mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Johannes Gezelius vanhempi Opiskeltuaan Västeråsissa, Uppsalassa ja Tartossa Gezelius valmistui Tartossa filosofian maisteriksi vuonna 1641 ja Uppsalassa teologian tohtoriksi vuonna 1661. Ensimmäisen professuurinsa hän sai kreikan ja itämaisten kielten professorina Tartossa vuonna 1642. Tämän jälkeen hän toimi Västeråsissa kymnaasin teologian lehtorina ja Stora Skedvin kirkkoherrana. Ennen tuloaan Turkuun Gezelius toimi Liivinmaan superintendenttinä ja Tarton yliopiston varakanslerina sekä Riian ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana.
Tartto Tarton tuomiokirkko oli aikanaan koko Baltian merkittävimpiä goottilaistyylisiä tiilirakennuksia. Nykyään tiloissa toimii Tarton yliopiston museo. Tornit on kunnostettu näköalapaikaksi, jotka ovat yleisölle avoinna kesäkausina. Raunioissa järjestetään kesäisin teatteriesityksiä ja konsertteja.
Tartto Tartto oli yliopiston ansiosta koko Vironmaan ja Liivinmaan henkinen keskus. Siitä tuli myös Viron kansallisen heräämisen keskipiste 1800-luvun loppupuolella. Kaupungissa alkoi ilmestyä "Eesti Postimees" -sanomalehti ja siellä perustettiin 1865 "Vanemuine"-yhdistys. Tartossa perustettiin myös "Eesti Kirjameeste Selts" (Viron kirjailijoiden seura) ja "Õpetatud Eesti Selts" (Viron sivistysseura). Tartossa aloitti toimintansa myös ensimmäinen vironkielinen oppikoulu, Miina Härman koulu vuonna 1906.
Luettelo Tarton julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä Luettelo Tarton julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä kattaa Tarton kaupungissa olevat pysyvästi julkisille paikoille sijoitetut taideteokset, veistokset ja muistomerkit. Teokset ovat luettelossa niiden suomenkielisten nimien mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Mika Keränen Keränen kirjoitti ylioppilaaksi Kiteen lukiosta. Hän on opiskellut Ilomantsissa ja Tartossa puutarha-alaa, mutta valmistui Tarton yliopistosta pääaineena viron kieli. Keränen on asunut Tartossa vuodesta 2006. Hän työskentelee suomen kielen opettajana.
Tartto–Petseri-rata Tartto–Petseri-rata () oli Tartosta Oravan kautta Venäjän Petseriin kulkeva rautatie. Se kuului pääosin Viron rataverkkoon lukuun ottamatta valtakunnan rajan ja Petserin noin kilometrin välistä osuutta, joka kuuluu Venäjän rataverkkoon.
Johanneksen kirkko (Tartto) Jaanin kirkon ainutlaatuinen piirre muihin Pohjois-Euroopan kirkkoihin verrattuna ovat sen alun perin noin tuhat terrakottahahmoa, jotka kotristivat kirkon sisä- ja ulkotiloja. Noin puolet niistä on säilynyt nykypäiviin saakka. Kirkon tornissa sijaitsee yleisölle avoin näköalatasanne. Tornin huipulle johtavat portaat ja sen korkeus on noin 30 metriä.
Tarton piispa Tarton piispat johtivat Viron ensimmäistä katolista piispanistuinta. Tarton hiippakunta perusti 1211 Riian piispa. Piispanistuimen ensimmäinen paikka sijaitsi Länsi-Virossa, Lihulassa. Riian piispan ja kalpaveljien (Liivinmaan ritarikunnan) suurmestarin, Albert von Buxhövdenin veli, Herman von Buxhövden otti liivinmaalaisritareiden avulla haltuunsa Etelä-Viron 1224 ja siirsi piispanistuimen Tarttoon Ugandin maakuntaan. Hänen johtamanaan liiviläisritarit hävisivät Peipsijärven taistelun eikä laajeneminen itään toteutunut.
Johann Wilhelm Krause Johann Wilhelm (von) Krause (1. heinäkuuta 1757 Dittmannsdorf,  Ala-Sleesia – 22. elokuuta 1828 Tartto) oli  Ala-Sleesiassa syntynyt saksalainen arkkitehti, joka vaikutti Viron Tartossa. Hän oli Tarton yliopiston arkkitehti ja professori.
Pietarin kirkko (Tartto) Tarton Pietarin kirkko on luterilainen kirkko Virossa Tartossa. Uusgoottilainen kirkko valmistui 1884 arkkitehti Viktor Schröterin suunnitelmien mukaan. Etelätorni valmistui 1903 Georg Hellatin suunnitelmien pohjalta. Kirkko vihittiin käyttöön 1884.
Tarton lentoasema Tarton lentoasema (myös "Ülenurmen lentoasema") on lentoasema Virossa, 11 kilometriä Tartosta etelään. Lentoasemalla on yksi, 1 799 metriä pitkä, asfalttipäällysteinen kiitotie (08/26). Tällä hetkellä kentältä lentää vain suomalainen Finnair.
Tarton kaupunginmuuri Muuri on kuvattu Tarton vaakunassa. Muurin viereen rakennettiin 1793 talo, Barclay de Tollyn talo, jota nykyisin usein sanotaan Tarton Pisan torniksi, sillä se kallistuu sille puolelle, jolta se tukeutuu paaluihin. Joen puolella taloa tukee kaupunginmuuri.
Tarton rauha Talvisodan jälkeen Tarton rauha korvattiin vuonna 1940 Moskovan rauhalla ja 1947 Pariisin rauhalla, joissa Suomi joutui luovuttamaan huomattavasti alueitaan Neuvostoliitolle. Jotkut Karjalan palautuksen kannattajat ovat myöhemmin vaatineet Tarton rauhan rajojen palauttamista.
Karjala-kysymys Saimaan kanavan käytöstä Suomi maksaa vuokraa. Kekkonen aikoinaan 1960-luvun neuvotteluissa havitteli kanavan ympäristön, Viipuri mukaan lukien, vuokraamista. Kanava sijaitsee kokonaisuudessaan Tarton rauhan rajan sisäpuolella.Aika ajoin poliitikoilta kysytään kantaa palautukseen. Enimmäkseen mielipiteet ovat olleet palautusta vastaan, mutta myös myönteisiä arvioita on.
Tie 95 (Viro) Kantatie 95 kulkee Keski-Virossa Tarton kaupungin koillispuolella. Se alkaa Tarton kunnan Tilan kylästä valtatieltä 3 ja jatkuu 1,9 kilometrin matkan Tarton kaupungin rajan tuntumaan. Sitten tie muuttuu Narva maanteeksi..
Tartto Toomemägi on saanut nimensä mäelle rakennetuista Tarton tuomiokirkosta ja piispanlinnasta. Vuonna 1708 venäläiset tuhosivat alueelta lähes kaikki keskiaikaiset linnoitteet. Nykyisin paikka on Tarton omaleimaisin puisto, jota kaunistavat yliopiston maineikkaimmille opiskelijoilleen ja opettajilleen pystyttämät muistomerkit sekä puukujanteet.
Tartto Liivinmaan sodassa 1500-luvun jälkipuolella venäläiset valloittivat Tarton. Sen jälkeen valta vaihtui tiuhaan tahtiin, kun venäläisten jälkeen tulivat puolalaiset, sitten ruotsalaiset, kunnes taas puolalaiset. Venäläisvalta kesti pisimpään (1558–1582), mutta Venäjän–Puolan rauhansopimuksessa 1583 Tartto jäi Puolalle. Jesuiitat perustivat Tarttoon 1583 Viron ensimmäisen korkeakoulun, kymnaasin. Kaupunkiin saapuneet jesuiitat alkoivat käännyttää katolisuuteen takaisin virolaisia, jotka eivät olleet ehtineet omaksua uudistettua, luterilaista uskoa. Käännytysyritykset eivät vaikuttaneet saksalaisiin, jotka pysyivät luterilaisina.
Pnyks Pnyks (, myös , "Pnykos"; , "Pyknos"), nykyinen Pnýka (), on kukkula Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee noin puoli kilometriä länteen Akropolis-kukkulasta.
Areiopagi Areiopagin kukkula sijaitsee antiikin aikaisen Ateenan alueen keskellä Akropolis-kukkulan ja Agoran välisellä alueella, Agorasta etelään ja Akropoliista luoteeseen. Areiopagin länsipuolella on Pnyksin kukkula. Kukkulan korkeus on noin 115 metriä. Areiopagi on marmorikiveä ja nykyisin lähes paljas. Kukkulan pohjoisrinne on jyrkkä, ja pääsy ylös on eteläsivulta kallioon kaiverrettuja portaita pitkin. Paikalta on hyvä näköala Akropoliille ja Agoralle.
Lófos Nymfón Lófos Nymfón eli "Nymfien kukkula" () tai Lófos Asteroskopeíou (Λόφος Αστεροσκοπείου, ”Tähtitornin kukkula”) on kukkula Asteroskopeíon kaupunginosassa Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsee Pnyks-kukkulan pohjoispuolella, Agoran alueen länsipuolella ja Areiopagi- ja Akropolis-kukkuloiden luoteispuolella.
Antiikin aikana kukkulalla oli sille nimen antanut nymfeille omistettu pyhäkkö. Näitä pidettiin synnytyksen suojelijoina. Kukkulalla palvottiin myös Zeusta. Nymfien kukkulan kautta kulki Ateenan kaupunginuuri eli Themistokleen muuri. Siitä on säilynyt paikalla joitakin jäänteitä.
Theba (Kreikka) Theban akropolis eli linnavuori Kadmeia sijaitsi kukkulalla, joka on Tanagrasta Helikonvuorelle kulkevan kukkulajonon osa, ja sijaitsee laajan tasangon laidalla. Kukkula on noin 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä.
Paros (kaupunki) Paroksen akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori oli samalla kukkulalla, jolla sijaitsee myös nykyisen Paroikián venetsialaisaikainen linna ("Kástro", ). Kukkulan länsipää on aikojen kuluessa romahtanut mereen, ja ainoastaan itäpää on jäljellä.
Tegea Tegean akropolis eli yläkaupunki tunnettiin antiikin aikana nimillä Fylaktris ja Akra. Nykyisin kukkulalla on kylä nimeltä Ágios Sóstis, mitä nimeä myös kukkulasta käytetään. Se sijaitsee noin 2,5 kilometriä pohjoiseen Aléan kylästä (). Kukkulalta on tehty kaupungin varhaisimmat, mykeneläisaikaiset asutuslöydöt. Akropoliilla oli Athene Poliaalle omistettu temppeli, josta ei ole löydetty jäänteitä. Kukkulan koillisosasta on löydetty Demeterin ja Koren pyhäkön jäänteet.
Pale (kaupunki) Pale sijaisi nykyisen Lixoúrin kaupungin pohjoispuolella. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsi matalalla kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimillä Paliókastro ja Ntoúri. Kukkula sijaitsee lähellä rannikkoa ja sen korkeus on noin 68 metriä meren pinnasta laskettuna. Kukkulalla tiedetään olleen kaupunginmuurin jäänteitä vielä 1600-luvulla. Nykyisin antiikkiset jäänteet ovat pääosin osana myöhempiä rakennuksia tai hajallaan kukkulan alueen maastossa.
Akropolis (Ateena) Muut alueet kukkulasta oli omistettu muille olympolaisille jumalille, kuten Artemis, Poseidon ja Zeus, sekä Ateenan vanhimmille kulteille, jotka liittyivät Ateenan myyttisiin ensimmäisiin kuninkaisiin ja näiden sukuihin. Parhaiten on säilynyt Erekhtheionina tunnettu Athene Poliaan ja Poseidon-Erekhtheuksen temppeli, joka sijaitsee kukkulan pohjoislaidan keskellä itään sisäänkäynnistä. Pyhäkköjen lisäksi kukkulalla oli erilaisiin kulttitoimintoihin liittyneitä rakennuksia, kuten Arrheforeion ja Khalkotheke.
Lindos Lindoksen akropolis on jyrkkäreunainen kukkula, jonka korkeus on noin 116 metriä. Se sijaitsee aivan meren rannassa nykyisen kylän itäpuolella. Akropoliin sisäänkäynti on sen pohjoispäästä, edelleen nykyäänkin samaa jyrkkää antiikin aikaista tietä pitkin. Kukkulalta on hyvä näköala Líndoksen kylään, merelle ja saaren itärannikolle.
Herakleion (Pieria) Kaupungin akropolis sijoitetaan lähelle nykyistä Néos Panteleímonaksen kylää Dío-Ólympoksen kunnassa, samalle kukkulalle, jolla sijaitsee nykyisin keskiaikainen Platamónaksen linna.
Naksos (Kykladit) Akropolis ja alakaupunki
Kaupungin akropoliina eli linnavuorena toimi todennäköisesti sama kukkula, jossa nykyisin sijaitsee keskiaikainen Náxoksen linna ("Kástro"). Kykladisen, mykeneläisen ja geometrisen kauden kaupunkia on kaivettu erityisesti kukkulan pohjoispuolella Gróttan alueella. Sen hautausmaat on löydetty Aplómatan ja Kaminákin alueelta kaupungista koilliseen. Hautoihin lukeutuu pääasiassa kykladisia ja mykeneläisiä kammiohautoja.
Akropolis (Ateena) Akropoliin sisäänkäynnissä sijaitsee massiivinen porttirakennus nimeltä Propylaia. Ylhäällä kukkulalla sijaitsi useita temppeleitä sekä pienempiä pyhäkköjä. Kukkulan etelälaita oli omistettu kaupungin suojelusjumalattarella Athenelle tämän eri ominaisuuksissa ja epiteeteissä, kuten "Polias" (Kaupungin suojelija), "Promakhos" (Esitaistelija), "Parthenos" (Neitsyt), "Nike" (Voitto) ja "Ergane" (käsitöiden suojelija). Kukkulan lukuisista Athenen temppeleistä ovat jäljellä Akropoliin etelälaidan keskellä sijaitseva Parthenonin temppeli sekä heti sisäänkäynnin eteläpuolella oleva pieni Athene Niken temppeli.
Akrópoli (metroasema) Akrópoli ( eli Σταθμός Ακρόπολη, "Stathmós Akrópoli") on Ateenan metron asema Linjalla 2 (punainen). Se sijaitsee Ateenan keskustassa Akrópolin kaupunginosassa Akropolis-kukkulan kaakkoispuolella.
Antiikin Pireus Pireus sijaitsi (ja nykyinen Pireus edelleen sijaitsee) noin 7–8 kilometriä Ateenasta ja Akropolis-kukkulasta lounaaseen. Kaupungin alue koostui Pireuksen niemestä eli Aktesta, Munikhian kukkulasta niemen itäosassa sekä lännessä Eetioneian alueesta. Akten niemi oli ympäröity kauttaaltaan linnoitteilla, ja Pitkät muurit yhdistivät linnoituksen Ateenaan muodostamalla ikään kuin pitkän käytävän kaupunkien välille.
Pláka (Ateena) Pláka () on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se on Ateenan vanhaa kaupunkia ja sijaitsee suunnilleen Akropolis-kukkulan sekä Sýntagma- ja Monastiráki-aukioiden väliin jäävällä alueella. Se kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen.
Agora (Ateena) Agoran arkeologinen alue sijaitsee Ateenan vanhassa keskustassa Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Se on avoinna yleisölle. Agoralta tehtyjä löytöjä esittelee alueella toimiva Antiikin Agoran museo.
Kadmeia Kadmeia () oli Theban kaupungin akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori mykeneläisellä ja antiikin ajalla.
Kadmeia sai nimensä Kadmoksesta, joka oli kreikkalaisessa mytologiassa Theban kaupungin perustaja. Paikka on asutettu mahdollisesti jo varhaisella pronssikaudella, mutta varhaisimmat rakennuslöydöt ovat peräisin 1400-luvulta eaa. Kadmeia sijaitsi kukkulalla, joka on Tanagrasta Helikonvuorelle kulkevan kukkulajonon osa ja joka sijaitsee laajan tasangon laidalla. Kukkula on noin 700 metriä pitkä ja 400 metriä leveä ylätasanko ja kohoaa noin 60 metriä ympäristöään korkeammalle. Nykyisen Thívan kaupungin keskusta sijaitsee Kadmeian paikalla.
Krane Krane sijaitsi saaren länsirannikolla. Sen akropolis eli linnavuori sijaitsee Koútavoksen itäpuolella kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Ráchi. Sen korkeus meren pinnasta laskettuna on noin 251 metriä. Kukkulalla on säilynyt jäänteitä linnoitusmuurista sekä joistakin rakennuksista. Linnoitusmuurin säilyneet jäänteet jakautuvat kahteen osaan. Eteläisempi osa ympäröi akropolista. Paremmin ja laajemmin säilynyt pohjoinen osa, joka on rakennettu hellenistisellä kaudella, käsittää pitkän yhtenäisen osuuden, jossa on jäänteitä lukuisista torneista.
Agora (Ateena) Agoran alue on tasaisempi alue, joka sijaitsee Akropolis-kukkulan luoteispuolella ja Areiopagin pohjoispuolella. Antiikin aikana Agora muodosti suorakulmaisen alueen, jonka koko oli noin 200 x 250 metriä. Sen länsipuolella on Kolonos Agoraioksen kukkula, jolla sijaitsee alueen parhaiten säilynyt antiikin aikainen rakennus Hefaistoksen temppeli. Nykyisin Agoran alueen pohjoislaidalla kulkee Ateenan metrolinja ja itäisenä rajana toimii uudelleenrakennettu Attaloksen stoa. Antiikin aikana alueen poikki kulki sen kaakkoiskulmasta luoteiskulmaan Panathenaia-juhlan tie. Se johti Dipylon-portilta Akropoliille, ja sitä pitkin kulki Panathenaia-juhlan suuri juhlakulkue.
Asea (kaupunki) Asea sijaitsi Mainalian alueella Arkadiassa lähellä Lakonian rajaa. Sen kautta kulki tie Pallantionista Tegeaan. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Palaiókastro, ja alakaupunki sen juurella. Palaiókastron kukkula sijaitsee heti nykyisen Káto Aséan kylän pohjoispuolella, noin 2,5 kilometriä kaakkoon nykyisestä Aséan kylästä. Kaupungin lähellä oli laaksoa ja tasankoa, ja sitä ympäröivät vuoret. Asean lähellä sijaitsivat Alfeios- ja Eurotas-jokien alkulähteet.
Arkaainen agora Arkaainen agora oli antiikin Ateenan vanha agora eli tori, jonka oletetaan sijainneen jossakin Akropolis-kukkulan koillis- tai itäpuolella nykyisen Plákan kaupunginosan alueella. Sitä ei tule sekoittaa Ateenan myöhempään ja tunnetumpaan klassisen kauden Agoraan, joka sijaitsee Akropoliin luoteispuolella.
Alontion Alontion sijaitsi lähellä Sisilian pohjoisrannikkoa, noin kolme kilometriä rannikosta sisämaahan. Sen länsipuolella sijaitsivat Apollonia ja Himera ja itäpuolella Agathyrnon ja Tyndaris. Kaupunki oli rakennettu jyrkälle luoteis-kaakkoissuuntaiselle akropolis-kukkulalle ja harjanteelle, jolla myös nykyinen San Marco d'Alunzion kaupunki sijaitsee.
Pyhän haudan kirkko (Ateena) Kirkko sijaitsee Prytaneíou- ja Erechthéos-katujen kulmauksessa Plákan vanhassakaupungissa Akropolis-kukkulan pohjoispuolella. Arkkitehtuuriltaan kirkko on yksilaivainen tynnyriholvattu kirkko. Sen arkkitehtuuri on saanut vaikutteita ajan osmaniarkkitehtuurista. Nykyisen muotonsa kirkko sai vuoden 1858 kunnostusten yhteydessä.
Himera Akropolis, alakaupunki ja kaupunginmuurit
Himeran akropoliina eli linnavuorena toimi pohjois-eteläsuuntainen kukkula, joka sijaitsee Himera (Fiume Grande) -joen länsipuolella sen ja pienemmän Torto-joen välissä lähellä jokien suuta ja rannikkoa. Sen pinta-ala oli noin 32 hehtaaria. Alakaupunki, jonka pinta-ala oli noin 50 hehtaaria, levittäytyi ympäröivälle rannikkotasangolle.
Afidna Afidnan kaupunki sijaitsi Attikan pohjoisosassa Dekeleian ja Rhamnuksen kaupunkien ja demosten välisellä alueella. Afidna koostui oikeastaan useasta kaupungista tai kylästä, jotka olivat Eunostidai, Klopidai, Perrhidai, Petalidai, Thyrgonidai ja Titakidai. Nykyisin Afidnan akropolis eli linnavuori tunnetaan Kotrónin kukkulana, ja se sijaitsee lähellä nykyisiä Afídnesta ja Kapandrítia, länteen Marathónaksen tekojärvestä.
Khyretiai Khyretiai sijaitsi lähellä Titaresios-jokea (nyk. Titarísios) sen sivujoen varrella. Kaupungin akropolis eli linnavuori, joka hallitsi läheistä tasankoa, sijaitsee vajaan kilometrin itään nykyisestä Doménikon kylästä. Kukkulalla on nykyisin Pyhälle Yrjölle ("Ágios Geórgios") omistettu kirkko. Paikalla on joitakin jäänteitä linnoitusmuureista ja sieltä on löytynyt useita piirtokirjoituksia.
Kroton Krotonin akropolis sijaitsi ilmeisesti samalla niemessä sijaitsevalla kallioisella kukkulalla, jossa myös nykyisen Crotonen vuonna 1541 rakennettu linna sijaitsee. Kaupungilla kerrotaan olleen kaksi satamaa. Ainakin toinen satamista oli akropoliin lähellä. Se oli alueella suhteellisen merkittävä, joskin Polybios sanoo sen olleen hyvä lähinnä kesäkäytössä; sataman asema alueella perustui ennen kaikkea siihen, että se oli Suur-Kreikan ainoa kyseisellä seudulla. Crotonen nykyinen satama sijaitsee samalla paikalla.
Korfári ton Amygdalión Korfári ton Amygdalión (, ”Mantelien kukkula”) eli Pánormos (Πάνορμος) on kykladisen kulttuurin aikaisen asutuksen arkeologinen kohde Náxoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläosassa lähellä nykyistä Pánermoksen kylää.
Asutus on ajoitettu varhaisen kykladisen kauden II ja III (EC II–III) niin kutsutun Kastrín kulttuurin ajalle noin vuosiin 2500–2300 eaa. Paikan keskus oli akropolis eli linnoitettu kukkula. Tutkijoiden mukaan linnoitus oli ennen kaikkea ympäröivällä alueella asuneiden valmistamien tuotteiden säilytyspaikka ennemmin kuin asuinpaikka. Paikan esinelöydöt ovat Náxoksen arkeologisessa museossa.
Filérimos Filérimos-kukkula oli antiikin aikaisen Ialysoksen kaupungin akropolis eli linnavuori. Kukkulan ympäristö on ollut asuttu esihistorialliselta ajalta lähtien. Sen lähettyviltä on löydetty merkkejä asutuksesta minolaisella ja mykeneläisellä kaudella. Ialysoksen kaupunki kukoisti paikalla 400-luvulla eaa. Kukkulalla oli muun muassa Athene Poliaalle omistettu temppeli.
Arkesine Arkesinen akropolis eli linnavuori sijaitsi niemessä olevalla kukkulalla. Paikalla on linnoitusmuurien ja tornien jäänteitä. Myös keskiajalla paikalla oli linnoitus, jonka mukaan kukkula nykyään tunnetaan nimellä "Kastrí". Suurin osa paikalla olevista raunioista on peräisin tältä ajalta. Kukkulalla on nykyisin myös Neitsyt Marian ("Panagía i Kastrianí") kirkko.
Akragas Akragaan luoteinen, hieman matalampi akropolis oli samalla kukkulalla, jossa sijaitsee nykyisen Agrigenton kaupungin keskusta. Siellä sijaitsi Zeus Polieuksen temppeli. Kukkulalla nykyisin sijaitsevan Santa Maria dei Grecin kirkon rakenteissa on edelleen jonkin antiikin aikaisen, 400-luvulla eaa. rakennetun temppelin osia, kuusi pylvästä ja noin 22,5 metriä perustuksia, temppelin toiselta pitkältä sivulta. Niitä on ehdotettu Zeus Polieuksen temppelin tai Theronin rakennuttaman toisen Athenen temppelin raunioiksi, mutta tätä ei ole voitu vahvistaa. Raunioiden on ehdotettu kuuluvan myös Zeus Atabyrioksen temppelille, vaikkakaan tämä ei vastaa sitä, että tämän temppelin olisi tullut sijaita toisella akropoliilla.
Ialysos Ialysoksen akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki sijaitsi nykyisellä Filérimos-kukkulalla, joka sijaitsee noin kaksi kilometriä etelään nykyisestä Ialysóksesta ja noin kymmenen kilometriä lounaaseen nykyisestä Ródoksen kaupungista. Alakaupunki sijaitsi akropoliin ympärillä. Ialysoksen oletetaan olleen suhteellisen suurikokoinen kaupunki. Kaupungista itsestään on kuitenkin tehty suhteellisen vähän arkeologisia löytöjä. Pääosa löydöistä on alempaa esihistoriallisten hautausmaiden alueelta.
Thorikos Thorikos sijaitsi Attikan itärannikolla noin 10 kilometriä pohjoiseen Sunionin (nyk. Soúnio) niemestä ja Sunionin demoksesta. Thorikoksen akropolis eli linnavuori tunnetaan nykyään Velatoúrin kukkulana (korkeus 145 metriä), satamalahdet nimillä Pórto Mantrí ja Fragkolímano, ja niiden välinen niemi nimellä Ágios Nikólaos paikalla olevan kirkon mukaan. Heti antiikin Thorikoksen paikan eteläpuolella sijaitsee nykyinen Thorikón kylä.
Akragas Akragaan koillinen akropolis eli linnavuori tunnettiin Athenen kukkulana. Se oli kaupungin korkein kohta. Kukkulalla sijaitsivat Athenelle ja Zeus Atabyriokselle omistetut temppelit. Jälkimmäisen kultti oli peräisin peräisin Rhodokselta, missä sijaitsi tunnetumpi Atabyrionin Zeuksen temppeli Atabyrion-vuorella.
Aigiale (kaupunki) Aigiale () oli antiikin aikainen kaupunki Amorgoksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee saaren koillisosassa lähellä Tholárian kylää sekä kaupungista nimensä perinyttä nykyistä Aigiálin kylää.
Aigiale oli yksi saaren kolmesta kaupungista Minoan ja Arkesinen ohella. Se oli joonialaisen Miletoksen siirtokunta ainakin 200-luvulla eaa. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi kukkulalla, joka tunnetaan nykyisin nimellä Vígla.
Anafe (kaupunki) Anafen poliksen kaupunkikeskus oli rakennettu akropolis-kukkulalle ja sen rinteille. Kaupunkikeskuksen pyhäköihin kuuluivat muun muassa Apollon Pythiokselle ja Artemis Soteiralle omistetut temppelit sekä Asklepioksen pyhäkkö. Kukkulalla on paljon muurien ja rakennusten raunioita. Myös kaupungin satamasta on löydetty jäänteitä.
Mykeneläinen Ateena Ateenan asutus keskittyi jo esihistoriallisella ajalla Akropolis-kukkulan ympäristöön. Kukkulalla on jäänteitä mykeneläisellä ajalla rakennetusta kyklooppimuurista, joka tunnetaan nimellä Pelasgimuuri. Se osoittaa kukkulan olleen linnoitettu jo tuolloin. Muuri on säilynyt parhaiten myöhemmän Athene Niken temppelin läheisyydessä, ja temppelin perustuksissa on mykeneläisaikaisen tornin kiveystä. Muurissa oli sisäänkäynnit länsisivulla myöhemmän Propylaian paikalla, sekä pohjoissivulla, josta oli salainen käynti vesilähteelle.
Methymna Methymnan antiikin aikaisesta topografiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi samalla kukkulalla, missä nykyisin sijaitsee keskiaikainen Míthymnan linna. Kaupunki keskittyi alun perin akropoliin välittömään ympäristöön, mutta viimeistään 400-luvulla eaa. asutus levisi myös sen koillispuolelle. Hautausmaat puolestaan sijaitsivat akropoliin eteläpuolella Antissaan johtaneen tien varressa. Kaupungilla on ollut hyvä satama, joka sijaitsi nykyisen sataman paikalla.
Pelasgimuuri Muurit vaurioituivat pahoin persialaisten hyökkäyksessä persialaissotien aikana vuonna 480 eaa. Muurien parhaiten säilynyt osuus sijaitsee kukkulan lounaiskulmassa Athene Niken temppelin itäpuolella paikassa, jossa muureissa oli vahva torni. Osia muurista on säilynyt myös Parthenonin lounaispuolella. Persialaissotien jälkeen Akropolis linnoitettiin uusilla Themistokleen ja Kimonin rakennuttamilla muureilla, ja koko Ateenan ympäri rakennettiin kaupunginmuuri eli niin kutsuttu Themistokleen muuri.
Pella Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli kahdella matalalla kukkulalla, joista toinen kukkula on sama, jolle nykyinen Péllan kaupunki on rakennettu, ja toinen eli niin sanottu Länsikukkula sijaitsee sen länsipuolella. Viimeksi mainitun alueella on suoritettu kaivauksia, joissa on löydetty noin kaksi metriä paksujen muurien jäänteitä sekä joidenkin ilmeisen merkittävien rakennusten jäänteitä, kuten doorilaista ja joonialaista tyyliä edustaneita rakennusosia. Rakennusjäänteiden oletetaan olevan peräisin Arkhelaoksen palatsista sekä Athene Alkidemokselle omistetusta temppelistä, joka on kaupungin ainoa historiallisissa lähteissä mainittu temppeli. Palatsin maalauskoristelun teki Zeuksis. Palatsin muurien oletetaan yhdistyneen akropoliin muureihin ja niiden puolestaan kaupunginmuureihin. Länsikukkulan alueisiin viitataan tutkimuksessa nimillä Lohko (Section) II ja III.
Akropolis-museo Alkuperäinen Akropolis-museo sijaitsi Akropoliin huipulla kukkulan kaakkoisreunassa. Sitä alettiin suunnitella pian sen jälkeen kun turkkilaiset olivat vetäytyneet kukkulalta vuonna 1833. Museo rakennettiin 1860-luvulla. Kukkulan arkeologisten kaivausten edetessä rakennus osoittautui kuitenkin melko pian pieneksi ja sitä laajennettiin vuonna 1888 sekä vuosina 1946–1947.
1970-luvulla museon ahtaus alkoi käydä niin ongelmalliseksi, että alettiin suunnitella kokonaan uutta museota. Uuden museon suunnittelussa eräänä lähtökohtana oli, että lordi Elginin 1800-luvun alussa Parthenonin temppelistä ja muualta Akropoliilta viemät, nykyisin British Museumissa säilytettävät marmoriveistokset, niin kutsutut Elginin marmorit, saataisiin takaisin Kreikkaan. Museosta järjestettiin arkkitehtuurikilpailut vuosina 1976, 1979 ja 1989, mutta ne eivät johtaneet toteutukseen. Syynä oli muun muassa se, että museon sijoituspaikaksi valitulla paikalla tehdyt arkeologiset löydökset hidastivat suunnitelmia, sillä ne haluttiin ottaa osaksi museota jollakin tavalla.
Soloi (Kypros) Soloi sijaitsi Kyproksen luoteisrannikolla nykyisen Mórfounlahden rannalla pienen joen suussa. Sen akropolis eli yläkaupunki sijaitsi kukkulalla, ja alakaupunki levittäytyi sen pohjoispuolelle kukkulan ja meren väliselle alueelle. Soloissa oli merkittävä satama. Soloin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Medeon (Fokis) Medeonin ydin sijaitsi akropolis-kukkulalla lahden rannalla. Se oli ympäröity muurein, joiden pituus itä-länsisuunnassa oli noin 200 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 150 metriä. Muureista ja luoteisosan kolmesta tornista osa on säilynyt. Kukkulan huipulla on todennäköisesti julkisiin rakennuksiin kuuluneita jäänteitä. Myös kaupungin hautausmaa on löydetty.
Akropolis (Ateena) Ateenan asutus syntyi alun perin Akropoliille ja sen välittömään ympäristöön. Akropoliin paikka on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kivikaudella noin 4000 eaa. Linnoituksena sitä on käytetty viimeistään mykeneläisellä pronssikaudella 1000-luvulla eaa., jolloin se toimi mykeneläisen Ateenan kuningaskunnan keskuksena. Siellä oletetaan sijainneen Ateenan kuninkaiden palatsi. 1200-luvulla eaa. kukkula suojattiin vahvalla Pelasgimuuriksi ("Pelasgikon") kutsutulla muurilla, josta on säilynyt joitakin osia varsinkin kukkulan lounaisosassa. Sen lisäksi kukkulalta on löydetty vähäisiä muita mykeneläisen ajan rakennusten osia. Kukkulan muut varhaisemmat jäänteet ajoittuvat geometriselle kaudelle.
Pelasgimuuri Pelasgimuuri ( tai , "Pelasgikon", myös , "Enneapylon teikhos") oli Ateenan Akropolis-kukkulan mykeneläisaikainen muuri. Se oli rakennettu 1200-luvulla eaa.
Erekhtheion Erekhtheion () on antiikin aikainen temppeli Ateenan Akropolis-kukkulan pohjoislaidalla. Se oli omistettu monille Ateenan kaikkein vanhimmista kulteista.
Antiikin Ateena Ateenan keskusta sijaitsi, ja sijaitsee edelleen, Attikan maakunnassa noin 30 stadionin eli viiden kilometrin päässä merestä, Lykabettos-kukkulan lounaisrinteellä. Sen ympärillä oli kolme pientä jokea, Kefissos länsipuolella, Ilissos eteläpuolella, ja Eridanos pohjoispuolella. Viimeksi mainittu virtasi kaupungin läpi. Kaupungin muurein ympäröidyn alueen halkaisija oli noin 1,5 kilometriä. Suurimmillaan kaupunkiin kuului kuitenkin esikaupunkeja, jotka olivat kaukana muurien ulkopuolella. Akropolis oli hieman etelään muurein ympäröidyn alueen keskuksesta.
Athene Lemnia Athene Lemnia () oli Feidiaan veistämä Athene-jumalatarta esittänyt veistos, joka sijaitsi antiikin aikana Ateenan Akropolis-kukkulalla.
Olympoksen Zeuksen luola Olympoksen Zeuksen luola on luola ja antiikin aikainen Zeukselle omistettu pyhäkkö Akropolis-kukkulan luoteisrinteessä Kreikassa.
Elis (kaupunki) Akropolis eli linnavuori sijaitsi kaupungin itäpuolella. Kukkula on tunnettu nykyaikana myös nimellä Paliópyrgos, ja sen korkeus on noin 400 metriä. Kukkulan alueella on linnoitusmuurien jäänteitä, erityisesti sen pohjois- ja länsiosassa. Akropoliilla sijaitsi Athenelle omistettu temppeli. Sen luoteisrinteessä agoran pohjoispuolella oli teatteri, joka oli rakennettu alun perin 300-luvulla eaa. Sitä muutettiin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Afroditen ja Eroksen pyhäkkö Afroditen ja Eroksen pyhäkkö oli antiikin aikainen Afroditelle ja Erokselle omistettu pyhäkkö Akropolis-kukkulan pohjoisrinteessä Ateenassa Kreikassa.
Apollon Hypoakraioksen luola Apollon Hypoakraioksen luola on luola ja antiikin aikainen Apollonille omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulan luoteisrinteessä Kreikassa.
Pronnoi Pronnoissa oli linnoitettu akropolis eli linnavuori, josta on säilynyt jälkiä Palaiókastron kukkulalla Asprogérakaksen länsipuolella. Alueelta on tehty löytöjä esihistorialliselta ajalta keskiajalle, mukaan lukien klassisella kaudella tehtyä linnoitusmuuria. Se ympäröi noin 571 metrin korkeuteen merenpinnasta kohoavan Palaiókastron kukkulan huipun sekä viereisen noin 520 metriä korkean kukkulan huipun. Skálan kylän läheltä on löydetty 500- tai 400-luvulta eaa. peräisin olevan Apollonille omistetun temppelin rauniot sekä roomalaisella kaudella 200-luvulla jaa. rakennetun roomalaisen huvilan rauniot.
Agrippan muistomerkki Agrippan muistomerkki oli antiikin aikainen muistomerkki Ateenan Akropolis-kukkulalla Kreikassa. Muistomerkistä on säilynyt nykyaikaan vain sen jalustana toiminut pylväs.
Arkesseia Arkesseian paikalta on löydetty kaupungin jäänteitä geometriselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungilla oli akropolis, joka on ollut ympäröity muurein. Muurit on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle, ja ne ympäröivät noin 1,5 hehtaarin kokoisen alueen. Vanhin osa muureista on kuitenkin oletettavasti mykeneläisaikaista kyklooppimuuria. Kukkulalla on myös useiden rakennusten sekä muun muassa vesisäiliöiden raunioita. Kaupungilla oli kaksi satamaa, jotka sijaitsivat kukkulan koillispuolella.
Khaironeia Khaironeia oli Boiotian pohjoisimpia kaupunkeja ja sijaitsi Kefissos-joen (nyk. Kifisós) laaksossa Thurion (nyk. Thoúrio) ja Akontion (nyk. Akóntio) -vuorten välissä Fokiin maakunnan rajalla. Sen sijainti oli strateginen, koska se sijaitsi eteläisen ja pohjoisen Manner-Kreikan yhdistäneen luonnollisen kulkuväylän varressa. Kaupungin akropolis eli linnavuori oli Petrakhos-kukkula (nyk. Petrachós), jonka korkeus on noin 150 metriä, ja joka sijaitsee heti nykyisen kylän lounaispuolella. Kaupungin lähellä oli tasankoa, mikä yhdessä strategisen sijainnin kanssa teki siitä historiassa ikään kuin luonnostaan suurten taisteluiden tapahtumapaikan.
Afrodite Pandemoksen pyhäkkö Afrodite Pandemoksen ja Peithon pyhäkkö oli antiikin aikainen Afrodite Pandemokselle ja Peitholle omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulan lounaisrinteessä Kreikassa.
Arrheforeion Arrheforeion (; joskus myös "Arreforeion" tai "Arreforion") oli antiikin aikainen rakennus Ateenan Akropolis-kukkulalla. Sitä käyttivät "arrheforoi" eli kulttitehtäviä suorittaneet nuoret tytöt.
Hyampolis Hyampoliin akropolis eli linnoituskukkula oli ympäröity muureilla, joiden reitti voidaan jäljittää kauttaaltaan. Parhaiten ne ovat säilyneet kukkulan länsiosassa. Muurien kokonaispituus on ollut noin 1,2 kilometriä.
Akropolis (Ateena) Zeus Polieukselle omistettu pyhäkkö sijaitsi kukkulan itäosassa sen korkeimmalla kohdalla. Myös se oli aitauksella ympäröity ulkoilmapyhäkkö. Pyhäkkö oli rakennettu noin 500 eaa.
Akropolis (Ateena) Aglaureion
Aglaureion oli Aglaurokselle pyhitetty luola, joka on löydetty Akropoliin itäpuolelta. Aiemmin sen luultiin sijainneen kukkulan pohjoisrinteessä jossakin Mykeneläisen lähteen lähellä.
Selinus Kukkulalla sijaitsi neljä suurta temppeliä, jotka tunnetaan kirjaimilla A, C, D ja O, sekä pienempi temppeli B. Temppeleiden lähellä sijaitsi myös kaupungin agora eli kokoontumis- ja kauppapaikka. Vuoden 409 eaa. tuhon jälkeen eli puunilaisella kaudella akropolis säilyi ainoana asuttuna paikkana. Tämän seurauksena kukkulalle rakennettiin 300- ja 200-luvuilla eaa. ruutuasemakaavaan sijoitettuja asuintaloja. Tämän vaiheen kaupunki muistuttaa paljon karthagolaisia kaupunkeja. Osa akropoliin alueesta on kaivettu; kaivaukset ovat keskittyneet kukkulan kaakkoisosaan temppeleiden alueelle.
Temppeli A
Sésklo Keskisen neoliittisen kauden asutus oli tiiviiseen rakennettujen talojen muodostama kylä, jonka keskiössä oli suurempi megaron-tyypinen rakennus. Kylän ympärillä on saattanut olla linnoitusmuuri. Tsountás kutsui asutuksen yläosaa kukkulalla nimellä ”akropolis” ja alempaa osaa nimellä ”polis”. Asutus jaetaan tutkimuksessa myös kolmeen osaan niin, että kukkulan aluetta kutsutaan nimellä Sésklo A, sen länsipuolisen tasangon aluetta nimellä Sésklo B ja kukkulan koillispuolista aluetta nimellä Sésklo C. Kukkulan koko on noin 100 x 45 metriä, ja sen alueella on ollut noin 500–800 taloa. Koko asutuksen pinta-ala noin neliömetriä. Löytöjä on tehty noin 3–6 metrin syvyydestä nykyisestä maanpinnasta laskettuna, mikä kertoo alueen pitkästä historiasta.
Peripatos (Ateena) Peripatos (, ”ympärikävely”) oli antiikin aikainen kulkuväylä, joka kiersi Ateenan Akropolis-kukkulan sen rinnettä pitkin. Se mahdollisti pääsyn lukuisille eri puolilla rinnettä sijainneille pyhäköille.
Megara Megaran kaupunki sijaitsi Saroninlahden rannalla länteen Eleusiista ja Ateenasta ja itään Korintista. Kaupungin ympäristöä kutsuttiin nimellä Megaris. Se toimi eräänlaisena Ateenan hallitseman Attikan ja Korintin hallitseman Korinthian välisenä puskurivyöhykkeenä. Kaupunki oli rakennettu kahdelle kukkulalle, jotka toimivat sen akropoliina, sekä niiden väliseen satulalaaksoon. Lännemmän akropolis-kukkulan nimi oli Alkathus (Alkathous) ja idemmän nimi Karia. Kaupungin satamana toimi rannikolla sijainnut Nisaia.
Kyme (Aiolis) Kyme oli rakennettu kahdelle akropolis-kukkulalle, joista ainakin etelänpuoleinen oli ympäröity muurein. Muureista vain pieni osa on näkyvissä. Kymessä on ollut suunniteltu asemakaava. Kaupungin paikalta on löydetty muun muassa kreikkalainen teatteri, joka sijaitsi pohjoisemman kukkulan juurella, sekä pieni Isikselle (mahdollisesti myös Kybelelle, Artemiille ja Afroditelle) omistettu joonialaista tyyliä edustanut temppeli. Kaupungin sataman paikalta on löydetty aallonmurtajien jäänteitä.
Hekatompedon Hekatompedon ( tai Ἑκατόμπεδος, "Hekatompedos", ”Sata jalkaa (pitkä)”) oli arkaainen Athene-jumalattarelle omistettu temppeli Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se on varhaisin tunnettu temppeli nykyisen Parthenonin temppelin paikalla.
Akropolis (Ateena) Kukkulan rinteessä oli joukko pyhinä pidettyjä luolia, muun muassa Ateenan Panin kultin keskus Panin luola sekä Aglaurokselle omistettu Aglaureion. Rinteessä oli myös ainakin kaksi Afroditelle omistettua kulttipaikkaa, toinen pohjois- ja toinen lounaisrinteellä. Kukkulan kaakkoisrinteessä olivat puolestaan Dionysoksen ja Asklepioksen kulttipaikat. Dionysoksen pyhäkön yhteydessä toimi Dionysoksen teatteri. Koillisrinteeseen rakennettiin roomalaisella ajalla Herodes Atticuksen odeion. Rinteellä sijainneille kohteille pääsi kukkulaa kiertäneen Peripatos-tien välityksellä. Sen pituus oli noin 1 100 metriä.
Alueen merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Naupaktos Antiikin Naupaktoksesta on tehty suhteellisen vähän arkeologisia löytöjä, koska nykyinen kaupunki sijaitsee sen päällä. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi nykyisen kaupungin keskustan luoteispuolella samalla kukkulalla, jossa nykyisin on Náfpaktoksen keskiaikainen linna ("Kástro"). Muutoin kaupungin topografia tunnetaan pääsiassa antiikin kirjallisista lähteistä. Thukydideen mukaan Naupaktoksessa oli Apollonion eli Apollonille omistettu pyhäkkö. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Poseidonille omistettu temppeli, joka sijaitsi lähellä rannikkoa, sekä Artemiille ja Asklepiokselle omistetut pyhäköt ja Afroditeelle pyhitetty luola. Muiden lähteiden perusteella kaupungissa oli myös Dionysoksen ja Serapiin pyhäköt.
Thrasylloksen muistomerkki Thrasylloksen muistomerkki on antiikin aikainen muistomerkki Ateenan Akropolis-kukkulan etelärinteessä Kreikassa. Se rakennettiin Thrasylloksen johtaman khoroksen Dionysia-juhlan näytelmäkilpailussa vuonna 320/319 eaa. saavuttaman voiton kunniaksi.
Muistomerkki sijaitsee Akropoliin rinteessä Dionysoksen teatterin yläpuolella. Sen keskus oli luonnonluola, johon oli rakennettu marmorinen julkisivu, jossa oli kaksi oviaukkoa ja pylväs niiden keskellä. Julkisivussa oli doorilaista tyyliä edustanut arkkitraavi ja joonialaista tyyliä edustanut friisi sekä korniisi, jonka päällä olivat voittoa juhlistaneet pronssiset kolmijalat. Luolan koristelu kuvasi Apollonia ja Artemista surmaamassa Nioben lapset.
Lykosura Lykosura tunnetaan erityisesti Despoinan pyhäkköalueesta, joka on sen merkittävin kaivauskohde. Siihen kuului temppeli ja muun muassa stoa eli pylväshalli. Kaupungin akropolis eli linnavuori sijaitsi kukkulalla pyhäkköalueen itäpuolella.
Poikilassos Poikilassoksen akropolis eli yläkaupunki sijaitsi noin 400 metriä korkealla kukkulalla. Rannikolta on löydetty kahden rakennuksen, todennäköisesti temppelin, jäänteet. Kaupungin oletetaan toimineen Elyroksen kaupungin satamana.
Zeus Polieuksen pyhäkkö Zeus Polieuksen pyhäkkö oli antiikin aikainen Zeus Polieukselle eli kaupunkia suojelevalle Zeukselle omistettu pyhäkkö Ateenan Akropolis-kukkulalla. Se sijaitsi Parthenonin koillispuolella ja Erekhtheionin itäpuolella.
Säämäjärven veneturma Säämäjärven veneturma tapahtui, kun kesäleiriläisiä kuljettaneet kanootit kaatuivat myrskyssä Säämäjärvellä Venäjän Karjalassa kesäkuussa 2016. Onnettomuudessa hukkui 14 ihmistä.
Kivisalmen linja-autoturma Kivisalmen linja-autoturmassa 28. heinäkuuta 1956 lossille ajaneen linja-auton jarrut pettivät ja auto syöksyi järveen. Kantatiellä 69 Konneveden ja Rautalammin kuntien rajalla sattuneessa onnettomuudessa hukkui 15 ihmistä. 18 autossa ollutta pelastui.
M/S Irma Onnettomuudessa hukkui 11 ihmistä, joista seitsemän oli miehistöön kuuluvia – näiden joukossa oli neljä varustamoperhe Grönqvistin veljestä. Laivalla oli mukana myös perheenjäseniä: kolme Grönqvistien vaimoa ja kaksivuotias lapsi. Vain yksi hukkuneista löytyi viisi päivää myöhemmin ylösalaisin olleesta pelastuslautasta.
Kantatie 69 Tiellä sattui 28. heinäkuuta 1956 vakava linja-auto-onnettomuus, kun Konneveden ja Rautalammin kuntien rajalla sijainneelle Kivisalmen lossille ajaneen linja-auton jarrut pettivät ja linja-auto syöksyi Konneveteen. Onnettomuudessa hukkui 15 ihmistä ja 18 pelastui. Paikalle valmistui silta vuonna 1963.
S/S Turisti S/S Turisti oli suomalainen sisävesimatkustajalaiva, joka kallistui voimakkaassa sivutuulessa ja upposi 25. marraskuuta 1937 Saimaan Louhivedellä. Onnettomuudessa hukkui 11 henkilöä. Toisen lähteen mukaan onnettomuudessa hukkui 12 henkilöä ja lisäksi yksi pelastunut kuoli saamansa keuhkokuumeeseen. S/S "Turistin" kaatuminen oli Suomen kolmanneksi pahin sisävesilaivaonnettomuus.
Pietarsaaren majakka Pietarsaaren majakka oli pohjamajakka ja se rakennettiin Nygrundetin kivikkomatalan pohjoisreunaan 1985. Majakan kasuuniosaa asennettaessa se upotettiin vahingossa 20 metriä väärään kohtaan, joten jo ennestään ahdas väylä tiukentui entisestään. Majakan tehtävänä oli opastaa laivat ohi Nygrundetin ja Kallanin vaarallisten karikkojen. Seudulla tapahtui vakava haveri 6. syyskuuta 1972, jolloin Nygrundetin luona ollut ruoppaaja "Nostaja" kaatui myrskyssä. Onnettomuudessa hukkui 16 ihmistä.
RMS Empress of Ireland RMS Empress of Ireland oli Canadian Pacific Railway -rautatieyhtiön omistama höyrylaiva, joka oli tarkoitettu Quebec Cityn ja Liverpoolin väliseen Atlantin siirtolais- ja matkustajaliikenteeseen. Laiva upposi Kanadan merihistorian pahimmassa onnettomuudessa 29. toukokuuta 1914. Siinä hukkui 1 015 ihmistä, kun taas 462 pelastui. "Empress of Irelandin" matkustajauhrien määrä (840) oli suurempi kuin RMS "Titanicin" (804). Matkustajauhreissa oli myös 70 suomalaissiirtolaista.
Bijlmermeer Onnettomuudessa kuoli ainakin 43 ihmistä. Tarkkaa uhrien lukua ei tiedetä, sillä taloissa asui monia rekisteröimättömiä maahanmuuttajia. Onnettomuuden jälkeen lähistön asukkaat valittivat sairauksista, joiden on epäilty liittyvän koneen rahtina olleisiin kemikaaleihin.
M/S Azores "Stockholm" törmäsi yöllä 25. heinäkuuta 1956 italialaiseen "SS Andrea Doriaan" New Yorkin läheisyydessä, minkä seurauksena 56 ihmistä hukkui. Alus sai kuitenkin hyvin vähäisiä vaurioita. Onnettomuuden jälkeen alus sai uuden nimen "M/S Völkerfreundschaft" ja se myytiin Vapaalle Saksan ammattiyhdistysten liitolle Itä-Saksaan. Vuodesta 1985 alus oli joitakin vuosia Britanniassa. Vuonna 1992 alus päätyi Italiaan, jossa se kunnostettiin. Alus poikkesi Helsingissä toukokuussa 2010.
M/S Hanna-Marjut Paikalle saapuneet sukeltajat onnistuivat löytämään vain yhden onnettomuuden uhreista laivan keittiöstä. Aluksen omisti naantalilainen Reijo Marttila, joka hukkui myös onnettomuudessa.
HMS Albion (1898) Alus tilattiin Thames Ironworks and Shipbuilding Companyltä Birkenheadistä osana vuosien 1896-1897 laivasto-ohjelmaa. Sen köli laskettiin 3. joulukuuta 1896 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1898 kumminaan Yorkin herttuatar. Aluksen aiheuttama aalto rikkoi joentöyräällä olleen terassin, jolloin noin 200 ihmistä joutui veden varaan. Onnettomuudessa hukkui 34 henkeä, joista pääosa oli naisia ja lapsia. Se valmistui kesäkuussa 1901. Aluksen valmistuskustannukset olivat 858 745 puntaa, minkä lisäksi tykit maksoivat 54 800 puntaa.
M/V Ciudad de Barcelona Osuman jälkeen "Ciudad de Barcelona" upposi nopeasti vain noin 2–3 minuutissa. Pelastustoimiin liittyi rannikkovartioston lisäksi myös paikallisia kalastajia ja myös Katalonian presidentti Lluis Companys saapui nopeasti paikalle 60 kilometrin päästä Barcelonasta. Onnettomuudessa hukkui ainakin 200 ihmistä, mutta joiden arvioiden mukaan jopa 300. Heistä miehistön jäseniä oli neljä. Kansainvälisiin prikaateihin matkalla olleista vapaaehtoisista kuoli 60–65, mutta ainoastaan 25 hukkuneen henkilöllisyys on selvillä. Pelastuneet vapaaehtoiset kuljetettiin Barcelonaan, jossa he liittyivät kansainvälisiin prikaateihin. Ainoastaan yksi päätti palata kotiinsa.
SS Baltic (1871) "Baltic" oli osallisena ensimmäisen kerran onnettomuudessa, kun se oli toisella matkallaan New Yorkiin. Alus törmäsi 7. lokakuuta satamaan saapuessaan ankkurissa olleen ranskalaisen prikin "Confianceen". Prikin etumasto katkesi ja pelastusvene murskautui. Alukseen tuli myös vuoto, minkä vuoksi se hinattiin telakalle.
Pirttikylän siltaturma Tunnin kuluessa oli saatu yhtä lukuun ottamatta kaikki uhrit ylös joesta, ja lääkärikin saapui paikalle kello 13.15. Viimeinen uhri saatiin ylös kolmen tunnin kuluttua. Onnettomuudessa hukkui seitsemän henkilöä ja osa pelastuneista loukkaantui, mutta ketään ei tarvinnut viedä sairaalaan. Pelastuneiden joukossa oli sulhanen ja morsiamen vanhemmat, mutta sulhasen sisar hukkui.
Vasa (laiva) "Vasa" lähti neitsytmatkalleen 10. elokuuta 1628 Tukholman satamasta. Tarkoitus oli noutaa matkaan kauempana sijaitsevasta Vaxholmin tukikohdasta vielä 300 miestä. Sää oli ollut tyyni, mutta kun Vasa oli ehtinyt matkata noin neljännestunnin ajan ja vajaat 1 300 metriä, äkillinen tuulenpuuska tarttui sen purjeisiin ja kaatoi sen kello neljän ja viiden välillä iltapäivällä. Merivesi syöksyi sisään tykkiporteista, ja alus alkoi nopeasti vajota kohti merenpohjaa. Aikalaisten mukaan onnettomuudessa hukkui noin 50 ihmistä; hylyn läheltä on löydetty 25 luurankoa. "Vasa" upposi muutamassa minuutissa Tukholman edustalle Tegelvikenin kohdalle noin 30 metrin syvyyteen ja makasi siellä sitten hyväkuntoisena 333 vuotta.
M/S Estonia "Estonian" korvasi onnettomuuden jälkiseurauksena Estline-yhtiön Tallinna–Tukholma-reitillä "M/S" "Regina Baltica".
S/S Eggo S/S Eggo oli saksalainen rahtihöyrylaiva, joka upposi Itämerellä Tvärminnen lähellä 11. marraskuuta 1921. Onnettomuudessa hukkui seitsemän miehistön jäsentä.
Bondi Beach 6. helmikuuta 1938, viisi ihmistä hukkui ja yli 250 ihmistä pelastettiin kun sarja suuria aaltoja osui rannalle ja veti ihmisiä avomerelle. Myöhemmin päivää alettiin kutsua nimellä ""Black Sunday"" (suom. "Musta sunnuntai").
M/S Ceres M/S Ceres oli suomalainen rahtilaiva, joka kallistui lastin siirryttyä ja upposi myrskyssä Selkämerellä 10. lokakuuta 1973. Onnettomuudessa hukkui aluksen päällikkö.
Baltic Circle -festivaali Vuodesta 1996 Baltic Circle -hanke on edistänyt eurooppalaista kulttuurivaihtoa lähinnä Itämeren alueella. Taiteilijavaihto, draamakäännökset, kansainväliset yhteistuotannot sekä Euroopan tason kulttuurihankkeet ovat tärkeä osa Baltic Circlen toimintaa.
Baltic Circle -festivaaleja on järjestetty Helsingissä vuodesta 2000 alkaen ja vuodesta 2007 vuosittain. Festivaali esittelee nykyteatterin uusimpia suuntauksia ja toimii kohtaamis- ja verkostoitumispaikkana teatterin ammattilaisille ja yleisölle. 
Baltic Circle -hanketta on ollut luomassa joukko suomalaisia teatterin ammattilaisia, joita yhdistää halu tehdä taiteellisesti kunnianhimoista nykyteatteria ja siten myös taiteellisesti kunnianhimoisia nykyteatterifestivaaleja. Baltic Circle tekee yhteistyötä Pohjois- ja Itä-Euroopan teatterifestivaalien, tuotantokeskusten ja monien kulttuuri-instituuttien kanssa. Vuonna 2007 Baltic Circle saavutti pohjoismaisella ministerineuvostotasolla Ars Baltica -statuksen. Vuodesta 2007 lähtien se on ollut myös jäsenenä kansainvälisessä esittävien taiteiden nykytaideverkosto IETM:ssa (+400 jäsentä) sekä FIT (Festivals In Transition) -verkostossa.
Baltic Circle on toiminut pääjärjestäjänä ja osajärjestäjänä useissa EU-hankkeissa sekä saanut työstään Suomen Teatteriliiton tunnustuspalkinnon vuosina 2001 ja 2005. Tärkeimmät tukijat ovat Q-teatteri, Helsingin kulttuurikeskus, opetus- ja kulttuuriministeriö, EU:n Kulttuuriohjelma sekä Suomen Kulttuurirahasto.
True Finn – Tosi suomalainen True Finn – Tosi suomalainen on israelilaisen videotaiteilijan Yael Bartanan ohjaama taide-elokuva, joka on vuoden 2014 Ihme-nykytaidefestivaalin pääteos. Sen ensiesitys oli 31. maaliskuuta 2014.
Finn-Lassie Finn-Lassie Oy oli Kokkolassa vuosina 1949–1988 toiminut vaatetusteollisuusyritys, joka oli erikoistunut lähinnä Suomen markkinoille Lassie-tuotemerkillä myytyihin lasten- ja urheiluvaatteisiin. Se työllisti suurimmillaan noin 250 ihmistä.
Mauri Luukkala Luukkala oli kokenut purjehtija ja muun muassa Espoon pursiseuran pitkäaikainen jäsen vuodesta 1973. Hän hukkui heinäkuussa 2002 Gotland Runt -avomeripurjehduskilpailussa tapahtuneessa onnettomuudessa toimiessaan Argon-veneen päällikkönä.
Alankomaiden historia Alankomaat on vallannut runsaasti maata merestä. Vuoden 1953 Pohjanmeren tulvassa 1 800 ihmistä hukkui.
Kambrikausi Gondwanasta itään oli monia pikkumantereita, Laurentia, Baltica, Siperia, Kazakstania ja Kiina. Laurentia oli nykyisten Grönlannin ja Pohjois-Amerikan alku. Balticaan kuului muun muassa nykyinen Suomi. Se sijaitsi noin 50. eteläisellä leveysasteella.
Luule Viilma Luule Viilma (6. huhtikuuta 1950 – 20. tammikuuta 2002) oli virolainen kirjailija, joka on kirjoittanut elämänopetuksia sisältäviä kirjasarjoja. Hän oli myös aikansa tunnetuin virolainen henkiparantaja. Luule Viilma hukkui auto-onnettomuudessa 2002.
Finn-Balticin onnettomuus Proomuun lastattu rautamalmirikaste oli ollut Luulajassa ulkovarastoituna, jolloin se oli päässyt kastumaan. Koska kosteusmittaukset tehtiin pinnasta, ongelmaa ei havaittu. Lastauksen jälkeenkin alusyhdistelmä joutui seisomaan useita vuorokausia satamassa joulunpyhinä vallinneen kovan tuulen vuoksi, jolloin sen irtolasti oli kastunut lisää proomun avoimen rakenteen vuoksi (proomussa ei ole lastia suojaavaa kantta).
Finn-Balticin onnettomuus Merellä sade ja aluksen keulapärskeet kastelivat lastia yhä enemmän. Alusyhdistelmä kulki voimakasta ja puuskittaista myrskytuulta vastaan koko matkan Luulajasta Hankoon. Hangon edustalla suoritettaessa käännöstä itään puuskittainen myrskytuuli pääsi iskemään laivaan koko sen pitkältä sivulta, jolloin lastina ollut liejuuntunut rikaste lähti liikkeelle kaataen aluksen.
Pirttikylän siltaturma Pirttikylän siltaturmassa 16. kesäkuuta 1946 riippusillan toinen kannatinvaijeri katkesi kuorma-auton painosta, ja auton lavalla olleet runsaat 30 matkustajaa putosivat Närpiönjokeen. Pirttikylässä, joka on nykyisin Närpiön kaupungin aluetta, tapahtuneessa onnettomuudessa hukkui seitsemän henkilöä.
Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus WHO:n raportin lisäksi eri tahot ovat esittäneet huomattavasti suurempia arvioita kuolleisuudesta. Venäjän tiedeakatemian mukaan 210 000 ihmistä kuoli ennenaikaisesti onnettomuuden vuoksi. Greenpeace arvioi kuolemantapausten lukumääräksi noin 93 000–140 000 ihmistä. Venäläinen professori Aleksei Jablokov on esittänyt, että onnettomuuden vuoksi oli jo vuoteen 2008 mennessä kuollut jopa 900 000 ihmistä. Jablokov on kritisoinut WHO:ta ja IAEA:ta valehtelusta, ja hän katsoo, että WHO on ”ydinvoimafriikkien” hallinnassa.