Denne omlyden forekommer i alle nålevende germanske språk og setter et sterkt preg på dem. Vokalskiftingene finnes både mellom grunnord og avledninger, og mellom ulike bøyningsformer av samme ord. En i-lyd i den etterfølgende stavelsen førte tunga lenger fram og opp i munnen slik bakre og dype vokaler ble omdannet til nye vokaler. I ettertid er som regel den trykksvake i-lyden redusert til en schwa-vokal eller falt helt bort. Eksempler fra moderne norsk er: navn – nevne, tom – tømme, ung – yngre og bok – bøker.