mteb/MIRACLReranking huggingface dataset:
Jaffa (kaupunki) Israelin kuningas Daavid valloitti kaupungin pari vuosisataa filistealaisia myöhemmin. Kun israelilaiset rakensivat Jerusalemin temppeliä Jaffan sataman kautta tuotiin setripuuta Tyroksesta temppelin rakennusmateriaaliksi. Myöhemmin kaupunki päätyi Askalonin alaisuuteen ja kun Askalon kapinoi Assyriaa vastaan Assyrian kuningas Sanherib tuhosi Jaffan vuonna 701 eaa. Vuodesta 539 eaa. Jaffa hallitsivat Persian akhaimenidit, jotka tekivät kaupungista Sidonin alaisen. Kaupunki kukoisti persialaisaikana ja sille rakennettiin muun muassa suuri kaupunginmuuri. Vanhan testamentin tarina Joonasta saattaa olla peräisin tältä kaudelta. Joonan kirjassa Joona pakenee Jumalaa Jaffasta ("Jafo") ja päätyy valaan nielemäksi.
Israelin kuningaskunta Sotapäällikkö, myöhemmin kuningas Daavid teki Israelista suuren valloittamalla laajahkon alueen ja teki Jerusalemista maan pääkaupungin. Israelin vallan alla olivat
sen viholliset filistealaiset, aramealaiset, ammonilaiset, moabilaiset ja edomilaiset.
Kuningas Salomo rakennutti kansalle mm. suuren temppelin, ja
teki Israelista kaupan keskuksen. Salomo uudisti armeijaa ottaen sotavaunut pääaseiksi. Hänen aikanaan Israelin valtaamat naapurikansat kapinoivat. Salomon aikana alkanut raskas työverotus kiristyi kuningas Rehabeamin aikana, joka uhosi verotuksen vain kiristyvän. Tämä johti heimot kapinaan, joka uhkasi ajaa maan sisällissotaan. Israelin kuningaskunta jakautui kahteen osaan, Jerobeam I:n hallitsemaan Israeliin ja Rehabeamin johtamaan Juudaan noin 930 eaa. jotka aluksi kahakoivat keskenään.
Obadjan kirja Kirjan kirjoittajana pidetään yleisesti profeettaa nimeltä Obadja, joka tarkoittaa "Herran palvelija (tai palvoja)". Kirjan kirjoitusajankohdasta ei ole tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. Se on vaikea päätellä, koska Obadjan henkilöllisyydestä, perheestä tai kirjan ulkopuolisesta historiallisesta kontekstista ei ole tietoja. Ajoitus täytyy siksi päätellä profetiasta itsestään.
Kirjan sisältö käsittelee Edomin valtakunnan tuhoa, koska se ei avustanut Israelia sodassa. Tämä voi sijoittua kahteen historialliseen tilanteeseen. Ensimmäinen ajoittuu vuosiin 853–841 eaa., jolloin filistealaiset ja arabit valtasivat Jerusalemin kuningas Joramin aikana. Tästä tapahtumasta kertovat 2 Kun. 8:20-22 ja 2 Aikak. 21:8-20. Toinen ajoittuu vuosiin 605–586 eaa., jolloin Babylonin kuningas Nebukadressar II hyökkäsi Jerusalemiin. Tämä johti israelilaisten pakkosiirtolaisuuteen eli Babylonin vankeuteen.
Robert Schumann Vuonna 1833 Schumann oli saanut koottua kasaan nuorten taiteilijoiden seurueen, joka kokoontui Leipzigin eräässä kahvilassa. Seurueen jäsenet näkivät itsensä vastavoimana "filistealaisille" poroporvareille ja kutsuivat itseään nimellä "die Davidsbündler" (Daavidin liitto). Jäsenet käyttivät silloisten salaseurojen tapaan keksittyjä nimiä.
Schumannilla oli ollut vuosien varrella muutamia rakkaussuhteita, joista hän sai kupan. Tämä sairaus oli mahdollisesti varsinaisena syynä hänen aikaiseen kuolemaansa. Sairauden eteneminen tapahtui kuitenkin vuosikymmenien kuluessa hyvin hitaasti. Vuonna 1834, noin 25-vuotiaana, Schumann kihlautui Ernestine von Fricken -nimisen 16-vuotiaan tytön kanssa, joka oli erään rikkaan böömiläisen paronin tytär. Schumannille kuitenkin selvisi kohta, että tytär olikin vain paronin adoptiolapsi, jolla ei ole perintöoikeutta. Kohta tämän jälkeen Schumann purki kihlauksen.
Foinikialaiset Etelässä foinikialaisten jälkeen filistealaiset jatkoivat merikauppaa. Alalakh ja Ugarit tuhoutuivat täysin merikansojen hyökkäyksissä. Egyptiläiset eivät pystyneet edistämään Foinikian kauppaa. Assyrian Tigletpileser I uhkasi Foinikiaa, ja useat kaupungeista päättivät maksaa veroa Assyrialle. Aramealaiset ja filistelaiset laajensivat valtaansa sisämaassa, ja he etenivät myös eteläiseen Foinikiaan sekä sisämaassa Karmelin vuoren seuduille. He estivät Foinikian merikaupan. Pian Daavid loi Israelin suurvallan jonka kauppaa Foinikia hoiti. Sidon oli vallannut silloin Tyyroksen. Foinikian kauppa vapautui, ja erityisesti Byblos ja Sidon kukoistivat ja sekä Tyros ja Arvad menestyivät.. 1000-900 eaa. Egyptin faaraot Sheshonk ja Onsorkon valtasivat taas Bybloksen, joka sai siten tukea Sidonia vastaan. Noin 800-700 eaa. Sidon ja Tyros nousivat johtoon. Tyros jatkoi Sidonin pääkaupunkina, kunnes Assyria tunkeutui alueelle ja hajotti kaupunkivaltioiden yhdistelmän.
Jaasit Ensimmäinen maininta iaseista Jászságin alueella on vuodelta 1366. Lähteessä mainitaan myöhemmin Árokszállásina tunnetun kylän jaasit, jotka käyttivät paikallisia kukkuloita karjanhoitoalueena. Vuonna 1391 mainitaan myös kaksi muuta jaasien asutusta samalla alueella. 1400-luvulle tultaessa jaasiasutus Zagyva ja Tarnajokien varsilla muodosti yhtenäisen kokonaisuuden, josta myöhemmin muodostettiin oma hallinnollinen alueensa. Joidenkin tutkijoiden mukaan jaasiasutuksen lisääntyminen Jászságissa viittaa heidän tarkoitukselliseen siirtämiseensä alueelle. Joissakin 1300- ja 1400-lukujen lähteissä iaseista käytetään Raamatusta tuttua termiä filistealaiset. Nimitys liittyy ehkä jaasien pakanalliseen uskoon tai joihinkin sen elementteihin. jaasien sulautuminen unkarilaisiin oli muuttoliikkeiden ja kristinuskon leviämisen tulosta. Erot jaasien ja unkarilaisten asutuksen välillä olivat vielä nähtävissä 1500-luvun puolivälissä. Vuonna 1550 tuolloin Ottomaanien valtakuntaan kuuluneen Jászságin veroluettelosta löytyy jaasitaustaisia sukunimiä, kuten esimerkiksi "Bagdasa", "Bakszán", "Grabán", "Káskán" ja "Mehser".
Levantti Vuoden 1500 eaa. jälkeen Egyptin Uuden valtakunnan faarao Thutmosis III valloitti koko Levantin käymällä useita sotia. Hänen seuraajiensa aikana Egyptin valta alueella heikkeni, ja pohjoiseen syntynyt heettiläisvaltakunta levitti valtansa osaan Syyriaa. Vuoden 1300 eaa. jälkeen (mahdollisesti 1275 tai 1274 eaa.) käytiin näiden suurvaltojen välillä Kadesin taistelu pohjoisessa Syyriassa, missä kumpikaan ei saavuttanut selvää voittoa. Maat solmivat rauhansopimuksen, jossa niiden välinen raja tunnustettiin. Heettiläisten valta heikkeni kuitenkin pian assyrialaisten tunkeutuessa Syyriaan idästä käsin. 1100-luvulla eaa. heettiläiset tuhoutuivat lännestä tulleiden merikansojen hyökkäyksessä. Merikansat hyökkäsivät myös Egyptiin, joka onnistui täpärästi torjumaan ne, mutta menetti samalla kaikki alueensa Levantissa. Merikansoista filistealaiset, joiden nimestä myös Palestiina tulee, asettuivat asumaan Välimeren itärannikolle. Myös eräs seemiläinen heimo, juutalaiset saapui näihin aikoihin Palestiinaan.
Samuel Vaikka tässä ei Samuelia mainita nimeltä, tämän katsotaan tarkoittavan Samuelia. Abdullah Ysuf Ali selittää, tässä tarkoitettavan, että hänen aikanaan Israel kärsi paljosta sisäisestä turmeluksesta ja ulkoisista vastoinkäymisistä. Filistealaiset tekivät suuren hyökkäyksen ja voittivat Israelin suorittaen suuren joukkoteurastuksen. Sen sijaan että olisivat luottanee uskoonsa, omaan arvoonsa ja yhteenkuuluvuuteensa, ottivat mukaan pyhimmän omaisuutensa, Liiton arkun, jotta se auttaisi heitä taistelussa. Mutta vihollinen valtasi sen, vei sen pois ja piti sitä hallussaan seitsemän kuukautta. Israelilaiset unohtivat, ettei pahuutta voinut kätkeä pyhäinjäännöksen taakse. Eikö pyhäinjäännös voi auttaa uskon vihollisia. Viholliset havaitsivat, että Arkki aiheutti heille vain onnettomuutta, ja he hylkäsivät sen riemuissaan. Se näköjään pysyi 20 vuotta Kirjat-Jearimin kylässä. Sillä välin kansa painisti Samuelia nimittämään heille kuninkaan. Kansa kuvitteli, että kuningas voisi korjata kaikki epäkohdat, mutta mitä todella tarvittiin, oli yhteisyyden ja kurin henki ja valmius omalta osaltaan taistella Allahin puolesta.
Jaffa (kaupunki) Nykyisen Jaffan alueen ensimmäiset ihmiset asuttivat seudun tiettävästi neoliittisella kaudella 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Ensimmäiset tunnetut jänteet rakennuksista ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta (4 000–3 150 eaa.) ja 2 000 vuotta ennen ajan laskun alkua paikalle oli kehittynyt maavallin suojaama kanaanilainen kaupunki, jonka kanaanilainen nimi "Yafi" tarkoittaa kaunista. Kaupunki oli yhteyksissä muualle maailmaan kauppareittien kautta, mistä kertovat esimerkiksi Kyprokselta peräisin olevat ruukkujen jäänteet. Ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on kuitenkin vuodelta 1468 eaa. Karnakin temppeliin seinään kirjoitettiin Egyptin faarao Thutmosis III:n valloittaneen sen tuona vuonna. Sittemmin Jaffa oli Egyptin alaisen hallinnollisen alueen keskus, kunnes ulkopuoliset hyökkääjät tuhosivat sen vuoden 1230 eaa. paikkeilla. Tuhon jälkeen filistealaiset siirtolaiset asettuivat kaupunkiin, josta tuli heidän pohjoisin keskuksensa. Filistealaisten harjoittamalle leijonakultille rakennettiin pyhättöjä, joista on jäänyt merkkejä näihin päiviin saakka.
Daavid Ensimmäisen Samuelin kirjan mukaan pappi Eelin luokse tuli Jumalan lähettämä nimetön profeetta, joka antoi Jumalalta profetian Daavidista. ""Mutta minä herätän itselleni uskollisen papin, joka tekee minun sydämeni ja mieleni mukaan. Hänelle minä rakennan pysyväisen huoneen, ja hän on vaeltava minun voideltuni edessä kaiken elinaikansa."" Profetia kokonaisuudessaan löytyy.
Daavidin aika nousta kuninkaaksi koitti, kun Saul oli rikkonut Jumalan käskyä sodassa amalekilaisia vastaan, minkä vuoksi Saul oli menettävä kuninkuutensa. Saulin seuraaja Daavid oli betlehemiläisen Iisain kahdeksas ja nuorin poika. Kun profeetta Samuel voiteli Daavidin Herran henki tuli Daavidiin ja siirtyi pois Saulista. Paha henki alkoi ahdistaa Saulia, ja tämän palvelijat ehdottivat harppumusiikkia, joka toisi Saulille hyvän olon. Harpun soittajaksi valittiin Daavid, joka näin tuli Saulin hoviin, sai Saulin suosion ja nousi tämän aseenkantajaksi. Tapettuaan Goljatin sodassa filistealaisia vastaan Daavid osallistui muillekin sotaretkille ja alkoi menestyksensä myötä nousta kansan suosiossa. Daavid myös ystävystyi Saulin pojan Joonatanin kanssa.
Askalon Nykyisen Askelonin alueelta on löydetty merkkejä ihmisestä neoliittiselta ja kalkoliittiselta kaudelta. Askalonin nimi saattaa olla johdettu länsiseemiläisestä juuresta "shkl" eli punnita, mikä viitannee kaupankäyntiin. Kaupunki mainitaan historiallisissa lähteissä ensi kertaa muinaisen Eyptin 11. dynastian aikaisissa teksteissä nimellä "Asqanu" ja tuolloin kaupunki oli ilmeisesti kanaanilaisten hallitsema kaupunkivaltio, josta tuli sittemmin voimakkaan egyptiläisen vaikutusvallan alainen. Filistealaiset valtasivat kaupungin 1100-luvulla eaa. ja kaupunki tunnettiin sittemmin nimellä "Pentapolis". Tuomarien kirjan luku 1 jae 18 maintisee Juudan joukkojen vallaneen Askelonin, Gazan ja Ekronin, mutta Septuaginta mainitsee päinvastoin, että kyseisiä alueita ei vallattu. Assyria valtasi Askelonin Tiglatpileser III:n valtakaudella vuonna 734 eaa. Askelon liittyi kuninkaansa Sidqian johdolla Hiskian kapinaan Assyriaa vastaan, mutta kapina kukistettiin Sanheribin johdolla ja myöhemmin assyrialaiset käyttivät kaupunkia tukikohtana Egyptiä vastaan. Assyrian romahdettua Askelon kuului jonkin aikaa Egyptiin, kunnes Uus-Babylonian hallitsija Nebukadressar II valtasi kaupungin ja monet sen asukkaat pakkosiirrettiin muualle.
Ashdod Varhaisimmat merkit Tell Ashdodin paikalta ovat vuoden 1600 eaa. paikkeilta. Tuona aikana kanaanilaiset hallitsivat Niilin suiston aluetta ja egyptiläisvalta palautui Palestiinan eteläosiin vuoden 1550 eaa. jälkeen. Samalla ajanjaksolla alueelle ilmaantui myös muita asutuskeskuksia. Kaupunki oli sittemmin Egyptin protektoraatti ja ugaritilaisissa teksteissä mainitaan kaupungissa toimineen ashdodilaisia kauppiaita. Kaupunki tuhoutui 1200-luvun eaa. levottomuuksissa, mutta se rakennettiin uudestaan hävityksen jälkeen. Alueen uudet asukkaat olivat mahdollisesti merikansoja ja Ashdodista tuli filistealainen kaupunki 1100- ja 1000-lukujen eaa. välillä. Kaupunki kasvoi nopeasti ja siellä valmistettiin arkeologien Ashdodin keramiikkana tuntemia saviastioita. Vanha testamentti mainitsee Ashdodin filistealaisten ja juutalaisten välisissä konflikteissa. Kaupunki oli yksi Palestiinan etelärannikon viidestä filistealaisesta kaupunkivaltiosta ja juutalaiset lähteet pitivät sitä filistealaisten keskuksena. Esimerkiksi filistealaisten voitettua juutalaiset taistelussa he veivät juutalaisten liitonarkin Ashdodiin Dagonin temppeliin. Arkeologisten löydösten perusteella Ashdod oli tuolloin Palestiinan suurin kaupunki. Se hyötyi etenkin rannikon Egyptiin ja sisämaahan Arabian niemimaalle suuntautuneesta kaupasta ja suurimmillaan sen kaupunginmuurien sisäinen alue käsitti noin 40 hehtaaria.
Palestiina (alue) Seemiläinen väestö, kanaanilaiset, asutti seudun 3. vuosituhannella eaa. Egyptiläiset valloittivat alueen 1500-luvulla eaa. Indoeurooppalainen heimo, filistealaiset ("peleset"), asettui alueelle 1200-luvun tienoilla eaa. Ensimmäinen maininta Israelista löytyy egyptiläisestä Merenptahin steelasta 1200-luvulta eaa. Juutalaisen perimätiedon mukaan noin 1000-luvulla eaa. heprealaiset perustivat alueelle Israelin kuningaskunnan. Arkeologia vahvistaa tuolla alueella olleen kuninkaan nimeltä Daavid. Damaskuksen kuningas pystytti 800-luvulla eaa. monumentin, josta säilyneessä palassa oleva kirjoitus mainitsee taistelut ja voitot "Israelin kuninkaasta" sekä "Daavidin huoneen kuninkaasta". Raamatun mukaan kuningas Daavid valloitti filistealaisten maan. Israel hajosi noin 931 eaa. Israeliksi ja Juudaksi. Israel liitettiin 721 eaa. Assyrian valtakuntaan. Babylonia valloitti alueen 586 eaa. tehden lopun Juudean itsenäisyydestä, ja Persia liitti Babylonian itseensä. Aleksanteri Suuri valloitti Gazan tienoon 330-luvulla eaa., jonka jälkeen se jaettiin diadokkien kesken. 160-luvun eaa. puolesta välistä lähtien suurta osaa Palestiinasta hallitsi uusi juutalaisvaltio, kunnes Rooma valloitti rannikon 63 eaa. Alueesta tehtiin Rooman maakunta vuonna 6. Suuri juutalaiskapina ja Jerusalemin temppelin tuho tapahtui 70. Vuoden 132 Simon bar Kochban kapinan jälkeen keisari Hadrianus nimesi maan Palestiinaksi kukistettuaan kapinan äärimmäisen verisesti, jossa noin 580 000 juutalaista menetti henkensä.
Beit She’an Merkkejä asutuksesta Beit She'anissa on jo neoliittiselta ja kalkoliittiselta kaudelta. Vuoden 1450 eaa. paikkeilla paikalle perustettiin egyptiläinen varuskunta. Varuskunnan perusti mahdollisesti Meggidon taistelun jälkeen paikallisia kanaanilaisia hallitsijoita vastaan sotinut Thutmosis III. Ensimmäinen maininta Beit She'anista on Karnakin temppelissä nimellä "bt š’ir" ja Amarna-kirjeissä nimellä "bit ša-a-ni". Nimen tarkkaa merkitystä ei tunneta. Samassa muodossa "Beit" kirjoitetut paikannimet viittaavat usein johonkin paikalla palvottuun jumaluuteen, mutta jonkin "She'an"-nimisen jumalan sijaan paikalliset kanaanilaiset palvoivat tiettävästi Mekalia. Ilmeisesti paikan egyptiläiseen kauteen liittyen Beit She'an mainitaan myös Vanhan testamentin Joosuan- ja Tuomarien kirjoissa (Joos. 17:11, Tuom. 1:27) nimellä Bet-Sean, joka annetaan Raamatussa Manassen heimolle. Egyptiläiset hylkäsivät Beit She'anin ehkä 1100-luvulla eaa. Arkeologit ovat löytäneet merkkejä paikan tuhoutumisesta, sekä merikansoihin liitetystä keramiikasta Kyprokselta. On mahdollista että egyptiläisiä seurasivat filistealaiset, mutta he eivät jättäneet jälkeensä huomattavampia merkkejä itsestään. Beit She'an liitettiin Israelin alueisiin luultavasti kuningas Daavidin valtakaudella. Yhdistyneen kuningaskunnan hajottua se luetteloidaan kuitenkin Egyptin faaraon Siisakin hallitsemana kaupunkina vuonna 925 eaa. Kaupunki tuhoutui ehkä egyptiläisvalloituksen tai sittemmän assyrialaisvalloituksen yhteydessä 733–732 eaa.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Falun Gong on kiinalainen qigong-harjoitusmenetelmä, joka koostuu meditaatiosta sekä buddhalaisiin ja taolaisiin perinteisiin liittyvästä eettisestä oppijärjestelmästä. Maksuton menetelmä saavutti Kiinassa suuren suosion 1990-luvulla. Vuonna 1998 Kiinan hallituslähteet arvioivat, että jopa 70 miljoonaa ihmistä oli ryhtynyt harjoittamaan Falun Gongia. Kiinan kommunistipuolueen johtaja Jiang Zemin piti Falun Gongia potentiaalisena uhkana Puolueen auktoriteetille ja ideologialle. Hän aloitti kansallisen kampanjan Falun Gongin hävittämiseksi heinäkuussa 1999.
Perustuslain ulkopuolella toimiva 6-10-virasto muodostettiin Falun Gongin vainon johtamista varten, ja viranomaiset mobilisoivat koko Kiinan tiedotusvälineet, oikeus- ja koulutusjärjestelmän, poliisin, armeijan, työnantajat ja yksittäiset kansalaiset Falun Gongin vastaiseen "kamppailuun".
Falun Gong David Ownby ja Ian Johnson ovat sanoneet, että Kiinan valtio pyrki leimaamaan Falun Gongin kultiksi lainaamalla argumentteja Margaret Singeriltä ja länsimaiselta ”kulttien vastaiselta liikkeltä” (anti-cult movement, ACM). John Powersin ja Meg Y.M. Leen mukaan Falun Gongia pidettiin kansan keskuudessa ”epäpoliittisena qigong-harjoituskerhona” eikä minkäänlaisena uhkana hallitukselle. Näin ollen kaikkein kriittisin strategia Falun Gongin tukahduttamiskampanjassa oli kansan vakuuttaminen siitä, että heidän tuli uudelleenluokitella Falun Gong kuuluvaksi ”negatiivisesti latautuneiden uskonnollisten nimikkeiden” joukkoon, toisin sanoen ”pahaksi kultiksi”, ”lahkoksi” tai ”taikauskoksi”. Ryhmän järjestämät väkivallattomat ja verrattain hiljaiset protestit uudelleenluokiteltiin ”yhteiskunnallisten häiriöiden aiheuttamiseksi”. Tämän uudelleenluokittelun ja -määrittelyn myötä hallitus pyrki käyttämään hyväkseen ”sitä syvien negatiivisten tunteiden reserviä, joka liittyy näennäisuskonnollisten kulttien historialliseen rooliin epävakautta aiheuttaneina voimina Kiinan poliittisessa historiassa”.
Falun Gong Vaikka Falun Gong nautti aluksi Kiinan viranomaisten huomattavaa suosiota, 1990-luvun puolivälin jälkeen Kiinan kommunistinen puolue (KKP) alkoi asteittain pitää Falun Gongia potentiaalisena uhkana. Syinä olivat Falun Gongin harjoittajien valtava määrä, menetelmän riippumattomuus Kiinan valtiosta sekä hengelliset opetukset. Vuonna 1999 harjoittajia oli "The New York Timesin" lainaamien arvioiden mukaan yli 70 miljoonaa, mikä ylitti Kiinan kommunistipuolueen kokonaisjäsenmäärän.
Falun Gong Kiina-tutkijoiden Daniel Wrightin ja Joseph Fewsmithin mukaan useita kuukausia sen jälkeen, kun Falun Gong oli julistettu laittomaksi, Kiinan keskustelevisio CCTV:n iltauutiset eivät sisältäneet juuri muuta kuin Falun Gongin vastaista retoriikkaa, joka pyrki esittämään, että Falun Gong huijaa seuraajiaan, hajottaa perheitä, vahingoittaa terveyttä ja uhkaa yhteiskunnallista vakautta. Hallituksen toimet olivat Wrightin ja Fewsmithin mukaan suoranainen ”tutkielma kaikenkattavasta demonisoinnista”. "Beijing Daily" vertasi Falun Gongia ”katua ylittävään rottaan, jota kaikki huutavat liiskattavaksi”; toiset viranomaiset sanoivat, että Falun Gongin ”hävittäminen” tulisi olemaan ”pitkäaikainen, monimutkainen ja vakava kamppailu”.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Vuonna 2007 Kiinan Kanadan-suurlähetystö painosti CBC-televisiokanavaa ja onnistui estämään Falun Gongia ja elinryöstöjä käsittelevän dokumentin esittämisen. Samana vuonna Kiinan Israelin-suurlähetystö yritti epäonnistuneesti perua tutkija David Matasin pitämän puheen elinryöstöistä ja uhkasi sen vaikuttavan kielteisesti Kiinan ja Israelin välisiin suhteisiin.
Falun Gong Länsimaiden hallitukset ja ihmisoikeusjärjestöt ovat tuominneet Kiinan vainokampanjan ja suhtautuneet Falun Gongiin varauksellisen myönteisesti. Vuodesta 1999 Yhdysvaltain kongressin jäsenet ovat antaneet aiheesta julkilausumia ja laatineet useita päätöslauselmia Falun Gongin tueksi. Viimeksi kongressin päätöslauselma no. 605 vaati ”välitöntä loppua Falun Gongin harjoittajien vainolle, häirinnälle, vangitsemiselle ja kidutukselle”, totesi Kiinan viranomaisten käyttäneen huomattavasti aikaa ja resursseja levittääkseen viime vuosikymmenen ajan maailmanlaajuisesti ”valheellista propagandaa” Falun Gongista, sekä ilmaisi osanottonsa vainotuille Falun Gongin harjoittajille ja heidän perheilleen.
Vuosina 1999–2001 länsimaisen median raportit Falun Gongista — ja erityisesti harjoittajien kaltoinkohtelusta — olivat yleisiä, joskin vaihtelevia. Vuoden 2001 loppupuolella raportoinnin määrä väheni merkittävästi, ja vuoteen 2002 mennessä suuret mediaorganisaatiot kuten "The New York Times" ja "The Washington Post" olivat miltei kokonaan lakanneet kirjoittamasta Falun Gongin tilanteesta Kiinassa. Tutkija Leeshai Lemish on todennut, että länsimaisten mediaorganisaatioiden Falun Gong -diskurssit muuttuivat myös aikaisempaa puolueellisemmiksi, ja ne yhä useammin lainasivat kommunistipuolueen narratiiveja kritiikittömästi sen sijaan, että ne olisivat tukeutuneet Falun Gongin tai ihmisoikeusjärjestöjen versioihin tapahtumista. 
Kiinan kommunistipuolue on pyrkinyt tukahduttamaan ulkomaisten poliitikkojen, journalistien ja tutkijoiden Falun Gongia kohtaan osoittamaa sympatiaa. Näihin pyrkimyksiin ovat sisältyneet muun muassa diplomattien vierailut sanomalehtien toimituksissa, joissa he ovat ”suitsuttaneet kommunistisen Kiinan hyvyyttä ja Falun Gongin pahuutta”. Kiina on ilmoittanut Falun Gongia kohtaan osoitetun tuen ”vaarantavan kauppasuhteet” ja lähettänyt paikallisille poliitikoille kirjeitä, joissa se on vaatinut heitä olemaan osoittamatta sympatiaa Falun Gongille. Länsimaisiin instituutioihin kohdistetulla paineella on ollut myös hienovaraisempia ilmenemismuotoja, esimerkiksi akateeminen itsesensuuri, kun Falun Gongin tutkimisesta on toisinaan ollut seurauksena mm. kenttätyöviisumin epääminen Kiinaan pyrkiviltä tutkijoilta; lisäksi monet Kiina-suhteita painottavat liikemiehet ja yhteisöt ovat Kiinan kommunistipuoluetta pelätessään sulkeneet ulos ja syrjineet niitä, jotka ovat ottaneet Falun Gong -kysymyksen esille. Mediaorganisaatiot ja ihmisoikeusryhmät ovat myös harjoittaneet itsesensuuria Falun Gongiin liittyen, mikä Ethan Gutmannin mukaan johtuu Kiinan hallituksen poikkeuksellisen vihamielisestä asenteesta aihetta kohtaan sekä niistä mahdollisista seurauksista, joihin kysymyksen avoin ja julkinen käsittely saattaisi johtaa.
Falun Gong Human Rights Watch on huomioinut, että Falun Gongia vastaan suunnattu isku heijastelee Kiinan kommunistipuolueen historiallisia pyrkimyksiä hävittää uskonnot yleensä, sillä hallitus uskoo niiden olevan itsessään kumouksellista ainesta. Kiinan hallitus suojelee viittä ”patrioottista”, kommunistipuolueen luvalla toimivaa uskonnollista ryhmää. Rekisteröimättömät uskonnot, jotka jäävät valtion hyväksymien organisaatioiden ulkopuolelle, ovat näin ollen alttiita tukahduttamiselle. "The Globe and Mail" kirjoittaa: ”...mikä tahansa ryhmä, joka ei ole puolueen hallinnan alaisuudessa, on uhka”. "The New York Timesin" Craig Smith on sanonut, että hallitukselta, jolla ei määritelmällisesti ole mitään hengellistä katsomusta, puuttuu moraalinen uskottavuus, jolla se pystyisi taistelemaan yksinomaisesti hengellistä vihollista vastaan; puolue on yhä suuremmassa määrin arvioinut minkä tahansa uskomusjärjestelmän, joka haastaa sen ideologian ja pystyy organisoitumaan, olevan sille uhka. Perinteisen kiinalaisen uskonnollisuuden elpymistä heijasteleva Falun Gong, jota harjoitti suuri joukko kommunistipuolueen ja sotilasvoimien jäseniä, näyttäytyi erityisen häiritsevänä Jiang Zeminille. ”Jiang pitää Falun Gongin uhkaa ideologisena: hengelliset uskomukset vastaan militantti ateismi ja historiallinen materialismi. Hän halusi puhdistaa hallituksen ja armeijan tällaisista uskomuksista”.
Falun Gong Kiinalaisen uudenvuoden aattona, 23. tammikuuta 2001, viisi ihmistä yritti sytyttää itsensä tuleen Taivaallisen rauhan aukiolla. Kiinan virallinen uutistoimisto "Xinhua" ja muut valtiolliset mediat väittivät heidän olleen Falun Gongin harjoittajia, kun taas Falun Dafa -tiedotuskeskus torjui nämä syytteet sillä perusteella, että liikkeen opetukset yksiselitteisesti kieltävät itsemurhan ja tappamisen, ja väitti puolestaan, että tapahtuma oli julma mutta viekkaasti suunniteltu lavastus. Tapahtuma sai huomiota kansainvälisessä mediassa, ja myöhemmin Kiinan keskustelevisio CCTV näytti videomateriaaliaan tapauksesta: kuvia palavasta 12-vuotiaasta Liu Siyingistä sekä muiden osanottajien haastatteluja, joissa he sanoivat uskoneensa, että polttoitsemurha johtaisi heidät paratiisiin. Falun Gongille myötämieliset kommentaattorit huomioivat, että tapahtumaan osallisten henkilöiden kertomukset ja muut piirteet heidän käytöksessään eivät millään tavoin sopineet yhteen Falun Dafan opetusten kanssa. Myöhemmin julkaistussa "False Fire" -videossa käy ilmi, että tapaukseen ja Taivaallisen rauhan aukion turvakameroiden tallentamaan aineistoon liittyy useita kyseenalaisia piirteitä, muun muassa miliisi, joka näyttää lyövän yhden tulessa olevista henkilöistä tajuttomaksi tylpällä esineellä. "International Herald Tribunen" journalisti Philip Pan kirjoittaa, että ainakaan kaksi kuolleista polttoitsemurhaajista ei todellisuudessa ollut Falun Gongin harjoittajia. "TIME"-lehti raportoi, että ennen tätä tapausta monet kiinalaiset eivät pitäneet Falun Gongia todellisena uhkana ja olivat sitä mieltä, että valtion tukahduttamiskampanja oli mennyt liian pitkälle. Tapauksen jälkeen manner-Kiinan mediakampanja Falun Gongia vastaan sai huomattavan kannatuksen taakseen. Kun yleinen sympatia Falun Gongia kohtaan heikkeni, hallitus alkoi hyväksyä järjestelmällisen väkivallan käytön ryhmää vastaan. Falun Gongin verkkosivujen mukaan kuoliaaksi kidutettujen harjoittajien määrä nousi 245:stä (2000) 419:ään (2001).
Falun Gong Falun Gongin perustaja Li Hongzhi on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1996. Falun Gongin harjoittajia on runsaasti ympäri maailmaa; eräät lähteet arvioivat, että Kiinassa on yhä miljoonia Falun Gongin harjoittajia vainosta huolimatta. Satojentuhansien ihmisten on arveltu harjoittavan Falun Gongia Kiinan ulkopuolella noin 70 eri maassa. Sen harjoittamista ei ole kielletty, rajoitettu tai säädelty missään muualla kuin manner-Kiinassa.
Falun Gong Vuonna 1997 kansallisen turvallisuuden ministeriö oli toteuttanut selvityksen siitä, pitäisikö Falun Gong julistaa harhaoppiseksi liikkeeksi ("xiejiao", 邪教). Raportin loppulausumassa todettiin, että ”mitään todisteita päätöksen puolesta ei ole toistaiseksi ilmennyt”. Kuitenkin seuraavana vuonna, 21. heinäkuuta 1998, kansallisen turvallisuuden ministeriö julkaisi asiakirjan no. 555, ”Huomautus Falun Gongia koskevasta tutkimuksesta”. Asiakirja julisti Falun Gongin olevan ”harhaoppinen uskonto” ja määräsi käynnistettäväksi uuden selvityksen, jonka oli määrä etsiä todisteita päätöksen tueksi. Falun Gongin harjoittajat raportoivat puhelintensa salakuuntelusta, kotiensa penkomisesta ja kotietsinnöistä sekä häirinnästä Falun Gong -harjoituspaikoilla. Tänä aikana, vaikka kritiikki sekä Falun Gongia että yleisesti ottaen qigongia kohtaan kasvoi, Falun Gongilla oli yhä lukuisia korkean profiilin kannattajia. Vuonna 1998 Qiao Shi, hiljattain eläkkeelle jäänyt Kiinan kansankongressin puheenjohtaja, käynnisti oman tutkimuksensa Falun Gongista vastauksena asiakirjaan no. 555. Kuukausien tutkimusten jälkeen hänen tutkimusryhmänsä tuli siihen lopputulokseen, että ”Falun Gong hyödyttää kiinalaisia ja Kiinan kansakuntaa sadoin eri tavoin, eikä siitä ole minkäänlaista harmia”. Saman vuoden toukokuussa Kiinan kansallinen urheilukomitea käynnisti oman tutkimuksensa Falun Gongista. Yli 12 000 Guangdongin maakunnan Falun Gongin harjoittajaa haastateltuaan tutkimus totesi: ”Olemme vakuuttuneita siitä, että Falun Gongin harjoitukset ja vaikutukset ovat erinomaisia. Se on aivan erityislaatuisella tavalla edistänyt yhteiskunnallista vakautta ja moraalia.”
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Analyytikot ja ihmisoikeusjärjestöt ovat kiinnittäneet huomiota useisiin tekijöihin, joiden vuoksi Falun Gongin harjoittajia kohdellaan vankeudessa erityisen ankarasti. Näihin sisältyvät keskushallinnon ja Kiinan kommunistipuolueen viranomaisten antamat määräykset, Falun Gongin harjoittajien kaltoinkohteluun yllyttävät kannustimet ja kiintiöjärjestelmät, Falun Gongin harjoittajien kuolemantapausten rankaisemattomuus sekä Falun Gongin harjoittajia dehumanisoiva ja panetteleva valtiollinen vihapropaganda. 
Vangittujen Falun Gongin harjoittajien suuren määrän johdosta tutkijat ovat pitäneet heitä todennäköisenä siirtoelinten lähteenä. Ethan Gutmannin tutkimusten mukaan uhreiksi ovat voineet joutua myös muut marginalisoidut vankien ryhmät, mukaan lukien etniset tiibetiläiset ja uiguurit, jotka asuvat pääasiassa Kiinan läntisillä alueilla. Maantieteellisen läheisyyden vuoksi Falun Gongin harjoittajat ovat kuitenkin joutuneet todennäköisemmin uhreiksi. Lisäksi Falun Gongin harjoittajien terveys on verrattain hyvä muun muassa siksi, että heidän vakaumukseensa kuuluu pidättäytyminen tupakoinnista ja alkoholista.
Falun Gong David Ownby on todennut, että näiden taktiikoiden lisäksi Kiinan viranomaisten Falun Gongiin lyömä ”kultti”-leima ei koskaan ole täysin hälvennyt joidenkin länsimaalaisten mielestä, ja tällä stigmalla on yhä jonkin verran vaikutusta niihin tapoihin, joilla Falun Gongia julkisesti hahmotetaan.
1990-luvun alkuvuosista Kiinaa seurannut journalisti Ethan Gutmann on sanonut, että Falun Gongia kohtaan osoitetun julkisen sympatian vähyys johtuu osittain heikkouksista Falun Gongin tiedotus- ja suhdetoiminnassa. Toisin kuin demokratia-aktivistit tai tiibetiläiset, jotka ovat löytäneet ymmärrettävän paikan länsimaalaisten mielissä, Falun Gongin julkinen toiminta on osoittanut leimallisesti kiinalaisia piirteitä. Lisäksi etenkin Manner-Kiinasta pakolaisina saapuneiden harjoittajien pyrkimyksissä saada viestiään kuuluville on ollut piirteitä kommunistisen puolueen kulttuurista, esimerkiksi voimakkaita iskulauseita ja visuaalisesti räikeitä kidutusesityksiä. Tämä on yhdistynyt yleiseen epäluuloon, jolla länsimaissa suhtaudutaan vainottuihin pakolaisiin.
Falun Gongilta on myös jäänyt puuttumaan voimakas tuki niiltä amerikkalaisilta tahoilta, jotka yleensä tukevat uskonvapautta: liberaalit suhtautuvat varauksella Falun Gongin konservatiiviseen seksuaalimoraaliin, kun taas kristilliset konservatiivit eivät pidä Falun Gong -kysymystä yhtä tärkeänä kuin vainottujen kristittyjen auttamista. Yhdysvaltain poliittinen keskusta ei halua painottaa ihmisoikeuskysymyksiä niin voimakkaasti, että niillä olisi vaikutusta kaupallisiin ja poliittisiin Kiina-suhteisiin. Niinpä Falun Gongin harjoittajien on tarvinnut suurelta osin tukeutua omiin resursseihinsa.
Falun Gong Yuezhi Zhaon mukaan useat tekijät myötävaikuttivat Falun Gongin ja Kiinan valtion ja median suhteiden happanemiseen. Näihin lukeutuivat Kiinan virallisen qigong-instituution ja Falun Gongin väliset erimielisyydet; Falun Gongia muun muassa hintojen polkemisesta syyttävien qigong-mestarien epäilty mustamaalaus- ja lobbauskampanja; ”ideologin roolin ottaneet tiedemiehet, joilla oli poliittisia motiiveja ja henkilökohtaisia suhteita keskushallinnon johtajiin”, mikä johti muutoksiin valtion asennoitumisessa; sekä vuoden 1996 puolivälistä vuoden 1999 puoliväliin jatkuneet ristiriidat Falun Gongin ja Kiinan valtaeliitin välillä siitä, mikä oli liikkeen status ja millä tavoin sitä tulisi kohdella. Kiinassa Falun Gong edusti maan historiaan syvästi juurtunutta hengellistä ja moraalista traditiota, kulttuurista renessanssiliikettä, joka oli jyrkästi ristiriidassa ”kiinalaisen marxismin” kanssa.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa David Kilgour ja David Matas julkaisivat alustavan tutkimusraporttinsa 20.7.2006 nimellä "Report into Allegations of Organ Harvesting of Falun Gong Practitioners in China". Vaikka heille ei myönnetty viisumia Kiinaan, he keräsivät yli 30 erillistä todistetta, jotka tukivat väitteitä elinryöstöistä Falun Gongin harjoittajilta. Todisteisiin sisältyivät mm. tilastollinen analyysi Kiinan elinsiirroista, haastattelut entisten Falun Gong -vankien kanssa sekä nauhoitetut puhelinkeskustelut, joissa kiinalaiset sairaalat ja poliisiviranomaiset myönsivät Falun Gongin harjoittajien sisäelimiä olevan saatavilla.
Falun Gong Heinäkuussa 1999 Kiinan kommunistipuolueen johto kielsi Falun Gongin ja aloitti kansallisen vaino- ja propagandakampanjan, jonka tavoitteena oli hävittää menetelmä. Lokakuussa 1999 KKP julisti Falun Gongin ”harhaoppiseksi järjestöksi”. Ihmisoikeusjärjestöt raportoivat, että Kiinassa Falun Gongin harjoittajat joutuvat kärsimään monenlaisista ihmisoikeusloukkauksista; satojatuhansia arvioidaan vangitun ilman oikeudenkäyntiä, ja vankeudessa olevat harjoittajat alistetaan pakkotyölle, psykiatrisille pahoinpitelyille, ankaralle kidutukselle, aivopesulle ja jopa sisäelinryöstöille Kiinan viranomaisten käsissä. Vainokampanjan alkamisen jälkeen Falun Gongin kannattajat ympäri maailmaa ovat monin tavoin toimineet Kiinan toisinajattelijoiden edustajina sekä esittäneet näkemyksiä maan ihmisoikeuksien parantamisesta ja Kiinan kommunistisen puolueen hallintokauden päättymisestä.
Falun Gong Falun Gong omaksui hajautetumman ja vapaamuotoisemman organisaatiorakenteen erottuaan CQRS:tä vuonna 1996 ja jouduttuaan tästä syystä Kiinan viranomaisten erityistarkkailuun (ks. Historia Manner-Kiinassa). Vuonna 1997 Falun Dafa -tutkimuskeskus ja alueelliset "pääasemat" lopettivat virallisesti toimintansa. Harjoittajat kuitenkin olivat paikallisella tasolla yhteydessä toisiinsa sähköisten viestintävälineiden, omien sosiaalisten verkostojensa ja ryhmäharjoituspaikkojen kautta. Sekä Falun Gongin omat lähteet että Kiinan hallituksen lähteet ovat tuoneet esille, että vuonna 1999 Kiinassa oli noin 1 900 "opastuskeskusta" ja 28 263 paikallista Falun Gong -ryhmäharjoituspaikkaa, joskin lähteet ovat eri mieltä siitä, missä määrin opastuskeskukset koordinoivat ryhmäharjoituspaikkoja. Vastauksena vuonna 1999 alkaneeseen vainoon Falun Gongin organisaatiorakenne muuttui Kiinassa vieläkin epämuodollisemmaksi ja hajaantuneemmaksi, ja Internetistä muodostui harjoittajien pääasiallinen yhteydenpitoväline.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Vuodesta 1999 lähtien satojatuhansia Falun Gongin harjoittajia on vangittu "uudelleenkoulutettavaksi" Kiinan pakkotyöleireille, vankiloihin ja muihin rangaistuslaitoksiin. He muodostavat Kiinan suurimman mielipidevankien ryhmän. Vuonna 2008 Yhdysvaltain ulkoministeriö raportoi arvioista, joiden mukaan Kiinan ilmoittamasta virallisesta pakkotyöleiripopulaatiosta (250 000) puolet oli Falun Gongin harjoittajia, ja Amnesty Internationalin vuoden 2013 raportin mukaan Falun Gongin harjoittajat muodostivat 30–100 prosenttia tutkittujen pakkotyöleirien populaatiosta.
Falun Gong Ian Johnsonin mukaan Falun Gongin vastainen kampanja käsittää monet eri yhteiskunnan alueet, mukaan lukien mediakoneiston, poliisivoimat, armeijan, koulutusjärjestelmän ja työpaikat. Perustuslain ulkopuolinen 6-10-virasto perustettiin ”hallinnoimaan terrorikampanjaa”. Human Rights Watch (2002) on todennut, että perheitä ja työpaikkoja painostettiin tekemään yhteistyötä hallituksen kanssa.
Helmikuussa 2001 Kiinan kommunistinen puolue pyrki osoittamaan yhtenäisyyttään ja järjesti konferenssin keskustellakseen Falun Gong -kysymyksestä. Jiang Zeminin alaisuudessa Falun Gongin vainosta tehtiin osa Kiinan poliittista ”yhteiskunnallisen vakauden ylläpitämisen” eetosta—puolue oli käyttänyt suurelta osin samaa puhetapaa jo Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen yhteydessä vuonna 1989. Jiangin viestiä välitettiin eteenpäin vuoden 2001 Kansankongressissa, jossa pääministeri Zhu Rongji mainitsi erityisesti Falun Gongin Kiinan kansantasavallan kymmenennessä viisivuotissuunnitelmassa: ”meidän on jatkettava kampanjaamme Falun Gong -kulttia vastaan” ja sitomalla Falun Gongin hävittämisen Kiinan taloudelliseen kehitykseen. Hu Jintaon virkakaudella Falun Gongin vaino ei ole ollut kansallisella asialistalla yhtä näkyvästi esillä, mutta se on jatkunut, ja korkealta tasolta määrättyjä ”tehoiskuja” on toteutettu sekä vuosina 2008 että 2009. Vuonna 2010 käynnistettiin kolmivuotinen kampanja, jonka tavoitteena on parantaa tuloksia Falun Gongin kannattajien aivopesussa ja ”muuntamisessa”.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Kiinassa suoritettujen elinsiirtojen määrä lähti voimakkaaseen kasvuun vuodesta 2000 alkaen. Tämä aikajänne osuu yksiin Falun Gongin vastaisen vainokampanjan alkamisen kanssa. Kymmeniätuhansia Falun Gongin harjoittajia lähetettiin Kiinan pakkotyöleireille, pidätyskeskuksiin ja vankiloihin.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Raportit elinryöstöistä Falun Gongin harjoittajilta ja muilta poliittisilta vangeilta Kiinassa ovat herättäneet huolta kansainvälisessä yhteisössä viime vuosina. Raporttien mukaan poliittisia vankeja, pääasiassa Falun Gongin harjoittajia, teloitetaan "tilauksesta" siirtoelinten hankkimiseksi niiden tarpeessa oleville potilaille. Elinryöstöjen sanotaan olevan seurausta sekä Kiinan kommunistipuolueen toteuttamasta Falun Gongin harjoittajien vainosta että siitä taloudellisesta hyödystä, jota elinkaupassa mukana olevat organisaatiot ja henkilöt pystyvät hankkimaan itselleen.
Falun Gong Li veloitti luentosarjoistaan, opetusvideoistaan, äänikaseteistaan ja kirjoistaan vähemmän kuin kilpailevien "qigong"-menetelmien mestarit, ja vuoteen 1994 mennessä hän oli kokonaan lakannut pyytämästä maksua luennoistaan. "Falun Gong" -kirjan (1992) ja "Zhuan Falunin" (1995) julkaisun myötä Li sai opetuksensa vielä laajemman joukon ulottuville. Zhuan Falunin julkaisutilaisuus pidettiin tammikuussa 1995 Kiinan kansallisen turvallisuuden ministeriön auditoriossa ja siitä tuli Kiinassa bestseller.
Falun Gong Vuonna 1998 Kiinassa toteutetut demografiset tutkimukset osoittavat, että tutkimuksen kohteeksi valikoitunut Falun Gongin harjoittajien joukko koostui pääasiassa vanhemmista naisista. Kyselyyn osallistui 34 351 Falun Gongin harjoittajaa, joista 27 % oli miehiä ja 73 % naisia. Vain 38 % oli alle 50-vuotiaita. Falun Gong vetosi monenlaisiin ihmisiin aina nuorista yliopisto-opiskelijoista virkamiehiin, älymystöön ja kommunistipuolueen toimihenkilöihin. 1990-luvulla Kiinassa järjestettyjen kyselyiden mukaan 23 % – 40 %:lla Falun Gongin harjoittajista oli yliopistotason tutkinto, mikä moninkertaisesti ylitti väestön keskiarvon.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Gutmannin mukaan elinten poistot Xinjiangissa kääntyivät jyrkkään laskuun vuonna 1999, vaikka elinsiirtojen määrä alkoi Kiinassa yleisesti ottaen lisääntyä. Samana vuonna Kiinan hallitus aloitti kansallisen vainokampanjan Falun Gongin harjoittajia vastaan. Gutmannin mukaan uusi Falun Gong -vankilapopulaatio korvasi uiguurit siirtoelinten lähteenä. Hänen arvionsa mukaan noin 65 000 Falun Gongin harjoittajaa surmattiin elintensä tähden vuosina 2000–2008. Gutmann toteaa, että tämä luku on yhdenmukainen Kilgourin ja Matasin arvion kanssa, kun se suhteutetaan samalle ajanjaksolle.
Falun Gong Ennen vuotta 1999 monissa lähteissä lainattujen Kiinan hallituksen arvioiden mukaan Falun Gongin harjoittajia oli yli 70 miljoonaa. Kun kommunistipuolue oli kieltänyt Falun Gongin, Kiinan viranomaiset muuttivat arviotaan lähemmäksi kahta miljoonaa. Länsimaiset tutkijat ovat pitäneet harjoittajien todennäköisenä lukumääränä 10–70 miljoonaa. Kiinalaisten Falun Gongin harjoittajien nykyisestä määrästä on vaikea saada luotettavaa tietoa, joskin muun muassa Yhdysvaltain hallituslähteet ovat arvioineet, että kymmenet miljoonat ihmiset saattavat yhä harjoittaa sitä Kiinassa yksityisesti.
Falun Gong Eräs kaikkein vahvimmista Falun Gongiin liittyvistä kiistanaiheista on Kiinan hallituksen määritelmä, joka väittää Falun Gongin olevan "xiejiao"—toisin sanoen ”harhaoppinen järjestö”, ”paha uskonto” tai ”paha kultti”. Näkemys siitä, että Falun Gong olisi kultti, on saanut kannatusta Kiinan valtiollisessa propagandassa sekä joidenkin ”kulttien vastaisen liikkeen” (anti-cult movement, ACM) kannattajien keskuudessa, mutta akateeminen tutkimus on suurimmalta osin torjunut tämän käsityksen.
Falun Gong Kiinan buddhalaisyhdistys, joka oli huolissaan buddhalaisten kääntymisestä Falun Gongin harjoittajiksi, oli ensimmäinen, joka nimitti Falun Gongia "xiejiao"ksi vuoden 1996 loppupuolella. Käsitteen kirjaimellinen käännös on ”harhaoppinen opetus”, mutta Falun Gongin vastaisen propagandakampanjan englanninkielisissä versioissa se käännettiin ”pahaksi kultiksi” (”evil cult”). Länsimainen media otti aluksi käsitteen käyttöön Kiinan hallituksen mediaraporttien perusteella, mutta alkoi pian käyttää vähemmän latautuneita nimityksiä.
Heinäkuusta 1999 alkaen Kiinan viranomaiset pyrkivät väittämään, että Li Hongzhi oli rikastunut menetelmää opettamalla. Tämä johti jonkinasteiseen debattiin siitä, oliko Li ansainnut menetelmällä rahaa Kiinassa, ja jos oli, kuinka paljon. Vuosina 1992–1994, kun Li piti luentosarjoja ympäri Kiinaa paikallisten qigong-yhdistysten kutsumana, hän veloitti luentosarjoistaan, mutta osallistumismaksut olivat huomattavasti alhaisempia kuin kilpailevilla qigong-menetelmillä, ja paikalliset qigong-yhdistykset saivat niistä itselleen merkittävän osan. Li perusteli palkkioita matkakuluilla ja muilla kustannuksilla, ja toisinaan hän lahjoitti rahan hyväntekeväisyyteen. Vuonna 1994 Li lopetti maksujen keräämisen kokonaan ja otti siitä lähtien kannan, että Falun Gongin on aina oltava ilmaista. Kaikki Falun Gongiin liittyvä materiaali on ladattavissa maksuttomasti Internetistä.
Falun Gong Vapaaehtoisia Falun Gongin liikesarjoja opettavia henkilöitä sekä Falun Dafa -yhdistyksiä on tällä hetkellä yli 70 maassa Kiinan ulkopuolella. Toiminta on kaikkein aktiivisinta Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Falun Gongin kannattajat ympäri maailmaa ovat vastanneet Kiinan kommunistisen puolueen vainoon säännöllisillä mielenilmauksilla, paraateilla, mediakanavien perustamisella, taiteilijaryhmillä ja etupäässä mannerkiinalaisten käyttöön tarkoitetuilla sensuurinkierto-ohjelmistoilla.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Kilgour ja Matas kirjoittavat, että elinsiirtojen määrän lisääntyminen ei voi johtua pelkästään elinsiirtotekniikan parannuksista: "Munuaisensiirtotekniikat olivat Kiinassa täysin kehittyneitä jo kauan ennen Falun Gongin vainoa. Kuitenkin munuaisensiirtojen määrät lisääntyivät räjähdysmäisesti ja yli kaksinkertaistuvat, kun Falun Gongin vaino alkoi... Missään muualla ei elinsiirtojen määrä ole lisääntynyt niin merkittävästi teknisten parannusten vuoksi, kun luovuttajien määrä on pysynyt samana."
Lisäksi tutkijat huomauttavat, että vaikka Kiinan elinsiirtoala kasvoi nopeasti, tänä aikana vapaaehtoisessa elinten luovutus- ja allokointijärjestelmässä ei tapahtunut merkittäviä parannuksia, eikä kuolemaantuomittujen vankien määrä elintenluovuttajina lisääntynyt. Vaikka tämä ei itsessään todista väitteitä todeksi, elinsiirtojen nopean kasvun kanssa yksiin käyvät Falun Gongin harjoittajien joukkopidätykset tukevat sitä hypoteesia, että sisäelimiä poistettiin vangituilta Falun Gongin harjoittajilta.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Vastauksena Yhdysvaltain edustajainhuoneen elinryöstöjä koskevaan päätöslauselmaan vuonna 2014 Kiinan suurlähetystön tiedottaja sanoi, että Kiina vaatii kirjallisen suostumuksen elinluovuttajilta ja esitti "niin kutsuttujen kuolemaantuomittujen vankien elinryöstöjen olevan täysin Falun Gongin tekaisema valhe". Sen jälkeen suurlähetystön edustaja kehotti yhdysvaltalaisia lainsäätäjiä lopettamaan "tukensa ja vehkeilynsä" Falun Gongin kanssa.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Vuodesta 1999 lähtien Falun Gongin harjoittajia on alistettu järjestelmälliselle kidutukselle, joukkopidätyksille, pakkotyölle ja psykiatriselle kaltoinkohtelulle. Tavoitteena on ollut saada heidät luopumaan vakaumuksestaan. Vuonna 2009 New York Times raportoi, että ainakin 2 000 Falun Gongin harjoittajaa oli surmattu tässä vainokampanjassa; Falun Gongin omat lähteet olivat dokumentoineet 3 700 nimettyä kuolemantapausta vuoteen 2013 mennessä. Koska tietojen hankkiminen Kiinasta on vaikeaa, kuolemantapauksia saattaa todellisuudessa olla enemmän.
Falun Gong 1990-luvun loppuun mennessä Kiinan kommunistisen puolueen suhde kasvavaan Falun Gong -liikkeeseen oli muuttunut yhä jännittyneemmäksi. Falun Gongin harjoittajat raportoivat yhä useammin syrjinnästä ja valvonnasta yleisen turvallisuuden viraston taholta, ja istumamielenilmaukset negatiivista mediahuomiota kohtaan muuttuivat rutiininomaisiksi. Kansallisen turvallisuuden ministeriön ja Qiao Shi'n edellä mainitut selvitykset, jotka olivat keskenään ristiriidassa, kertoivat Kiinan eliitin erimielisyydestä: kuinka Falun Gongin suosion kasvuun tulisi suhtautua.
Falun Gong Vaikka akateemisten tutkijoiden mukaan Falun Gongin organisaatiorakenne on epämuodollinen ja ei-hierarkkinen, Kiinan viranomaiset ovat pyrkineet esittämään Falun Gongin hierarkkisena ja hyvin rahoitettuna organisaationa, joka pystyy mobilisoimaan miljoonia harjoittajia. James Tong sanoo, että hallituksen intresseissä oli esittää Falun Gong tiukasti organisoituneena: ”Mitä organisoituneemmalta Falun Gong saatiin näyttämään, sitä oikeutetumpaa yhteiskunnallisen järjestyksen nimissä toteutettu tukahduttaminen olisi”. Tong päätyy siihen lopputulokseen, että kommunistipuolueen väitteillä ei ollut ”sisäistä tai ulkoista todistusaineistoa tukenaan”, ja että pidätyksistä ja tutkimuksista huolimatta viranomaiset eivät koskaan pystyneet ”uskottavasti vastaamaan Falun Gongin esittämiin puolustuksiin”.
Falun Gong Vuonna 1995 Kiinan viranomaiset pyrkivät lujittamaan Falun Gongin organisaatiorakennetta ja yhteyttä valtioon. Kiinan kansallinen urheilukomitea, Kiinan terveysministeriö ja Kiinan qigong-tieteellinen tutkimusseura CQRS lähestyivät Li'tä ja ehdottivat hänelle näihin instituutioihin kytköksissä olevan Falun Gong -yhdistyksen perustamista. Li kieltäytyi tarjouksesta. Samana vuonna CQRS antoi uuden määräyksen, jonka mukaan kaikkien qigong-järjestöjen oli perustettava kommunistipuolueeseen kytköksissä oleva haara. Li kieltäytyi myös tästä.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Ethan Gutmannin kirja siirtoelinten väärinkäytöksistä sisältää tapaustutkimuksen, joka keskittyy Kiinan koilliseen Liaoningin maakuntaan. Entinen Politbyroon jäsen Bo Xilai toimi Dalianin kaupungin pormestarina ja puoluejohtajana 1990-luvulla. Vuosina 2001–2004 hän toimi Liaoningin kuvernöörinä. Maakunnassa tiedetään olevan runsaasti Falun Gongin harjoittajia, ja sieltä on raportoitu enemmän vankeudessa tapahtuneita Falun Gongin harjoittajien kuolemantapauksia kuin mistään muualta Kiinasta. Useissa raporteissa on kerrottu, että Bo Xilain kampanja maakunnan Falun Gongin harjoittajia vastaan oli aivan erityisen ankara, minkä seurauksena häntä on syytetty kidutuksesta ja rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Entiset kiinalaiset vangit ovat raportoineet, että Falun Gongin harjoittajat saavat leireillä säännönmukaisesti "pisimpiä tuomioita ja huonointa kohtelua" ja että he joutuvat erityisen usein kidutuksen ja kaltoinkohtelun uhreiksi. Vuonna 2006 YK:n kidutustarkkailijan tutkimuksen mukaan 66 %:ssa Kiinasta raportoiduista kidutustapauksista uhrina oli Falun Gongin harjoittaja. Tuhansia Falun Gongin harjoittajia on kuollut tai tapettu vankilassa, usein epäselvissä olosuhteissa. Vainajien perheenjäseniltä on evätty mahdollisuus ruumiinavaukseen, ja joissakin tapauksissa ruumiit on tuhkattu ilman perheen suostumusta.
6-10-virasto 6-10-virastot tekevät paikallisten turvallisuusviranomaisten kanssa yhteistyötä tarkkaillakseen ja vangitakseen Falun Gongin harjoittajia, joista monet saavat hallinnollisen tuomion uudelleenkoulutusleireille – tai vankilaan, mikäli he jatkavat Falun Gongin harjoittamista ja sen puolesta puhumista. Kiinassa vangittujen Falun Gongin harjoittajien määrän arvioidaan olevan satojatuhansia; joissakin rangaistuslaitoksissa Falun Gongin harjoittajat ovat enemmistönä.
Elinryöstöt Falun Gongin harjoittajilta Kiinassa Falun Gongin harjoittajien surmaamisesta sisäelintensä tähden on esitetty useita erillisiä todisteita. Tutkijat, ihmisoikeusaktivistit ja lääketieteelliset järjestöt ovat keskittyneet erityisesti 1. Kiinassa suoritettujen elinsiirtojen määrään, 2. epäsuhteeseen tiedossa olevien siirtoelinten lähteiden ja elinsiirtojen määrän välillä, 3. elinsiirtoalan merkittävään kasvuun ja samoihin aikoihin tapahtuneisiin Falun Gongin harjoittajien joukkopidätyksiin, 4. lyhyisiin odotusaikoihin, jotka viittaavat "tilauksesta" tapahtuviin teloituksiin sekä 5. raportteihin siitä, että Falun Gong -vangeille tehdään vankeusaikana lääketieteellisiä tutkimuksia, joissa selvitetään heidän sisäelintensä kuntoa.