussa ja arvostetussa ranskalaisessa musikaalissa "Notre-Dame de Paris" vuonna 1999. Jo vuonna 1996 Natasha St-Pier julkaisi ensimmäisen albuminsa, Émergence ("Syntyminen"). Albumi menestyi kohtalaisen hyvin Kanadassa, laulujen "Sans le savoir" ja "Portés par la vague" johdosta.
Ranska Renessanssiajan kirjailijoita olivat humoristi François Rabelais, esseisti Michel de Montaigne ja runoilija Pierre de Ronsard. 1600-luvun klassismin aikana elivät Ranskan historian merkittävimmät näytelmäkirjailijat Pierre Corneille, Jean Racine ja Molière.
Saint-Pierre de Montmartre Saint-Pierre de Montmartren pihalla on Pariisin pienin hautausmaa, Cimetière du Calvaire (”Golgatan hautausmaa”), jonka pinta-ala on 600 neliömetriä. Se on avoinna yleisölle vain yhtenä päivänä vuodessa, 1. marraskuuta. Hautausmaalle on haudattu muun muassa tutkimusmatkailija Louis Antoine de Bougainville ja kuvanveistäjä Jean-Baptiste Pigalle.
Pierre Curie Curie kuoli liikenneonnettomuudessa aamulla 19. huhtikuuta 1906. Matkalla laboratorioonsa hän jäi rankkasateessa kärryjen alle ollessaan ylittämässä "rue Dauphinea" Pariisissa. Hänen päänsä murtui ja Curie kuoli nopeasti. Ennen kuolemaansa Pierre Curie kiinnostui spiritismistä ja osallistui alan istuntoihin.
Aneto Aneto ("Pico de Aneto") on Pyreneiden vuoriston korkein huippu. Se sijaitsee Huescan maakunnassa, Espanjassa. Aneton valloitti ensimmäisen kerran 20. heinäkuuta vuonna 1842 ryhmä, johon kuuluivat Albert de Franqueville, Platon de Tchihatcheff, Pierre Sanio, Pierre Redonnet, Jean Sors sekä Bernard Arrazau. Aneton jäätikkö on Espanjan suurin, vaikka se onkin nykyään nopeasti sulamassa.
Piltdownin ihminen Seuraavana vuonna ranskalainen geologi ja paleontologi Pierre Teilhard de Chardin löysi Piltdownin ihmisen kulmahampaan. Vuonna 1914 paikalta löytyi epätavallinen luinen työkalu, ja vuonna 1915 Dawson löysi kolmen kilometrin päästä toisen yksilön jäännöksiä. Tätä paikkaa ei kuitenkaan koskaan dokumentoitu tieteellisesti. Dawson kuoli vuonna 1916, eikä uusia fossiileja löydetty paikalta enää sen jälkeen.
Pierre Choderlos de Laclos Pierre Ambroise François Choderlos de Laclos syntyi Amiensissa 1741. Hän sai tykistöupseerin koulutuksen ja sai nimityksen tykistöluutnantiksi 1761. Hän palveli useilla paikkakunnilla, kuten Strasbourgissa ja Grenoblessa. Hän kirjoitteli myös näihin aikohin eroottisia tarinoita lehtiin.
Jean-Pierre Louis de Fontanes Jean-Pierre Louis de Fontanes (6. maaliskuuta 1757 Niort, Deux-Sèvres — 17. maaliskuuta 1821 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, pääri, runoilija ja sanomalehtimies. Kuolemansa aikoihin de Fontanes oli muuan muassa Ranskan opetushallinnon päällikkö sekä senaatin ja Ranskan instituutin jäsen. Kirjallisuuskriitikko Charles Augustin Sainte-Beuve julkaisi hänen kootut teoksensa vuonna 1839.
François-Joachim de Pierre de Bernis François-Joachim de Pierre, Bernisin kardinaali (22. toukokuuta 1715 Saint-Marcel-d'Ardèche Ranska – 3. marraskuuta 1794 Rooma Italia) oli ranskalainen kirjailija, prelaatti ja diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Venetsiassa, valtioministerinä Ranskassa ja ulkoministeriön valtiosihteerinä, kunnes hänet oli vihitty papiksi ja nimitetty asiainhoitajaksi Pyhän istuimen luokse Roomaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Pierre-Gilles de Gennes Pierre-Gilles de Gennes (24. lokakuuta 1932 Pariisi – 18. toukokuuta 2007 Orsay) oli ranskalainen Nobel-palkittu fyysikko. Nobelin palkinto hänelle myönnettiin vuonna 1991 löydöstä, jonka mukaan yksinkertaisten systeemien tutkimiseen käytettyjä menetelmiä voitiin soveltaa myös nestekiteiden ja polymeerien tutkimukseen.
Suzanne Valadon Toipilasaikanaan hän päätti ryhtyä poseeraamaan taiteilijoiden mallina, ja tässä työssä hänellä oli mahdollisuus seurata taiteilijoiden työskentelyä ja opetella heidän tekniikoitaan. Hän alkoi itsekin piirtää enemmän. Valadonin työnantajien joukossa olivat muun muassa Pierre Puvis de Chavannes, Edgar Degas, Henri de Toulouse-Lautrec ja Pierre-Auguste Renoir.
Abbé Pierre Abbé Pierre eli viimeiset vuotensa Rouenissa, Luoteis-Ranskassa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen 22. tammikuuta 2007 pariisilaisessa sairaalassa.
Je suis Pierre Rivière Je suis Pierre Rivière (kansainvälisesti "I Am Pierre Riviere") on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Christine Lipinskan ohjaama ja tuottama ranskalainen rikosdraamaelokuva, jonka nimiroolissa on Jacques Spiesser Pierre Rivièrenä (1815–1840). Elokuvan käsikirjoituksen laativat Christine Lipinska ja Régis Hanrion. Les Films de l’Ecluse oli elokuvan tuotantoyhtiönä.
Pierre Messmer Pierre Messmer (20. maaliskuuta 1916 Vincennes, Val-de-Marne – 29. elokuuta 2007 Val-de-Grâce, Pariisi) oli ranskalainen gaullistipoliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1972–1974, jolloin Ranskan presidentin virkaa hoiti Georges Pompidou. Messmeriä seuraava pääministeri oli Jacques Chirac.