mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Tuomas Akvinolainen Dante ("Jumalainen näytelmä: Kiirastuli" xx. 69) esitti, että Tuomas myrkytettiin Anjoun Kaarle I:n käskystä. Villani (ix. 218) on esittänyt saman uskomuksen, ja "Anonimo Fiorentino" kuvaa rikosta ja sen motiiveja. Historioitsija Muratori on kuitenkin esittänyt erään Tuomaan ystävän selonteon, eikä se anna mitään viitteitä rikokseen.
Tuomas Akvinolainen Hän laati myös selitysteoksia Raamatun kirjoihin, sekä monien antiikin filosofien kuten Aristoteleen, Boëthiuksen ja pseudo-Dionysios Areiopagitan teoksiin.
Tuomas Akvinolainen Tuomas uskoi, että ihmiset tarvitsevat Jumalan apua saavuttaakseen mitään tietoa totuudesta, ja että Jumala voi liikuttaa mieltä oikeaan suuntaan. Hän uskoi kuitenkin myös, että ihmisillä on luontainen kyky tietää monia asioita ilman mitään jumalallista ilmoitusta. Jumalallista ilmoitusta esiintyi kuitenkin silloin tällöin, erityisesti uskoa koskevissa kysymyksissä.
Tuomas Akvinolainen Tuomas kannatti aristoteelista ajatusta siitä, että sielu on ruumiin muoto. Hän kuitenkin laajensi ajatusta sopimaan yhteen kristinuskon kanssa. Aristoteles oli jättänyt jossain määrin avoimeksi sen, voisiko sielusta jokin korkein osa, teoreettinen järkisielu, säilyä olemassa myös kuoleman jälkeen mahdollisesti yhdistyneenä ”liikkumattomaan liikuttajaan”. Tuomas katsoi sielun olevan kuolematon, ja tulkitsi tämän ”liikkumattoman liikuttajan” luonnollisesti kristilliseksi Jumalaksi. Ihmisen korkeimman päämäärän, aristoteelisen "teloksen", hän katsoi olevan Jumalan näkemisen, autuuden, saavuttamisen tuonpuoleisessa.
Tuomas Akvinolainen Tuomas näki teologian eli ”pyhän opin” tieteenä, jonka tiedonlähteinä olivat pyhät kirjoitukset ja kirkon perimätieto. Ne olivat Jumalan omaa ilmoitusta, joka oli annettu yksittäisille ihmisille ja ihmisryhmille historian kuluessa. Usko ja järki olivat erillisiä mutta toisiinsa liittyviä, ja toimivat työkaluina teologisen tiedon käsittelyssä. Tuomas uskoi, että kummatkin olivat tarpeellisia, tai pikemminkin, että niiden yhtymäkohta oli tarpeellinen, jotta voisimme saada todellista tietoa Jumalasta. Teologian korkeimpana päämääränä oli Tuomaan mukaan saavuttaa totuus Jumalasta ja pelastus tämän tiedon kautta.
Enkelihierarkia Tuomas Akvinolainen esitti yhdeksänportaisen enkelihierarkian kirjoituksissaan. Se esiintyy myös Danten "Jumalaisessa näytelmässä". Kuvataiteessa enkelit esitettiin hierarkiaan liittyvin tunnuksin.
Filosofien jalkapallo-ottelu Pelin tuomarina toimii Kungfutse, linjatuomareina puolestaan Tuomas Akvinolainen ja Augustinus. Saksan joukkueen johtajana toimii Martti Luther.
Tuomas Akvinolainen "Summa theologiaessa" Tuomas aloittaa Jeesuksen käsittelyn kertaamalla raamatullisen kertomuksen Aadamista ja Eevasta ja kuvailemalla perisynnin negatiiviset seuraukset. Jeesuksen inkarnaation tarkoituksena oli palauttaa ihmisluonto poistamalla "synnin saastutus", mitä ihmiset eivät voineet tehdä itse. "Jumalainen Viisaus katsoi sen sopivaksi, että Jumala tulisi ihmiseksi, jotta niin yksi ja sama henkilö sekä entistää ihmisen että tarjota hyvityksen".
Tuomas Akvinolainen Tästä päämäärästä seuraa tiettyjä asioita maanpäällisen elämän kannalta. Tuomas katsoi, että yksilön vapaa tahto tulee järjestää niin, että se suuntautuu oikeita asioita, kuten laupeutta, rauhaa ja pyhyyttä, kohti. Ne jotka todella pyrkivät ymmärtämään ja näkemään Jumalan tahdon rakastavat väistämättä sitä mitä hänkin rakastaa. Sellainen rakkaus vaatii moraalisuutta ja kantaa hedelmää ihmisen jokapäiväisissä ratkaisuissa.
Tuomas Akvinolainen Tuomas Akvinolaisen kirjallinen tuotanto on valtavan laaja. Hän kirjoitti paljon aikakaudelleen tyypillisiä "summa"-teoksia, jotka pyrkivät antamaan lähes kaikenkattavan esityksen jonkun tietyn alan pääkohdista. Hänen pääteoksensa on "Summa theologiae" ("Teologian summa") joka kokosi yksiin kansiin kaikki tärkeimmät katolisen kirkon opetukset. Kirjaa käytettiin myös ristiretkien ja inkvisition valtuuttamisessa.
Skolastiikka Kristitty skolastiikka pyrki yhdistämään antikiin tieteet kristinuskoon ja Raamattuun. Tunnetuin keskiajan kristitty skolastikko on Tuomas Akvinolainen, ja tunnetuin oppisuunta hänen oppinsa tomismi.
Tuomas Akvinolainen Tämä kolminaisuus ei ollut olemassa maailmasta erillisenä, vaan se kommunikoi Jumalaa itseään ja hänen hyvyyttään ihmisille. Tämä tapahtui Sanan inkarnaatiossa Jeesuksena Kristuksena ja Pyhän Hengen antamisena niille, jotka kokevat pelastuksen.
Synti Keskiajan skolastikot vaikuttivat merkittävästi katolisen kirkon käsitykseen synnistä. Tuomas Akvinolainen (1225–1274) oli skolastinen teologi, jonka tulkinta synnistä näkyy edelleen kirkon virallisessa opissa. Teologi erotteli toisistaan seitsemän kuolemansyntiä. Tuomas Akvinolaisen mukaan kuolemansynnit olivat ylpeys, kateus, viha, laiskuus, ahneus, kohtuuttomuus ja irstaus. Katolisen kirkon mukaan nämä synnit erottivat ihmisen jumalasta ja johdattivat ihmisen kadotukseen.
Tuomas Akvinolainen Vuosien 1269 ja 1271 välillä Tuomas toimi jälleen Pariisissa sekä luennoiden, hoitaen kirkon asioita että avustaen kuningas Ludvig VIII:ttä, joka oli sukua hänelle, valtion asioiden hoitamisessa. Vuonna 1272 Firenzen tuomiokapituli antoi Tuomaalle luvan perustaa dominikaaneille uusi "studium generale" valitsemaansa paikkaan. Myöhemmin hänen sääntökuntansa päämies ja kuningas Kaarle II järjestivät hänet jälleen professorin paikalle Napoliin.
Dialektiikka Tuomas Akvinolainen (1225 -1274) on kuuluisimpia skolastisen filosofian edustajia. Filosofin teokset ovat tunnettuja keskiajalla tehtyjä yrityksiä yhdistää kreikkalaisen filosofian teokset ja Raamatun teokset yhtenäiseksi kokonaisuudeksi.
Näky Keskiajalla ja hieman myöhemminkin uskonnollisia näkyjä pidettiin tavanomaisina. Tunnettujen näkijöiden joukossa olivat Hildegard Bingeniläinen, Pyhä Birgitta, Jeanne d'Arc, Tuomas Akvinolainen, Martti Luther ja Emanuel Swedenborg.
Pieniä tutkielmia Saman nimisen teoksen (arabiaksi "al-'Aql wa 'l-ma'qul") kirjoitti myös Averroës, kommentaarina alkuperäiseen teokseen. Myös Tuomas Akvinolainen kirjoitti kommentaarin teokseen.
Luonnollinen teologia Tuomas Akvinolainen on tunnetuin luonnolliselle teologialle tyypillisen lähestymistavan kannattaja. Myöhemmin kehittynyt, erityisesti valistusajalla suosittu, luonnollisen teologian muoto deismi hylkäsi pyhät kirjoitukset ja profetiat täysin.
Empirismi Keskiajan skolastiikassa Tuomas Akvinolainen omaksui Aristoteleelta niin kutsutun peripateettisen aksioomansa, jonka hän muotoili: "nihil est in intellectu quod non prius in sensu" ("mielessä ei ole mitään mikä ei ensin olisi ollut aisteissa"). Tuomas katsoi, että Jumalan olemassaolo voidaan todistaa päättelyllä aistihavainnoista. Hän sovelsi muunnelmaa aristoteelisesta "aktiivisesta ymmärryksestä", tulkiten sen kyvyksi abstrahoida yleisiä merkityksiä yksittäisestä empiirisestä tiedosta, tavalla jota nykyisin kutsutaan induktiiviseksi päättelyksi.
Aristoteelinen logiikka Keskiajalla skolastikot opiskelivat ja alkoivat hyödyntää "Organoniin" perustuvaa logiikkaa. Yksi suurimmista skolastikoista oli dominikaanimunkki Albert Suuri, Tuomas Akvinolaisen opettaja. Ennen heitä Aristoteleen teokset olivat olleet käytössä arabimaailmassa, ja niitä opiskelivat islamilaiset ja juutalaiset oppineet, mukaan lukien muun muassa rabbi Maimonides ja islamilainen Averroës, jotka kummatkin elivät Córdobassa Espanjassa. Tuomas Akvinolainen hyödynsi Aristoteleen kirjoituksia ja Albertin, Maimonideen, Averroëksen ja monen muun kommentteja.
Tuomas Akvinolainen Jumalan luontoa koskien Tuomas esitti viisi positiivista väittämää koskien Jumalan ominaisuuksia. Ne olivat vastauksia negatiivisena teologiana ("via negativa") tunnetulle lähestymistavalle:Tuomas katsoi, että vaikka Jumala olikin täydellisen yksi, hän myös koostui kolmesta persoonasta kolminaisuusopin mukaisesti. Nämä kolme persoonaa (Isä, Poika ja Pyhä Henki) olivat osa Jumalan olemusta niin, että Isä synnytti Pojan (eli Sanan) itsetietoisuudella. Tämä ikuinen synnyttäminen tuotti ikuisen Hengen.
Averroismi Tuomas Akvinolainen hyökkäsi erityisesti monopsykismin oppia vastaan teoksessaan "De unitate intellectus contra Averroistas" ("Mielen ykseydestä averroisteja vastaan"). Myös Ramon Llull hyökkäsi averroismin kannattajia vastaan.
Universaalikiista Maltillista realismia kannatti myös Tuomas Akvinolainen. Hän muodosti tapansa mukaan synteesin, joka mahdollisti sen, että hänen voi katsoa omaksuneen yhtä aikaa sekä "universalia ante res", "universalia in rebus" että "universalia post res" –käsitykset.
Estetiikka Sen lisäksi että estetiikassa käsitellään varsin filosofisia ja yleisiä kysymyksiä, konkreettiset muotokysymykset ovat tietyssä mielessä estetiikkaa.Platonin ja Aristoteleen teokset ovat yleensä historiallisena taustana nykyestetiikalle. Sittemmin estetiikan kehitykseen ovat vaikuttaneet muun muassa Plotinos, Augustinus, Tuomas Akvinolainen ja sittemmin uusplatonistiset renessanssifilosofit. 1700-luvulla käsite syntyi merkitsemään oppiainetta, joka on perustana nykyiselle. Alexander Gottlieb Baumgarten julkaisi 1700-luvun puolessavälissä teoksen "Aesthetica", jossa käsite viittasi kauneuden ja taiteen lisäksi käytännön havaintoon ja sen kehittämiseen. Sittemmin Immanuel Kant loi pohjan nykyaikaiselle estetiikalle, ja hänen jälkeensä merkittäviä estetiikan kehitykseen vaikuttaneita filosofeja ovat muun muassa Hegel ja Jenan koulukunta.
Tuomas Akvinolainen Lyhyesti, Kristuksella oli "todellinen ruumis" samalla tavalla kuin meillä, "todellinen rationaalinen sielu", sekä, yhdessä näiden kanssa, "täydellinen jumaluus". Näin Kristuksessa oli kyseessä sekä ykseys (yksi "hypostaasi" eli persoona) ja moneus (kaksi luontoa, inhimillinen ja jumalainen).
Tuomas Akvinolainen Tuomas aloitti varhaiset opintonsa luostarissa viiden vuoden ikäisenä. Vuonna 1236 hän siirtyi Napolin yliopistoon, jossa hän päätyi dominikaanisääntökunnan vaikutuksen alle. Hän jätti yliopiston kuusitoistavuotiaana opiskeltuaan siellä kuusi vuotta. Sääntökunnan vaihtaminen ei ilahduttanut hänen perhettään. Matkalla Roomaan hänen veljensä ottivat hänet kiinni ja veivät hänen vanhempiensa eteen San Giovannin linnaan. Häntä pidettiin vankina vuoden tai kaksi, jotta hän luopuisi aikeistaan. Tuomaan varhaisten elämäkertojen mukaan hänen perheensä jopa hankki prostituoidun viettelemään Tuomaan, mutta hän ajoi naisen pois. Lopulta paavi Innocentius IV puuttui asiaan. Tuomas liittyi dominikaaneihin seitsemäntoistavuotiaana vuonna 1243.
Tuomas Akvinolainen Tuomas esitti vastaväitteitä useille aiemmille ja samaan aikaan eläneille teologeille, joiden näkemys Kristuksesta oli erilainen. Fotinokselle hän vastasi, että Jeesus oli todella jumalallinen eikä pelkästään ihminen. Nestoriokselle, joka katsoi Jumalan vain vallanneen Jeesuksen ruumiin, hän vastasi, että Jumalan täyteys oli oleellinen osa Jeesuksen olemassaoloa. Apollinarikselle hän vastasi, että Jeesuksella oli samanaikaisesti myös todella inhimillinen (rationaalinen) sielu. Näin Jeesuksen luonto oli duaalinen, päinvastoin kuin Areios oli väittänyt. Tuomas esitti Eutykhestä vastaan, että tämä duaalisuus säilyi myös inkarnaation jälkeen. Nämä kaksi luontoa olivat olemassa samanaikaisesti mutta erottamattomina yhdessä todellisessa inhimillisessä ruumiissa, päinvastoin kuin Mani ja Valentinos olivat opettaneet.
Tuomas Akvinolainen Tuomas valmistui teologian kandidaatiksi. Vuonna 1248 hän palasi Kölniin, jossa hänet nimitettiin toiseksi luennoijaksi ja "magister studentiumiksi". Tuona vuonna hän aloitti myös kirjallisen tuotantonsa ja julkisen osallistumisensa. Hän pysyi Albert Suuren seurassa useita vuosia ja sai suurimman osan vaikutteistaan häneltä. Tältä hän peri erityisesti kiinnostuksen Aristoteleen tuotantoon, joka oli juuri käännetty latinaksi, sekä elämäntyönsä, Aristoteleen filosofian ja kristillisten oppien yhteen saattamisen. Lopulta hänestä tuli vielä opettajaansakin suurempi filosofi ja teologi.
Fideismi Katolisen kirkon mukaan Jumalan olemassaolo voidaan todistaa järjellä. Ihmiset eivät kuitenkaan välttämättä hyväksy tätä todistusta syntisestä luonteestaan johtuen. Tärkeä taustavaikuttaja tässä on Tuomas Akvinolainen. Myös katolisessa traditiossa on silti esitetty fideistisiä kantoja vuosisatojen varrella.
Tuomas Akvinolainen Halu elää ja lisääntyä kuuluvat Tuomaan mukaan perustaviin (luonnollisiin) inhimillisiin arvoihin, joihin kaikki inhimilliset arvot perustuvat. Inhimillinen laki on positiivinen laki: se on luonnollinen laki, jota hallinto soveltaa yhteiskuntiin. Jumalallinen laki on kirjoituksissa ilmoitettu laki.
Limbus Keskiajalla uskottiin yleisesti kastamattomien lasten joutuvan kuollessaan helvettiin. Ongelmaksi alkoi muodostua ajatus viattomien lasten, joilla olisi vain perisynti taakkanaan, kohtalosta. Teologit, kuten Tuomas Akvinolainen, vastasivat ongelmaan kehittämällä käsitteen lasten limbuksesta.
Etiikka Keskiaikaisen Euroopan moraalifilosofia pyrkii yhdistämään kristillisen etiikan antiikin etiikkaan. Tunnetuimman synteesin muodosti Tuomas Akvinolainen, joka näki Aristoteleen teleologisen ihmisen päämäärän, onnellisuuden, samana kuin autuus Jumalan läsnäolossa. Jumala oli kaiken lopullinen päämäärä.
Tuomas Akvinolainen Tuomas määritti neljä kardinaalihyvettä ja kolme teologista hyvettä. Kardinaalihyveet olivat antiikin hyveiden mukaan käytännöllinen viisaus ("prudentia"), kohtuullisuus ("temperantia"), oikeamielisyys ("iustitia") ja rohkeus ("fortitudo"). Ne ovat luonnollisia ja ilmoitettuja luonnossa ja koskevat kaikkia ihmisiä. Teologiset hyveet olivat usko, toivo ja rakkaus. Ne ovat luonnoltaan yliluonnollisia ja erottuvat muista hyveistä siinä, että niiden kohde on Jumala, joka on kaiken lopullinen päämäärä ja ohittaa järkemme tiedon. Älylliset ja moraaliset hyveet puolestaan ovat järkemme käsitettävissä. Tämän vuoksi teologiset hyveet ovat niistä selvästi erillisiä.
Tuomas Akvinolainen Poliittisessa teoriassaan Tuomas seurasi Aristotelesta siinä, että valtio oli hänen mielestään luonnollinen instituutio hyvää elämää varten. Ihmisen olemukseen ja päämäärään kuului toiminta tällaisessa yhteisössä, sekä alamaisuus hallitsijalle. Valtion jäsenet olivat kuitenkin myös poliittisen vallan haltijoita, ja valta kuului viime kädessä kansalaisille. Tuomaan kanta poikkesi merkittävästi keskiajalla aiemmin yleisestä augustinolaisesta kannasta, jonka mukaan valtio oli synnin palkka ja keinotekoinen. Monarkia oli Tuomaan mielestä paras valtiomuoto, mutta tyrannian välttämiseksi aristokratia ja demokratia olivat käytännössä parempia.
1100-luvun renessanssi Tunnetuin skolastikko oli Tuomas Akvinolainen, joka johti siirtymää platonismista ja augustinolaisuudesta aristotelismiin. Skolastista metodia käyttämällä hän kehitti mielenfilosofian jonka mukaan mieli oli syntyessään "tabula rasa", jolle oli annettu kyky ajatella ja tunnistaa muotoja ja ideoita jumalallisen kipinän kautta.
Entelekheia Tuomas Akvinolainen tukeutui keskiajalla Aristoteleen "entelekheian" käsitteeseen määritellessään Jumalan ilmaisulla "actus purus", ”puhdasta aktuaalisuutta”. Tämä johti erimielisyyksiin itäisen ortodoksisen kirkon kanssa, jossa uskottiin ei-luotuihin olemuksiin. Lännessä sen sijaan katsottiin, että aktuaalisuudet ja olemukset ovat samaa substanssia ja että ne olivat aina luotuja.
Oikeudenmukaisuus Vanhan ajan ajattelijat Ambrosius (noin 340–397) ja Augustinus (354–430) määrittelevät jumalallisen oikeudenmukaisuuden tasapuolisuudeksi ja anteeksiannoksi. Tuomas Akvinolainen (1225–1274) sisällyttää oikeudenmukaisuuteen (oikeamielisyyteen) kolme osa-aluetta:
Martti Luther (1483–1546) jakaa oikeudenmukaisuuden kahteen lajiin:
Tuomas Akvinolainen Tuomaan esteettiset teoriat, erityisesti käsite "claritas", vaikuttivat James Joycen kirjallisiin käytäntöihin. Hän piti Tuomasta suurimpana läntisenä filosofina. Tuomaan estetiikka on vaikuttanut myös italialaiseen semiootikkoon Umberto Ecoon, joka kirjoitti vuonna 1956 julkaistun tutkielman hänen esteettisistä ajatuksistaan.
Keskiajan yliopisto 1200-luvulle tultaessa lähes puolet kirkon korkeimmista apottien, arkkipiispojen ja kardinaalien viroista ja yli kolmannes alemmista viroista oli tutkinnon suorittaneiden maistereiden hallussa. Samoin monet sydänkeskiajan suurimmat teologit, kuten Tuomas Akvinolainen ja Robert Grosseteste, olivat keskiaikaisen yliopiston kasvatteja.
Ontologinen todistus Jo aikalaiset kritisoivat todistusta osoittamalla, että millainen tahansa täydellisyys voidaan "todistaa" samalla tavalla. Esimerkiksi kaikkipahan olennon olemassaololle voidaan luoda vastaava todistus. 
Jo 1200-luvulla Tuomas Akvinolainen hylkäsi ontologisen todistuksen, mutta esitti muita jumalatodistuksia.
Intellektualismi Keskiaikaisessa filosofiassa intellektualismi oli oppi, jonka mukaan ihminen valitsee sen, mitä hänen intellektinsä pitää parhaana. Intellektualismille vastakohtainen oppi oli voluntarismi, jonka mukaan ihmisen tahto on vapaa valitsemaan myös sellaista, mitä hänen intellektinsä ei pidä parhaana vaihtoehtona. Intellektualismia kannattivat muun muassa filosofit Averroës, Tuomas Akvinolainen ja Mestari Eckhart.
Uskonnonfilosofia Eräs perinteisistä uskonnonfilosofian keskeisistä kysymyksistä on Jumalan olemassaolon järkiperäinen osoittaminen, pyrkimys Jumalan olemassaolon todistamiseen puhtaasti järkeen nojautuen olettamatta mitään niin sanottua uskonnollista ilmoitusta. Nämä niin sanotut jumalatodistukset juontavat juurensa jo Aristoteleeseen, mutta kuuluisimmassa muodossaan kristillisen perinteen jumalatodistuksia on esittänyt Tuomas Akvinolainen.
Liber de causis "Liber de causis" on lyhyt metafysiikkaa käsittelevä tutkielma, joka vaikuttaa täydentävän Aristoteleen "Metafysiikassa" esitettyjä näkemyksiä. Mahdollisesti siitä syystä teos on jossain vaiheessa laitettu Aristoteleen itsensä nimiin. Vasta Tuomas Akvinolainen ymmärsi tarpeeksi Aristoteleen metafysiikasta havaitakseen, ettei teos voinut eräiden ristiriitojen vuoksi olla Aristoteleen kirjoittama. Tuomas kirjoitti teoksesta kommentaarin. Teos on keskiajalla laitettu virheellisesti myös Gilbertus Porretanuksen nimiin. Myöhemmin kun uusplatonilaiset kirjoitukset löysivät tiensä länteen, kävi ilmi, että teos oli koottu Prokloksen kirjoituksista. Edelleen on epäselvää, kuka teoksen on koonnut.
Tuomas Akvinolainen Monet Tuomaan eettiset näkemykset ovat ristiriidassa nykyisten länsimaisten käsitysten kanssa. Hän esimerkiksi katsoi, että harhaoppiset tuli paitsi julistaa kirkonkiroukseen, myös tuomita kuolemaan. Hän piti harhaoppia pahempana rikoksena kuin esimerkiksi rahan väärentämistä, joka sekin oli tuohon aikaan kuolemantuomion arvoinen rikos. Tämän vuoksi harhaoppiset ansaitsivat vähintään yhtä suuren rangaistuksen. Hän myös katsoi naisten kuuluvan miesten alaisuuteen, koska miehessä järki on hallitsevana. Tästä syystä hän vastusti myös naisten pappisvihkimystä. Hän katsoi kuitenkin, että naiset kykenivät käyttämään maallista valtaa. Tuomas katsoi, että vanhemmilla on oikeus lyödä lasta ja että ihmisillä on oikeus pitää orjia.
Islamilainen filosofia Ortodoksinen kalam sellaisena kuin se vakiintui 1000-luvulta alkaen oli pitkälti varsinaisesta antiikin perintöä seuraavasta filosofiasta irrallinen ilmiö, vaikka antiikin filosofista perintöä, kuten sokraattista metodia, ehkä käytettiinkin argumentaation välineenä. Missä katolilaisen kristinuskon piirissä Tuomas Akvinolainen ja muut skolastikot pyrkivät muodostamaan kristillisen opin ja pakanallisen filosofian (arab. "falsafa") synteesin, islamin piirissä tällaisia yrityksiä vastaan hyökättiin jyrkästi. Al-Ghazali, jota jotkut tutkijat ovat verranneet asemansa puolesta Tuomas Akvinolaiseen katolilaisuudessa, on hyvä esimerkki tästä tendenssistä sunnalaisen islamin piirissä, joka hänen jälkeensä vain voimistui.
Avicenna Päinvastoin kuin esimerkiksi Tuomas Akvinolainen, joka otti Aristoteleen opetukset melko suoraan kirkon dogmaksi, Avicenna myös korjasi Aristotelesta usein, ja rohkaisi yleisöä käymään ajatuksista keskustelua ijtihadin, islamilaisen lain tulkinnan, hengessä. Näin hän on yksi ensimmäisiä tieteelliseen metodiin kuuluvan vertaisarvioinnin suuria puolestapuhujia ja merkittäviä kehittäjiä.
Tuomas Akvinolainen Tuomaan ajattelu on vaikuttanut suuresti kristilliseen teologiaan, erityisesti katoliseen teologiaan, ja koko eurooppalaiseen filosofiaan yleensä. 1800-luvulla hänen mukaansa nimetty tomismi saavutti virallisen aseman katolisessa kirkossa. Hänen hyve-etiikkansa on vieläkin katolisen kirkon viralliseksi kanonisoituneen kannan lähellä. Filosofiassa hän on ollut merkittävä aristotelismin uudistaja.
Aristoteles 1200-luvulla kiinnostus Aristoteleen filosofiaa kohtaan heräsi uudelleen henkiin kristityssä Euroopassa. Kaksi merkittävintä hahmoa Aristoteleen uudessa tulemisessa lännessä olivat Wilhelm Moerbekelainen, joka käänsi Aristoteleen teokset latinaksi sekä kreikan että arabian kielistä; sekä Tuomas Akvinolainen, joka kommentoi hänen teoksiaan laajasti ja hyödynsi niitä muun muassa suurteoksessaan "Summa theologiae".
Tuomas Akvinolainen Vuonna 1319 katolinen kirkko käynnisti alustavat tutkimukset Tuomaan kanonisoimiseksi. 18. heinäkuuta 1323 paavi Johannes XXII julisti hänet pyhimykseksi Avignonissa. Vuonna 1567 paavi Pius V luki Tuomaan neljän suuren latinalaisen kirkkoisän, Ambrosiuksen, Augustinuksen, Hieronymuksen ja Gregorius Suuren, joukkoon yhtenä kirkonopettajista.
Hyvejohtajuus Havardin johtajuusmalli perustuu oppiin hyveistä. Hyveoppi eli aretologia (kreikan "arête" (suom. "hyve") on kirjoittajan mukaan lähtöisin antiikin kreikkalaisilta filosofeilta, erityisesti Platonilta ja Aristotelesiltä (384–322 jaa.). Sitä kehittivät edelleen kristityt filosofit ja teologit, kuten Augustinus (354–430 jaa.) ja Tuomas Akvinolainen (1225–1274 jaa.).
Tuomas Akvinolainen Tuomaan ajattelussa ihmisen olemassaolon päämäärä oli yhdistyminen ja ikuinen yhteys Jumalan kanssa. Tämä tavoite saavutettiin autuaaksitekevällä näyllä, joka on tapahtuma jossa henkilö kokee täydellisen, päättymättömän onnellisuuden ymmärtäessään Jumalan olemuksen. Tämä kuoleman jälkeen tapahtuva näky on Jumalan lahja niille, jotka ovat kokeneet pelastuksen ja syntien anteeksiantamisen Jeesuksen Kristuksen kautta eläessään maan päällä.
Pieniä tutkielmia Kokoelman tutkielmat käännettiin latinaksi 1100-luvulla. Vilhelm Moerbekelainen teki uuden käännöksen 1260-luvulla. Keskiajalla näitä teoksia tutkittiin yhdessä "Sielusta"-teoksen kanssa, ja muun muassa Albert Suuri teki "Pienistä tutkielmista" lyhennetyn parafraasin oman "Sielusta"-teoksensa osaksi. Myös Tuomas Akvinolainen tutki ja hyödynsi kyseisiä tutkielmia.
Tuomas Akvinolainen Tuomaan "Summa theologiae" julistettiin Trenton kirkolliskokouksessa niin merkittäväksi, että teos sijoitettiin alttarille Raamatun ja dekretaalien rinnalle. Ainoastaan Augustinuksella on ollut yhtä suuri merkitys läntisen kirkon teologiselle ajattelulle ja kielenkäytölle. Paavi Leo XIII julisti ensyklikassaan 4. elokuuta 1879 Tuomaan kirkon suurimmaksi opettajaksi ja sanoi Tuomaan teologian olevan määrittävä selonteko katolisesta opista. Hän määräsi myös kaikki katoliset seminaarit ja yliopistot opettamaan Tuomaan teologiaa ja ohjasi papiston ottamaan Tuomaan opetukset kaikkien teologisten näkökantojen pohjaksi. Mikäli asia koski jotain mitä Tuomas ei ollut käsitellyt, papiston tuli opettaa johtopäätöksiä, jotka olivat johdettavissa hänen opetuksistaan.
Tuomas Akvinolainen Tuomaan ohjaajat näkivät hänen lahjansa teologian opinnoissa. Loppuvuodesta 1244 hänet lähetettiin dominikaaniseen kouluun Kölniin, jossa Albert Suuri luennoi filosofiasta ja teologiasta. Vuonna 1245, 20-vuotiaana, hän seurasi Albertia Pariisin yliopistoon, jossa he viipyivät kolme vuotta. Pariisissa hän opiskeli, opetti ja kirjoitti useaan otteeseen tämän jälkeen. Pariisin alkuvuosinaan Tuomas sekaantui yliopiston ja luostariveljien väliseen kiistaan opetuksen vapaudesta. Hän vastusti voimakkaasti yliopiston puheita ja pamfletteja. Kun asiasta kanneltiin paaville, dominikaanit valitsivat Tuomaan puolustamaan sääntökuntaa. Hän onnistui tässä tehtävässä hyvin. Hän voitti jopa Guillaume de St Amourin, yliopiston tuon ajan merkittävimmän miehen, vastaväitteet.
Keskiajan filosofia Korkeaskolastiikkaa kuvaa ”suuri synteesi” kristinuskon teologian ja aristotelismin välillä. Tätä työtä johti erityisesti Tuomas Akvinolainen. Aristoteleen teokset käännettiin säilyneiltä osin latinaksi lähes lähes kokonaisuudessaan 1200-luvun aikana. Jo Boethius oli kääntänyt Aristoteleen tuotantoa latinaksi. Keskiajalla tähän työhön osallistuivat muiden muassa Jacobus Veneticus ja erityisesti Vilhelm Moerbekelainen.
Tuomas Akvinolainen Vaikka Jumalan olemassaolo tai jotkut Jumalan ominaisuuksista voidaan päätellä yleisestä ilmoituksesta, jotkut yksityiskohdat voidaan tietää vain erityisen ilmoituksen kautta. Tuomaan näkemyksen mukaan erityinen ilmoitus ilmenee Jumalan lihaksitulemisessa Jeesuksessa Kristuksessa. Kristinuskon teologian ydinkohdat, kuten kolminaisuusoppi ja inkarnaatio, ilmenevät kirkon opetuksissa ja Raamatussa, eikä niitä voida muuten päätellä.
Tuomas Akvinolainen Hänen merkittävimmät teoksensa ovat:Monet merkittävät eetikot sekä katolisen kirkon sisällä että sen ulkopuolella, kuten Philippa Foot ja Alasdair MacIntyre, ovat hyödyntäneet Tuomaan hyve-etiikkaa tapana välttää utilitarianismi ja kantilainen deontologia. Sellaisten 1900-luvun filosofien kuin Elizabeth Anscombe kautta (erityisesti hänen teoksensa "Intention") Tuomaan kaksoisvaikutuksen periaate ja erityisesti hänen teoriansa intentionaalisesta toiminnasta ovat vaikuttaneet nykyaikaiseen ajatteluun.
Länsimaisen filosofian historia Keskiajan filosofia oli pääasiassa uskonnollispainotteista. Keskiaikaisissa yliopistoissa harjoitettiin ennen kaikkea teologiaa, ja filosofia oli alistettu teologian aputieteeksi. Yksi vallitsevista keskiaikaisista filosofisista suuntauksista oli skolastiikka, jossa Raamatun oppeja pyrittiin todistamaan oikeiksi järjen avulla. Aluksi keskiaikaiset filosofit yrittivät tukea Raamattua platonismilla (kuten Augustinus), mutta epäonnistumisten jälkeen monet (kuten Tuomas Akvinolainen) päätyivät aristotelismiin.
Causa sui Perinteisessä länsimaisessa teismissä Jumala ei ole voinut olla minkään muun voiman tai olennon luoma, ja siksi Jumala on joko itse itsensä syy ("causa sui") tai vailla syytä. Esimerkiksi Tuomas Akvinolainen katsoi, ettei mikään voi olla itsensä syy, koska tällöin se olisi ajallisesti itseään aikaisempi, mikä on mahdotonta. Näin hän päätyi jälkimmäiseen vaihtoehtoon: Jumala on vailla syytä eli itse ensimmäinen aikaansaava syy (kosmologinen todistus).
Keskiajan filosofia Ensimmäisiä argumentteja Jumalan olemassaolon todistamiseksi oli ontologinen argumentti, jonka kehitti Anselm Canterburylainen. Se määritteli Jumalan täydelliseksi olennoksi. Koska olemassaolo on täydellisempää kuin olemassaolon puute, siksi Jumalan täytyy olla olemassa. Toinen merkittävä keskiaikainen jumalatodistus oli kosmologinen argumentti, jonka kehitti Tuomas Akvinolainen. Sen mukaan kaikella olevalla täytyi olla syy. Näin kaikella aiheutetulla tai luodulla täytyy olla ei-aiheutettu tai ei-luotu ensimmäinen syy, joka on Jumala.
Dominikaanien historia Dominikaanit perustettiin alkujaan saarnaajaveljestöksi, jonka tehtäväksi nousi taistella kerettiläisyytenä ja harhaoppina pitämiään ajatuksia ja henkilöitä vastaan. Siispä dominikaanit saivat laajat valtaoikeudet varsinkin kirkollisen inkvisition piirissä. Dominikaanien tuli käydä läpi laaja teologinen koulutus kyetäkseen saarnaamaan kerettiläisiä vastaan. Monet keskiajan merkittävimmistä oppineista kuuluivat veljeskuntaan, esimerkiksi Tuomas Akvinolainen ja Albertus Magnus.
Hylemorfismi Plotinos herätti ideaalien muotojen ajatuksen uudelleen henkiin uusplatonismissa. Hän katsoi aineen olevan tyhjää avaruutta tai olemassaolon puhdasta mahdollisuutta. Augustinuksen kautta ajatus siirtyi kristilliseen ajatteluun, niin kutsutun "Aristoteleen teologian", joka koostui todellisuudessa Plotinoksen "Enneadien" materiaalista, välityksellä puolestaan islamilaiseen filosofiaan. Tuomas Akvinolainen, joka sai vaikutteita myös islamilaisesta filosofiasta, esitteli aristoteelisen hylemorfismin keskiajan filosofiaan.
Ranskan taide Skolastikot Albertus Magnus ja Tuomas Akvinolainen opettivat Pariisissa ja seuraavan vuosisadan ajan vallitsi uudelleenarviointi Aristoteleen hengessä, jota he opettivat. Luontoa ei pidetty enää likaisena, vaan tiedon tärkeimpänä lähteenä. Uskonto säilyi tärkeimpänä syynä luoda taidetta ja kirkko oli edelleenkin tärkein taiteen tilaaja. Luonto tulkittiin kuitenkin nyt Jumalan luomistyön symbolisena esityksenä ja luonnon tutkiminen joutui uudelleen keskipisteeseen.
Occamin partaveitsi Ennen 1900-lukua ajateltiin yleisesti, että luonto itsessään on yksinkertainen ja siksi yksinkertaisemmat selitykset luonnon ilmiöistä olivat todennäköisemmin tosia. Tämä ajatus perustui esteettiseen arvoon, joka yksinkertaisuudella on inhimilliselle ajattelulle. Tuomas Akvinolainen muotoili tämän ajatuksen 1200-luvulla sanoen: ”jos jokin voidaan saavuttaa asiaankuuluvasti yhden avulla, on tarpeetonta tehdä se useamman avulla; koska havaitsemme, ettei luonto käytä kahta välikappaletta silloin kun yksi riittää”.
Anselm Canterburylainen Anselmin ontologinen todistus on ollut kiistan aiheena sen esittämisestä alkaen. Omana aikanaan sitä vastusti munkki Gaunilo teoksessaan "Liber pro Insipiente" sillä perusteella, että ajatuksesta ei voida edetä suoraan olemassaoloon. Samanlaista arvostelua ovat esittäneet monet myöhemmät oppineet, heidän joukossaan Tuomas Akvinolainen. Immanuel Kant käytti sitä todistusaineistona kaikkia ontologisia todistuksia vastaan. Anselm vastasi Gaunilon vastalauseisiin teoksessaan "Liber Apologeticus".
Helvetti Filosofi Tuomas Akvinolainen kuvasi hyvin yksityiskohtaisesti helvetin kauhuja. Kadotetut joutuvat liikkumattomaan maanalaiseen helvettiin ruumiillisessa muodossa. Syntiset eivät pysty vuodattamaan kyyneleitä, joten he itkevät mielensä sisällä. Kadotettuja rangaistaan äärimmäisellä kylmällä ja kuumalla. Syntiset eivät saa mukaansa edes hyviä muistoja tuottamaan heille iloa, vaan Jumalan rangaistukset ovat koko ajan mielessä. Kadotetut vihaavat Jumalan heille langettamaa oikeudenmukaista rangaistusta, mutta eivät itse Jumalaa.
Metafysiikan historia Keskiajan merkittävimpiä metafyysikkoja olivat Tuomas Akvinolainen ja Duns Scotus. Erityisesti Duns Scotuksen ontologisella ajattelulla on ollut paljon vaikutusta myöhempään ontologiaan. Hänen mukaansa metafysiikan tutkimuskohde on oleva kokonaisuutena, kaikkein yleisimpänä ja transsendentaalisena käsitteenä, kaikkein ensimmäisenä predikoitavana ("praedicationis nobilitate"). Scotukselta on peräisin olevan tutkiminen suhteessa mahdollisuuden ja välttämättömyyden käsitteisiin. Scotuksen ajattelu välittyi edelleen muun muassa Francisco Suárezille.
Augustinus Tuomas Akvinolainen sai paljon vaikutteita Augustinukselta muodostaessaan omaa synteesiään kreikkalaisen ja kristityn ajattelun välille. Vaikkakin erilaista filosofiaa käyttäen, Tuomas itse katsoi olevansa 'augustinolainen' opetuksessaan. Cornelius Jansen sai Augustinukselta vaikutteita kehittäessään jansenismin. Se oli katolisen kirkon sisällä vaikuttanut liike, tosin osa jansenisteista päätyi skismaan muun kirkon kanssa ja päätti perustaa oman kirkon. Augustinuksen kirjoitukset etiikan keskeisestä kysymyksestä, vapaasta tahdosta, vaikuttivat sydänkeskiajalla voluntaristeihin ja 1800-luvulla Schopenhaueriin ja Nietzscheen. Voluntarismia kannattaneet teologit, kuten Duns Scotus, käyttivät Augustinuksen ajatuksia tukeakseen ajatusta Jumalan ja ihmisten tahdon vapaudesta ja vastustaessaan näin jyrkän deterministisiä aristoteelisia tulkintoja, jotka kielsivät Jumalan mahdollisuudet vapaisiin valintoihin.
Doktriini Doktriini tarkoittaa oppijärjestelmää. Doktriini voi olla luonteeltaan uskonnollinen, tieteellinen tai filosofinen ja usein sillä viitataan jonkin valtion harjoittamaan politiikkaan, toimintatapaan tai sotilasstrategiaan.
Taqiyya Al-Taqiyya eli taqiyya-oppi on šiiamuslimien doktriini, jonka mukaan uskovainen saa kieltää uskonsa Jumalaan, mikäli hän on uhan alla uskonsa takia. Arabiankielinen sana tarkoittaa suojautumista.
Monroen oppi Monroen oppi tai Monroen doktriini oli Yhdysvaltain 5. presidentin James Monroen vuonna 1823 julkaisema doktriini, joka määritteli Yhdysvaltain ulkopolitiikan kehykset pitkäksi aikaa. Monroen oppi on esimerkki 1800-luvun alun geopoliittisesta ajattelusta Yhdysvalloissa (vaikka termi geopolitiikka ei vielä silloin ollutkaan konkreettinen ja kiinteä käsite) ja sen suuntaus on poliittiselta tasoltaan isolationismi eli eristäytyminen.
Ydinsota Ensimmäiseksi tunnetuksi ydinasedoktriiniksi tuli Yhdysvaltain "massiivisen kostoiskun oppi", joka sai nimensä ulkoministeri John Foster Dullesin 12. tammikuuta 1954 pitämän puheen mukaan. Siitä tuli myös NATOn ydinaseoppi (MC 14/2), joka hyväksyttiin toukokuussa 1957. Doktriini sai osakseen kovaa arvostelua jo 1950-luvulla ja Kennedy korvasi sen Robert McNamaran laatimalla "joustavan vastaiskun" doktriinilla. Se oli tarkoitettu ainoastaan liittolaisille, ja NATO hyväksyi sen joulukuussa 1967. "Joustavan vastaiskun doktriini" on ollut siitä lähtien käytössä.
Hybridisodankäynti Hybridisodankäynti voi olla asevoimien käyttämä konsepti tai jopa asevoiman käyttämä virallinen sotilaallinen doktriini.
CIMIC Naton yhteinen CIMIC-doktriini on määritelty kesäkuussa 2003 AJP-9 Nato Civil Military Cooperation (CIMIC) doctrine:ssa, (.pdf).
Annihilationismi Annihilationismi tai annihilaatio-oppi on kristillinen oppijärjestelmä eli doktriini, jonka mukaan uskosta osattomat ihmiset tuomitaan kuolemansa ja ylösnousemuksensa jälkeen tuhottaviksi, ikuisen piinan sijasta.
Äärijuutalaisten terrori Israelissa ja Palestiinassa Äärijuutalaisten harjoittamasta laittomasta kostamisesta käytetään myös nimiä "molemminpolinen vastuu" ("Arvut Hadadit"), "taktiikka", "strategia", "doktriini", "kampanja", 2periaate".
Patoamispolitiikka Patoamispolitiikka oli Yhdysvaltain ulkopoliittinen doktriini, jonka tavoitteena oli estää kommunismin leviäminen ja Neuvostoliiton ulkopoliittisen vallan kasvu toisen maailmansodan jälkeen. Yhdysvallat pyrki tähän diplomaattisin, sotilaallisin ja taloudellisin keinoin. Patoamispolitiikka oli eräänlainen myöntyväisyyspolitiikan ja toisaalta vyörytyspolitiikan () välimuoto.
Luftwaffe (Wehrmacht) Nykyään juuri tämä salamasotan doktriini on säilynyt käytännössä muuttumattomana. Lentokenttien nopean valtaamisen ansiosta Luftwaffe kykeni levittämään täydellisen ilmaherruuden koko taistelualueelle ja Norjan lähivesille, minkä ansiosta Saksan alivoimainen laivasto pystyi suorittamaan tärkeät huoltokuljetukset.
Monroen oppi Nimestään huolimatta Monroen oppina tunnettava doktriini ei ollut presidentti James Monroen itsensä muotoilema, vaan sen kirjoitti hänen hallituksensa ulkoministeri ("Secretary of State") John Quincy Adams, josta myöhemmin tuli Monroen seuraaja Valkoisessa talossa, ja näin Yhdysvaltain 6. presidentti.
Douhetismi Douhetismi oli italialaisen lentoupseeri Giulio Douhetin 1920-luvulla luoma ilmasodan doktriini. Douhetismissa uskottiin nopeiden, raskaiden ja korkealla lentävien pommikoneiden olevan merkittävin ase seuraavassa sodassa. Uskottiin, että raskaat pommikoneet iskuillaan syvälle vihollisen kotialueelle murtaisivat vastapuolen taistelutahdon.
Hayashi Razan Hayashi Razan (elokuu 1583–4. helmikuuta 1657), alkuperäiseltä nimeltään Hayashi Nobukatsu, oli japanilainen oppinut, jonka vaikutuksesta Zhu Xin uuskungfutselaisuudesta tuli Tokugawa-shōgunaatin virallinen doktriini. Hayashi myös uudelleentulkitsi šintolaisuutta ja loi näin perustan kungfutselaistuneelle šintolaisuudelle seuranneina vuosisatoina.
Nixonin oppi Nixonin oppi oli Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin mukaan nimetty ulkopoliittinen doktriini. Oppi sai alkunsa Nixonin lehdistökonferenssista Guamissa vuonna 1969. Puheessaan Nixon sanoi että Yhdysvallat olettaa liittolaistensa pitävän huolta omasta maanpuolustuksestaan itsenäisesti, mutta hän myös lupasi Yhdysvaltojen auttavan puolustusvalmisteluissa tarvittaessa.
Suurstrategia Asiaa ei selkeytä se, että jotkin teoreetikot kuten Edward Luttwak käyttävät viisiportaista jaottelua (taistelutekniikka, taktiikka, operaatiotaso, näyttämöstrategia ja suurstrategia). Edelleen käytetään myös ilmaisua doktriini tai sotilasdoktriini. Tällaisia hieman monitulkintaisia käsitteitä käytettäessä voidaan käyttää selventävää viitettä tyyliin: "... suurstrategisella (ks. Luttwak 1963) tasolla..."
Ranskan merivoimat Merivoimien doktriini perustuu kahden lentotukialuksen palveluksessa oloon, mutta vuonna 2014 käytössä oli vain yksi: "Charles de Gaulle". Lentotukialusten hankinta viivästyi useaan otteeseen budjettisyistä ja lopulta varat siirrettiin paremmin markkinoitavaan FREMM-hankkeeseen. Huhtikuussa 2013 Ranskan julkisti kansallisen kehityssuunnitelman puolustuksen ja turvallisuuden kehittämiseksi.
Armeijan siviilimääräysvalta Armeijan siviilimääräysvalta on eräs sotatieteiden ja politiikan tutkimuksen doktriini, jonka mukaan maan strategisen päätöksenteon pohjimmainen vastuu on siviilipoliittisen johdon käsissä ennemmin kuin armeijan upseereiden. Samuel P. Huntingtonin "Soldier and the State" -kirjoitusta mukaillen eräs kirjoittaja on vetänyt yhteen siviilikomennon ideaalin ”siviiliauktoriteetin määrittelemän politiikan tarkoitusperien pätevän, ammattilaisarmeijan kunnolliseen alaisuuteen”.
Herbartilainen kasvatusfilosofia Herbartilainen kasvatusfilosofia on saksalaisen filosofin J. F. Herbartin (1776–1841) mukaan nimensä saanut kasvatusfilosofinen suuntaus, joka nousi uushumanistisen pedagogiikan rinnalle 1800- ja 1900-lukujen vaihteen tienoilla. Se ei syrjäyttänyt uushumanismia, vaan sulautui siihen uutena tuoreena ajatussuuntana. Herbartilaisuus sai ”ajan sanana” hallitsevan aseman 1900-luvun alkuvuosikymmenien opettajakoulutuksessa, ja siitä tuli virallinen pedagoginen doktriini uushumanismin saadessa vanhentuneisuuden leiman.
Luokkataistelu (amerikansuomalainen lehti) Oikeudenkäynti Paiviota ja Alosta vastaan alkoi 6. lokakuuta. Syyttäjän kuulustelussa he kieltäytyivät kertomasta mitään, joka voisi johtaa IWW:n Bronxin osaston muiden jäsenten paljastumiseen. Tuomiot langetettiin lopulta kolme viikkoa myöhemmin, jolloin molemmat saivat 4–8 vuoden vankeusrangaistuksen "rikollisesta anarkiasta". Lakitekstin mukaan sellaista oli "mikä tahansa doktriini, jonka mukaan hallitus pyritään syrjäyttämään väkivalloin tai murhaamalla johtavassa asemassa olevia henkilöitä".
Keisarillisen Japanin laivasto 1880-luvulla ranskalaisten ”Jeune Ecole” -doktriini (”Nuori koulu”) nousi päävaikuttajaksi Japanissa. Jeune Ecole suosi pieniä ja nopeita aluksia, erityisesti risteilijöitä ja torpedoveneitä isompia laivoja vastaan. Ranskan laivaston menestys Ranskan-Kiinan sodassa (1883-1885) vahvisti japanilaisille torpedoveneiden tehon, jotka olivat ihanteellisia vähäresurssiselle Japanille. Vuonna 1885 laivaston sloganiksi tuli "Kaikoku Nippon" (, kirjaimellisesti ”Merimaa Japani”).
Brežnevin oppi Brežnevin oppi on Neuvostoliiton johtajan Leonid Brežnevin mukaan nimetty sotilaallinen ja poliittinen doktriini, jonka mukaan toisten sosialististen maiden tulee puuttua asiaan, jos jokin niistä on luopumassa sosialismista. Doktriinin perusteella Neuvostoliitto sitoi 1960-luvun lopussa Varsovan liiton maat entistä tiukemmin komentoonsa, koska se oikeutti sotilaallisen voimankäytön toisia sosialistisia valtioita kohtaan. Samalla se jähmetti kylmän sodan asetelman Euroopassa vielä kahdeksi vuosikymmeneksi paikalleen.
Panssarivaunu Vaikka sodan alussa Ranskalla ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla olikin enemmän panssarivaunuja kuin saksalaisilla, saksalaisten toiminta oli liittoutuneita tehokkaampaa. Liittoutuneiden panssarivaunut olivat hajautettu ja niiden polttoainehuolto oli heikompi. Saksalaisilla panssarivaunut toimivat erillisinä yksiköinä jalkaväen tukena. Saksalaiset keskittivät panssarivaunut yhtenäisiksi yksiköiksi, jotka tekivät läpimurron hyökkäyksen painopisteessä ("Schwerpunkt"). Jalkaväki seurasi panssareiden perässä. Tämä osoittautui toimivaksi taktiikaksi, ja on yhä tänäänkin panssarisodan perustaktiikka. Tämä on pohjimmiltaan sama taktiikka kuin keskiajalla ritariyksiköiden käyttämä doktriini.
Brežnevin oppi Vaikka Brežnevin oppi koski vain sosialistisia maita eikä suoraan Suomea, oli doktriini vain osa suurempaa kokonaisuutta eli Neuvostoliiton ulkopolitiikkaa sen lähialueilla. Ulkopolitiikka ja strategia muuttui myös Suomen suunnalla. Neuvostoliitto tiukensi otettaan kaiken kaikkiaan niillä alueilla, joiden se katsoi kuuluvan sen vaikutuspiiriin. Sillä, että kansainväliset suhteet ylipäätään lientyivät hetkeksi 1970-luvun alussa, ei ollut merkitystä. Itse asiassa liennytystäkin tarkasteltiin Moskovassa lähinnä näkökulmasta, merkitsikö liennytys vastapuolen heikkoutta, mahdollisuuksia edetä.
Panssaroitu miehistönkuljetusvaunu Taistelupanssarivaunujen doktriini on 1900-luvulla vaihdellut tulivoimaisesta läpimurtavasta itsenäisestä aselajista jalkaväkeä voimakkaasti tukevaan aselajiin. 1930-luvulla ensin saksalaiset ja 1940-luvulla sitten neuvostoliittolaiset omaksuivat tavan käydä sotaa suurina panssarivoimilla laajoilla aukeilla alueilla. Ranskalaisen ensimmäisen maailmansodan ajattelun ja yhdysvaltalaisen nykyisen ajattelun mukaan panssarijoukot tukevat jalkaväkeä. Uusi ajattelu johtuu tarpeesta mekanisoida jalkaväki halvemmalla kuin ylläpitää erillisiä panssarijoukkoja, jotka ovat uusien jalkaväen panssarintorjuntaohjusten ja rynnäköivien ilmavoimien tulelle arkoja.
Ilmasota (romaani) Ilmasota on ajankohtaansa nähden futuristinen, koska niin laajaa ilmasotaa kuin kirja kuvaa ei ollut käyty ennen toista maailmansotaa. Kirja on aikaansa edellä sotadoktriineista, koska se kuvaa laajoja ilmapommituksia ennen italialaisen tykistöupseeri Giulio Douhet’n lanseeraamia visioita. Douhetismissa uskottiin siviiliväestöön kohdistuneisiin niin kutsuttuihin strategisiin terroripommituksiin. Tämä doktriini loi modernin lentokoneteollisuuden 1930-luvun alussa eri maiden ilmavoimien tilatessa raskaita ja keskiraskaita pommikoneita ja oli myös ballististen ydinohjusten henkinen tausta. Kirja ennustaa kuitenkin hävittäjälentokoneen ratkaisevan roolin ilmasodassa.
Pelagiolaisuus Pelagiolaisuus aiheutti ongelman kirkolle ja sen auktoriteetille: jos ihminen kykenee löytämään Jumalan omin voimin, tällöin Kristuksen sovitustyöllä ei enää ole merkitystä, eikä Kristuksella ole enää vapahtajan asemaa, vaan hänellä on arvo enää profeettana ja opettajana. Lisäksi tällöin doktriini "ei pelastusta kirkon ulkopuolella" menettää mielekkyytensä. Tämän vuoksi se julistettiin kerettiläisyydeksi. Augustinus oli esittänyt predestinaatio-opin, mutta se ei koskaan noussut kirkon viralliseksi linjaksi. Katolinen kirkko omaksui perisyntikäsityksen, jonka mukaan perisynti ei ole synti sellaisenaan, vaan syntiä aiheuttava tila, Efesoksen kirkolliskokouksessa vuonna 439.
Command &amp; Conquer -pelisarjan ryhmäkunnat Global Defense Initiativen sotilaallinen doktriini on rakennettu korkeateknologisen konventionaalisen sodankäynnin ympärille. Tarkoituksena on taistella uhkaa vastaan avoimesti ja suoraan. GDI:n yksiköt peleissä ovat kalliita mutta vahvoja, ja niiden tuotanto on hitaampaa kuin Nodin veljeskunnan ja Scrinien. Ilmavoimat käyttävät kehittyneitä VTOL-koneita, "Orca-aluksia". Tykistö on tarkoitettu tuottamaan suurta tuhoa vahvoja vihollisasemia vastaan. Tavanomaisten aseiden lisäksi GDI:llä on käytössään raidetykkejä ja ääniaaltoihin perustuvia aseita. Maan kiertoradalta voidaan ampua ionikanuunalla.
Raseiniain taistelu Jokitörmällä neuvostojoukot törmäsivät Seckendorffin taisteluosastoon, joka totesi panssarintorjunta-aseidensa tehottomuuden raskaisiin vaunuihin. Vaunut läpäisivät saksalaisten asemat ja iskivät selustan tykistöasemiin, jotka pysäyttivät vaunut lähietäisyydeltä. Jalkaväki tuhosi pysäytetyt vaunut kasapanoksin yksi kerrallaan. Soljankinin divisioonan tuhoon vaikutti eniten radioiden puuttuminen, mikä esti vaunujen yhteistoiminnan, heikko koulutustaso ja vanhentunut doktriini. Vaunut kävivät yksittäin taistelua eivätkä tukeneet toisiaan tai tuhonneet yhdessä kohteita. Vaunut olivat lisäksi ilman sitä tukevaa jalkaväkeä, ja ne kuluttivat nopeasti polttoaineensa ja ampumatarvikkeensa loppuun.
Paavo Väyrynen Väyrynen väitteli poliittisen uransa ohessa valtiotieteen tohtoriksi Åbo Akademista 1988 Suomen ulkopoliittista doktriinia käsittelevällä väitöskirjalla "Finlands utrikespolitik – den nationella doktrinen och framtidens mänsklighetspolitik" ("Suomen ulkopolitiikka – kansallinen doktriini ja tulevaisuuden ihmiskuntapolitiikka"). Väitöskirjassaan Väyrynen muun muassa esitti, että Neuvostoliitto säilyy suurvaltana ja että Euroopan kahtiajako on pysyvä. Tilaisuus oli suuri mediatapahtuma, ja lisäksi opinnäytteestä löytyi sata puuttellista kohtaa, mutta lopulta se kuitenkin hyväksyttiin. Vastoin Väyrysen arviota Neuvostoliiton hajoaminen ja Euroopan yhdentyminen alkoivat 1989 nopeassa tahdissa.
Nationalismi Poliittisen nationalismin ajatus syntyi Ranskan vallankumouksessa 1789. Siihen asti maat oli käsitetty ”valtakuntina”, ”ruhtinaskuntina” tai ”kuningaskuntina”. Maan asukkaat olivat ”alamaisia”, joiden poliittinen identiteetti muodostui kuuliaisuudesta hallitsijalle tai hallitsijadynastialle, mutta ei millekään kansalliselle identiteetille tai isänmaallisuudelle. Ranskan vallankumoukselliset nousivat kuningasta vastaan kuitenkin ”Ranskan kansan” nimissä. Heidän ajatuksiinsa vaikuttivat Jean-Jacques Rousseaun kirjoitukset ja uusi kansan itsehallinnon doktriini. Poliittinen nationalismi syntyi siis vallankumouksellisena ja demokraattisena oppina, joka heijasti ajatusta, että ”kruunun alamaisista” pitäisi tulla ”Ranskan kansalaisia”, ja että kansakunnasta pitäisi tulla oma herransa.
Douhetismi Pitkään 1920-luvun lopulla ja 1930-luvuilla uskottiin pommikoneiden olevan tuhoamattomia. Tähän olisi syynä raskaampien lentokoneiden kehittyminen nopeammin kuin hävittäjäkoneiden. Ne lensivät nopeammin kuin hävittäjät aina 1930-luvun loppupuolelle. Täten voitiin väittää, ettei niitä voi ampua alas. Tähän oli syynä matkustajakoneiden kehitys 1920-luvulla ja vielä nopeampi kehitys 1930-luvun alussa (esimerkiksi Yhdysvalloissa Douglas DC-2 ja Boeing 247). Kyseessä oli poliitikoiden ja ilmavoimien johtomiesten tietoinen valinta panostaa vain pommikoneiden kehitykseen. Useimmissa maissa ilmavoimia johtivat entiset tykistön upseerit ja heidän oppeihinsa doktriini sopi hyvin.
Autoritarismi Yhdysvalloissa määriteltiin autoritarismin ero totalitarismiin Kirkpatrickin doktriinia sovellettaessa. Jeane Kirkpatrickin kehittämän doktriini saneli Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa 1980-luvun alusta. Teorian mukaan lännen kanssa yhteistyötä tekevät ei-demokraattiset valtiot olivat ”autoritaarisia”, kun taas Neuvostoblokki oli ”totalitaarinen”. Kirkpatrickin mukaan totalitaariset valtiot olivat kestävämpiä ja siksi vaarallisempia kuin autoritaariset. Esimerkkejä autoritaarisista valtioista ja järjestöistä olivat Ferdinand Marcosin Filippiinit, sekä Angolan UNITA- ja Nicaraguan Contra-sissiliikkeet. 
Joidenkin määritelmien mukaan autoritaarista ja totalitaarista hallintoa erottaa pääasiassa se, että siinä kun autoritaarisessa yhteiskunnassa valtaa pitää yksi henkilö tai ihmisryhmä, niin totalitaarisessa yhteiskunnassa vallassa on yksi poliittinen tai uskonnollinen ideologia.
Nationalismi Nationalismin doktriini levisi 1900-luvulla myös Aasiaan ja Afrikkaan, missä kansat nousivat kolonialismia vastaan. Toisen maailmansodan jälkeen eurooppalaisten siirtomaat alkoivat itsenäistyä kun nationalistiset liikkeet joko neuvottelivat siirtomaille itsenäisyyden tai kävivät voittoisia itsenäisyyssotia. Kehittyvissä maissa syntyi samalla omia muunnelmiaan nationalismista. Kiinassa, Vietnamissa ja joissain Afrikan maissa nationalismiin liittyi marxilaisuus, ja nationalismi nähtiin poliittisen tavoitteen lisäksi myös yhteiskunnallisen vallankumouksen osana. Muissa kehittyvissä maissa nationalismi on ollut lännenvastaista ja torjunut liberaalin demokratian ja vallankumouksellisen sosialistisen käsitykset kansakunnasta. Tämä on näkynyt selkeimmin uskonnollisen nationalismin ja uskonnollisen fundamentalismin nousussa.