mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Musa Džälil Vuonna 1956 Cälilille myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvonimi. Saksalaisten vankina kirjoitettu runokokoelma "Moabit däftäre" (”Moabitin vihko”) sai vuonna 1957 Lenin-palkinnon.
Riitta Nelimarkka Riitta Nelimarkka kävi Vapaata taidekoulua ja Ateneumin iltakoulua vuosina 1967–1968, opiskeli pedagogiikkaa ja musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa, valmistui kuvaamataidonopettajaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1972. Hän opiskeli myös Tukholman Konstfackskolanissa animaatiota, valokuvausta ja taidekasvatusta vuosina 1970-1971, Pariisissa maalausta 1970 sekä Taideteollisessa oppilaitoksessa elokuvaa 1973. Lisäksi Nelimarkka opiskeli pianonsoittoa ja musiikin teoriaa Sibelius-Akatemian nuoriso-osastolla vuosina 1958-1967. Hän valmistui taiteen tohtoriksi vuonna 2001.
Riihimäen taidemuseo Taidekokoelman runko muodostuu suomalaisesta taiteesta, ja erityisesti painottuvat vuodet 1900–1970. Mukana on huomattava määrä Marraskuu- ja Septem-ryhmiin kuuluneiden taiteilijoiden teoksia. Kokoelman keskeisimpiä nimiä ovat Helene Schjerfbeck, Ellen Thesleff, Tyko Sallinen, Jalmari Ruokokoski, Eero Nelimarkka, Marcus Collin, Wäinö Aaltonen, Kaapo Wirtanen ja Unto Koistinen.
Kemin taidemuseo Kemin taidemuseo on Pohjois-Suomen vanhin taidemuseo. Sen kokoelmat saivat alkunsa vuonna 1947 lehtori Ape Rantaniemen lahjoittamasta taidekokoelmasta, joka sisälsi erityisesti 1910- ja 1920-lukujen suomalaista taidetta kuten Albert Edelfeltin, Akseli Gallen-Kallelan, Pekka Halosen, Eero Nelimarkan, Marcus Collinin, Tyko Sallisen, Ellen Thesleffin ja Magnus Enckellin teoksia. Aluksi kokoelmaa pyrittiin täydentämään niin, että hankinnat liittyisivät tyylillisesti tai taiteilijakohtaisesti Rantaniemen lahjoituskokoelmaan. Nykyään Kemin taidemuseon hankintojen pääpaino on läänin nykytaiteen kartuttamisessa. Museon kokoelmiin kuului vuonna 2007 noin 2156 teosta.
Nelimarkka Nelimarkka on suomalainen sukunimi.Nelimarkka voi myös viitata Nelimarkka-museoon.
Eero Aho Vuonna 2008 Aho palkittiin parhaana miesnäyttelijänä Marrakechin elokuvajuhlilla Marokossa roolistaan elokuvassa "Käsky". Vuonna 2014 Aho sai Jussi-palkinnon vuoden 2013 parhaana miesnäyttelijänä roolistaan elokuvassa "8-pallo". Vuonna 2015 Aholle myönnettiin Ida Aalberg -säätiön näyttelijäpalkinto. Vuonna 2017 Aho palkittiin Irlannissa Angela Award -palkinnolla Subtitle European Film -festivaaleilla Rokan roolista elokuvassa "Tuntematon sotilas". Aho syntyi Oulussa, mutta varttui Helsingin Pukinmäessä. Hänen isänsä oli veturinkuljettaja ja äiti työskenteli rautatiehallituksessa. Hänellä on kaksi vanhempaa sisarusta. Esiintymistä hän on harrastanut lapsesta saakka.
Kesyttömät veljekset Elokuva sai 150 000 markan valtionpalkinnon, ohjaaja Kivikoski 3 000 markan henkilökohtaisen elokuvataiteilijapalkinnon. Lisäksi Tarja Markus ja Eero Melasniemi saivan osittain tämän elokuvan ansiosta kumpikin 2 500 markan tunnustuksen. Jussi-palkinnot saivat Erkko Kivikoski, Eero Melasniemi ja sivuosannäyttelijä Matti Varjo.
Werner Forssmann Werner Theodor Otto Forssmann (1904–1979) oli saksalainen tutkija, joka sai vuonna 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon sydäntä ja verenkiertoa koskevasta tutkimuksesta.
Dickinson W. Richards Dickinson W. Richards (1895-1973) oli yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon sydäntä ja verenkiertoa koskevasta tutkimuksesta.
Matti Karjalainen (suomentaja) Karjalaisen vanhemmat olivat Eero Karjalainen ja Anni Kritz. Hän sai Nuorten kirjallisuuden Valistuksen palkinnon 1952.
Regina Linnanheimo Linnanheimo sai Jussi-palkinnon vuonna 1946 elokuvista "Levoton veri" ja "Rakkauden risti". Hän lopetti elokuvauransa vuonna 1956 ja työskenteli sen jälkeen muun muassa kielenkääntäjänä Yleisradiossa nimellä Regina Mörner.
Eero Ritala Ritala voitti Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon elokuvasta "Kulman pojat" vuonna 2012 ja parhaan miesnäyttelijän Kultainen Venla-palkinnon vuonna 2018.
André Frédéric Cournand André Frédéric Cournand (1895–1988) oli ranskalaissyntyinen yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1956 Nobelin lääketieteen palkinnon sydäntä ja verenkiertoa koskevasta tutkimuksesta.
Charles M. Schulz Schulz sai "Tenavien" ansiosta National Cartoonists Societyn arvostetun Reuben-palkinnon vuonna 1956 ja uudelleen vuonna 1965. Hän oli ensimmäinen, joka sai sen kahdesti. Yalen yliopisto julisti hänet vuonna 1958 vuoden humoristiksi. Vuonna 1965 Schulzille tarjottiin myös harvinaista kunniaa esiintyä "Time"-lehden kansikuvassa, mutta hän piirsi sen sijaan kanteen kuvan sarjakuvansa hahmoista. Schulzin käsikirjoittama ja Bill Meléndezin ohjaama ensimmäinen "Tenavat"-animaatio, niin ikään vuonna 1965 valmistunut "Jaska Jokusen joulu" ("A Charlie Brown Christmas") puolestaan sai Peabody-palkinnon ja parhaan lastenohjelman Primetime Emmy -palkinnon. Schulz oli parhaan lastenohjelman palkinnosta hieman harmissaan, sillä hänen mielestään "Tenavat" oli suunnattu aikuisille eikä lapsille. "Tenavat"-animaatioita alettiin sen jälkeen tuottaa televisioon säännölliseen tahtiin ja Schulz vastasi pääosin itse niiden käsikirjoittamisesta. Viisi tv-animaatioista palkittiin Emmyllä. Schulz sai henkilökohtaisen Emmy-palkinnon vuonna 1974 "Jaska Jokusen kiitospäivän" ("A Charlie Brown Thanksgiving") käsikirjoittamisesta ja oli kuusi muuta kertaa ehdolla.
Vuonna 1967 Kalifornian osavaltion edustajainhuone julisti kuvernööri Ronald Reaganin aloitteesta toukokuun 24. päivän Charles M. Schulzin päiväksi. Vuonna 1969 Apollo 10 -kuulennolla komentomoduuli nimettiin Charlie Browniksi ja kuumoduuli Snoopyksi Schulzin hahmojen mukaan, minkä ohella NASA käytti Ressua astronauttien turvallisuusohjelman virallisena maskottina.
Semjon Lavotškin Hänestä tuli ilmailutekniikan kenraalimajuri vuonna 1944. Hän sai Sosialistisen työn sankarin palkinnon vuonna 1943 ja 1956. Hän oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1953. Hän kuului vuodesta 1958 alkaen Neuvostoliiton tiedeakatemiaan.
Albert Namatjira Namatjira maalasi tunnistettavalla tavalla, ja monet hänen maalauksistaan kuvasivat australialaista maisemaa geologiset piirteet taustalla ja australialaista kasvistoa etualalla. Vuonna 1938 hän piti ensimmäisen näyttelynsä Melbournessa, ja sitä seurasivat näyttelyt Sydneyssä ja Adelaidessa. Kuningatar Elisabet II kiinnostui hänen taiteestaan, ja hän sai kuningattarelta palkinnon ja tapasi hänet vuonna 1954. Oman taiteensa ohella William Dargien tekemä muotokuvamaalaus hänestä voitti Archibald-palkinnon 1956.
Brassaï Brassaïn elokuva "Tant qu'il y aura des bêtes" palkittiin vuonna 1956 Cannesin elokuvajuhlilla, ja vuonna 1974 hän sai Chevalier des Arts et des Lettresin mitalin ja 1976 Kunnialegioonan mitalin. Kahden vuoden kuluttua 1978 hän sai Pariisissa ensimmäisen Grand Prix National de la Photographie -palkinnon.
Aldo Clementi Clementin ensimmäinen esitetty teos oli "Poesia di Rilke" (1946; Wien, 1947). Huomattavampi tapahtuma oli "Cantatan" (1954) kantaesitys, joka kuultiin Pohjois-Saksan radiossa (Hampuri) 1956. Vuonna 1959 Clementi sai ISCM:n kilpailussa toisen palkinnon teoksellaan "Episodi" (1958) ja 1963 ensimmäisen palkinnon teoksellaan "Sette scene da "Collage"" (1961).
Edie Adams Adams debytoi Broadwayllä Leonard Bernsteinin musikaalissa "Wonderful Town" vuonna 1953. Hän sai Tony-palkinnon roolistaan Daisy Maena vuoden 1956 musikaalissa "Li’l Abner".
Roderick MacKinnon Roderick MacKinnon (19. helmikuuta 1956, Burlington, Massachusetts) on yhdysvaltalainen neurobiologi. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 2003 kaliumionikanavien tutkimisesta. MacKinnon jakoi palkinnon Peter Agren kanssa.
Eero Ritala Ritala on ollut myös ehdokkaana Parhaan miespääosan Jussi-palkinnon saajaksi elokuvasta "Päin seinää" vuonna 2014 ja Parhaan miessivuosan Jussi-palkinnon saajaksi elokuvasta "Häiriötekijä" vuonna 2015.
Petsamon retket Ennen vuotta 1918 Petsamo ei kuulunut Suomeen, vaikka tsaari Aleksanteri II lupasi sen 1864 vastineena Rajajoen suulla sijainneesta Siestarjoen tehdasalueesta. Suomelle korvauksena, kun Suomi luovutti Venäjälle asetehtaan Rajajoelta. Vuonna 1918 sekä valkoiset että punaiset olivat kiinnostuneita Petsamosta. Punaisten kansankomissaarina toiminut Yrjö Sirola neuvotteli Venäjän bolševikkien kanssa Petsamon liittämisestä Suomeen. Valkoisten puolella erityisesti suomalaiset liikemiehet olivat kiinnostuneita Petsamon omistajuudesta sen tarjoamien mahdollisuuksien vuoksi. Retkikunnat koostuivat lähinnä siviileistä. Etappimiehinä ja huollossa toimivat tunnetut taiteilijat Jalmari Ruokokoski ja Eero Nelimarkka. Ruokokoski oli Renvallin adjutanttina.
Nisse Nilsson Nilsson osallistui talviolympialaisiin Innsbruckissa 1964, missä Ruotsi sai hopeaa, Cortina d’Ampezzossa 1956 ja Squaw Valleyssa 1960. MM-kilpailuista Nilsson voitti lukuisia mitaleja, muun muassa kaksi maailmanmestaruutta. Vuonna 1966 hän sai Guldpucken-palkinnon. Nilsson valittiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen vuonna 2002.
Genesis (Merikanto) Genesis on Aarre Merikannon säveltämä teos sopraanosoololle, kuorolle ja orkesterille. Sanat ovat Toivo Lyyn. Teos sai toisen palkinnon Suomen Kulttuurirahaston kilpailussa vuonna 1956. Merikanto kuitenkin voitti myös ensimmäisen palkinnon teoksellaan "Tuhma". "Genesis" jäi säveltäjän viimeiseksi suureksi työksi, ja hänen vaimonsa Evi Merikanto lainasi sen tekstiä päiväkirjamerkinnässään säveltäjän kuolinyönä.
Eero Milonoff Milonoff sai tammikuussa 2019 parhaasta miessivuosasta ruotsalaisen Guldbagge-palkinnon. Hän näytteli fantasiaelokuvassa "Raja" ("Gräns") yhteiskunnan ulkopuolelle vetäytynyttä erakkoa Vorea.
William Shockley Vuonna 1956 Shockley sai fysiikan Nobel-palkinnon yhdessä Bardeenin ja Brattainin kanssa työstään puolijohteiden parissa ja transistorin keksimisestä. Nobel-esityksessään hän antoi täyden kunnian Brattainille ja Bardeenille pistekontaktitransistorin keksimisestä.
Börje Bernhard Rajalin Alkuperäiseltä ammatiltaan Rajalin on hopeaseppä. Hänen suunnittelemansa hopeakorut ovat muodoiltaan yksinkertaisia, ja niissä käytetään koristeena usein kiviä ja ornamentteja. Rajalinin luoman korumalliston on arvioitu lisänneen tuntuvasti hopeakorujen suosiota Suomessa. Vuonna 1958 Rajalin sai kansainvälistä mainetta osallistumalla menestyksekkäästi korumuotoilun avantgarde-näyttelyyn yhdessä Elis Kaupin ja Eero Rislakin kanssa. Rajalinista tuli Kalevala Korun pääsuunnittelija vuonna 1956 ja hän toimi pitkään yhtiön taiteellisena johtajana.
Annie Girardot Girardot aloitti uransa 1955 elokuvassa "Treize à table". Uransa aikana hänet palkittiin useita kertoja. Hän sai 1956 Prix Suzanne Bianchettin, ja 1977 hän sai parhaan naisnäyttelijän César-palkinnon nimiroolista elokuvassa "Naislääkärin päiväkirja". Venetsian elokuvajuhlilla hän sai parhaan naisnäyttelijän Coppa Volpi -palkinnon 1965 elokuvasta "Kolme huonetta Manhattanilla". Jälleen 2002 hänet palkittiin Césarilla, nyt parhaan naissivuosan esittäjän palkinnolla roolistaan elokuvassa "Pianonopettaja". Jälleen 2005 hän oli yhteistyössä Michael Haneken kanssa elokuvassa "Kätketty".
Eero Miettinen Eero Miettinen (s. 1954) on suomalainen teollinen muotoilija ja 
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun professori.
Miettinen kirjoitti ylioppilaaksi Apollon lukiosta Helsingissä vuonna 1973 ja valmistui teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1980. Hän työskenteli 1979–1984 teollisena muotoilijana Oy Sisu-Auto Ab:ssä, jossa hän suunnitteli terminaalitraktoreita ja kuorma-autoja. Oy Saab-Valmet Ab:n muotoilupäällikkönä toimiessaan 1985–1998 Miettinen vastasi muun muassa avoautojen konsepti- ja vuosimallimuotoilusta. Nokian muotoilujohtajana Miettinen toimi 1998 –2009, minkä jälkeen hän on toiminut Suomen Muototoimisto Oy:n toimitusjohtajana.
Eero Miettinen on opettanut muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa 1980–2009 ja Teknillisessä korkeakoulussa 1995–2009. Miettinen toimii professorina Aalto-yliopiston taideteollisessa korkeakoulussa ja Lahden Muotoiluinstituutissa. Hän on opettanut ja luennoinut myös lukuisissa muiden maiden yliopistoissa.
Miettinen nimettiin Vuoden teolliseksi muotoilijaksi 1994 ja sai Kaj Franck -palkinnon 2001. Vuonna 2008 hänet nimitettiin Teknillisen korkeakoulun tekniikan kunniatohtoriksi.
Innokenti Smoktunovski Smoktunovski aloitti elokuvauransa vuonna 1956 ohjaaja Mihail Rommin alaisuudessa. Hän sai Lenin-palkinnon 1965, kansantaiteilijan arvonimen 1974 ja aivan Neuvostoliiton viime vaiheissa maan korkeimman arvonimen sosialistisen työn sankari.
Eero (sarjakuva) Tikkanen tarjosi "Eeroa" ensin Egmontille, mutta "se tuli bumerangina takaisin". Sen kustansi sittemmin Like, ja siinä vaiheessa hän lisäsi siihen pinkkiä ja sinistä. Albumissa Eeron lapsuus loppuu ja hän lähestyy murrosikää. Palkinnon ansiosta Eeron tarina jatkuu, ja tulevat tarinat kertovat mopoikäisestä ja autoikäisestä Eerosta.
Heikki Ritavuori Heikki Ritavuori suomensi nimensä vuonna 1906. Hänen nuorempi veljensä Eero Rydman oli isoveljensä tapaan edistyspuolueen kansanedustaja. Eero Rydman toimi myös Helsingin kaupunginjohtajana ja oli Suomen Kansanpuolueen presidenttiehdokkaana vuoden 1956 vaalissa. Stockmannin toimitusjohtajana toiminut kauppaneuvos Walter Rydman oli Heikki Ritavuoren serkku.
Eero Rydman Hjalmar Erik (Eero Hjalmar) Rydman (19. elokuuta 1889 Turku – 15. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1927–1929 ja 1933–1936. Rydman oli Kansaneläkelaitoksen ensimmäinen pääjohtaja 1937–1944, minkä jälkeen hän toimi Helsingin kaupunginjohtajana 1944–1956. Hän oli ehdolla presidentinvaaleissa 1956.
Pekka Hyvärinen (tuottaja) Pekka Hyvärinen on uransa aikana koonnut toistasataa kuvataidenäyttelyä, muun muassa Albert Edelfeltin näyttelyt 1979 ja 1983, Vilho Lammen ja Helene Schjerfbeckin näyttelyn 1980, Eero Nelimarkan satavuotisnäyttelyn 1990, Reidar Särestöniemen muistonäyttelyn 1993. Hän on lisäksi tuottanut yli 300 konserttia ja muuta esittävän taiteen tapahtumaa eri puolilla Suomea. Hän on toiminut muun muassa Taidekeskus Salmelan perustamistyöryhmässä, savonlinnalaisen Taidekeskus Pyrrin taiteellisena johtajana 1990–1995 sekä Ikaalisten ja Kymijoen taidekeskusten näyttelysuunnittelijana.
Marraskuun ryhmä Sen muita jäseniä olivat Eero Nelimarkka, Wäinö Aaltonen, Ilmari Aalto, Hannes Autere, Kalle Carlstedt, Mikko Carlstedt, Ragnar Ekelund, Uuno Eskola, Einar Ilmoni, Karl Ingelius, Jussi Jylänki, Albin Kaasinen, Viljo Kojo, Paavo Leinonen, Anton Lindforss, Arvo Makkonen, Alex Matson, Kosti Meriläinen, Jalmari Ruokokoski ja Antti Wanninen. Inni Siegberg oli mukana yhdessä näyttelyssä, mutta hänen nimeään ei mainita näyttelyluettelossa. Muuten jäsenet olivat miehiä ja taiteilijakuva miehinen.
Joseph Ruttenberg Ruttenberg oli kaikkiaan kymmenen kertaa ehdolla parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon saajaksi. Palkinnon hän sai neljä kertaa. Ne tulivat elokuvista "Unohtumaton valssi" (1938), "Rouva Miniver" (1942), "Kadun kuningas" (1956) ja "Gigi" (1958).
Arnoldo Ellerman Ellerman syntyi Buenos Airesissa. Hän oppi šakin säännöt jo nuorena. Sittemmin hän omistautui kokonaan šakkitehtävien laatimiseen. Ellermanin pitkä laatijan ura alkoi 1910-luvulla. Hän laati yhteensä 5 840 šakkitehtävää. Näistä suurin osa on kahden siirron mattitehtäviä. Ellerman sai tehtävillään laadintakilpailuissa useita palkintoja. Hänen tehtävänsä voitti 115 kertaa 1. palkinnon, 152 kertaa toisen palkinnon ja 69 kertaa kolmannen palkinnon. Hän sai tehtävällään kahdesti myös kultamitalin šakkiolympialaisten laadintakilpailuissa (Helsingissä 1952 ja Tel Avivissa 1964). Laadinnallisista ansioista hänelle myönnettiin ensijaossa yhtenä neljästä laatijasta kansainvälisen tehtävämestarin arvo (honoris causa) vuonna 1959. Laadintauran ohella Ellerman tuomitsi šakkitehtävien laadintakilpailuja. Näistä ansioista hänelle myönnettiin 1956 kansainvälisen tehtävätuomarin arvonimi.
Jussi-palkinnot 1956 Jussi-palkinnot 1956 jaettiin 10. marraskuuta 1956 järjestetyssä Jussi-palkintojen jakotilaisuudessa vuoden 1955 elokuville.
Raoul Björkenheim Raoul Melvin Björkenheim (s. 11. helmikuuta 1956 Los Angeles, Yhdysvallat) on suomalainen jazzmuusikko, säveltäjä ja kitaristi. Hän syntyi Kaliforniassa, mutta muutti teini-iässä äitinsä Taina Elgin kotimaahan Suomeen. Vuonna 1984 hän sai Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon.
Nikolai Semjonov Nikolai Nikolajevitš Semjonov () (15. huhtikuuta 1896 Saratov – 25. syyskuuta 1986 Moskova) oli neuvostoliittolainen fyysikko ja kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1956 muutamien ketjureaktioihin liittyvien ongelmien ratkaisemisesta sekä palamisteoriasta. Semjonov jakoi palkinnon Cyril Norman Hinshelwoodin kanssa.
Valentine Davies Valentine Davies (25. elokuuta 1905 New York, New York – 23. heinäkuuta 1961 Malibu, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hän sai vuonna 1947 parhaan alkuperäisen tarinan Oscar-palkinnon käsikirjoituksestaan elokuvaan "Susanin kääntymys". Oscar-ehdokkaana samassa kategoriassa hän oli vuonna 1949 elokuvan "Sattumalta sankariksi" käsikirjoituksesta. Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi hän oli ehdolla 1954 elokuvasta "Glenn Miller Story". Daviesin tuottama "The House without a Name" oli ehdolla parhaan lyhytdokumentin Oscarin saajaksi 1956.
Suomen presidentinvaali 1956 Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi sai toisella kierroksella 84 ääntä, vaikka ei ollutkaan virallisesti ehdokkaana. Tuon takia Vapaamielisten ja Kokoomuksen virallinen ehdokas Sakari Tuomioja ei saanut lainkaan ääniä, kuten ei myöskään Eero Rydman eikä Ralf Törngren.
Seitsemän veljestä (animaatioelokuva) Ennen lopullista yhteiskuntakelpoisuuttaan veljekset toki ottavat vielä kerran yhteen Toukolan poikien kanssa. Myös Simeonin Lusifer-näky on mukana teoksessa.
Helsingin Sanomien Markku Luoto yllättyi "Seitsemän veljeksen" vauhdista ja komiikasta: ”--- pysähtyneitä kohtia ei filmiin juuri ole jäänyt ---”, Luoto kirjoitti arviossaan. Savon Sanomien Eero Hämäläinen nosti esiin Nelimarkan kyvyt animaationtekijänä ja luonnehti tämän työtä sävykkääksi ja tunnelmalliseksi. Veljesten kasvotutkielmia hän piti tarkkaan harkittuina ja luonnosta tehtyjä akvarelleja hän kuvaili lämpimiksi.
Eero Petäjäniemi Armas Eero Emil Petäjäniemi (2. toukokuuta 1907 Tampere – 9. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen toimittaja. Hän oli Helsingin Sanomien ulkomaanosaston toimittaja 1933–1936, toimi sitten kirjeenvaihtajana Lontoossa ja Berliinissä vuosina 1936–1949. Ilta-Sanomien päätoimittajana hän työskenteli vuosina 1949–1956 ja Uuden Suomen päätoimittajana vuosina 1956–1967 ja jäi sitten eläkkeelle.
Cyril Norman Hinshelwood Sir Cyril Norman Hilshelwood (19. kesäkuuta 1897 Lontoo – 9. lokakuuta 1967) oli brittiläinen fysikaalinen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1956 muutamien ketjureaktioihin liittyvien ongelmien ratkaisemisesta sekä palamisteoriasta. Hinshelwood jakoi palkinnon neuvostoliittolaisen Nikolai Semjonovin kanssa.
Riitta Nelimarkka Nelimarkka kirjoitti tapauksesta humoristisen pamfletin "Väitösfarssi" (2005).
Tuntematon sotilas (vuoden 1955 elokuva) "Tuntematon sotilas" sai Kansainvälisen Katolisen Filmitoimiston palkinnon Berliinissä 1956.
Hans Björklind Björklind sai III palkinnon valtion taidekilpailussa vuonna 1946. I palkinnon hän sai WSOY:n piirustuskilpailussa vuonna 1947. Björklind sai ylim. palkinnon Suomen Taidegraafikoiden kilpailussa vuonna 1946 sekä I ja II palkinnon vuonna 1952. Björklind sai II palkinnon Helsingin kaupungin grafiikkakilpailussa 1959.
Eero Suutari Eero Johannes Suutari (s. 27. joulukuuta 1956 Sotkamo) on suomalainen yrittäjä ja poliitikko. Hän on ollut kokoomuksen kansanedustaja Oulun vaalipiiristä vuodesta 2011.
Kalle Peronkoski Peronkoski sai Jussi-palkinnon elokuvien "Naiskohtaloita" (palkittu 1948), "Silja – nuorena nukkunut" (palkittu 1956) ja "Mies tältä tähdeltä" (palkittu 1959) kuvauksesta. Kunniamaininnan hän sai 1946 elokuvasta "Menneisyyden varjo".
Apollonios Tyanalainen Apollonios Tyanalainen (; n. 40–120) oli antiikin kreikkalainen uuspythagoralainen filosofi ja matemaatikko. Hänen ajattelunsa vaikutti satoja vuosia hänen kuolemansa jälkeen. Apollonios tunnetaan parhaiten Filostratoksen kirjoittamasta elämäkerrasta "Apollonios Tyanalaisen elämä", jossa jotkut ovat nähneet samankaltaisuuksia Jeesuksesta kertovien tarinoiden kanssa.
Uuspythagoralaisuus Uuspythagoralaisuus oli antiikin kreikkalaisen filosofian koulukunta, joka syntyi ensimmäisen vuosisadan puolessa välissä pythagoralaisuuden ja teosofisen ajattelun yhteensulautumana. Uuspythagoralaisuus sai ajan myötä yhä enemmän vaikutteita keskiplatonismista, ja sen voidaan katsoa monella tavalla edeltäneen uusplatonismia. Tunnetuin uuspythagoralainen oli Apollonios Tyanalainen.
Apollonios Tyanalainen Apollonios syntyi Tyanassa, Kappadokiassa, Vähässä-Aasiassa. Hän opiskeli lähellä sijainneessa Tarsoksessa. Hän oli kasvissyöjä ja alkoi jo nuorena seurata Pythagoraan opetuksia. Hän pukeutui pellavaisiin asuihin ja käveli paljain jaloin tai puun tuohesta tehdyin jalkinein. Hän ei juonut lainkaan viiniä ja antoi hiustensa kasvaa pitkiksi. Legendanomaiseksi hänen elämänsä muuttui, kun hänen kerrotaan käyneen Roomassa ja herättäneen erään senaattorin tyttären kuolleista. Toinen yleisesti tunnettu tarina kertoi, että keisari Domitianuksen aikaan, kun Apollonius oli Roomassa syytettynä, hän oikeussalissa satojen läsnäolijoiden edessä katosi ilmaan.
Aurelianus Erään toisen ja kuuluisamman tarinan mukaan tyanalainen filosofi Apollonios ilmestyi Aurelianukselle unessa ja sanoi hänelle:
Apollonios Tyanalainen Apollonios kirjoitti elämänsä aikana useita kirjoja ja tutkielmia monista eri aiheista, muun muassa luonnontieteistä, lääketieteestä ja filosofiasta. Hänen tieteelliset teoriansa oli sovellettu Ptolemaioksen maakeskiseen todellisuuskäsitykseen, jossa aurinko kiersi maan ympäri. Joitakin vuosikymmeniä Apollonioksen kuoleman jälkeen keisari Hadrianus keräsi hänen teoksensa ja takasi niiden julkaisun koko valtakunnassa.
Apollonios Tyanalainen Filostratoksen kertoman mukaan Apollonios pysytteli välillä syrjemmällä muutaman vuoden, mutta matkusti sitten Kreikasta Intiaan keskustellakseen brahmaanien kanssa. Tällä matkalla hän sai kirjurin ja opetuslapsen nimeltä Damis, joka kirjoitti ylös tapahtumia filosofin elämässä. Lopulta Damiin muistiinpanot päätyivät keisarinna Julia Domnan haltuun. Tämä määräsi Filostratoksen kirjoittamaan elämäkerran viisaan elämästä käyttämällä muistiinpanoja apunaan.
Apollonios Tyanalaisen elämä Apollonios Tyanalainen eli noin vuosina 40–120 jaa., Filostratos puolestaan noin vuosina 170–245 jaa. eli viisikymmentä vuotta Apollonioksen kuoleman jälkeen. Näin kyseessä ei ole aikalaiskuvaus. Filostratoksen mukaan hänen teoksensa perustuu useisiin lähteisiin. Näitä olivat:"Apollonios Tyanalaisen elämä" käsittää kahdeksan kirjaa ja se on kirjoitettu muinaiskreikaksi. Teos kertoo Apollonioksen väitetyistä matkoista muun muassa Italiassa, Hispaniassa, Nubiassa, Mesopotamiassa ja Intiassa. Jotkut tutkijat pitävät teosta fiktiivisenä, eivätkä usko Apollonioksen koskaan käyneen näissä maissa, vaan pysyneen koko elämänsä Rooman valtakunnan itäosissa.
Apollonios Tyanalainen Keskiaikaisen islamilaisen alkemistin Jabir ibn Hayyanin teos "Kivien kirja" on laaja tutkimus Apollonioksen nimiin laitetusta alkemistisesta teoksesta nimeltään "Balinas".
Pythagoralaisuus Uuspythagoralaisuudeksi kutsutaan pythagoralaisiin perinteisesti liitettyjen ajatusten uutta heräämistä 100-luvun eaa. ja 100-luvun jaa. välisenä aikana. Merkittäviin uuspythagoralaisiin kuuluivat Apollonios Tyanalainen ja Moderatos Gadeslainen.
Apollonios Tyanalainen Jotkut sekä muinaiset että nykyiset oppineet ovat ajatelleet, että Apollonios oli todellisuudessa kristitty apostoli Paavali, sillä kummatkin olivat opiskelleet Tarsoksessa suunnilleen samoihin aikoihin, monet heidän opetuksensa muistuttavat toisiaan ja kummatkin tekivät joitakin samantyyppisiä tekoja. Jotkut ovat jopa esittäneet Apollonioksen olleen kristillisten kirjoitusten Jeesus. Jotkut, kuten toisella vuosisadalla elänyt Lukianos, pitivät "tunnettua Apolloniosta" ainoastaan Alexender-nimellä tunnetun väärän profeetan huijauksena. Tämä oli kiertelevä maagi, joka esiintyi Asklepioksen pappina noin vuosina 150–170.
Eufrates Myös muut aikalaiset kehuvat Eufrateen kykyjä puhujana. Apollonios Tyanalainen kuitenkin syyttää häntä ahneudesta ja nöyristelevästä mielistelystä. Kun Eufrates oli tullut vanhaksi ja oli kyllästynyt elämään, hän pyysi ja sai keisari Hadrianukselta luvan päättää elämänsä myrkyllä.
Uuspythagoralaisuus Koulukunnan merkittävimpiin edustajiin lukeutuvat Apollonios Tyanalainen ja Moderatos. Nikomakhos Gerasalainen kirjoitti lukujen mystisistä ominaisuuksista. 100-luvulla keskiplatonilainen Numenios pyrki yhdistämään yhä enemmän platonilaisia aineksia uuspythagoralaisuuteen, mikä ennusteli uusplatonismin syntyä.
Apollonios Tyanalainen Apollonioksen maine oli elossa vielä vuonna 272, kun keisari Aurelianus valtasi Tyanan, joka oli kapinoinut Rooman valtaa vastaan. Aurelianus väitti Apollonioksen puhuneen hänelle näyssä tai unessa, ja anoneen keisaria säästämään synnyinkaupunkinsa. Aurelianus kertoi Apollonioksen sanoneen hänelle: "Aurelianus, jos haluat hallita, pidättäydy viattomien verestä! Aurelianus, jos haluat valloittaa, ole armollinen!" Apolloniosta ihaillut Aurelianus säästi Tyanan.
Apollonios Dyskolos Apollonios Dyskolos () (100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän oli Mnesitheoksen poika ja syntyi Aleksandriassa. Hänen lisänimensä "Dyskolos" tarkoitti "hapan", "kärttyinen" tai "vaikea miellyttää" — hänen kerrotaan olleen luonteeltaan kiivas ja analyyttinen. Apollonios vietti suurimman osan elämästään kotikaupungissaan ja myös kuoli siellä. Hänen kerrotaan myös käyneen Roomassa ja saaneen siellä Antoninus Piuksen huomion.
Antissa Antissa oli lesboslaisen pentapoliin jäsen eli yksi saaren viidestä merkittävimmästä kaupungista (muut olivat Mytilene, Methymna, Eresos ja Pyrrha). Kaupungin alkuperäinen nimi saattoi olla Issa, tai sitten Issa oli alun perin erillinen paikka Lesboksen pääsaaren puolella Antissan paikan ollessa vielä saari. Nimi Antissa ("anti" + "Issa") on syntynyt samoin kuin esimerkiksi nimet Antíparos ja Antímilos ja viittaa paikkaan vastakkaisella puolella.
Antissasta oli kotoisin muun muassa Terpandros, jota pidettiin seitsenkielisen lyyran kehittäjänä. Kreikkalaisessa mytologiassa Terpandros antoi lyyran Orfeukselle. Kun mainadit repivät Orfeuksen kappaleiksi, he heittivät Orfeuksen pään ja lyyran mereen, jonka jälkeen ne ajelehtivat rantaan Antissassa. Terpandros hautasi pään paikalle, ja perusti näin Orfeuksen pyhäkön. Toisen version mukaan pää sijoitettiin luolaan, jossa se toimi oraakkelina. Muun muassa Apollonios Tyanalainen kävi paikalla. Oraakkelin kerrotaan tulleen niin suosituksi Delfoin oraakkelin kilpailijaksi, että Apollon itse pyysi sitä lopettamaan toimintansa.
Antiikin Kreikan kirjallisuus Apollonios Rhodios syntyi noin vuonna 295 eaa. Hänet muistetaan parhaiten eeppisestä teoksestaan "Argonautika", joka kertoo Iasonin ja tämän miehistön seikkailuista heidän etsiessään kultaista taljaa. Teos on paradoksaalinen ja kokeellinen, ja sitä on luonnehdittu anti-eepokseksi, joka kyseenalaistaa oman lajityyppinsä. Apollonios opiskeli Kallimakhoksen oppilaana, mutta he riitautuivat myöhemmin. Hän toimi myös Aleksandrian kirjaston hoitajana noin 13 vuotta. "Argonautikan" lisäksi hän kirjoitti kaupunkien perustamista käsitelleitä runoja sekä epigrammeja. Vergilius omaksui paljon vaikutteita "Argonautikasta" kirjoittaessaan teostaan "Aeneis".
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja IV kertoo Apollonioksen käynneistä Joonian ja manner-Kreikan kaupungeissa, muun muassa Efesoksessa ja Smyrnassa, missä tämä opettaa paikallisia. Efesoksessa Apollonios varoittaa kaupunkilaisia ruttoepidemiasta; kun rutto myöhemmin puhkeaa, hän esittää syylliseksi erään vanhan kerjäläisen ja yllyttää kaupunkilaiset kivittämään tämän. Apolloniokselle pystytetään patsas kaupunkiin. Pergamonissa Apollonios vierailee Asklepioksen pyhätössä, Troijassa puolestaan Akhilleuksen hautakummulla.
Tämän jälkeen Apollonios käy Palamedeen haudalla Aiolian rannikolla sekä Orfeuksen pyhätössä Lesboksella. Ateenassa hän halusi initiaation Eleusiin mysteereihin. Aluksi hierofantti kieltää mysteereihin osallistumisen huijarina pitämältään mieheltä, mutta Apollonios nimeää hierofantin, joka tulisi antamaan hänelle initiaation myöhemmin. Apollonios luennoi ateenalaisille kulttimenoista ja arvostelee Dionysoksen teatterissa järjestettyjä gladiaattorinäytäntöjä.
Korintissa Apollonios tapaa kyynikkofilosofi Demetrioksen. Lisäksi hän muun muassa ennustaa, että keisari Neron yritys kaivaa kanava Korintin kannaksen läpi epäonnistuisi. Apollonios käy myös Olympiassa, jossa jatkaa eettisiä kehotuksiaan. Matkalla hän pääsee arvostelemaan spartalaisia sotilaita naismaisiksi, mikä saa kaupunkilaisissa aikaan eettisen herätyksen. Peloponnesokselta Apollonios purjehtii Kreetalle, jossa hän tutkii maanjäristyksen seurauksia.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja VII kertoo Apollonioksen elämän dramaattisesta käänteestä, kun tämä kohtaa keisari Domitianuksen. Filostratos kertoo aiempien filosofien asenteista tyranneja kohtaan sekä siitä, kuinka Apollonios vastusti tyranni Domitianusta ja kehotti maaherroja, senaattoreita ja tulevaa keisari Nervaa vastustamaan tämän hallintoa. Apollonios määrätään pidätettäväksi, osittain siksi, koska Eufrates on parjannut tätä keisarille. Apollonios siirtyy Damiksen kanssa Smyrnasta Dikaiarkheiaan, ja myöhemmin he purjehtivat Roomaan. Siellä Apollonios vangitaan. Hän puolustaa itseään syytteitä vastaan. Filostratos sanoo, että Apollonioksen nimiin laitettu kirje, jossa tämä anoo armoa keisarilta, on väärennös.
Apollonios Tyanalaisen elämä Apollonios Tyanalaisen elämä (; ) on Filostratoksen kirjoittama teos, joka kertoo uuspythagoralaisen filosofi ja opettaja Apollonios Tyanalaisen elämästä, matkoista eri puolilla tunnettua maailmaa ja ihmeteoista.
Apollonios Tyanalaisen elämä Apollonios kävi myös Parthiassa ja Babylonissa. Matkalla hän oli usein kosketuksissa maageihin. Kirjan mukaan Apollonios sai Parthian kuninkaalta Vardanes I:ltä (40-47) kulkuluvan parthialaisen hallitsijan Fraoteen alueille Intiaan. Kirjeessä tälle Vardanes kiitti saamistaan hyvistä palveluksista.
Apollonios Tyanalaisen elämä Roomassa Apollonios muun muassa herättää erääseen konsuliperheeseen kuuluvan nuoren naisen henkiin. Hän on myös yhteyksissä Neron vangitsemaan stoalaiseen filosofi Musonius Rufukseen. Kirja päättyy siihen, kun Apollonios lähtee Hispaniaan Neron kiellettyä kaiken filosofisen toiminnan kaupungissa.
Apollonios Dyskolos Apollonios oli tieteellisen kieliopin perustaja. Priscianus kuvasi häntä sanoilla "grammaticorum princeps". Apollonios kirjoitti paljon puheen osista. "Sudassa" mainituista kahdestakymmenestä teoksesta on säilynyt neljä: tutkielma syntaksista, sekä kolme lyhyempää tutkielmaa adverbeista, konjunktioista ja pronomineista. Apollonioksella ja hänen pojallaan Ailios Herodianoksella oli suuri vaikutus myöhempiin grammaatikkoihin.
Apollonios Apollonios tai Apollonius oli seuraavien antiikin aikaisten henkilöiden nimi:
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja VI kertoo enimmäkseen Apollonioksen seurueen käynnistä etiopialaisten gymnosofistien luona. Nämä osoittautuvat vähemmän viisaiksi kuin intialaiset vastineensa. Apollonios puolustaa pythagoralaisuuttaan ja ylistää intialaista viisautta. Keskustelut koskevat muun muassa egyptiläisten ja kreikkalaisten erikoispiirteitä, sielun kuolemattomuutta ja kosmologiaa. Kirja käsittelee myös yhteyksiä Vespasianukseen ja tämän poikaan Titukseen. Apollonios antaa vaikeaselkoisen ennustuksen Tituksen kuolemasta.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja V kertoo Apollonioksen käynnistä Hispaniassa sekä matkasta Sisilian, Ateenan ja Rodoksen kautta Aleksandriaan. Hän muun muassa ennustaa neljän keisarin vuoden poliittiset ja sotilaalliset tapahtumat. Etnan juurella keskustellaan vulkaanisesta toiminnasta ja Aisopoksen faabeleiden ansioista. Ateenassa Apollonios initioidaan vihdoin Eleusiin mysteereihin, ja Rodoksella hän käy Rodoksen kolossilla. Aleksandriassa hän pelastaa erään syyttömänä kuolemaantuomitun miehen sekä moittii kaupunkilaisia veriuhreista ja julmista hevoskilpailuista.
Aleksandriassa Apollonios tapaa myös uuden keisari Vespasianuksen. Hän tapaa myös reetori Dion Khrysostomoksen ja stoalaisen filosofi Eufrateen, ja riitelee näiden kummankin kanssa. Kirja päättyy siihen, että Apollonios lähtee kymmenen oppilaansa kanssa Etiopiaan tapaamaan paikallisia gymnosofisteja.
Apollonios Pergalainen Apollonios keksi sanat "ellipsi", "paraabeli" ja "hyperbeli". Hän esitti myös hypoteesin taivaankappaleiden epäkeskisistä radoista, millä hän selitti esimerkiksi Kuun kiertonopeuden vaihtelun.
Apollonios Tyanalaisen elämä Oltuaan Kreikassa kaksi vuotta Apollonios siirtyy Jooniaan. Ollessaan Efesoksessa hän näkee ihmeenomaisesti Domitianuksen Roomassa tapahtuneen murhan. Hän hylkää Nervan pyynnön toimia tämän neuvonantajana, ja lähettää sen sijaan Damiksen tämän luokse kirjallisten ohjeiden kanssa. Filostratoksen mukaan Damiksen kertomus loppuu tähän. Loppuun Filostratos on poiminut tietoja Apollonioksen maallisen vaelluksen loppuajoista muista lähteistä. Apollonios poistuu ruumiistaan Diktynnan temppelissä Kreetalla ja ilmestyy myöhemmin eräälle nuorelle miehelle osoittaakseen tälle sielun olevan kuolematon.
Apollonios Rhodoslainen Apollonios Rhodoslainen (, , noin 290 eaa.–230 eaa.) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoilija ja grammaatikko, jonka pääteos on argonauttien retkestä kertova laaja runoelma "Argonautika".
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja VIII kertoo Apollonioksen oikeudenkäynnistä, vapauttavasta tuomiosta ja tämän ihmeellisestä poistumisesta paikalta. Tätä seuraa sen puheen koko teksti, jonka Apollonios kirjoitti puolustuksekseen, vaikka puhetta ei koskaan pidettykään. Vapauduttuaan Apollonios matkustaa Damiksen ja Demetrioksen kanssa Dikaiarkheiaan ja edelleen Kreikkaan. Hän käy uudelleen Olympiassa sekä tapaa Trofonioksen oraakkelin Lebadeiassa sijaitsevassa luolassa; hän viettää seitsemän päivää maan alla ja palaa Pythagoraan opetuksia sisältävän kirjan kanssa. Filostratoksen mukaan tätä kirjaa sekä joukkoa Apollonioksen kirjeitä säilytettiin keisari Hadrianuksen villassa Antiumissa.
Apollonios Pergalainen Apollonios Pergalainen (; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Antiikin aikana häntä kunnioitettiin nimityksellä Suuri Geometrikko. Apollonioksen nimi esiintyy usein latinalaistetussa muodossa Apollonius, hänen kotipaikkansa nimi myös muodossa Perge.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirjan lopussa Apollonios matkustaa vielä Italiaan ja joutuu konfliktiin Neron hallinnon kanssa. Matkalla Roomaan Apollonios ja tämän oppilaat tapaavat erään Filolaos Kitionlaisen, joka pakenee Neroa ja kehottaa Apollonioksen seuruetta tekemään samoin. Osa oppilaista pakeneekin. Kun Demetrios karkotetaan Roomasta hänen arvosteltuaan Neron rakentamia kylpylöitä, epäluulo myös Apolloniosta kohtaan lisääntyy. Epäluulo kasvaa Apollonioksen tulkittua auringonpimennyksen enteeksi, jonka mukaan Nero välttää salamaniskun aiheuttaman kuoleman hiuksenhienosti. Tigellinus päättää pidättää Apollonioksen, mutta kun käskyn sisältävä käärö avataan, teksti on mysteerisesti pyyhkiytynyt pois. Apollonioksen yliluonnollisia voimia pekäävä Tigellinus lopulta kuitenkin vapauttaa hänet.
Apollonios Rhodoslainen Apollonios eli Aleksandriassa. "Argonautika" on ainoa hellenistiseltä kaudelta säilynyt eeppinen runoelma. Se toimi Vergiliuksen "Aeneis"-eepoksen muutamien episodien esikuvana. Myös myöhempi roomalainen runoilija Valerius Flaccus piti hänen teostaan esikuvana laatiessaan omaa "Argonautica"-runoelmaansa.
Matematiikan historia 300-luvun lopulla eaa. Aleksanteri Suuri oli yhdistänyt Kreikan, Egyptin ja koko Lähi-idän valtansa alle. Helleenisen ja itäisen kulttuurin sulautuessa toisiinsa syntyi uusi hellenistinen kulttuuri. Matematiikan kehitykseen tämä vaikutti siten, että matematiikan keskus siirtyi Kreikasta Aleksandriaan. Hellenististä kautta sanotaan myös aleksandrialaiseksi kaudeksi, ja sitä pidetään kreikkalaisen matematiikan huipentumana. Tänä aikana elivät kuuluisat matemaatikot Eukleides (325–265 eaa.), Arkhimedes (287–212 eaa.) ja Apollonios Pergalainen (noin 262–190 eaa.).
Apollonios Pergalainen Apollonioksen mukaan on nimetty myös kolmiota koskeva Apolloniuksen lause.
Imbros Myös Apollonios Rhodoslainen mainitsee Imbroksen "Argonautika"-teoksensa ensimmäisessä kirjassa.
Argonautit Argonauttien taru tunnetaan ennen kaikkea Apollonios Rhodoslaisen laajasta runoelmasta "Argonautika".
Perse (mytologia) Homeros ja Apollonios Rhodios käyttävät nimeä "Perse", kun taas muut lähteet käyttävät nimeä "Perseis".
Boreadit Boreadit – Zetes () ja Kalais () – olivat kreikkalaisessa mytologiassa Boreaan ja Oreithyian, Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen tyttären, pojat. Apollonios Rhodioksen mukaan heillä oli siivet nilkoissaan.
Konon Samoslainen Klaudios Ptolemaioksen Almagestissä Bereniken hiuksia ei mainita. Arkimedes oli Kononin ystävä. Apollonios Pergalainen kertoo että Konon tutki myös kartioleikkausta.
Amfiaraos Amfiaraos osallistui Apollodoroksen mukaan argonauttien retkeen, joka nosti hänet Kreikan sankareiden joukkoon. Apollonios Rhodioksen teoksessa "Argonautika" hän ei kuitenkaan jostain syystä esiinny.
Anafe (kaupunki) Strabon luokitteli Anafen saaren Kreetanmeren saariksi, Apollonios Rhodoslainen ja Stefanos Byzantionlainen puolestaan osaksi Sporadeja. Nykyisin saari luetaan Kykladeihin.
Idomeneus Lampsakoslainen Idomeneuksen teoksista mainitaan nimeltä kaksi: "Samothraken historia" (), joka on todennäköisesti sama teos, johon Apollonios Rhodioksen skoliasti viittaa; sekä "Sokraatikoista" (), josta on säilynyt joitakin katkelmia.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirjan loppuosa sisältää sekalaisia kertomuksia Apollonioksen elämän vaiheista, joita ei ole sijoitettu kronologisesti; tapahtumat sijoittuvat muun muassa Vähään-Aasiaan ja Syyriaan.
Deipnosofistai "Deipnosofistai" on merkittävä klassisen ajan Kreikan ruokaohjeiden lähde. Teos sisältää muun muassa erään Mithaikoksen kadonneen keittokirjan resepteistä kokonaisuudessaan. Kyseessä on vanhin kreikankielinen resepti ja vanhin millään kielellä tunnettu resepti, joka on peräisin nimeltä tunnetulta henkilöltä. Muita kirjailijoita, joiden reseptejä lainataan, ovat muun muassa Glaukos Lokrilainen, Dionysios, Epainetos, Hegesippos Tarentumilainen, Erasistratos, Diokles Karystoslainen, Timakhidas Rhodoslainen, Filistion Lokrilainen, Euthydemos Ateenaleinen, Krysippos Tyanalainen ja Paksamos.
Litteä maa Tämä runollinen perimätieto maata ympäröivästä merestä, Okeanoksesta ja litteästä kiekosta esiintyy myös kyproslaisella Stasinuksella. Mimnermos, Aristofanes ja Apollonios Rhodios kertovat myös tarkempia yksityis­kohtia tuohon aikaan yleisistä käsityksistä.
Palamedes Homeros ei mainitse Palamedesta kirjoituksissaan. Flavius Philostratus kirjoittikin teoksessaan "Apollonios Tyanalaisen elämä" Palamedeella olleen kaksi katkeraa vihollista: Odysseus, joka juoni kansan kivittämään hänet kuoliaaksi, ja Homeros, joka kielsi häneltä paikan eepoksessaan.
Apolloniuksen lause Apolloniuksen lause on erikoistapaus Stewartin lauseesta. Suorakulmaisella kolmiolla lause palautuu Pythagoraan lauseeksi. Koska suunnikkaan lävistäjät puolittavat suunnikkaan kahdeksi samankokoiseksi kolmioiksi, lause on yhtäpitävä myös suunnikassäännön kanssa.
Lause on nimetty Apollonios Pergalaisen mukaan.
Astrolabi Astrolabin kehitti hellenistisessä kulttuuripiirissä 220 - 150 ekr Apollonios Pergalainen, laite on usein yhdistettu myös Hipparkhokseen. Joskus kunnia laitteen keksimisestä on annettu virheellisesti Hypatia Aleksandrialaiselle. Arabit kehittivät laitettä edelleen varhaiskeskiajalla
Moderatos Moderatos Gadeslainen (ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen uuspythagoralainen filosofi. Hän oli Apollonios Tyanalaisen aikalainen. Hän kirjoitti laajan teoksen pythagoralaisten opetuksista, ja pyrki osoittamaan, etteivät Pythagoraan seuraajat olleet lisänneet mitään hänen opetuksiinsa, vaan että he olivat ainoastaan lainanneet ja muuttaneet niitä.
Apollonios Molon Apollonios Molon ( ja 
) oli kreikkalainen asianajaja, grammaatikko ja ennen kaikkea puhuja, joka vaikutti 1. vuosisadalla eaa. Rodoksella ja ajoittain myös Roomassa. Molon — jota nimeä hänestä antiikissa useimmiten käytettiin — oli kotoisin Kaarian Alabandasta. Jo nuoruudessaan hän suuntautui puhujanuralle opettajanaan samassa kaupungissa asuva Menekles. Ennen pitkää Molon muutti läheiselle Rodoksen saarelle, joka tuolloin oli kuuluisa filosofian, retoriikan ja grammatiikan keskus, ja alkoi siellä antaa puhetaidon opetusta. Sen lisäksi hän toimi asianajajana sekä kirjailijana. Tiedämme kuitenkin Molonin kirjoittaneen moniakin retoriikkaa koskevia teoksia, muiden muassa retorista koristelua koskevan kirjan. Ilmeisesti hän myös julkaisi puheitaan opetustarkoituksiin. Molon liikkui myös grammatiikan alueella. Meillä on tieto hänen laatimastaan Homeros-kommentaarista, joka lienee sisältänyt, paitsi kielellisiä ja retorisia huomioita, myös allegorisia selityksiä. Viimeksi mainituista uusplatonilainen filosofi Porfyrios antaa näytteen esittämällä Homeroksen "Iliaan" 9. laulusta pari tulkintaongelmaa, jotka Molon aikanaan ratkaisi allegorisella selityksellä.
Ródos Tunnettuja Ródoksella vaikuttaneita antiikin ajan taidemaalareita olivat Filiskos, Tauriskos, Aristonides ja Protogenes. Protogeneen tunnettu maalaus, jossa oli kuvattuna kaksi attikalaista kolmisoutulaivaa, oli aikoinaan esillä Ateenan Akropoliin propylaioilla. 
Ródoksella toimi hellenistisellä kaudella kukoistava kuvanveistokoulu. Saarelle saapuikin taiteilijoita kaikkialta kreikkalaisesta maailmasta. Kuvanveistäjistä tunnetuimpia ovat Khares Lindoslainen, joka valmisti Rodoksen kolossin, Filiskos, Aristonides, Tauriskos, Apollonios, Agesandros, Polydoros ja Athinodoros. Apollonios yhdessä veljensä Tauriskoksen kanssa veisti "Farnesen härkä" -veistoksen. Veljekset eivät olleet pitkästä saarella oleskelusta huolimatta rodoslaisia. Athinodoros, Polydoros ja Agesandros veistivät yhdessä ”"Laokoon ja hänen poikansa"” -veistoksen, jota Plinius vanhempi piti huomattavimpana ihmisen milloinkaan luomista taideteoksista. Ensimmäisen vuosisadan aikana veistos kuljetettiin Roomaan ja löydettiin uudelleen vuonna 1506. Samothrákin saarelta löydetyn ja voiton jumalatar Nikeä esittävän "Samothraken Nike" -veistoksen tekijäksi on veikkailtu 100-luvun alkupuolella eaa. aktiivisena ollutta Pythokritos Rodoslaista. Renessanssin ajan kuvanveistäjät, kuten esimerkiksi italialainen Michelangelo, hakivat innoitusta antiikin kreikkalaisten töistä.
Evoluutta Jos käyrän evoluutta tunnetaan, itse käyrä voidaan piirtää asettamalla nuora evoluutalle ja kiinnittämällä se pisteeseen G. Pisteeseen A asetettu piirrin piirtää itse käyrän, evolventin. Apollonios Pergalainen mainitsee evoluutat kirjassaan "Konika". Myös alankomaalainen Christiaan Huygens tutki evoluuttaa varhain.
Willebrord Snellius 1600-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana Snellius käänsi latinaksi Simon Stevinin, ja myöhemmin van Ceulenin, kirjoituksia. Hän yritti myös pelastaa Apollonios Pergalaisen teoksen "De Sectione Determinata" todistuksia. Vuonna 1613 hänestä tuli Leidenin yliopiston matematiikan professori.
Musonius Rufus Historiallisen tietosanakirjan "Sudan" mukaan Musonius kirjoitti lukuisia teoksia. Näihin kuuluu muun muassa joukko Apollonios Tyanalaiselle kirjoitettuja kirjeitä. Osa kirjeistä on kuitenkin todennäköisesti epäaitoja. Claudius Pollio kokosi hänen näkemyksiään ja kirjoitti teoksen, josta Stobaios hankki Musoniusta koskevat tietonsa.
Hvar (saari) Saaren ollessa kreikkalainen siirtokunta se tunnettiin nimellä Faros, ’majakka’. Kreikkalainen runoilija Apollonios Rhodios viittasi saareen nimellä ”Piteyeia” 200-luvulla eaa. Nimi tuli joko kreikan sanasta "pitys", joka tarkoittaa kuusta, tai muinaisesta illyrialaiskylästä "Pitve" saaren keskiosassa.
Dikaiarkhos Lisäksi tunnetaan eräitä muita teoksia, jotka ovat luonteeltaan kieliopillisia ja joiden on uskottu myös olleen Dikaiarkhoksen kirjoittamia. Näihin kuuluvat "Alkaioksesta" () ja "Yhteenvetoja Euripideen ja Sofokleen juonista" (), Ne ovat kuitenkin saattaneet olla toisen Dikaiarkhoksen, lakedaimonialaisen grammaatikon, kirjoittamia. Sudan mukaan tämä oli Aristarkhos Samothrakelaisen oppilas. Häneen saattaa olla viittauksia Apollonios Dyskoloksen teoksissa.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja I kertoo Apollonioksen syntymästä ja siihen liittyneistä ihmeellisistä enteistä; Apollonioksen koulutuksesta, pythagoralaisuudesta ja tähän liittyneestä viiden vuoden vaitiolosta; sekä tämän matkoista itään. Hän kävi muun muassa Pamfyliassa, Lyykiassa, Antiokiassa, Mesopotamiassa ja Iranissa. Ninivessä hän tapasi Damiksen, joka pysyi tämän ystävänä läpi elämän.
Triton (jumala) Hesiodoksen "Jumalten synnyn" mukaan Triton eli vanhempiensa kanssa kultaisessa palatsissa meren pohjassa. Argonauttien tarina sijoittaa hänen kotinsa Libyan rannikolle. Apollonios Rodoslaisen kertomuksessa Argo-laivan rantauduttua Vähä-Syrtin rannalle miehistö kantaa laivan Tritonis-järvelle, josta paikallinen jumala Triton ohjaa sen Välimeren poikki.
Skolia Merkittävimpiä skolioita ovat Homeroksen "Iliaaseen" tehdyt kommentaarit, erityisesti de Villoisonin Biblioteca Marcianasta Venetsiasta vuonna 1781 esiin tuomista 900-luvun käsikirjoituksista (Venetus A) löytämät skoliat. Kreikankielisen kirjallisuuden osalta merkittäviä ovat myös skoliat Hesiodoksen, Pindaroksen, Sofokleen, Aristofaneen ja Apollonios Rhodoslaisen teoksiin.
Smaragditaulu Tutkijat ovat nähneet yhtäläisyyksiä näiden sekä Job Odessalaisen (800-luku) syyriaksi kirjoittaman "Aarteiden kirjan" välillä, sekä Nemesios Emesalaisen (300-luku) kreikankielisten kirjoitusten välillä. Nämä kirjoitukset eivät kuitenkaan sisällä itse taulua. Arabiankielisen kirjoituksen nimessä esiintyvä ”Balinas Viisas” on puolestaan yhdistetty Apollonios Tyanalaiseen, mutta hänen osallisuudestaan kirjoituksen syntyyn ei ole todisteita.
Antiikin Kreikan kirjallisuus Hellenistinen runous oli luonteeltaan oppinutta: se lainasi kielen ja runomitan Homerokselta tai arkaaisen kauden runoudesta, ja viittasi klassisen runouden teemoihin ja muunteli niitä. Lukijoille tuttuja teemoja käsiteltiin usein kuitenkin odottamattomalla tavalla. Monet runoilijat toimivat Ptolemaiosten hovissa. Hellenistisen ajan merkittävimpiä runoilijoita olivat Theokritos, Kallimakhos ja Apollonios Rhodios.
Kition Kitionista olivat kotoisin muun muassa stoalaisuuden perustaja Zenon sekä lääkärit Apollonios ja Apollodoros. Perimätiedon mukaan kaupungin ensimmäinen piispa varhaiskristillisenä aikana oli Lasaros eli Lasarus, jonka Jeesus oli herättänyt kuolleista, ja joka lähti lähetystyöhön. Häntä pidettiin myös kaupungin suojeluspyhänä, ja kaupungissa oli tämän toisena eli viimeisenä hautana pidetty paikka (nykyisin Lárnakan Pyhän Lasaruksen kirkossa).
Antiikin tiede Aikakauden nimekkäimpiin tieteilijöihin kuuluvat kartioleikkauksista tunnettu Apollonios, roomalainen tähtitieteilijä optiikan tutkija Klaudios Ptolemaios, aurinkokeskistä maailmankaikkeutta ehdottanut Aristarkhos, tekniikan ja empiirisen tieteen edelläkävijä Arkhimedes, maapallon ympärysmitan määrittänyt Eratosthenes ja siihenastisen matemaattisen tietouden yksiin kansiin kerännyt Eukleides. On myös laskettu, että tällä aikakaudella Välimerellä eli koko antiikin historiassa eniten tieteilijöitä.
Apollonios Tyanalaisen elämä Kirja III kertoo Apollonioksen matkoista intialaisten viisaiden luona. Viisaiden kanssa keskustellaan muun muassa viisaiden jumalallisuudesta, jälleensyntymästä, homeerisista ja intialaisista heeroksista, oikeudenmukaisuudesta, intialaisista kulteista, kosmologiasta ja astrologiasta. Viisat esittelevät profetointia ja parantamistaitojaan. Neljän kuukauden jälkeen Apollonioksen seurue lähtee paluumatkalle. Kirja päättyy paluuseen Babylonin ja Antiokian kautta Jooniaan.
Antiikin Kreikan kulttuuri Hellenistinen eli aleksandrialainen kirjallisuuskausi sijoittuu noin vuosiin 300–30 eaa. Tällöin Aleksandria oli Ateenan sijasta tärkeimpänä sivistyskeskuksena. Tuon ajan kreikkalainen kirjallisuus oli etupäässä Kreikan suuruuden ajan jälkisatoa. Huomattavimmat kirjailijat olivat runoilijat Apollonios Rhodios, Theokritos ja Kallimakhos, historioitsija Polybios, polyhistori Eratosthenes, geometrian perustaja Eukleides ja tieteellisen mekaniikan perustaja Arkhimedes sekä eräät filosofit ja filologit.