mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Roine Roine on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva kirkasvetinen järvi Pirkanmaalla lähinnä Kangasalan ja osaksi myös Pälkäneen alueella. Etelässä Roine laskee Mallasveteen, joka edelleen laskee Valkeakosken kanavan kautta Vanajaveteen. Pohjoisesta Roineeseen laskee Kaivannon kanavan kautta Längelmävesi. Yhdessä Längelmävesi, Roine ja Mallasvesi sekä Längelmäveteen laskeva Vesijärvi ja Mallasveteen laskeva Pälkänevesi muodostavat Längelmäveden reitin. Roine on raakavesilähteenä tärkeä Tampereelle, ja siitä saatava raakavesi on hyvälaatuista.
Suur-Längelmävesi Längelmäveden reittinä tunnettu järvien virtaussuunta purkautuu Kaivannon kanavan kautta Roineeseen. Sen valuma-alueen pinta-ala on 2 180 km² ja sen järvisyys on 17 prosenttia. Längelmävesi on Kuoresalon saaren salmien, eli Rönninsalmen ja Kuoresalmen, kautta yhteydessä koillisessa sijaitsevaan Koljonselkään, jonka perukassa sijaitsee Säkki. Längelmäveden eteläpäässä on avattu vuonna 2014 uudelleen veneyhteys Iharin läpi Pälkäneveteen , mutta sen kautta vaihtuu vain vähän vettä.
Suur-Längelmävesi Suomessa toimeenpantiin 1700- ja 1800-luvuilla suuria vesistöjen virtauksiin liittyviä hankkeita. Niiden avulla haluttiin vaikuttaa ehkäisevästi tulviin, jotka haittasivat maatalouden ja teollisuuden talouskehitystä erityisesti talven jälkeen keväisin. Kaivannon kanavan rakentaminen liittyi tähän kehityshankkeeseen ja sille saatiin valtion rahoitus. Kanavaa alettiin valmistelemaan 1820-luvulla ja sitä jatkettiin, vaikka kanavan pohja tiedettiin heikoksi. Kun kanava ja sen patolaitteet saatiin valmiiksi vuonna 1829, alettiin Längelmäveden vettä päästää Roineeseen patoluukkuja varovaisesti avaamalla helmikuussa 1830. Kun niitä avattiin hieman lisää huhtikuussa, hajosi kanavan suojarakenteet ja Längelmävesi pääsi purkautumaan Roineeseen väkivaltaisesti. Kaivannon kanava puhdistui rakennelmista ja sen pohja ja rannat huuhtoutuivat Roineeseen melkoisella jylinällä. Kaivannosta tuli suunniteltua huomattavasti leveämpi. Längelmäveden pinta laski 1,5 metriä muutamassa viikossa. Rönninsalmi kaventui huomattavasti, mutta Koljonselkä ja Längelmäcesi säilyttivät yhteytensä tämänkin tapahtuman jälkeen. Pälkäneveden yhteys loppui nyt Iharinkosken kuivumiseen, mutta sillä seurauksena, että molemmat järvet olivat taas samalla vedenpinnan korkeudella. Nykyinen Suur-Längelmävesi oli syntynyt.
Suur-Längelmävesi On ollut olemassa vähintään kolme erilaista Suur-Längelmävettä. Ensimmäinen vaihe on syntynyt viimeisen jääkauden jälkeen ja sen vaiheet ovat moninaiset ja vaikeita todistaa. Se päättyi vuonna 1604, kun järvi raivasi uudeksi lasku-uomaksi Kostianvirran Pälkäneellä ja laski vedenpintaa Suur-Längelmäveden kaikissa järvenosissa. Toinen vaihe alkoi tästä ja päättyi jo vuonna 1830, kun Kangasalla rakennettu Kaivannon kanava hajosi pian avaamisensa jälkeen. Tapahtuma laski Längelmäveden pintaa Roineen tasalle eli samalle tasolle kuin se oli etelämpänä Pälkänevedellä ja Mallasvedellä.
Längelmävesi Vanhoista historiallisista kartoista voi seurata järven vedenpinnan laskun aiheuttamia vaikutuksia järven eri osissa. Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 on kaksi karttalehteä, jotka osuvat Längelmävedelle. Karttojen tietojen ajankohtaisuutta on vaikea varmistaa, sillä kartaston pohjatiedot on otettu aikaisemmista pitäjänkartoista. On erikseen selvitettävä, onko kartaston tilanne ennen vain jälkeen vuoden 1830 tapahtumia ja mikä osuus myöhemmillä koskien perkaamisilla on ollut vedenpinnan tasoon. Kalmbergin kartoista näkyy, kuinka monet Längelmäveden lahdista ovat nykyään maatuneet tai kuroutuneet omiksi järvikseen. Esimerkiksi Kuhmalahden kirkonkylän pitkä lahti on kaventunut suuresti ja sen lahdenpohjukka on kuroutunut Tervaniemenlahden järveksi. Sekä Noksioislahti että Nuuruslahti ovat muuttuneet suuresti. Sahalahdella nykyinen Kirkkojärvi oli 1800-luvulla pitkä ja kapea lahti, joka ulottui Isolahdelle asti. Myös Heposelän salmi on kartan julkaisun jälkeen kaventunut selvästi.
Iharinkoski Vuonna 1604 Pälkänevedelle syntyi uusi lasku-uoma, Kostianvirta, ja järven vedet alkoivat virrata sitä pitkin Mallasveteen. Pälkäneveden pinta aleni tällöin nopeasti noin 3,5 metriä, Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta laski, mutta vähemmän kuin Pälkäneveden, ja näitä järviä yhdistäneen salmen paikalle syntyi koski, jonka kautta Längelmävesi laski Pälkäneveteen. Samalla Sarsanvirta, jota pitkin Längelmävesi ja Pälkänevesi olivat laskeneet Roineeseen, kuivui 10. kesäkuuta 1604 yhdessä yössä. Siihen aikaan ajateltiin Iharinkosken olevan syyllinen Sarsan kuivumiseen ja syntyi sanonta ""Ilkeä Iharin koski saatti Sarsan vaivaiseksi"". Todellinen syyllinen Sarsan kuivumiseen oli siis Kostianvirta.
Suur-Längelmävesi Vuonna 1751 Iharinkoskea perattiin sillä seurauksella, että Längelmäveden pinta laski noin metrin.
Längelmävesi Seudun vesimyllyt oli siirrettävä Sarsankoskelta Iharinkoskelle. Tämän jälkeen Iharinkoskea on perattu esimerkiksi 1751, jolloin Längelmäveden vedenpinta aleni noin metrin. Myöhemmin tavoiteltiin vesiliikenteen uusintajärjestelyitä, kun aloitettiin Kaivannon kanavan rakentamista 1820-luvulla. Kanava valmistui 1829 ja helmikuussa 1830 alettiin Längelmävettä juoksuttaa kanavan portin raosta. Juoksutus sujui hyvin, kunnes portteja raotettiin lisää. Silloin rakenteet pettivät ja lisääntynyt veden voima pyyhkäisi kanavarakenteet mennessään sekä suuren määrän harjuainesta. Nykyinen kanava on huomattavasti leveämpi kuin siitä alunperin oli suunniteltu. Onnettomuudessa Längelmäveden pinta laski Roineen tasalle eli puolitoista metriä. Nyt Iharinkoski kuivui ja yhteys Pälkäneveteen katkesi. Vanhan Iharinkosken tilalla oli pelkkä oja, mutta vuonna 2014 ojan katkaissut kannas kaivettiin auki ja veneily oli salmessa taas mahdollista.
Suur-Längelmävesi Pälkänevesi on itsenäinen järviallas, joka laskee Mallasveteen Kostianvirtaa myöten. Sen valuma-alue on kuitenkin vain 237 km² ja sen järvisyys on 22 prosenttia.
Huntilan linnavuori Linnamäki sijaitsee Pälkänevedellä Hyrttilänlahden ja Huntilanlahden yhtymäkohdassa. Se on kalliopohjainen soramäki, jonka huippu kohoaa 25 metriä Pälkäneveden pinnan yläpuolelle. Linnamäen kaakkoisen jyrkänteen alapuolella sijaitsee kannas, joka yhdistää Parinsalon saaren mantereeseen. Ennen vuotta 1604 tilanne oli kuitenkin toinen. Linnamäen eteläpuolella lainehti Pälkänevesi, joka tuona vuonna mursi itselleen uuden lasku-uoman Kostianvirran kohdalta. Kun vielä vuonna 1830 Längelmävesi mursi Kaivannon kanavan kohdalta uuden uoman, laski Längelmävesi pari metriä ja Iharinkoski jäi kuivaksi. Linnamäen ympäristö ei siten vastaa enää rakentamisajankohtaa. Linnan muut ilmansuunnat olivat jyrkkien kallioseinämien vuoksi luontaisesti suojaisat, mutta luoteisrinne oli loivaa. Mäen koillisreunaa seuraa noin 50 metriä pitkä kivinen vallinjäänne. Se on rakennettu suurista kivistä, joista suurimmat ovat kuutiometrin kokoisia. Mäen laki on tasaista ja siellä kasvaa metsää.
Kangasala Kangasalan järvien laskuväylät ovat aikojen kuluessa muuttuneet melkoisesti. Vanhimpina aikoina Längelmävesi ja Vesijärvi purkautuivat Roineeseen Sarsanvirtaa myöten, ja Pälkänevesi laski Längelmäveteen Iharissa olleen salmen kautta. Kesäkuussa 1604 tapahtui luonnonmullistus, jossa Pälkänevesi puhkaisi uuden laskuväylän – Kostianvirran – Mallasveteen, Sarsanvirta kuivui, veden virtaus Iharissa kääntyi päinvastaiseksi ja syntyi Iharinkoski. Tämän seurauksena Pälkänevesi alkoi tulvia yli äyräidensä, ja myös Längelmäveden pinta nousi. Tulvavahinkojen vähentämiseksi suoritettiin muun muassa Mallasveden laskuväylän Valkeakosken perkaus 1820-luvulla. Tästä huolimatta Längelmäveden pinta nousi jatkuvasti ja oli lopulta kaksi metriä Roineen pintaa korkeammalla. Lopulta päätettiin puhkaista Längelmäveden ja Roineen välinen kannas sen kapeimmalta kohdalta. Huhtikuussa 1830 Kaivannon kanavan vasta valmistuneen kanavan rakenteet murtuivat. Längelmävettä ja Roinetta erottavan Kaivannon kannas muuttui hetkessä avoimeksi kanavaksi ja näiden järvien pinnat asettuivat samalle tasolle.
Längelmävesi Järven pinta-ala on 13 304 hehtaaria eli 133 neliökilometriä. Se on 29 kilometriä pitkä ja 22 kilometriä leveä. Järven muoto on sokkeloinen ja siitä erottuu luonnollisella tavalla niemien ja saarien erottamia järvenselkiä.
Jämsä Länkipohja on pieni taajama Oriveden rajalla. Se on vanha Längelmäen keskus. Kylä sijaitsee Säkkijärven rannalla, Valtatie 9:n varrella. Länkipohja on melko mäkistä aluetta, lähellä sijaitsee Längelmävesi sekä Isojärven kansallispuisto.
Iharinkoski 1800-luvun alussa alettiin rakentaa kanavaa Längelmäveden ja Roineen väliselle kapealle kannakselle. Keväällä 1830 rakentajien padot pettivät ja syntyi Kaivannon kanava. Tällöin Längelmävesi laski Roineen tasolle ja Iharinkoski kuivui.
Pälkänevesi Vesijärvi, Längelmävesi ja Pälkänevesi muodostivat ennen yhtenäisen järvialtaan. Pälkäneveden vedet kulkivat silloin Huntilan, Iharin ja Raikun kautta Iharin salmen läpi Längelmävedelle, mistä ne virtasivat sitten Vesijärven ja Längelmäveden yhdistävälle Sarsansalmelle. Siellä sijaitsi Sarsanuoman luusua. Vuonna 1604 oli runsasluminen talvi, jonka aiheuttama tulva mursi Pälkäneellä Tynkäojan kohdalle uuden lasku-uoman Mallasveteen. Ojan pohja kului tulvavuoksen alla leveäksi Kostianvirraksi, joka on edelleen järvien välinen laskujoki. Sarsanuoma kuivui ja Längelmäveden laskusuunta kääntyi etelään. Pälkäneveden vedenpinta laski reippaasti, jolloin Iharinsalmi madaltui ja muodosti lopuksi Iharinkosken, jota pitkin Längelmävesi laski Pälkäneveteen. Tilanne olisikin jäänyt tällaiseksi nykypäiviin asti, elleivät Kangasalla vuonna 1830 rakennetun Kaivannon kanavan rakenteet olisi murtuneet. Tämä tulva pyyhkäisi kanavarakenteet mennessään ja paikalle jäi avoin kanava Roineeseen. Längelmäveden pinta laski noin kaksi metriä, mikä jätti Iharinkosken kuiville ja katkaisi vesiyhteyden Pälkäneveden ja Längelmäveden väliltä.
Längelmäveden reitti Järvireitin keskusjärvenä on Längelmävesi, johon laskee Vesijärvi. Längelmävedestä vedet virtaavat Kaivannon kanavan kautta Roineeseen, ja tästä edelleen Mallasveteen, johon laskee Kostianvirtaa pitkin myös Pälkänevesi sekä kaakosta Hauhon reitin vedet. Itse Mallasvesi laskee Valkeakosken kautta Vanajaveteen.
Tavastia Lakeland Tavastia Lakeland sopii myös luontomatkailun suosion nousuun. Alueella on saaririkkaita vesistöjä, Vanajavesi, Mallasvesi, Längelmävesi, Pälkänevesi, Hauhon reitti Päijänteen rantamille asti sekä osia Päijänteestä. Lisäksi alueella on kaksi kansallispuistoa, Isojärven ja Päijänteen kansallispuistot, sekä Evon ja Laipanmaan retkeilyalueet.
Suur-Längelmävesi Pääjärvialtaana voidaan pitää Mallasvettä ja Roinetta, jotka ovat yhteydessä toisiinsa Hausalon saaren ympärillä olevien salmien kautta. Mallasvesi laskee Valkeakoskella Apinalahden läpi Valkeakosken kanavan ja Apian kanavan kautta Vanajaveteen. Valkeakosken voimalaitoksella on oikeus hieman säännöstellä järvien vedenpintaa, mutta sitä ei tehdä kovinkaan usein.
Längelmävesi Längelmävesi, Koljonselkä, Vesijärvi ja Pälkänevesi ovat aikoinaan muodostaneet yhtenäisen järvialtaan, jota voidaan kutsua Suur-Längelmävedeksi. Se on laskenut Roineeseen pääasiassa Längelmäveden ja Vesijärven yhdistäneestä Sarsansalmesta lähtevää Sarsanvirtaa pitkin. Kesäkuussa 1604 korkeanveden aikana vesistön eteläosissa Pälkäneellä Syrjäharjun Hykiänpurossa tapahtui tulviminen, jonka aiheuttama eroosio kulutti Hykiänkosken niskaa kohtalokkaasti. Vedentulo kasvoi rajusti ja rajut virtaukset alkoivat kuluttamaan harjun rinnettä niin, että harju huuhtoutui lopulta puron kohdalta Mallasveteen. Harjun selkä katosi ja sen tilalle muodostui joki, jota kutsutaan Kostianvirraksi. Pälkäneveden pinta laski lähes neljä metriä, mikä aiheutti järvien välisessä Iharinsalmessa saman ilmiön. Salmen vesi laski siellä pohjaan asti ja Iharin kylän kohdalle syntyi Iharinkoski. Kosken niska määritti nyt Längelmäveden pinnankorkeuden. Kun uuden kosken pohjan kuluminen päättyi, oli Längelmäveden pinta laskenut 2–3 metriä. Järvenlaskun seurauksena sekä Sarsansalmi että Sarsanvirta kuivuivat ja Längelmäveden uudeksi lasku-uomaksi muodostui Iharinkoski. Vesijärven yhteys Längelmäveteen katkesi ja salmen paikalle syntyi Vääksynjoki. Järvenlasku paljasti järven alavilta rannoilta runsaasti uutta maata, joka otettiin viljelyyn tai käytettiin niittyinä.
Venehjoen valuma-alue Venehjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.74) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 231,3 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,5 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Längelmävesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Längelmäveden alueelle (35.72).
Leppähampaanjoen valuma-alue Leppähampaanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.75) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 395,73 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,74 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Längelmävesi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Längelmäveden alueelle (35.72).
Pälkäne Kostianvirta syntyi luonnonmullistuksessa vuonna 1604, kun Pälkänevesi puhkaisi itselleen uuden lasku-uoman Mallasveteen harjujakson matalimmasta kohdasta. Aikaisemmin Pälkänevesi oli laskenut Längelmäveteen ja sen vanhan lasku-uoman Sarsanvirran kautta Roineeseen. Luonnonmullistuksen seurauksena Sarsanvirta kuivui ja Längelmävesi alkoi laskea samassa yhteydessä syntyneen Iharinkosken kautta Pälkäneveteen.
Längelmäveden alue Koljonselkä on järvenä oikaeastaan osa Längelmävettä, mutta koska järvialtaita erottavat salmet ovat kapeat ja viranomaiset tilastoivat altaita kuin erilliset järvet, lienee viisianta seurata tätä menettelyä. Koljonselkä laskee Längelmäveteen Koppalassa. Koljonselkään laskee pohjoisesta Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75, katso yllä), joka käsitellään omassa yhteydessä. Siihen laskevat myös Äväntäjärveltä, Eväjärveltä ja Iso-Löytäneeltä laskujoket, joita käsitellään alempana. Tässä yhteydessä on helpointa esitellä Koljonselän lähialueen vesistöjä.
Roine Pohjoisosan pinta-ala on 4 040 hehtaaria eli 40,4 neliökilometriä. Se on 9,5 kilometriä pitkä ja 9,2 kilometriä leveä. Sen pohjoisrannasta työntyy etelään leveä ja hyvin viljelty niemi,
jonka sivuille jäävät Lempiönlahti ja Talviahteenlahti. Sen koillisrantana kulkee Keisarin- ja Vehoniemenharjut sisältävä harjujakso, jonka takana aukeaa suuri Längelmävesi. Pohjoisosan selkä on laajin järven länsipuolella, mutta järvenselkä kapenee etelään päin ja Raronsalon länsipuolella se kohtaa Niittysaaren ja Hautsaaren kohdalla eteläisen Tossanselän.
Keljonjärvi (Kangasala) Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Keljojärveä ei vielä ole olemassa. Vuonna 1830 tapahtunut Kaivannon kanavan romahtamisessa Längelmävesi purkautui Roineeseen ja järven vedenpinta laski pari metriä. Matala Keljonlahti maatui kaventuen ja lyhentyen. Lahden suulla sijainneista Kalliosaarista maatui etelärannasta luoteeseen työntyvä niemi, joka kantaa edelleen Kalliosaaren nimeä. Niemen juurella sijaitsi Saaren kartano, jonka niemestä se kasvoi isommaksi. Niemen ja vastarannan väliin järvi lasku-uomalle varsin kapea salmi.
Järvi-Suomi Järvet peittävät Järvi-Suomen ydinalueilla yli 50 % kokonaispinta-alasta (koko Suomen järviprosentti on 9,9). Suurten järvien keskisyvyys on 10–15 metriä, mutta pienemmät järvet ovat tavallisesti matalia ja niiden keskisyvyys on pari metriä. Suomen kymmenestä suurimmasta järvestä Järvi-Suomessa sijaitsee seitsemän: Suur-Saimaa, Päijänne, Pielinen, Iso-Kalla, Keitele, Iso-Längelmävesi ja Puulavesi. Järvi-Suomen vesistöjä ovat Vuoksen, Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöt. Alueen vedet kuuluvat kokonaisuudessaan näihin vesistöihin.
Längelmävesi Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy. Pääosa järven tulovirtaamasta saapuu Koljonselältä (Koljonselän alue (35.722)), jonka valuma-alueen suuruus on 1 124 km². Suuret tulovirtaamat saadaan myös Venehjoelta (35.74, 231 km²), joka laskee Orivedellä Pappilanselkään, ja Vääksynjoelta (35.73, 221 km²), joka on Vesijärven laskujoki.
Längelmäveden reitti Järvenlaskujen ja riistäytymisien tuloksena Längelmäveden reitin järvistä ovat nykyään samassa tasossa reitin keskusjärvi Längelmävesi, siihen laskeva Koljonselkä, Längelmäveden alapuoliset Roine ja Mallasvesi, Mallasveteen Kostianvirran kautta laskeva Pälkänevesi ja edelleen Mallasveteen Pinteleen kautta laskeva Hauhon reitin järviketju, johon kuuluvat Ilmoilanselkä, Pyhäjärvi, Iso-Roine ja Hauhonselkä. Samalla tasolla olevina nämä voidaan periaatteessa määritellä myös yhdeksi suurjärveksi, joka koostuu useasta altaasta, vaikka monet altaita yhdistävistä uomista ovatkin varsin kapeita.
Louvre Palatsiin rakennettiin myöhemmin joukko lisärakennuksia. Katariina de’ Medici rakennutti eteläisemmän niistä pitkistä siipirakennuksista, jotka yhdistivät Louvren Tuileries’n palatsiin. Ranskan kuninkaat hankkivat palatsiinsa suuren joukon taideteoksia, joita siitä lähtien on säilytetty Louvressa. Louvre oli Ranskan kuninkaiden asuinpaikkana siihen saakka, kunnes Ludvig XIV siirsi hovin Versaillesiin. Sen jälkeen Louvre toimi kuninkaan suostumuksella monien taiteilijoiden asuin- ja työtiloina. Jo Ludvig XV suunnitteli Louvren avaamista yleisölle taidemuseoksi, mutta tämä toteutui vasta Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Vuonna 1793 Ranskan tasavalta perusti Louvren tiloihin museon, jossa tehtävässä se palvelee edelleen.
Louvren pyramidi Louvren pyramidi on lasi- ja metallipyramidi Louvren taidemuseon sisäpihalla Pariisissa. Se on Louvren pääsisäänkäynti, ja sen sisältä pääsee rullaportailla tai hissillä sisäpihan alle museon pääaulaan.
Míloksen arkeologinen museo Lisäksi museossa on muun muassa antiikin aikaista keramiikkaa, mukaan lukien arkaaiselta kaudelta noin 650–600 eaa. oleva amfora, jonka koristelussa esiintyvät muun muassa Dionysos, Ariadne, Apollon, Artemis ja Leto, sekä hautauksessa käytetyt pithokset; veistoksia erityisesti hellenistiseltä ja roomalaiselta ajalta; käyttöesineitä ja rahoja; sekä piirtokirjoituksia, mukaan lukien kirjoituksia arkaaisella meloslaisella aakkostolla. Museossa on myös saarelta löydetyn Milon Venuksen eli Meloksen Afroditen nykyaikainen kopio. Alkuperäinen noin vuodelta 120 eaa. peräisin oleva veistos on Louvressa.
Louvre Louvren edessä kohoavasta lasisesta pyramidista (La Pyramide) on tullut tunnettu nähtävyys, jota ympäröi kolme pienempää lasista valmistettua pyramidia. Sen on suunnitellut kiinalaissyntyinen, yhdysvaltalainen arkkitehti I. M. Pei. Monien ranskalaisten mielestä pyramidin uusmoderni tyylisuuntaus pilaa Louvren renessanssipihan arvokkuuden.
Louvre Abu Dhabi Museon rakentaminen alkoi vuonna 2009 ja sen oli tarkoitus avata alun perin vuonna 2012. Abu Dhabin kaupunki maksoi 520 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria saadakseen käyttää Louvren nimeä. Lisäksi Abu Dhabi maksoi Louvrelle taideteosten lainauksesta, erikoisnäyttelyistä ja hallintoneuvoista 747 miljoonaa dollaria.
Louvre Louvren museossa on yli 380 000 esinettä ja kokonaisuutta, 35 000 taideteosta kahdeksassa osastossa.
Louvre Filip II Augustin hallituskaudella, vuosina 1190–1202, Louvren paikalle alettiin rakentaa linnoitusta.
Louvre Keskiaikaisesta linnoituksesta on jäljellä vain sen perustukset alueen kaakkoiskulmassa. Linnoitusta laajennettiin varsinkin Kaarle V:n aikana vuodesta 1358 lähtien, jolloin Louvren ympärille rakennettiin puolustusmuurit. Samalla Louvresta tehtiin kuninkaan asuinpaikka. Vuonna 1546 Frans I päätti muuttaa linnoituksen renessanssityyliseksi palatsiksi, jolloin se rakennettiin lähes kokonaan uudestaan. Sen pääsuunnittelijoina toimivat arkkitehti Pierre Lescot ja kuvanveistäjä Jean Goujon.
Saint-Germain-l’Auxerrois Saint-Germain-l’Auxerrois on kirkko Pariisin keskustassa 1. arrondissementin alueella, Place du Louvre -aukion itälaidalla, vastapäätä Louvrea.
Vincenzo Peruggia 7. syyskuuta poliisi pidätti runoilija Guillaume Apollinairen, joka oli kirjoittanut sanomalehdissä, että Louvre pitäisi polttaa. Apollinairen epäily sai vahvistusta, kun selvisi Apollinairen tuntevan belgialaisen tauluvarkaan Géry Piéretin, joka oli tehnyt Louvresta taidevarkauksia. Myös Pariisissa asuvaa nuorta espanjalaista taidemaalari Pablo Picassoa epäiltiin, sillä hän oli ostanut Piéretiltä patsaan, jonka tämä oli varastannut Louvresta. Poliisi kuulusteli kaikkia kolmea, mutta yksikään heistä ei tiennyt mitään varkaudesta. Kohu laantui ja Mona Lisa julistettiin hävinneeksi.
Vincenzo Peruggia Mona Lisan varkauden huomasi ensimmäiseksi taidemaalari Louis Béroud, jonka oli tarkoitus maalata teoksesta kopio. Heti huomattuaan maalauksen kadonneen Béroud hälytti vartijat, joiden mukaan Mona Lisa olisi valokuvausstudiolla kuvattavana. Mona Lisa julistettiin varastetuksi, kun teosta ei löytynyt studiostakaan.
Pariisin poliisipäällikkö Louis Lepine ja valtion salainen poliisi La Sûreté kutsuttiin johtamaan Louvren etsintöjä. Poliisi eristi taidemuseon etsintöjen ajaksi. Vain taulun kehykset ja uusi lasisuojus löytyivät henkilökunnan portaikosta. Kävi ilmi, että teos oli kadonnut Louvresta jo maanantaiaamuna Louvren ollessa suljettuna. Ranskan rajat suljettiin, jottei maalausta voitaisi viedä maasta. Poliisi päätti myös varmistaa museon työntekijöiden mahdolliset osuudet varkauteen ja otti sormenjäljet kaikilta työntekijöiltä huomattuaan lasisuojuksessa olevat sormenjäljet. Tapauksen seurauksena Louvren turvallisuuspäällikkö Théophile Homolle erosi.
DS 5LS DS Automobiles kertoi 19. joulukuuta 2013 Louvren alla sijaitsevassa Carrousel du Louvre -kauppakeskuksessa, että se tuo Kiinan markkinoille uuden sedan-mallin DS 5 -autosta keväällä 2014.
Gian Lorenzo Bernini Bernini jätti Rooman lyhyeksi aikaa 1665 kun Ranskan kuningas Ludvig XIV kutsui hänet Louvren arkkitehdiksi. Berninin ehdotukset Louvren suhteen torjuttiin, mutta hän sai kuitenkin veistääkseen kuninkaan rintakuvan.
Louvre Louvren taidemuseo () on suurin Pariisin museoista – sen pinta-ala on yli 160 000 neliömetriä, josta 58 470 neliömetriä on omistettu museon näyttelyille. Museo sijaitsee aivan Pariisin kaupungin sydämessä ja Seinen oikealla rannalla, sen ja Rue de Rivoli -kadun välissä ensimmäisessä arrondissementissa (kaupunginosa). Rakennus on entinen kuninkaallinen palatsi. Nykyisin Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n ratsastajapatsas on sijoitettu museorakennuksen historialliseen lähtöpisteeseen, mutta rakennus ei kuitenkaan ole tämän akselin mukaisesti sijoittunut ja symmetrinen. Louvre on yksi maailman vanhimmista museoista ja kolmanneksi suurin pinta-alan mukaan mitattuna. Museolla on pitkä Ranskan historian ja taiteen tallentamisen historia, joka alkoi Kapetingin suvun ajalta.
Louvre Louvreen on sijoitettu eräitä maailman taiteen kuuluisimpia teoksia, kuten Leonardo da Vincin "Mona Lisa", Eugène Delacroix’n "Vapaus johtaa kansaa" ja Jacques-Louis Davidin "Horatiusten vala". Vuonna 2013 museossa vieraili 9,3 miljoonaa kävijää.
Saitaferneen tiara Edes väärennöksen paljastumisen jälkeen Ranskan valtio ei halunnut luopua kalliista ostoksestaan, mutta se siirrettiin Louvresta Pariisin taidekäsityömuseoon. Nykyään Saitaferneen tiara on edelleen Louvren omistuksessa, mutta se ei ole yleisön nähtävillä. Vuonna 1997 se lainattiin Israeliin Ruhomovskin muita töitä esitelleeseen näyttelyyn.
Marc Chagall Pariisissa Chagall kierteli galleriasta toiseen, tutustui impressionisteihin Paul Durand-Ruelin luona, näki Bernheimin galleriassa Gauguinin ja van Goghin alkuperäisiä töitä, perehtyi Matissen maalauksiin Syyssalongissa ja löysi vanhat mestarit Louvressa: "Louvre lopetti tämän kaiken epäröivänä harhailemisen."
Guillaume Apollinaire 7. syyskuuta vuonna 1911 Ranskan poliisi pidätti Guillaume Apollinairen epäiltynä Mona Lisan varastamisesta, mutta vapautti hänet viikkoa myöhemmin. Apollinaire oli kirjoittanut sanomalehdissä, että Louvre pitäisi polttaa. Lisäksi Apollinaire tunsi Géry Piéretin, belgialaisen tauluvarkaan, joka oli poliisin ja Louvren vanha tuttu. Apollinaire ja Piéret eivät tienneet varkaudesta mitään.
Tuileries Puistoa on viimeksi uudistettu Louvren palatsin uudistustöiden yhteydessä 1990-luvulla. Silloin uusittiin paljon puita ja tehtiin lasten leikkialueita. Samoin puistoon sijoitettiin lukuisia moderneja patsaita metsäisille alueille. Klassisia patsaita on restauroitu ja niistä kallisarvoisimmat on sijoitettu säiltä ja saasteilta turvaan Louvren tiloihin. Niiden sijalle puistoon on alkuperäisistä tehty uusia valoksia.
Louvre Abu Dhabi Louvre Abu Dhabi on 8. marraskuuta 2017 avattu taidemuseo Saadiyat Islandilla, Abu Dhabissa. Museon arkkitehti on ranskalainen Jean Nouvel. Museo on osa Abu Dhabin kaupungin ja Ranskan hallituksen välistä 30-vuotista sopimusta. Museon pinta-ala on noin 24 000 neliömetriä, josta noin 8 000 neliömetriä on gallerioita, mikä tekee siitä Arabian niemimaan suurimman museon.
Ranskan kulttuuri Ranskan kulttuurimatkakohteista tunnetuimpia ovat Pariisin Louvre, joka on Seinejoen varrella. Louvre on maailman kolmanneksi suurin museo, jossa on yli 200 000 taideteosta antiikin ajoista 1800-luvun puoliväliin saakka, Eiffelin torni, Pompidou-keskus ja Versailles'n palatsi. Pariisin ulkopuolella tunnetuimpia kohteita ovat Parc Asterix, Disneyland Resort Paris, Puy du Foun teemapuisto ja luostarisaari Mont Saint-Michel.
Ranska Ranskan kieli on maan yleisin ja ainoa virallinen kieli. Vähemmistökieliä, kuten bretonia ja baskia saa opettaa koulussa vapaaehtoisina aineina. Suurin uskonto on kristinusko, mutta Ranska on erittäin sekulaari valtio ja maassa asuu paljon uskonnottomia ihmisiä ja ateisteja. Toiseksi suurin uskonto Ranskassa on islam. Ranskan kulttuurimatkakohteista tunnetuimpia ovat Louvren taidemuseo, Eiffelin torni, Pompidou-keskus ja Versailles’n palatsi. Ranskan kuvataide kukoisti etenkin impressionismin aikana, ja 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Pariisista tuli taidemaailman keskus. Ranskalaisen Pierre de Coubertinin aloitteesta perustetut nykyaikaiset olympialaiset on järjestetty Ranskassa viisi kertaa.
Adélaïde Labille-Guiard Mielipiteiltään Labille-Guiard oli kuitenkin kaukana konservatiiveista. Vuonna 1790 hän kampanjoi näkyvästi naisten oikeudesta päästä opiskelemaan taideakatemiaan. Hän sai tilauksia myös kansalliskokouksen jäseniltä ja hän maalasi muun muassa Robespierren muotokuvan. Vuonna 1795 hänelle myönnettiin työskentelytila Louvresta ja 2000 livren eläke. Hänestä tuli näin ensimmäinen ranskalainen nainen joka sai perustaa oman ateljeen ja opettaa oppilaitaan Louvressa. .
Tuileries’n palatsi Tuileries’n palatsi () oli Pariisin keskustassa sijainnut palatsi, joka kuului samaan pihapiiriin Louvren palatsin kanssa. Tuileries’n rakentaminen aloitettiin vuonna 1564, samaan aikaan kuin puutarha, joka tunnetaan nimellä Tuileries’n puisto, "les Jardins des Tuileries". Palatsia laajennettiin useaan otteeseen kunnes se sulki Louvren pihapiirissä olleen aukon. Tuileries’n palatsi tuhoutui vallankumouksellisen Pariisin kommuunin kannattajien sytyttämässä tuhopoltossa vuonna 1871.
Brandenburgin portti Vuonna 1806, viisitoista vuotta Brandenburgin portin valmistumisen jälkeen, Napoleonin johtamat ranskalaiset joukot valloittivat Preussin. Napoleon piti Berliinissä voitonparaatin ja marssi sotilaineen Brandenburgin portin ali kuninkaalliseen linnaan. Hänen käskystään portin nelivaljakkoveistos purettiin osiin ja lähetettiin kahdessatoista laatikossa Pariisiin, jossa se liitettiin Louvren kokoelmiin. Kun Napoleon oli seitsemän vuotta myöhemmin kukistunut, nelivaljakko tuotiin Louvresta takaisin alkuperäiselle paikalleen. Voiton kunniaksi veistokseen kuuluvaan seppeleeseen lisättiin rautaristi.
Leonardo da Vinci Leonardon kuuluisia piirustuksia ovat "Vitruviuksen mies", tutkimus ihmisvartalon suhteista, "Luolamadonnaa" varten laadittu "Enkelin pää" Louvressa, kasvitieteellinen tutkimus "Betlehemin tähti" ja suuri (160×100 senttimetriä) mustalla liidulla värilliselle paperille toteutettu piirros "Pyhä Anna itse kolmantena" Lontoon National Galleryssa. Piirroksessa käytetään hienovaraista sfumato-varjostustekniikkaa, kuten "Mona Lisassa". Uskotaan, ettei Leonardo koskaan tehnyt kuvasta maalausta. Sitä lähinnä on "Neitsyt Maria, Jeesuslapsi, lammas ja Pyhä Anna" Louvressa.
Museoiden historia Valistuksen aikana moderni museo syntyi, kun monista yksityisistä kokoelmista tuli julkisia. British Museum avattiin vuonna 1759, mutta vuonna 1793 avatusta Louvresta tuli museokehityksen edelläkävijä. Se oli ensimmäinen kansallismuseo, ja sitä seurasi pian ympäri Eurooppaa muita vastaavia museoita. Saksasta tuli 1800-luvun alkupuoliskolla museokehityksen keskus, kun Berliinin Altes Museum sekä Münchenin Glyptothek ja Pinakothek vaikuttivat erityisesti museoarkkitehtuuriin ympäri maailmaa. 1800-luvulla myös maailmannäyttelyt vaikuttivat museokehitykseen. Monet niissä kokeillut näyttelytekniikat otettiin käyttöön myös museoissa. Lisäksi esimerkiksi Lontoon Victoria and Albert Museum ja Science Museum sekä Yhdysvaltain Metropolitan Museum of Art on perustettu alkujaan maailmannäyttelyyn kerätyn esineistön ympärille.
Avenue des Champs-Élysées Champs-Élysées'n suorana jatkeena lännessä, Riemukaaren toisella puolella, ovat Avenue de la Grande Armée ja edelleen Neuilly-sur-Seinen pääkatu Avenue Charles de Gaulle, jotka johtavat suoraan kohti La Défensen aluetta ja siellä sijaitsevaa Grande Archea. Idässä, Concorden toisella puolella taas Tuileries-puiston suurin puistokäytävä kulkee samalla suoralla kohti Carrouselin riemukaarta ja edelleen Louvrea. Täten Champs-Élysees on samalla osa noin kahdeksan kilometriä pitkästä suorasta akselista, "Axe historique", joka johtaa Louvren sisäpihalta La Défenselle.
Filip II (Ranska) Kehämuuri siis kiersi koko tuolloisen kaupungin. Siihen kuului muuri, ampumapaikkoja, lujasti vahvistettuja portteja sekä pyöreitä torneja. Muurin ympäröimä kaupunki oli samantapainen kuin nykyinen Carcassonnen kaupunki Etelä-Ranskassa. Muurin pituus oli oikealla rannalla 2 800 metriä ja vasemmalla rannalla 2 600 metriä. Perusta oli kolme metriä paksu, yhdeksän metriä korkea ja aina 70 metrin välein siinä oli 14 metriä korkea torni. Muuri muodosti massiivisen rakennelman. Erityisesti itäistä puolustusta varten Filip Augustus rakennutti omilla varoillaan Louvren feodaalilinnoituksen, joka on ollut alkuna nykyiselle Louvren palatsille.
Regent-timantti Timantti on ollut vuodesta 1887 lähtien näytteillä Louvressa, Pariisissa.
Vincenzo Peruggia Peruggia väitti olevansa isänmaan asialla. Huomattuaan kuinka paljon italialaisia töitä oli ranskalaisessa museossa hän päätti, että ainakin kuuluisin italialainen taulu Mona Lisa pitäisi palauttaa kotimaahansa. Peruggia sanoi, että hän joutui aivan Mona Lisan valtaan. Hän katsoi sen kuuluvan italialaisille ja väitti, että maalaus oli varastettu Italiasta Napoleonin sotaretkien aikana. Todellisuudessa Leonardo da Vinci oli aikanaan itse joko myynyt tai lahjoittanut maalauksen Ranskan kuninkaalle Frans I:lle. Mona Lisa oli Frans I:n ylellisen kylpyhuoneen seinällä Fontainebleaun linnassa. Vuonna 1804 Mona Lisa siirrettiin Napoleonin käskystä Louvreen kaiken kansan katseltavaksi ja siitä tuli Ranskan ylpeys. Peruggia ilmoitti oikeudessa kesällä 1914 toimineensa yksin. Hän kuitenkin kertoi kahden italialaisen nimet, mutta heitä vastaan ei löydetty todisteita. Peruggia, joka piti isänmaallisia puheita oikeudessa, vapautettiin kahden kuukauden jälkeen.
Yhden teorian mukaan Peruggia tunsi Louvren hyvin, koska oli työskennellyt siellä. Hän oli ottanut Mona Lisan pois lasisuojasta ja irrottannut sitten tuon 77-senttimetriä korkean taulun kehyksistään ja kätkenyt sen pussiin. Mona Lisa on hyvin pieni maalaus. Kaksi vuotta taulu makasi sitten Peruggian sängyn alla aivan Louvren vieressä.
Ajaccio Ajaccion Fesch-museossa on Louvren jälkeen maailman laajin italialaisen taiteen kokoelma
Mounir Fatmi Fatmin valkoisesta antennikaapelista tehty teos on Louvre Abu Dhabin kokoelmissa.
Pyramidi Nykyajan tunnetuimpia pyramideja ovat esimerkiksi Louvren pyramidi ja tuntemattoman sotilaan muistomerkki Kairossa.
Eduardo de Valfierno Peruggia kielsi tuntevansa Valfiernoa, mutta myönsi tavanneensa tämän sattumalta Louvressa.
Marie-Gabrielle Capet Suurin osa Capet ´n teoksista on nykyään esillä Louvressa, Pariisissa.
Dante ja Vergilius helvetissä Maalauksen mitat ovat 189 x 246 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Khioksen verilöyly (maalaus) Maalauksen mitat ovat 417 x 354 senttimetriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Napoleonin kruunaus Maalauksen leveys on 9,79 metriä ja korkeus 6,21 metriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Horatiusten vala Maalauksen korkeus on 3,3 metriä ja leveys 4,25 metriä. Se kuuluu nykyään Louvren taidemuseon kokoelmiin.
Pariisi Louvre taidekokoelmineen on itseoikeutetusti Pariisin palatseista tunnetuin. Se on toiminut taidemuseona vuodesta 1791. Muita palatseja ovat Palais-Royal, presidentin virka-asunto Palais de l'Élysée, parlamentti Palais-Bourbon, Palais du Luxembourg ja 1900 maailmannäyttelyyn rakennettu Petit Palais. Napoleonin hauta sijaitsee Invalidikirkossa Hôtel des Invalidesissa. Pääkatu Avenue des Champs-Élysées kulkee kahden aukion välillä: Place Charles de Gaullen ja Place de la Concorden, joista edellisellä kohoaa Riemukaari ja jälkimmäisellä Luxorin obeliski. Lukemattomista museoista on Louvren lisäksi mainittava taidemuseo Musée d'Orsay, nykytaiteen museo Centre Georges-Pompidou, Musée du Montparnasse, keskiaikaisen taiteen museo Musée de Cluny sekä Musée Picasso.
Samothrákin arkeologinen museo Museossa on myös pyhäkköalueelta vuonna 1863 löydetyn Samothraken Niken kopio. Alkuperäinen patsas on Louvressa.
Eero Snellman Snellmanin teoksia on esillä Ranskassa Louvren Jeu de Paumessa sekä Pariisin Carnavalet- ja Grassen Fragonard -museossa.
Eufronios Eufronios oli Ateenan suurimpia maljakkomaalareita, jota hänen aikalaisensa arvostivat suuresti. Hänen töitään on nähtävillä muun muassa Louvressa ja British Museumissa.
Seine Seine ja sen sivujoet tulvivat vuosittain, mutta suurta tuhoa aiheuttavia tulvia on harvakseltaan. Edellinen suurtulva oli vuonna 1910, jolloin koko Pariisin keskusta oli veden vallassa. Tulvia on yritetty estää rakentamalla tekojärviä ja altaita, joihin vettä voidaan ohjata. Jokea myös ruopataan jatkuvasti. Nämäkään toimet eivät kuitenkaan auta, jos Seinen ja sen sivujokien Marnen, Auben ja Yonnen yläjuoksuilla sataa samanaikaisesti runsaasti. Tällöin Suur-Pariisin tulva-alueen 850 000 asukkaalla on noin viikko aikaa valmistautua tulvaan. Suurtulvan uhatessa Pariisin metroliikenne pysäytetään yhtä linjaa lukuun ottamatta. Lisäksi useita rakennuksia, kuten sairaaloita ja vanhainkoteja evakuoidaan. Myös Louvrella on oma pelastussuunnitelma, jonka mukaan tuhansia alakerroksissa olevia teoksia siirretään ylempiin kerroksiin turvaan. Siirtoa varten Louvreen on rakennettu hissejä ja ramppeja.
Musée des Arts Décoratifs Musée des Arts Décoratifs on taide-esineisiin, koristetaiteeseen ja taideteollisuuteen erikoistunut museo Pariisin Louvren taidemuseon länsisiivessä.
Louvre Abu Dhabi Museon vetonaulaksi odotetaan Leonardo da Vincin Salvator Mundi -maalausta, joka huutokaupattiin yli 450 miljoonalla dollarilla vuonna 2017.
KV22 1800-luvulla tuntemattomat vierailijat poistivat seinäkoristeita, joista osa on nyt Louvressa. Suolapitoinen ilma on aiheuttanut vauriota maalauksille. Myös pilareiden halkeamat ovat laajentuneet.
Museoiden historia Valistusajan museokehityksen symboliksi nousi Louvren taidemuseon avaaminen Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen 1793. Louvre on perustellusti maailman ensimmäinen kansallismuseo. Monet pitävät sitä jopa nykymuseon alkuna. Louvre jouduttiin sulkemaan rakennuksen huonon kunnon vuoksi kuitenkin jo 1796, mutta se avattiin uudelleen 1803 nimellä Musée Napoleon. Napoleon oli tuonut Ranskaan paljon taideaarteita muualta Euroopasta ja Egyptistä. Napoleon tavoitteli Ranskaan eurooppalaisen kulttuurin keskusmuseota, mutta se herätti vastareaktion, jonka seurauksena muihinkin Euroopan maihin alettiin suunnitella kansallismuseoita. Napoleon oli itse perustamassa Amsterdamiin Rijksmuseumin edeltäjää Kuninkaallista museota ja Milanoon Breran pinakoteekkia.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeistä muutamaa vuosikymmentä on pidetty museoiden kulta-aikana. Museoiden syntymiseen vaikutti ajatus museon asemasta kansakunnan yhteisenä omaisuutena. Napeolonin kaatumisen jälkeen Berliinissä avattiin 1815 näyttely, jossa olivat esillä Pariisista palautetut taideaarteet. Se johti Altes Museumin perustamiseen 1830. Baijerin kuningas Ludvig I halusi puolestaan luoda pääkaupungistaan Münchenistä uuden Ateenan. Monien linnojen ja palatsien lisäksi kaupunkiin rakennettiin veistoskokoelmille 1830 Glyptothek ja maalauskokoelmille 1833 Pinakothek. Uudet saksalaiset museot vaikuttivat museoarkkitehtuuriin ympäri maailmaa. Museorakennusten arkkitehtuuria ohjasivat Saksassa jo periaatteet, joiden mukaan pyrittiin turvaamaan kokoelmalle suotuisat olot. Venäjän tsaarien kokoelmat avattiin myös 1800-luvun alkupuolella. Kokoelman taide-esineisiin kuului vain länsieurooppalaista taidetta. Talvipalatsin jäätyä pieneksi sen viereen rakennettiin vuonna 1852 avattu Eremitaaši.
Saitaferneen tiara Saitaferneen tiara on kuuluisa väärennetty arkeologinen löytö Ukrainasta. Se on alkuperältään skyyttiläiseksi väitetty kultainen tiara, jonka Louvren taidemuseo Pariisissa osti vuonna 1896.
Faijumin muumiomuotokuvat Faijum-muumiomuotokuvia on esimerkiksi British Museumissa, Royal Museum of Scotlandissa, Metropolitanissa New Yorkissa ja Louvressa. Myös Puškin-museon kokoelmissa on muumiomuotokuvia.
Tuomas Akvinolainen Tuomas Akvinolainen syntyi mitä todennäköisimmin alkuvuodesta 1225 isänsä Landulfin kreivin linnassa Roccaseccassa, Napolin kuningaskunnassa, lähellä Aquinoa. Nykyisin linna on Frosinonen provinssissa Laziossa. Tuomas kuului pienaateliin, hän oli äitinsä kreivitär Theodora Theatelaisen kautta sukua Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Hohenstaufenin keisaridynastialle. Landulfin veli Sinibald toimi apottina ensimmäisessä benediktiiniluostarissa Monte Cassinossa. Tämä oli luonnollinen urapolku myös Tuomaan kaltaiselle nuoremmalle aatelispojalle.
Apologetiikka Keskiajalla kristityt teologit perustelivat uskon totuuksien luotettavuutta. Anselm Canterburylainen ja Tuomas Akvinolainen esittivät kuuluisat todistuksensa Jumalan olemassaolosta. Tuomas Akvinolainen kirjoitti myös islamilaisten filosofien esittämien ajatusten torjumiseksi.
Keskiajan tiede Yliopistolaitoksen syntymisen kanssa samanaikaisesti syntyi mielenkiinto Aristoteleen filosofiaa kohtaan, joskin konservatiivipiireissä Aristotelestä vastustettiin aluksi. Samalla heräsi uudenlainen tieteellinen ajattelu ja spekulointi luonnon rakenteesta. Uutta ajattelua edustivat esimerkiksi Adelard Bathilainen, joka kritisoi aikalaisiaan sokeasta auktoriteettiuskosta, ja William Conchesilainen, joka taas kritisoi aikalaisten tapaa syyttää luonnontutkimista harhaoppisuudeksi. Hildegard Bingeniläisen naisruumiin tutkimukset tuottivat ainutlaatuista tietoa muille keskiajan oppineille. Aristoteleen filosofia syrjäytti vähitellen platonisen filosofian ja siitä tuli yliopisto-opintojen runko. Hänen teoksensa tulivat käännetyiksi nopeasti. Tuomas Akvinolainen muokkasi aristotelismia paremmin yhteensopivammaksi kristillisten oppien kanssa. Tuomas Akvinolainen on hyvä esimerkki keskiaikaisesta skolastiikasta, jonka päämääränä oli yhteensovittaa antiikin lähteiden ja uskonnollisten kirjoitusten sanoma.
Filosofia Keskiajan tärkeimpiä filosofeja olivat muun muassa Augustinus, Anselm Canterburylainen, Tuomas Akvinolainen, Duns Scotus ja Vilhelm Occamilainen. Aluksi keskiaikaiset filosofit yrittivät liittää kristillisen teologian platonismiin (kuten Augustinus ja monet mystikot), mutta myöhemmin monet (kuten Tuomas Akvinolainen) päätyivät aristotelismiin.
Tuomas Akvinolainen Tuomas vaikutti merkittävästi katolisen kirkon näkemyksiin kuolemansynneistä ja lievistä synneistä.
Sodan etiikka Tuomas Akvinolainen kehitti Augustinuksen oppia oikeutetusta sodasta. Akvinolaisen mukaan valtio käy sotaa, eivät sen kansalaiset. Sodalla on oltava oikeutettu syy, puolustussota. Se ei saa olla hyökkäyssota. Sodalla on oltava oikea tarkoitus, kuten hyvän edistäminen ja pahan torjuminen. Akvinolainen näki ristiretkien eettisesti arveluttavan puolen ja kielsi uskonsodat hyökkäyssotina, mutta uskonharjoituksen puolustamista asein hän piti oikeutettuna. Tuomas Akvinolaisen mukaan isänmaanrakkaus on ihmisen luonnollinen ominaisuus.
Aristotelismi Skolastinen aristotelismi syntyi, kun varhaiset islamilaiset, juutalaiset ja myöhemmin kristityt filosofit omaksuivat Aristoteleen ajattelun. Tunnetuimpia keskiajan aristoteelisia filosofeja ovat Averroes, Maimonides ja Tuomas Akvinolainen. Averroismi oli eräs oppisuunta, joka pyrki yhdistämään aristoteelista ajattelua islamin ja kristinuskon oppeihin. Sen mukaan oli olemassa yksi totuus, mutta sen saavuttamiseen kaksi tietä. Tuomas sen sijaan katsoi, että kristinuskon ilmoitus täydentää Aristoteleen opetukset ja tekee ne täydelliseksi. Katolinen kirkko otti Tuomaalle ominaisen eli tomistisen ajattelun uudelleen käyttöön 1870-luvulta alkaen (uustomismi).
Tuomas Akvinolainen Tuomas katsoi, että Jumalan olemassaolo ei ole itsessään tiedettävissä, mutta että se on todistettavissa. "Summa theologiaessa" hän esitti viisi rationaalista todistusta Jumalan olemassaololle.
Tuomas Akvinolainen Tuomas kannatti luonnonoikeusteoriaa. Jumalallinen laki oli hänen mukaansa nähtävissä luonnossa ja tavoitettavissa ihmisen omallatunnolla ja järjellä. Täydellisesti se on kuitenkin ilmoitettuna jumalallisessa ilmoituksessa, Raamatussa.
Tuomas Akvinolainen Akvinolainen teki suuren vaikutuksen kaikkiin jotka tunsivat hänet. Hän sai arvonimen "doctor angelicus" (”enkeliopettaja”), mikä nosti hänet apostoli Paavalin ja kirkkoisä Augustinuksen tasolle. Dante kuvasi "Jumalaisessa näytelmässään" Tuomaan taivaassa muiden uskonnollisen viisauden suurten edustajien kanssa.
Averroës Averroës oli tunnettu Aristoteleen kommentaattori, ja häntä pidettiin keskiajalla korkeassa arvossa myös länsimaisten filosofien joukossa. Tuomas Akvinolainen käyttää Averroëksesta nimeä "Kommentaattori". Averroës pyrki tuotannossaan yhdistämään aristoteelisen filosofian Koraanin opetuksiin, vastaavasti kuin Akvinolainen Raamatun opetuksiin.
Pianopoli Tuomas Akvinolainen on Pianopolin suojeluspyhimys.
Tuomas Akvinolainen Tuomas koki mystisen kokemuksen messussa 6. joulukuuta vuonna 1273. Sen seurauksena hän päätti "Summansa" kirjoittamisen. Kun häneltä kysyttiin syytä tähän, hän vastasi: ”En voi jatkaa ... kaikki mitä olen kirjoittanut vaikuttaa minusta kuin oljilta verrattuna siihen mitä olen nähnyt ja mitä minulle on paljastettu”. Myöhemmin muut kertoivat, että Tuomas olisi kuullut ristiltä äänen, jonka mukaan hän oli kirjoittanut hyvin.
Katolisen kirkon historia Keskiaikaisen teologian huippuhetket voidaan ajoittaa myös 1200-luvulle. Tällöin katolisen teologian kannalta merkittävimmässä roolissa olivat skolastikot. Ensimmäiset merkittävät skolastikot kuten Petrus Lombardus, Pierre Abélard ja Anselm Canterburylainen elivät jo 1100-luvulla, mutta kulta-aikaansa skolastiikka eli 1200-luvulla. Tällöin kirkon merkittävimpiä teologeja olivat dominikaanit Tuomas Akvinolainen ja Albert Suuri. Heistä Tuomas Akvinolaisen vaikutus kristilliseen teologiaan oli niin valtaisa, että vuonna 1879 paavi Leo XIII julisti hänet kirkon merkittävimmäksi opettajaksi. Työnsä ansiosta Tuomas Akvinolainen sai arvonimen "doctor angelicus" ("enkeliopettaja"), mikä nosti hänet apostoli Paavalin ja kirkkoisä Augustinuksen tasolle. Tuomaan "Summa theologiae" todettiin jo Trenton kirkolliskokouksessa niin merkittäväksi, että teos sijoitettiin alttarille Raamatun rinnalle.
Sosialismi Tuomas Akvinolainen totesi keskiajalla, että yksityisomistus on perisynnin seuraus. Lisäksi Akvinolainen katsoi, että yksityisomistus on maallisen omaisuuden taloudellisen käytön takia välttämätön. Thomas Moren 1500-luvun "Utopia" on niin ikään sosialistinen yhteiskuntamalli, missä kansalaisille pyritään luomaan hyvinvointia ja välttämätön sotiminen on ulkoistettu rahan avulla muille.
Tuomas Akvinolainen Tuomas uskoi kahdenlaiseen ilmoitukseen: yleiseen ja erityiseen. Nämä ovat luonteeltaan toisiaan täydentäviä, eivät ristiriitaisia. Yleinen ilmoitus tapahtuu luomakunnan järjestystä tarkastelemalla. Tällaiset tarkastelut voivat johtaa merkittäviin johtopäätöksiin, kuten Jumalan olemassaolon ymmärtämiseen. Tuomas tunnetaan erityisesti "quinquae viaesta", viidestä tavasta todistaa Jumalan olemassaolo rationaalisesti.
Tuomas Akvinolainen Pariisissa Tuomas kävi lukuisia oppiriitoja toisaalta arabialaisia aristoteelikkoja ja toisaalta Platonin ja Augustinuksen oppeja kannattaneita vastaan. Arabialaiset aristoteelikot kannattivat kahden totuuden oppia, jonka mukaan teologinen ja filosofinen totuus voivat olla erilaisia. Tuomas vastusti tätä jyrkästi. Platonistit taas katsoivat Platonin tavoin, että ”sielu on kuin kapteeni laivassa”. Tuomas kannatti sen sijaan aristoteelista ajatusta siitä, että sielu on ruumiin muoto – latinaksi "forma", eli sen kvidditeetti.
Suojelusenkeli Ensimmäinen kristitty teologi, joka määritteli asiaa tarkemmin, oli Honorius Autunlainen (kuoli 1151). Hän sanoi, että jokainen sielu saa suojelusenkelin sillä hetkellä, kun se sijoitetaan ruumiiseen. Tuomas Akvinolainen oli samaa mieltä, ja määritteli, että suojelusenkelin tehtävä kuuluu enkelihierarkian alimmille enkeleille. Duns Scotus puolestaan oli sitä mieltä, että kuka tahansa saattaisi ottaa tehtävän.
Yksi vanhan kirkon ajan suojelusenkeleihin liityvä pohdinta koski suojelusenkelin suhdetta kasteeseen: saiko ihminen suojelijansa vasta kasteessa? Tuomas Akvinolainen ajatteli, että kasteessa enkeli saa täyden toimintavallan, sillä vasta silloin se saa kaiken avun Jumalalta ja Kristukselta taistelussa pahaa vastaan.
Tuomas Akvinolainen Tuomas erotti neljä erilaista lakia. Nämä olivat ikuinen, luonnollinen, inhimillinen ja jumalallinen laki. Ikuinen laki on laki, joka hallitsee kaikkea luomakuntaa. Luonnollinen laki on ihmisten osuus ikuisesta laista ja se on tavoitettavissa järjellä. Se perustuu "ensimmäisiin prinsiippeihin".
Tuomas Akvinolainen Tänä aikana Tuomas saarnasi päivittäin ja kirjoitti saarnoja ja disputaatioita sekä piti luentoja. Hän työskenteli myös suurimman kirjallisen teoksensa "Summa theologiaen" parissa. Kirkko tarjosi hänelle Napolin arkkipiispan ja Monte Cassinon luostarin apotin virkoja, mutta hän kieltäytyi kummastakin.
Tuomas Akvinolainen Tuomaan etiikka perustui ajatukseen ”toiminnan ensimmäisistä prinsiipeistä”. "Summa theologiaessa" hän kirjoitti:
Kristus (arvonimi) 1200-luvulla Tuomas Akvinolainen pyrki perehtymään kirkkoisien opetuksiin Pyhän Kolminaisuuden roolista pelastustaloudessa. Tuomas Akvinolaisen näkemyksen mukaan enkelit ja ihmiset olivat luodut pelastusta varten alusta alkaen. Akvinolaisen mukaan Kristuksen kärsimys vuodatti pelastuksen armon ja kaikki sen hyveet ihmiskunnalle.
Tuomas Akvinolainen Tuomas Akvinolainen (; 1225 Roccasecca – 7. maaliskuuta 1274 Fossanova) oli italialainen katolinen filosofi, teologi ja pappi, joka edusti skolastista koulukuntaa. Katolinen kirkko itse pitää aristoteelista perinnettä ja kristinuskoa yhdistänyttä ajattelijaa suurimpana teologinaan, ja hän onkin yksi kirkonopettajista latinankielisillä kutsumanimillä "Doctor angelicus" eli "enkelimäinen tohtori" ja "Doctor communis" eli "yleinen tohtori". Hänen ajattelunsa on tomismin nimellä edelleen katolisen kirkon teologian ja etiikan perustana. Miestä kunnioitetaan katolisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Paavi Johannes XXII kanonisoi Tuomaan 18. heinäkuuta 1323 ja häntä pidetään esimerkiksi koulujen, yliopistojen, teologien, kirjojen myyjien, Italian ja siveyden suojeluspyhimyksenä. Pyhimyksen juhlaa vietetään 28. tammikuuta.
Tuomas Akvinolainen Vuonna 1259 Tuomas oli läsnä sääntökuntansa merkittävässä kokouksessa Valenciennesissä. Paavi Urbanus IV:n pyynnöstä hän muutti Roomaan loppuvuodesta 1261. Vuonna 1263 hän osallistui dominikaanien kokoukseen Lontoossa. Vuonna 1268 hän luennoi Roomassa ja Bolognassa. Kautta näiden vuosien hän osallistui myös kirkon asioiden hoitamiseen.
Tuomas Akvinolainen Tietoteoriassa Tuomas oli varhainen empiristi. Hänen tunnettu Aristoteleelta sovellettu ”peripateettinen aksioomansa” kuului: "”Nihil est in intellectu quod non prius in sensu.”" ("mielessä ei ole mitään mikä ei ensin olisi ollut aisteissa"). Tuomas muun muassa katsoi, että Jumalan olemassaolo voidaan todistaa päättelyllä aistihavainnoista. Hän sovelsi muunnelmaa aristoteelisesta ”aktiivisesta ymmärryksestä”, tulkiten sen kyvyksi abstrahoida yleisiä merkityksiä yksittäisestä empiirisestä tiedosta, tavalla jota nykyisin kutsutaan induktiiviseksi päättelyksi.