mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Sthenelos (Kapaneuksen poika) Sthenelos oli yksi epigoneista, seitsemän sotapäällikön pojista, jotka uusivat isiensä hyökkäyksen Thebaa vastaan; myöhemmin hän jopa kerskui, että hän ja muut epigonit valtasivat Theban siitä huolimatta, että heillä oli vähemmän miehiä kuin heidän samaa yrittäneillä isillään, koska he olivat kuuliaisia jumalille. Hän oli myös Helenan kosijoiden joukossa, ja muiden tavoin vannoi valan puolustavansa valittua sulhasta muita kosijoita vastaan. Kun Helena kaapattiin Troijaan, joutui hän valansa velvoittamana osallistumaan Troijan sotaan. Ystävänsä Diomedeen komennossa hän johti Argoksen joukkoja taistelussa. Hänet mainitaan myös yhtenä Troijan hevoseen piiloutuneista miehistä. Sotasaaliina Troijasta Sthenelos piti puisen Zeus Herkeioksen kuvan.
Kreikkalainen mytologia Homeroksen teosten lisäksi tunnettiin suuri joukko muita teoksia, jotka muodostivat niin kutsutun eeppisen kykloksen. Se jakaantuu kahteen tarupiiriin. Näistä ensimmäinen, niin kutsuttu Troijan kyklos, keskittyy Troijan sotaan liittyviin tapahtumiin. Sen runkona ovat juuri Homeroksen eepokset; muut eepokset kertovat joko sotaa edeltäneistä tai seuranneista tapahtumista. Toinen, niin kutsuttu Theban kyklos, keskittyy Theban kaupunkiin liittyviin tapahtumiin. Nämä kaksi tarupiiriä muodostavat kreikkalaisten tarujen rungon, sillä suuri osa keskeisimmistä taruista liittyy jollain tavalla näiden kahden tarupiirin aiheisiin.
Hirvenjuuret Isohirvenjuuren tieteellinen nimi "Inula helenium" tulee kreikkalaisesta tarusta. Sen mukaan kaunis Helena piti sitä käsissään Troijan kuninkaan Priamoksen pojan Parisin ryöstäessä hänet. Tämä johti Troijan sotaan. Kristillisessä symboliikassa hirvenjuuresta tuli sen lääkitsevän vaikutuksen vuoksi vertauskuva lunastuksesta, joka parantaa synnistä.
Podaleirios Troijan sodassa Podaleirios osoittautui veljensä tavoin vertaansa vailla olevaksi parantajaksi, ja koska heitä tarvittiin haavoittuneiden hoitoon, eivät he osallistuneet varsinaisiin sotatoimiin ollenkaan. He paransivat myös Filokteteen käärmeen pureman, mikä mahdollisti hänen osallistumisensa sotaan ja voittamaan sen. Hänet kuitenkin mainitaan yhtenä Troijan puuhevoseen piiloutuneista sotureista.
Korintin sota Ateena, Theba ja Korintti eivät myöskään ottaneet osaa Spartan suunnittelemaan retkikuntaan Jooniaan vuonna 398 eaa. Ennen lähtöään Vähään-Aasiaan Agesilaos II aikoi toimittaa uhrin jumalille Auliissa Boiotiassa, kuten Agamemnon oli tehnyt ennen lähtöään Troijan sotaan. Pausaniaan mukaan thebalainen ratsuväki esti Agesilaoksen pääsyn uhripaikalle. Ilman näidenkin kaupunkien avustusta Agesilaos löi persialaiset ja tunkeutui aina Sardisiin asti. Satraappi Tissafernes tuomittiin kuolemaan, koska hän ei ollut pystynyt estämään spartalaisia. Päästäkseen eroon spartalaisista Tissaferneen seuraaja Tithraustes lahjoi Agesilaoksen ja sai hänet hyökkäämään pohjoiseen, satraappi Farnabazoksen alueelle. Agesilaos alkoi samalla rakentaa suurta laivastoa.
Roomalainen mytologia Rooman keisariaikana runoilija Vergilius kirjoitti keisari Augustuksen toiveesta Roomalle ja Augustuksen suvulle sankarieepoksen Aeneis, joka kytkeytyi kreikan mytologiseen tarustoon ja etenkin Troijan sotaan. Vergiliuksen mukaan Troijan hävityksestä pelastunut sankari Aineias perusti roomalaisen sivilisaation Italian niemimaalle saatuaan jumalilta siihen kehotuksen.
Ilias Muissa Troijan sotaa sivuavissa teoksissa kerrotaan sodan taustoista ja kaupungin tuhosta ja "Iliaan" henkilöiden kohtaloista sodan jälkeen. Sota on aiheena useissa niin kutsutun eeppisen kykloksen teoksissa.
Lelantoksen sota Thukydides mainitsee sodan peloponnesolaissotaa käsittelevässä teoksessaan. Thukydides kertoo että Troijan sodan jälkeen käydyt sodat olivat kaikki pieniä kahakoita rajanaapureiden välillä Lelantoksen sotaa lukuun ottamatta:
Kreikkalainen mytologia Kreikkalaisen historiankirjoituksen varhaisvaiheissa myytti ja historia kietoutuivat usein yhteen niin, että historiankirjoitus alkoi myyteistä ja eteni sitten historialliseen aikaan. Herodotos kertoi myyttejä historiankirjoituksensa osana, vaikka erottikin ne tunnetuista tapahtumista. Jopa Thukydides vaikuttaa pitäneen ainakin Deukalionia, Helleniä ja Troijan sotaa historiallisina. Euhemeros näki kaikki myytit alkuperältään historiallisina jopa siinä määrin, että katsoi Zeuksen ja muiden jumalten olleen alun perin kuninkaita, jotka myöhemmin muuntuivat kertomuksissa jumaliksi. Tätä kutsutaan "euhemerismiksi".
Idomeneus Idomeneus oli yksi Helenan kosijoista ja osallistui tekemänsä valan mukaisesti Troijan sotaan 80 aluksella ja johtaen siellä kreetalaisten armeijaa. Idomeneus osoitti urheutensa monissa taisteluissa ja oli mukana sopimassa kreikkalaisten sotatoimista. Hänen ystävänsä Meriones seurasi häntä taisteluissa ja toimi hänen vaununajajanaan. Idomeneus oli myös yksi niistä sankareista, jotka piiloutuivat Troijan puuhevoseen.
Amfilokhos (Amfiaraoksen poika) Amfilokhos oli yksi Helenan kilpakosijoista, jotka joutuivat Odysseuksen aloitteesta vannomaan puolustavansa valittavaa sulhoa tarvittaessa muita vastaan. Pariksen ryöstettyä Helenan tämän aviomies Menelaos vaati muita kosijoita tilille lupauksestaan, ja niin Amfilokhos muiden tavoin osallistui ryöstöstä alkaneeseen Troijan sotaan. Apollodoros mainitsee, että Amfilokhos saapui myöhässä Troijaan.
Peneleos Kun Thersandros, Theban kuningas, oli kuollut eksyttyään matkalla Troijan sotaan ja jouduttuaan Telefoksen surmaamaksi, otti Peneleos hallintovastuun Tisamenoksen, Thersandroksen vielä alaikäisen pojan, holhoojana. Lisäksi hänet valittiin yhdessä Leitoksen kanssa boiotialaisten johtajaksi toiselle sotaretkelle Troijaan. Taistelussa hän surmasi Ilioneuksen, Forbaksen pojan, ja Lykonin. Tämän jälkeen Polydamaan keihäs osui häntä olkapäähän.
La leggenda di Enea Vergiliuksen "Aeneis"-teokseen perustuva elokuva on edellisenä vuonna valmistuneen "Troijan urhojen" jatko-osa. Aineiaan johtamat Troijan pakolaiset saapuvat Tiberjoen suuhun, jonne Latiumin kuningas sallii heidän asettuvan. Rutulien päällikkö Turnus kilpailee Aineiaan kanssa Latiumin prinsessasta Laviniasta, mikä johtaa lopulta sotaan ja miesten väliseen kaksinkamppailuun.
Homeros: Troijan sota ja Odysseuksen harharetket Teos jakautuu kolmeen osaan: ensin on tiivistelmä Troijan sodan taustoista ja tapahtumista (160 sivua). Sen jälkeen proosamuotoinen suomennos Odysseuksen harharetkistä (280 sivua). Loput 120 sivua on selityksiä ja karttoja. Teoksessa on hakemisto nimistä, jotka esiintyvät tekstissä useammin kuin kerran. Lisäksi teoksen alussa on kartta, jossa on sotapäälliköiden nimet ja kotipaikat.
Demofon Demofon () oli kreikkalaisessa mytologiassa Ateenan kuningas. Hän oli Theseuksen ja Faidran poika ja siten Akamaan, jonka kanssa hän osallistui Troijan sotaan, veli. Molempien mainitaan olleen niiden neljänkymmenen sankarin joukossa, jotka piiloutuivat Troijan hevoseen. Sodan jälkeen hän vaati isoäitinsä Aithran, joka oli siepattu Helenan kanssa yhtä aikaa, palauttamista. Helenan oltua asiasta samaa mieltä Agamemnon päästi tämän vapaaksi.
Elafónisos Kreikkalaisen tarusankarin ja Mykenen kuninkaan Agamemnonin kerrotaan rakennuttaneen 900-luvulla eaa. temppelin sotataidon, tiedon ja viisauden jumalatar Athenelle. Temppeli sijaitsi luultavasti Elafónisoksen keskiosassa Víglalla. Athenen palvominen Elafónisoksella alkoi 300–500 vuotta aiemmin kuin esimerkiksi Ateenassa tai Rodoksella. Mytologiassa esiintyvän Spartan kuninkaan Menelaoksen kerrotaan puolestaan rakennuttaneen Elafónisokselle hautamonumentin Kinadis-nimiselle laivaston komentajalleen. Yhdessä he ottivat osaa Troijan sotaan. Haudan sijaintipaikkana on pidetty Panagían aluetta Káto Nisín kylässä.
Khalkis Khalkis on ollut asutettu jo esihistoriallisella ajalla. Kaupunkia pidettiin perinteessä Ateenasta tulleiden joonialaisten perustamana. Kreikkalaisessa mytologiassa perustajaksi esitettiin Pandoros, Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen poika. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Troijan sodan jälkeen kaupunkiin tuli toinen ateenalainen asutusaalto, jota johti Kothos.
Pellene Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin esitettiin saaneen nimensä Pallas-jättiläisestä. Argoslaiset pitivät nimen alkuperänä argoslaista Pelleniä, joka oli Forbaksen poika. Varhaisin maininta Pellenestä on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä mykeneläisistä kaupungeista, jotka lähettivät laivoja Troijan sotaan. Perinteen mukaan Pallenen niemen Skionen asukkaat Khalkidikellä olivat Akhaian Pellenen asukkaita, jotka jäivät seudulle paluumatkalla Troijasta.
Sými Eustathioksen, Strabonin ja Stefanos Bysanttilaisen mukaan Sýmillä oli useita eri nimiä antiikin aikana, kuten "Metapontis", "Aigli" ja "Kariki". Aelianuksen ja Ptolemaioksen töistä on löydetty Sýmille myös nimitys "Elkoussa". Runoilija Homeroksen kirjoittamassa "Ilias"-eepoksessa Sýmin kuninkaana toimi Troijan sodan aikana Nireus. Nireus oli kertoman mukaan raukkamainen mutta kaunis soturi. Hän otti osaa Troijan sotaan.
Troijan sota Troijan valloitus osoittautui kuitenkin hankalaksi ja valloitusyritykset epäonnistuivat kerta toisensa jälkeen. Lopulta Odysseus keksi juonen: Kreikkalaiset voisivat rakentaa puusta mahtavan hevosen, jonka sisälle mahtuisi joukko sotilaita piiloutumaan. Tämän jälkeen troijalaiset huijattaisiin viemään hevonen sisään kaupunkiin. Hevonen päätettiin rakentaa, ja sen sisälle piiloutui sotilaita, myös Odysseus. Hevonen vietiin Troijan kaupungin lähelle. Sitten kreikkalaiset uskottelivat troijalaisille että olisivat luovuttaneet, perääntyneet ja jättäneet hevosen lahjaksi troijalaisille. Troijalaiset päättivät viedä hevosen kaupunkiin pappi Laokoonin varoituksista huolimatta, ja osa kaupungin muurista hajotettiin, jotta hevonen mahtuisi sisään.
Troija Troija V:n perustamiseen liittyi ehkä uuden väestön saapuminen. Noin vuodesta 2000 eaa. alkoi näkyä merkkejä paremmasta sisustuksesta, paikallisesti valmistetusta pronssiesineistöstä ja paremmasta keramiikasta. Anatoliassa kukoisti Hatti ja pohjoisessa Zalpa. Kaupungin uusi väestö oli ehkä Arzawan luuvilaisia. Silti kaupungin vaurastuminen vei vuosisatoja. Joidenkin mukaan uusi väestö olisi saapunut vasta Troija VI:n alussa. Kaupungin keskus kasvoi lopulta 18000 m² kokoon.
Mykeneläinen kulttuuri Mykeneläistä aikaa pidetään Kreikan taruaikana, ja antiikin ajan kreikkalaisen mytologian katsotaan perustuvan osittain mykeneläiseltä ajalta säilyneisiin muistumiin. Mykenen vallan aikoina käytiin mahdollisesti sota tai sotia, jotka antoivat aiheen kertomukselle Troijan sodasta. Siitä kertova Homeroksen "Ilias"-eepos pohjautunee mykeneläiseltä ajalta säilyneeseen suulliseen perinteeseen ja kansantaruihin. Troijana pidetään Hissarlikin kukkulaa Turkissa.
Laomedon Ennen Troijan sotaa Poseidon ja Apollon, jotka olivat uhmanneet Zeusta, lähetettiin rangaistukseksi palvelemaan kuningas Laomedonia. Laomedon laittoi heidät rakentamaan muuria kaupungin ympärille luvaten palkita heidät ruhtinaallisesti – Homeroksen mukaan tosin ainoastaan Poseidon rakensi muuria Apollonin toimiessa paimenena, mutta muurin valmistuttua vuoden kuluttua Laomedon rikkoi lupauksensa. Rangaistukseksi tästä Apollon lähetti ruton ja Poseidon merihirviön piinaamaan Troijaa.
Antiikin Kreikan uskonto Monet myytit liittyivät Troijan sotaan Kreikan ja Troijan välillä. Aiheesta kertoi laaja eeppisten tarujen piiri, eeppinen kyklos. Tunnetuimpana sodasta kertoo Homeroksen eepos "Ilias". Monet muut tarut kertoivat sodan jälkiseurauksista, kuten Odysseuksen kotiinpaluusta, joka on aiheena Homeroksen "Odysseiassa", tai kuningas Agamemnonin murhasta, joka tunnetaan nykyisin ennen kaikkea Aiskhyloksen "Oresteiasta".
Samothráki Kreikkalaisessa mytologiassa Samothrákin korkea Sáosvuori oli paikka, jonka huipulta Poseidon seurasi Troijan sotaa.
Peloponnesolaissota (Thukydides) Thukydideen teoksessa on kahdeksan kirjaa. Ensimmäisessä kirjassa kuvataan lyhyesti Kreikan varhaishistoriaa, kuten Troijan sotaa, kansojen vaelluksia, yhteiskunnan ja kaupunkivaltioiden kehitystä sekä sotilaallisen järjestäytymisen ja liittoutumisen kehitystä. Tämän jälkeen Thukydides kuvaa Ateenan ja Spartan välien kiristymistä ennen peloponnesolaissotaa, jota hän pitää siihenastisen historian merkittävimpänä sotana. Hän katsoo, että Ateenan suuruuden kasvu pakotti Spartan sotaan.
Pariksen tuomio Pariksen tuomio viittaa kreikkalaisessa mytologiassa tarinaan, joka kertoo Troijan sotaan johtaneista tapahtumista.
Alkestis Alkestis ja Admetos saivat pojan, Eumeloksen, joka johti sotajoukon Feraista taistelemaan Troijan sotaan, sekä tyttären, Perimelen.
Elektra (Euripides) Ennen Troijan sotaan lähtöä kreikkalaisten sotajoukon ylipäällikkö Agamemnon uhrasi tyttärensä Ifigeneian Artemiin lepyttämiseksi. Uhraus mahdollisti kreikkalaisten laivaston purjehtimisen Troijaan, mutta suututti Agamemonin puolison Klytaimnestran. Kun Agamemnon palasi sodasta kotiin, Klytaimnestra ja hänen uusi rakastajansa, Agamemnonin serkku Aigisthos murhasivat tämän. Tämän jälkeen Orestes, Elektran pikkuveli, lähetettiin Fokiin kuninkaan Strofioksen luo. Siellä tämä ystävystyi kuninkaan pojan Pyladeen kanssa.
Aitolia Aitolian sankareita olivat myös muun muassa Tydeus ja Meleagros. Sinne sijoittui myyttinen Kalydonin metsäkarjun ajo. Troijan sotaan aitolialaiset osallistuivat Thoaksen johdolla ja Homeroksen "Iliaan" laivaluettelon mukaan 40 laivalla. 60 vuotta Troijan sodan jälkeen Aitoliaan asettui aiolialaisia, jotka oli ajettu boiotialaisten ohella pois Thessaliasta. Siksi aluetta Pleuronin ja Kalydonin ympärillä kutsuttiin myös nimellä "Aiolis". Eforoksen mukaan tämä olisi kuitenkin tapahtunut jo aiemmin.
Karystos Karystoksen seutu on ollut asuttu neoliittisella ja helladisella kaudella. Kaupunki on syntynyt geometrisella kaudella. Ensimmäinen maininta Karystoksesta on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa se mainitaan yhtenä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Karystoksen satama Geraistos mainitaan puolestaan ensimmäisenä turvallisena paikkana, johon Troijan sodasta palanneet rantautuivat. Kaupungin perustajaksi mainitaan Dryopes ja sen nimen alkuperäksi Karystos, joka oli kentauri Kheironin poika.
Persialaissodissa Karystos oli persialaisten ensimmäisiä kohteita näiden ensimmäisen hyökkäyksen aikaan vuonna 490 eaa. Karystoslaiset vastustivat hyökkäystä, mutta persialaiset valtasivat kaupungin. Toisessa hyökkäyksessä vuonna 480 eaa. kaupunki antautui ilman taistelua, ja joutui osallistumaan laivoillaan sotaan Persian puolella. Sodan jälkeen Ateena pakotti Karystoksen mukaan Deloksen meriliittoon.
Akamas (Theseuksen poika) Akamas () oli kreikkalaisessa mytologiassa Theseuksen ja Faidran poika, joka otti velipuolensa Demofonin kanssa osaa Troijan sotaan.
Epistrofos Epistrofos oli kreikkalaisessa mytologiassa kolmen eri Troijan sotaan osallistuneen miehen nimi, jotka kaikki mainitaan Homeroksen Iliaassa.
Nestorin malja Heinrich Schliemann löysi Mykenen hautakehä A:n kaivauksissa vuonna 1876 useita kuiluhautoja, joissa oli merkittäviä hautaesineitä, mukaan lukien kultaisia esineitä. Hauta IV käsitti rikkaimmat löydöt. Niihin lukeutui kultainen pikari, jonka Schliemann yhdisti "Iliaassa" kuvattuun Nestorin maljaan. Schliemann uskoi hautojen olevan peräisin Troijan sodan ajalta, ja saman hautakehän hautaa V hän piti Agamemnonin hautana. Muut arkeologit eivät kuitenkaan ole hyväksyneet Schliemannin päätelmiä. Hautakehän haudat ajoitetaan yleensä noin vuosille 1600–1500 eaa., kun taas Troijan sota (mikäli se oli historiallinen tapahtuma) ajoitetaan yleensä noin vuoteen 1200 eaa. Näin ”Nestorin malja” olisi ollut haudattuna Mykenessä satoja vuosia ennen kuin Nestor käytti sitä Troijassa.
Afaian temppeli Temppeli oli rakennettu paikallisesta kalkkikivestä, joka oli peitetty stukkolla ja maalattu. Sen katto oli tehty terrakottatiilistä sekä reunoiltaan marmorista. Kattoa koristivat akroterion-koristeet sekä neljä sfinksiä, jotka kaikki oli tehty marmorista. Temppelin itäpään päätykolmiokoristelu esitti Herakleen sotaretkeä Troijan kuningas Laomedonia vastaan, mihin osallistui myös aiginalaisen Aiakoksen poika Telamon. Länsipään päätykolmiokoristelu puolestaan esitti Troijan sotaa, johon osallistuivat myös Aiakoksen jälkeläiset Aias, Teukros ja Akhilleus.
Lykomedes Lykomedes (), joka tunnettiin myös nimellä "Lykurgos", oli kreikkalaisessa mytologiassa Skyroksen kuningas Troijan sodan aikana. Skyros ei lähettänyt joukkoja sotaan.
Toló Homeros mainitsee "Ilias"-eepoksessaan Asinen kaupungin, jonka arkeologinen kohde sijaitsee Tolónlahdella. Asinen laivasto otti osaa Troijan sotaan.
Akarnania Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen aitolialaiset valtasivat suuren osan läntisen Akarnanian kaupungeista. Seurauksena akarnanialaiset liittoutuivat Makedonian kanssa. Akarnanialaiset pysyivät uskollisena Makedonialle loppuun saakka, eivätkä esimerkiksi hylänneet Filippos V:ttä tämän sodassa Roomaa vastaan. Vuonna 239 eaa. akarnanialaiset vetosivat Rooman myötätuntoon huomauttamalla, että eivät olleet osallistuneet Troijan sotaan Rooman edeltäjäksi katsottua Troijaa vastaan; tätä on pidetty ensimmäisenä kertana, jolloin jotkut kreikkalaiset kehuskelivat sillä, etteivät olleet mukana tällä herooisella sotaretkellä.
Priamos Priamoksella oli useita vaimoja ja kymmeniä lapsia. Hänen ensimmäinen vaimonsa Arisbe synnytti hänelle Aisakoksen. Priamos erosi hänestä myöhemmin voidakseen mennä naimisiin Hekaben kanssa. Heidän vanhimman poikansa Hektorin oli määrä seurata isäänsä Troijan hallitsijana, mutta heidän toisen poikansa, Pariin, aikaansaama Troijan sota johti hänen kuolemaansa ja kaupungin tuhoon. Priamoksella kerrottiin olleen 50 poikaa ja useita tyttäriä, heidän joukossaan Helenos, Kassandra, Ilione, Deifobos, Troilos, Polites, Kreusa, Laodike, Polyksene ja Polydoros, Priamoksen nuorin poika.
Ilias Sota jatkui "Iliaan" kuvaamien tapahtumien jälkeen vielä vuoden. Sodan lopputulos, Troijan tuho, vuotta myöhemmin on jo nähtävissä "Iliaan" loppuessa.
Agamemnon Yksi Mykenestä löydetyistä kultaisista kuolinnaamioista on saanut nimen Agamemnonin kuolinnaamio, mutta se on todellisuudessa 300 vuotta Troijan sotaa ja mahdollista historiallista Agamemnonia varhaisempi.
Meriones Meriones () oli kreikkalaisessa mytologiassa yksi Troijan sodan sankareista. Hyginus mainitsee hänet yhtenä Helenan kosijoista – päinvastoin kuin Apollodoros ja Hesiodos – mikä olisi velvoittanut hänet osallistumaan sotaan.
Eurypylos Eurypulos, Thessalian kuningas ja Euaimonin ja Eurythemiin poika, joka aikanaan Helenan kosijana antamansa valan perusteella johti soturinsa 40 aluksella Troijan sotaan.
Historiateos Samalla Herodotos esittää egyptiläisten pappien perimysjärjestyksen, kuvaa egyptiläistä labyrinttiä sekä kertoo, kuinka Helena ja Paris kävivät Egyptissä juuri ennen Troijan sotaa.
Kultainen omena Eris, epäsovun jumala, oli jätetty kutsumatta Peleuksen ja Thetiin häihin, josta raivostuneena hän saapui kuitenkin paikalle ja heitti osallistujen keskelle kultaisen omenan, johon oli kaiverrettu sana "Kauneimmalle". Vaateensa omenaan esittivät Hera, Pallas Athene ja Afrodite, ja Zeus asetti Troijan prinssi Pariin päättämään, kenelle omena kuuluisi. Pariksen tuomio oli antaa omena Afroditelle, joka tarjosi tälle maailman kauneimman naisen, Helenan rakkautta palkkioksi häntä suosivasta ratkaisusta. Tämän päätöksen seurauksena sai alkunsa Troijan sota Helenan jättäessä aiemman aviomiehensä.
Troijan sota Sota sai tarun mukaan alkunsa siitä, että Ateenassa vietettiin Thessalian kuninkaan Peleuksen ja merenjumalatar Thetiin häitä. Hääpari oli jättänyt kutsumatta juhliin eripuraisuuden jumalattaren Eriksen, ja tästä suuttunut jumalatar heitti hääsaliin oman häälahjansa: kultaisen omenan, johon oli kirjoitettu "Kauneimmalle". Troijan prinssi Paris joutui ratkaisemaan, kuka olisi tämä "kaunein", jolle omena on tarkoitettu (niin kutsuttu Pariksen tuomio). Ylijumala Zeuksen puoliso Hera, tiedon ja sotimisen jumalatar Athene ja rakkauden jumalatar Afrodite olivat kukin sitä mieltä, että omena kuului juuri hänelle. Jokainen jumalatar lupasi Parikselle jotain, jos Paris antaisi omenan hänelle. Hera lupasi Parikselle koko maailman valtakunnaksi omenaa vastaan, Athene lupasi Parikselle mainetta ja Afrodite lupasi, että Parikseen rakastuisi kaunein nainen päällä maan. Paris valitsi Afroditen kauneimmaksi jumalattareksi, ja antoi hänelle omenan. Athene ja Hera päättivät kostaa hänelle.
Homeros: Troijan sota ja Odysseuksen harharetket Castrén kirjoittaa, ettei hänen aikansa ja tarmonsa olisi riittänut "Iliaan" suomentamiseen kokonaan, mutta hän on kuitenkin kääntänyt alkutekstin ja muiden käännösten pohjalta jotakin taustoittamaan "Odysseiaa".
Ifigeneia Auliissa Ifigeneia Auliissa (, tai "Iphigenia in Aulide") on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen tragedia. Sen aiheena on Ifigeneian uhraaminen Auliissa, jotta kreikkalaisten armeija voisi purjehtia Troijan sotaan.
Polyksenos Polyksenos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Agastheneen ja Peloriin poika ja kotoisin Aitoliasta. Hän oli Eliin kuningas ja johti 40 tai 10 alusta sotaan Troijaa vastaan. Tähän hänet velvoitti vala, jonka hän oli antanut kosittuaan Helenaa
Age of Empires (pelisarja) Jokaisella sivilisaatiolla on oma erikoistapansa kerätä pelin uutta resurssisuosiota, jota saa jumalilta. Kampanjoissa pääsee seuraaman muun muassa Atlantiksen tuhoa ja Troijan sotaa.
Antilokhos Antilokhos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Nestorin, Pyloksen kuninkaan poika. Hän oli yksi Helenan kosijoista, joten valansa velvoittamana hän osallistui Troijan sotaan. Antilokhos oli tunnettu komeudestaan, nopeudestaan ja taidoistaan vaunujen ajajana.
Iason Iason ( 'parantaja') oli kreikkalaisessa mytologiassa sankari, joka johti ennen Troijan sotaa argonautit Kolkhiiseen noutamaan kuuluisaa kultaista taljaa. Hänen isänsä oli Aison, Iolkoksen oikeamielinen kuningas, ja äitinsä Amfinome. Hänen puolisonsa oli Medeia.
Will Friedle Friedlen tunnetuin kaveri on näyttelijä Jason Marsden, jonka kanssa hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa "Isojen poikien leikit" ja "Kim Possible" sekä elokuvassa "Troijan sota". Lokakuussa 2004 hän oli Marsdenin häissä bestman.
Afrodite Afroditesta on tehty useita tunnettuja taideteoksia, ja niissä hänet on yleensä kuvattu luonnolliseksi kauniiksi naiseksi. Afroditen tunnuksia olivat muun muassa kyyhkynen ja kultainen omena, jonka Afrodite sai tarun mukaan Pariilta ennen Troijan sotaa.
Kirsti Gallen-Kallela Kirsti Gallen-Kallela oli tärkeä isänsä elämäntyön vaalija. Hän myötävaikutti voimakkaasti Akseli Gallen-Kallelan Museosäätiön ja Gallen-Kallelan Museon syntymiseen. Kaksiosainen muistelmateos "Isäni Akseli Gallen-Kallela" (1964-1965) pohjautuu perheen ja suvun kirjeenvaihtoon ja kertoo Akselin ja hänen perheensä vaiheikkaasta elämästä. Kirsti Gallen-Kallela lahjoitti merkittäviä aineistoja Gallen-Kallelan Museolle, Helsingin kaupunginmuseolle ja Kansallisarkistolle. Kirsti Gallén-Kallela sai Pro Finlandia -mitalin 1965.
Gallen-Kallelan Museo Gallen-Kallelan Museo on Tarvaspäässä Espoossa sijaitseva, Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema ja vuosina 1911–1913 rakennuttama ateljee, joka toimii nykyään museona. Rakennus sijaitsee Laajalahden pohjoisrannalla lähellä Turunväylää. Museo välittää Akseli Gallen-Kallelan taiteeseen ja vaikutukseen liittyvää tietoa ja aineistoja, järjestää vaihtuvia näyttelyitä, esittelee Gallen-Kallelan ja hänen aikalaistensa taidetta, elämää sekä nykytaidetta.
Akseli Gallen-Kallela Freskojen pariin Gallen-Kallela pääsi Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä maalatessaan Kalevala-aiheiset kattomaalaukset Suomen paviljonkiin. Pian sen jälkeen hän maalasi Porissa Juseliuksen mausoleumin elämän ja kuoleman teemoihin liittyvät freskot. Maailmannäyttelyn paviljongin purkamisen myötä freskot tuhoutuivat, mutta Gallen-Kallela maalasi ne uudelleen yhtä aihetta lukuun ottamatta vuonna 1928 Kansallismuseon sisääntulohallin holvattuun kattoon. Juseliuksen mausoleumin freskot uusi hänen poikansa Jorma Gallen-Kallela 1934–1939 luonnosten pohjalta. Fresko syntyi myös Vanhan ylioppilastalon musiikkisaliin vuonna 1901, jonne Gallen-Kallela maalasi "Kullervon sotaanlähdön".
Akseli Gallen-Kallelan patsas Akseli Gallen-Kallelan patsas on Porin Pohjoispuistossa sijaitseva Akseli Gallen-Kallelan monumentti. Sen on suunnitellut Heikki Nieminen ja se on pystytetty vuonna 1965. Patsaan luonnoksesta järjestettiin kilpailu, jonka osallistujien kesken kaupunginhallitus päätyi Niemisen luonnoksen kannalle.
Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Afrikan-ajan taideteoksista Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Afrikan-ajan taideteoksista sisältää Akseli Gallen-Kallelan vuosina 1909–1910 Brittiläisessä Itä-Afrikassa toteuttamia taideteoksia. Perhe Gallen-Kallela matkusti Pariisiin vuonna 1909, asui siellä vajaan vuoden ja matkusti edelleen Afrikkaan nykyisen Kenian alueelle. Luettelo auttaa hahmottamaan aikakauden tunnettujen teosten, kuten Hwandoni Hillsin (1910), syntytaustaa.
Jorma Gallen-Kallela Gallen-Kallelan isä oli Akseli Gallen-Kallela ja äiti Mary Gallen-Kallela (o.s. Slöör). Hän aloitti taideopintonsa isänsä johdolla. Ulkomailla Gallen-Kallela opiskeli taidetta Argentiinassa, Tanskassa, Ranskassa ja Itävallassa. Gallen-Kallelan tunnetuin taiteellinen työ liittyy Kansallismuseon freskoihin, joiden maalaamisessa hän avusti isäänsä. Lisäksi Gallen-Kallela avusti isäänsä Suur-Kalevalan kuvittamisessa. Gallen-Kallela myös maalasi uudestaan Juseliuksen mausoleumin tuhoutuneet freskot isänsä luonnosten perusteella. Itsenäisiä Jorma Gallen-Kallelan töitä ovat Rintamamies- ja Kalevala-postimerkit.
Symposion (Akseli Gallen-Kallela) Symposion (alkuperäiseltä nimeltään Probleemi) on Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1894. Ryhmäkuvassa esiintyvät vasemmalta lukien Akseli Gallen-Kallela eli tuolloin Axel Gallén, Oskar Merikanto, Robert Kajanus ja Jean Sibelius, jotka pohtivat elämän ja taiteen arvoitusta. Maalauksen henkilöhahmoissa on karikatyyrille ominaisia piirteitä ja tausta on mielikuvituksellisen symbolistinen.
Luettelo Akseli Gallen-Kallelan taideteoksista, joissa Keuruun ryijy esiintyy Luettelo Akseli Gallen-Kallelan taideteoksista, joissa Keuruun ryijy esiintyy sisältää Akseli Gallen-Kallelan vuosina 1887-1888 toteuttamia taideteoksia, jotka on maalattu Pariisissa. Taiteilija asui vuokrahuoneessa rué Ménessierin numerossa 9, nykyisin Rué Aristide Bruant no. 9 ja rue des Abbesses no. 61:n kulmauksessa. Luettelo auttaa hahmottamaan aikakauden tunnettujen teosten kuten "Démasquée" (1887) taustaa, kertoo Gallen-Kallelan keräilyhistoriasta ja näyttää selkeänä muodostuvan teosryhmän .
Mary Gallen-Kallela Mary Helena Gallen-Kallela (o.s. "Slöör", 20. marraskuuta 1868 – 26. elokuuta 1947) oli suomalainen pianisti ja Akseli Gallen-Kallelan vaimo. Mary toimi miehensä mallina ja apulaisena ja hänen musisointinsa auttoi Akselia keskittymään maalaamiseen pitkäjänteisesti.
Keuruun ryijy Se tunnetaan myös nimellä kukkoryijy, joka on tullut tunnetuksi Akseli Gallen-Kallelan Pariisissa 1880-luvun maalaamien teosten taustalla. Akseli Gallen-Kallela osti ryijyn toisella käynnillään Keuruulla vuonna 1886. Ryijyn omistaa Gallen-Kallelan Museo.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallela avioitui vuonna 1890 Mary Helena Slöörin (1868–1947) kanssa. Slöörin isä oli hovineuvos Kaarlo Slöör ja äiti (vihitty 1863) Aina Emilia Ehrnström (k. 1929). Akselille ja Marylle syntyi kolme lasta: Impi Marjatta (1891–1895), Aino Kirsti ja Kaijus Jorma. Kirsti ja Jorma olivat kuvataiteellisesti lahjakkaita, kuten vanhempansa. Kirsti oli myös musikaalisesti lahjakas, kuten äitinsä Mary, joka soitti pianoa. Mary toteutti myös miehensä Akselin kuvataidetta taidekäsityönä.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallela oli myös Unkarissa 1907–1908. Budapestissa pidettiin Gallen-Kallelan taidenäyttely, jossa oli lähes viisisataa teosta. Budapestiin on pystytetty Gallen-Kallelan muistomerkki Tonavan rantakadun lähellä sijaitsevaan puistoon Budan puolella.
Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Keuruulla maalaamista taideteoksista Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Keuruulla maalaamista taideteoksista sisältää Akseli Gallen-Kallelan vuosina 1884-1889 toteuttamia taideteoksia, jotka on maalattu Keuruulla. Taiteilija oleskeli Keuruulle neljään otteeseen, pisimmillään yhdeksän kuukautta. Luettelo auttaa hahmottamaan aikakauden tunnettujen teosten kuten "Ensi opetus" (1887), "Talonpoikaiselämää" (1887), "Saunassa" (1889) ja "Karhunputki" (1889) syntytaustaa.
Kirsti Gallen-Kallela Aino Kirsti Gallen-Kallela (16. elokuuta 1896 Ruovesi – 29. joulukuuta 1980 Helsinki) oli sellotaiteilija ja kuvittaja. Hän oli Akseli Gallén-Kallelan ja Mary (o.s. Slöör) Gallen-Kallelan tytär. Hänellä oli veli Jorma Gallen-Kallela sekä sisko Marjatta, joka kuoli jo ennen Kirstin syntymää.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallela suunnitteli ja rakennutti vuosina 1911–1913 Espooseen Tarvaspäähän ateljeekodin. Vuonna 1961 se avattiin yleisölle Gallen-Kallelan Museo -nimisenä. Gallen-Kallelalla oli myös Kalela-niminen erämaa-ateljee Ruovedellä, jonka hän rakennutti 1894–1895 omien piirustustensa mukaan. Gallen-Kallela asui perheineen Kalelassa moneen otteeseen useita vuosia. Myös Kalela on kotimuseona.
Laajalahti (Espoo) Laajalahdessa on asunut kuvataiteilija Akseli Gallen-Kallela ja kuvanveistäjä Ville Vallgren. Akseli Gallen-Kallelan ateljee toimii nykyisin museona.
Madonna (Akseli Gallen-Kallelan maalaus) Madonna on Akseli Gallen-Kallelan tekemä, vuonna 1891 syntynyt maalaus. "Madonna" kuvaa Gallen-Kallelan puolisoa Marya nuorena äitinä. Hän imettää tytärtään Marjattaa.
Maalauksen taustalla on esineistö, joka edustaa useita kulttuureita. Se on aseteltu näyttämölliseksi kokonaisuudeksi. Mukana on Pariisin kaupoista hankittua itämaista esineistöä ja häämatkalta Karjalasta kerättyjä muistoja.
Mary Gallen-Kallela Vaikka Axel Gallén suomensi nimensä Akseli Gallen-Kallelaksi vuoden 1907 tienoilla, säilyi Mary virallisissa asiakirjoissa Gallénina. Hänet kuitenkin tunnetaan Mary Gallen-Kallelana.
Unkarin historia Akseli Gallen-Kallela matkusteli Unkarissa vuosina 1907–1908. Ketjusillan molemmissa päässä makaavat leijonapatsasparit ihastuttivat suomalaistaidemaalaria niin, että hän kiipesi yhtenä yönä leijonan selkään ja maalasi sillalta avautuvan Linnavuoren kuutamomaiseman. Siltavahti kutsui santarmit, jotka alkoivat kirjoittaa Gallen-Kallelalle sakkoa, kun hän veti povitaskustaan lapun ja ojensi sen vahdille. Lapussa luki unkariksi: ""Täten sallin suomalaisen Akseli Gallen-Kallelan harjoittaa vapaasti taidettaan Unkarin Kuningaskunnan pääkaupungin kaikilla mahdollisilla yleisillä paikoilla. Fyysisen estämisen tai muun hänen työtään haittavan seikan sattuessa Gallen-Kallela on oikeutettu pyytämään lähimmän santarmipartion suojelu- tai virka-apua. Budapestin poliisin ylipäällikkö."" Gallen-Kallelan suomalaiset sekä Unkariin liittyvät maalaukset olivat unkarilaisten mielestä niin lumoavia, että vuonna 1908 Budapestissa pidettiin Gallen-Kallelan taidenäyttely, jossa oli esillä lähes 500 hänen teostaan. Näyttelyssä kävi noin 100 000 vierailijaa. Ketjusillan leijonapatsaan jalustaan - jonka selässä Gallen-Kallela oli istunut - kaiverrettiin kullanvärisellä tekstillä unkariksi ja suomeksi lyhyesti Gallen-Kallelan tarina. Kyseinen leijona kuitenkin murtui toisen maailmansodan pommitusten aikana, ja se siirrettiin Budapestin historian museoon. Kaiverrusta korvaamaan Budapestiin pystytettiin Gallen-Kallelan muistomerkki Tonavan rantakadun lähellä sijaitsevaan puistoon, Budan puolella ("Budapest I. ker. Lánchíd utca 17, .")
Akseli Gallen-Kallela Kansalliset aiheet kuitenkin vähenivät 1900-luvulla. Gallen-Kallelan aiheet olivat uran loppupuolella monipuolisempia, kuten luontoa ja afrikkalaisia kuvaavat värikkäät maalaukset Afrikan-matkalta. Gallen-Kallela julkaisi myös "Afrikka-kirjan" 1931. Aiemmin 1924 oli julkaistu myös Gallen-Kallelan taiteeseen ja elämään liittyviä pohdiskeluja "Kallela-kirjan" muodossa.Gallen-Kallelan uran alkuvaiheessa hänen naturalistisia maalauksiaan haukuttiin, koska niissä oli "rumia ihmisiä".
Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Malmin-ajan taideteoksista Luettelo Akseli Gallen-Kallelan Malmin-ajan taideteoksista sisältää Akseli Gallen-Kallelan vuosina 1890-1892 toteuttamia taideteoksia. Niistä monet on maalattu Helsingin Malmilla. Taiteilija avioitui toukokuussa vuonna 1890, teki häämatkan Kainuuseen ja Vienan Karjalaan, asui perheen ensimmäisessä kodissa Malmilla, oleskeli kesää Visuvedellä, matkusti Pariisiin ja Kuusamon Paanajärvelle. Luettelo auttaa hahmottamaan aikakauden tunnettujen teosten kuten Aino-tarun (1891) ja Madonnan (1891) syntytaustaa.
Kirsti Gallen-Kallela Kirstin maalauksia, grafiikkaa ja taidekäsityötä esiteltiin näyttelyssä Tarvaspäässä, Gallen-Kallelan Museossa 1976 sekä sen jälkeen Tampereella, Lappeenrannassa ja Ruovedellä.Yksi Akseli Gallen-Kallelan Museosäätiön perustajajäsenistä ja merkittävä lahjoittaja.
Akseli Gallen-Kallela Vuonna 1919 perustettu Kalevalaseura otti tehtäväkseen kuvituksen edistämisen ja tuki Gallen-Kallelan työtä.Gallen-Kallela suunnitteli Suur-Kalevalana tunnettua mittavaa kuvitetun Kalevalan toteuttamista useiden vuosikymmenten ajan. Suunnitelman ”Kansallis-Kirjokirjasta” Gallen-Kallela julkaisi vuonna 1909 Valvoja-lehdessä. Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela suunnitteli toteutettavan neljä eri versiota: loistopainos, yleispainos, kansanpainos ja koulupainos. 700-sivuiseksi aiotusta Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela ehti toteuttaa noin 75 sivua.
Kalevalaseura Akseli Gallen-Kallelan elämäntyötä kunnioittavan tunnustuspalkinnon Akseli Gallen-Kallelan tunnustuspalkinnon seura myöntää joka kolmas vuosi taiteilijalle, joka on laajentanut, uudistanut tai kyseenalaistanut visuaalisten taiteitten ilmaisukieltä. Palkinto on 10 000 euroa.
Akseli Gallen-Kallela Akseli Gallen-Kallela (noin vuoteen 1907 Axel Waldemar Gallén, 26. huhtikuuta 1865 Pori – 7. maaliskuuta 1931 Tukholma) oli Suomen merkittävimpiä taidemaalareita. Hän aloitti uransa realistisilla kansankuvauksilla, ja siirtyi romanttisiin Kalevala- ja Karjala-aiheisiin. 1890-luvulla hän loi merkittäviä teoksia sekä symbolismin että realismin tyyliin. 1900-luvun puolella, etenkin Afrikan-matkan yhteydessä, Gallen-Kallelan teokset alkoivat ilmentää ekspressionismia.
Kirsti Gallen-Kallela Elokuussa 1924 Kirsti ja Mary Gallen-Kallela matkustivat valtamerilaiva Niagaralla Yhdysvaltoihin, jonne Akseli Gallen-Kallela oli lähtenyt jo aiemmin. He asuivat Chicagossa ja New Mexicossa noin kaksi vuotta toukokuuhun 1926 asti.
Äiti ja lapsi Äiti ja lapsi on taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan maalaama, realistinen öljyvärimaalaus vuodelta 1887. Teos esittää naista ja lasta "Keuruun ryijyllä", jonka Gallen-Kallela otti mukaansa Pariisin.. Gallen-Kallela asui elokuusta 1887 toukokuuhun 1889 Pariisin Montmartella asunnossa, jonka ikkunasta oli näkymä Pariisin ylle. 
Maalausta varten Gallen-Kallela palkkasi ateljeeseensa mallin kahdeksi viikoksi.
Keitele (maalaus) Keitele on Akseli Gallen-Kallelan maalaus, josta tämä teki yhteensä neljä versiota. Yksi versio on National Galleryssä, toinen Lahden taidemuseossa, kolmas Akseli Gallen-Kallelan Museosäätiöllä ja neljäs suomalaisella yksityishenkilöllä Espanjassa.
Gallen-Kallelan surumerkki Gallen-Kallelan surumerkki (myös Suomen surumerkki) on vuonna 1900 julkaistu epävirallinen suomalainen postimerkki. Taiteilija Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema merkki julkaistiin protestina Suomen omien postimerkkien lakkauttamisen johdosta. Sen alkuperäinen nimi oli "Vaakunamerkki".
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallelan ensimmäisiä huomattavia teoksia olivat suoran realistiset "Poika ja varis" 1884 sekä "Akka ja kissa" seuraavalta vuodelta. Gallen-Kallela sai Pariisissa vaikutteita muun muassa Jules Bastien-Lepagen maalaamista talonpoikaiskuvauksista. Hän jatkoikin realistista kansankuvausta samoihin aikoihin syntyneissä maalauksissa, kuten "Muikunpaistaja", "Käsikivillä jauhaja" ja "Ensi opetus". Gallen-Kallelan omiin suosikkeihin lukeutui "Haavakuume".
Akseli Gallen-Kallela Pariisissa opiskellessaan Gallen-Kallela maalasi boheemielämää, mutta vähitellen suomalainen luonto, korpimaisemat ja erämaiden kansa alkoivat vetää häntä puoleensa. Myös Kalevalan myyttiset aiheet alkoivat kiehtoa häntä. Gallen-Kallela olikin mukana perustamassa Kalevalaseuraa vuonna 1911.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallela oli venäläistämistä vastaan. Tuohon aikaan taiteilijapiirit olivat laajalti nuorsuomalais-perustuslaillisia. Gallen-Kallela maalasi myös nuorsuomalaisen lähipiirinsä kokoontumisen Kämpissä "Symposion"-maalauksessa. Piiriin kuuluivat muun muassa Jean Sibelius, Eino Leino ja Robert Kajanus. Venäläinen kirjailija, vallankumouksellinen Maksim Gorki piileskeli talvella 1905–1906 Gallen-Kallelan Pirtti-ateljeessa Helsingin Erottajalla, missä taiteilija maalasi hänen muotokuvansa.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallelan toimiessa Taiteilijaseuran puheenjohtajana 1911–1915 hän joutui kiistoihin esiin nousevien nuorten taiteilijoiden kanssa. Modernin taiteen edustajat eivät 1920-luvulla arvostaneet Gallen-Kallelaa, mutta myöhemmin on taas ihailtu erityisesti hänen monipuolisuuttaan ja ansioitaan kansallisromanttisen tyylin luojana.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallela sai professorin arvonimen vuonna 1919, ja 1923 hänestä tehtiin kunniatohtori.
Akseli Gallen-Kallela Akseli Gallen-Kallela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1881–1884 sekä Pariisissa Académie Julianissa ja Fernand Cormonin ateljeessa 1880-luvulla. Hän teki opintomatkoja muun muassa Lontooseen ja Berliiniin 1895 ja Afrikkaan 1909–1911.
Juseliuksen mausoleumi Gallen-Kallelan freskoja on kutsuttu hänen tuotantonsa huippukohdaksi. Keskihuoneen seinillä on kahdeksan Gallen-Kallelan suunnittelemaa freskoa, joiden lisäksi hänen koristemaalauksiaan on kupolissa, kuorihuoneessa ja kryptassa. Tunnetuimmat maalaukset ovat keskihuoneen kuuden freskon sarja, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä suomalaisen maalaustaiteen kokonaisuuksista. Freskot eivät ole alkuperäisiä, vaan Akseli Gallen-Kallelan poika Jorma Gallen-Kallela maalasi ne uudelleen vuonna 1931 tapahtuneen tulipalon jälkeen. Mausoleumin pronssiset ulko-ovet on valmistanut kuvanveistäjä Alpo Sailo Gallen-Kallelan laatiman pienoismallin mukaan. Ikkunoiden lasimaalaukset ovat Bruno Tuukkasen suunnittelemia ja lisäksi sisätiloissa on Runar Finnilän sekä Germund Paaerin koristeluja.
Gallen-Kallelan Museo Akseli Gallen-Kallela suunnitteli Tarvaspään ateljeelinnan työskentely- ja näyttelytilakseen, josta myöhemmin tulisi museo. Rakennuksen ateljeetila edustaa tyyliltään suomalaista kansallisromantiikkaa, torni keskieurooppalaista linna-arkkitehtuuria ja loggia italialaista renessanssiarkkitehtuuria. Gallen-Kallela suunnitteli maalaavansa rakennuksen valkoiset seinät seinämaalauksilla, mutta hän ei koskaan toteuttanut suunnitelmaansa. Tarvaspään pihapiirissä on 1850-luvulla rakennettu puuhuvila, Villa Linudd, joka toimi aikoinaan Gallen-Kallelan kotina, nykyisin kahvilana ja ravintolana. Tarvaspää rakennettiin Albergan kartanon maille.
Robert Kajanus Yhdessä ystäviensä Akseli Gallen-Kallelan ja Jean Sibeliuksen kanssa Kajanus oli mallina Gallen-Kallelan maalauksessa "Symposion" vuodelta 1894.
Kullervon kirous Kullervon kirous on Akseli Gallen-Kallelan maalaus vuodelta 1899. Karelianismin innoittama teos on osa Gallen-Kallelan Kalevala-sarjaa.
Kaari Raivio Kaari Helinä Raivio (s. 1934) on suomalainen kirjeenvaihtaja ja taiteilija Akseli Gallen-Kallelan tyttären Kirsti Gallen-Kallelan tytär.
Akseli Gallen-Kallela Gallen-Kallelan tunnettuja maalauksia ovat muun muassa "Sammon taonta", "Ad Astra", "Sammon puolustus", "Kullervon kirous", "Symposion" ja "Lemminkäisen äiti". Hän loi taulujen lisäksi freskoja, grafiikkaa ja suunnitelmia tekstiileiksi ja huonekaluiksi. Suomen sisällissodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Mannerheimin adjutanttina ja suunnitteli itsenäisen Suomen armeijan univormuja ja kunniamerkkejä. Gallen-Kallelan kansainvälisen uran huippukohtia olivat näkyvä rooli Suomen paviljongissa Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 sekä oma osasto Venetsian biennaalissa 1914.
Akseli Gallen-Kallela Karelianistisen vaiheen jälkeen Gallen-Kallela suuntautui uudestaan kohti Eurooppaa. Hän matkusti 1895 Berliiniin ja liittyi yleiseurooppalaisen "Pan"-lehden toimituskuntaan. Gallen-Kallela kuului löyhään kirjalliseen ja taiteelliseen yhteisöön, niin sanottuun Ferkelin piiriin, joka kokoontui Zum schwarzen Ferkel -ravintolassa Berliinissä. Kolme vuotta myöhemmin hän matkusti Italiaan. Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 Gallen-Kallelalla oli myös merkittävä osuus: Hän maalasi paviljongin kattoon Kalevala-aiheiset freskot ja suunnitteli huonekaluja. Freskomaalausta hän oli opiskellut Italian-matkallaan.
Juseliuksen mausoleumi Joulukuussa 1898 Stenbäck esitteli koristemaalausten perusideat Akseli Gallen-Kallelalle, Pekka Haloselle ja Väinö Blomstedtille pyytäen heiltä ehdotukset lasimaalauksista ja freskoista. Seinämaalausten teemaksi Stenbäck oli valinnut ”kuoleman voiton ruumiin yli” ja lasimaalausten teemaksi ”hengen voiton kuoleman yli”. Lopulta hän antoi Gallen-Kallelan tehtäväksi sisätilojen koristelun ja Haloselle eteisen. Sillä välin Jusélius oli jo ehtinyt tilaamaan Sigridin taivaaseen vastaanottamista esittävän lasimaalauksen Tukholmasta ja toivoi tyttärensä kuvaamista myös freskoissa. Ajatus ei miellyttänyt Stenbäckiä ja Gallen-Kallelaa, minkä vuoksi taiteellisesta näkemyksestä syntyi kiistaa. Erimielisyyksiä aiheutti myös urakan hinta. Juséliuksen tinkiessä neuvottelut kestivät aina syyskesään 1901 saakka, jolloin osapuolet vihdoin pääsivät sopimukseen.
Akseli Gallen-Kallela 150 vuotta syntymänsä jälkeen Gallen-Kallelaa kutsutaan edelleen Suomen kansallistaiteilijaksi. Hänen töitään näkyy sosiaalisessa mediassa ja jopa tatuoinneissa.
Kirsti Gallen-Kallela Kirsti syntyi Ruovedella isänsä suunnittelemassa ateljeekodissa Kalelassa, jossa vietti lapsuutensa ensimmäiset vuodet. Hänen lapsuuttaan leimasivat lukuisat matkat vanhempien kanssa, kuten oleskelu Budapestissa ja Pariisissa 1908-1909. Keväällä 1909, Kirstin ollessaan 12-vuotias perhe muutti Brittiläiseen Itä-Afrikkaan, nykyisen Kenian alueelle, jossa asuttiin lähes kaksi vuotta, loppuvuoteen 1910 asti. Suomeen palattuaan Akseli Gallen-Kallela rakennutti toisen ateljeensa Tarvaspään Laajalahden rannalle (nykyisin Espoota).
Kaislikko (maalaus) Akseli Gallen-Kallela maalasi Kaislikko-maalauksen Keuruulla vähää ennen kuin hän lähti ensi kertaa opiskelemaan Pariisiin. Noina aikoina eräs taiteilijan tuolloin tavannut henkilö on myöhemmin kuvaillut Gallen-Kallelan olleen tuolloin mitä omistautunein ja taiteilijantehtävästään haltioitunein nuori mies. Tärkeää Gallen-Kallelalle oli maalata teoksensa ulkona, missä hän tämänkin maalauksensa maalasi.
Serlachius-museo Gösta Kokoelma käsittää pääasiassa kotimaisia teoksia 1700-luvun lopulta 1950-luvulle sekä vanhaa eurooppalaista maalaustaidetta 1400-luvulta 1800-luvulle. Arvokkain osa muodostuu kotimaisen taiteen kultakauden ajan merkkiteoksista, taiteilijaniminä muun muassa Albert Edelfelt, Akseli Gallen-Kallela, Hugo Simberg, Magnus Enckell, Helene Schjerfbeck, Maria Wiik, Emil Wikström ja Ville Vallgren. Kokoelmaan kuuluu muun muassa lukuisia Akseli Gallen-Kallelan maalauksia. Kokoelmiin kuuluu muun muassa Albert Edelfeltin tunnettu maalaus "Porilaisten marssi" ja Gallen-Kallelan "Symposion".
Akseli Gallen-Kallela Vuoden 1907 tienoilla noin 41-vuotiaana Axel Gallén suomensi nimensä Gallen-Kallelaksi, mutta hän signeerasi töitään edelleen myös vanhaan tapaan.
Kadetin juhlaunivormu Akseli Gallen-Kallelan ehdotus kadetin juhlapuvuksi runsaine yksityiskohtineen jäi toteuttamatta, sillä kustannukset olisivat nousseet liian suuriksi. Gallen-Kallelan piirustuksia säilytetään Sotamuseossa.
Suur-Kalevala Suur-Kalevala oli Akseli Gallen-Kallelan useiden vuosikymmenien ajan kehittämä suunnitelma Kalevalan kuvittamiseksi.
Gallen-Kallela oli tehnyt Kalevalan kuvitusluonnoksia jo taiteilijauransa alussa 1880-luvulla, sekä osallistunut Savo-Karjalaisen osakunnan järjestämään Kalevalan kuvituskilpailuun vuonna 1890. Lopullisen suunnitelman loisteliaasta uniikkiteoksesta, "Kansallis-Kirjokirjasta", Gallen-Kallela julkaisi "Valvoja"-lehdessä 1909.
Akseli Gallen-Kallela Suomen itsenäistymisen jälkeen, vuonna 1918 Suomen sisällissodan aikana, Gallen-Kallela liittyi Gustaf Mannerheimin johtamiin hallituksen joukkoihin eli valkoisiin. Hän toimi aluksi Suomen tasavallan joukkojen kartanpiirtäjänä, mutta siirtyi myöhemmin päämajaan. Sisällissodan aikana luodut Vapaudenristin ritarikunnan kunniamerkit ovat Gallen-Kallelan piirtämiä Mannerheim-ristiä lukuun ottamatta, joskin sekin perustuu hänen suunnittelemiinsa Vapaudenristeihin. Sodan jälkeen Gallen-Kallela toimi Suomen valtionhoitajaksi valitun Mannerheimin adjutanttina sekä suunnitteli Suomen sotajoukkojen univormut ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan kunniamerkit.
Sammon taonta Sammon taonta on Akseli Gallen-Kallelan tekemä realismia edustava Kalevala-aiheinen maalaus, joka kuvaa Sammon tekoa. Akseli Gallen-Kallela maalasi teoksen vuonna 1893 viettäessään perheensä kanssa kesää Savossa. Öljyväreillä kankaalle maalatun teoksen koko on 200 x 152 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Suomen Vapaudenpatsas Suomen Vapaudenpatsaan ajatus syntyi sisällissodan aikana Seinäjoella. Ylipäällikkö Mannerheim nimitti ajatusta toteuttamaan kolmihenkisen komitean, jossa oli mukana adjutantti Akseli Gallen-Kallela.
Nainen kukkoryijyllä Nainen kukkoryijyllä on taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan maalaama, realistinen öljyvärimaalaus vuodelta 1888. Teos esittää naista "Keuruun ryijyllä", jonka Gallen-Kallela otti mukaansa Pariisin.
Akseli Gallen-Kallela Yleensäkin Gallen-Kallelan tuotanto oli 1890-luvulla kaksijakoinen, eli realismi ja symbolismi vuorottelivat. Realismia edusti esimerkiksi "Sammon taonta", symbolismia taas "Ad Astra".
Pori Kuvataiteilijoista Porissa on syntynyt Akseli Gallen-Kallela vuonna 1865 ja Elin Danielson-Gambogi vuonna 1861 Noormarkussa. Säveltäjistä Porissa syntyi Selim Palmgren vuonna 1878.
Kalela Kalela on taiteilija Akseli Gallen-Kallelan entinen erämaa-ateljee, joka sijaitsee Ruovedellä Näsijärven Isonselän rannalla noin kahdeksan kilometriä Ruoveden keskustasta itään. Gallen-Kallelan itse suunnittelema kelohonkarakennus rakennettiin 13 kirvesmiehen voimin vuosina 1894–1895. Rakennus on ulkomitoiltaan 18 × 18 metriä, ja sen harjakorkeus on 13 metriä. Gallen-Kallela asui Kalelassa perheineen vuosina 1895–1900, sitten kesällä 1905 ja viimeksi vuosina 1915–1921. Gallen-Kallela maalasi Kalelassa tärkeimmät "Kalevala"-aiheiset maalauksensa ja suunnitteli tekstiilit, huonekalut ja freskot vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyn Suomen paviljonkiin.
Tuija Wahlroos Wahlroos on työssään laatinut lukuisia näyttelyluetteloita, muun muassa "22 hetkeä Afrikan taivaan alla: Tero Laaksonen Tarvaspään vieraana" ja "Yhteinen maa: pohjoisten kansojen nykytaide ja taidekäsityö". Hän on kirjoittanut Tarvaspää-museosta esittelyn "Tarvaspää: Akseli Gallen-Kallelan ateljeelinna" sekä ollut kirjoittamassa teosta "Ota sielusi täyteen! tutkimuksellisia polkuja Akseli Gallen-Kallelan taiteeseen".
Janne Gallen-Kallela-Sirén Gallen-Kallela-Sirén opiskeli egyptologiaa Uppsalan yliopistossa, mutta siirtyi sieltä yhdysvaltalaiseen College of the Holy Cross -yliopistoon Massachusettsiin. Vuonna 1993 hän suoritti siellä taidehistorian kandidaatin tutkinnon. Sen jälkeen hän jatkoi taidehistorian opintojaan New Yorkin yliopiston Institute of Fine Artsissa, missä hän suoritti taidehistorian maisterin ja tohtorin tutkinnot. Väitöskirjan hän teki suomalaisen kuvataiteen ja varhaisen nationalismin kohtaamisesta ja yhteen nivoutumisesta vuosina 1880–1900. Otava kiinnostui väitöskirjasta, ja vuonna 2001 Gallen-Kallela-Sirén teki osin väitöskirjaansa pohjautuvan elämäkerran isoisoisästään Akseli Gallen-Kallelasta.
Kalevala kuvataiteissa Akseli Gallen-Kallelan kiinnostus kansanperinteeseen ja Kalevalaan syntyi opiskeluaikana, ja se kesti läpi hänen elämänsä. Gallen-Kallela kumosi varhaisen romanttisen ja klassisen, akateemisen ja mytologisen Kalevala-kuvauksen realistisemmalla ja osittain symbolistisella tyylillään. Hänen tunnetuimmat Kalevala-maalauksensa "Aino-triptyykki", "Kullervon kirous" tai "Sammon puolustus" ovat saaneet lukuisia uudelleentulkintoja. Näitä ovat muun muassa Mauri Kunnaksen kuvakirja "Koirien Kalevala" (1992), Sirpa Alalääkkölän maalaus "Aino-triptyykki" (1988), Don Rosan Kalevala-teemainen Aku Ankka -sarjakuva "Sammon salaisuus" ja Jouko Lehtolan valokuvat.
Harald Gallen Gallenin setä oli taiteilija Akseli Gallen-Kallela.
Madonna (Akseli Gallen-Kallelan maalaus) Esillä on myös samoihin aikoihin syntyneitä Axel Gallénin maalauksia, piirustuksia ja luonnoksia. "Madonnassa" kuvatun esineistön lisäksi näyttelyssä on esillä pieni japanismiosio, jossa näkyy Gallen-Kallelan keräilyharrastus.