mteb/DanFEVER huggingface dataset:
Allerede efter tre uger måtte præsidentens sikkerhedspolitiske rådgiver, Michael Flynn, trække sig fra sit embede, da det stod klart, at han havde løjet om møder med den russiske ambassadør i USA, og under en høring i Repræsentanternes Hus kunne chefen for FBI, James Comey, berette, at forbundspolitiet siden juli 2016 havde efterforsket forbindelserne mellem Trumps valgkamp og Rusland.
Først og fremmest blev alle præsidentens initiativer i de første måneder dog overskygget af spørgsmålet om, hvilken rolle Rusland havde spillet under præsidentvalget, og spørgsmålet om, hvorvidt der havde været et egentligt samarbejde mellem den russiske regering og ledende folk i Trumps kampagnestab for at skade den demokratiske kandidat, Hillary Clinton.
Allerede efter tre uger måtte præsidentens sikkerhedspolitiske rådgiver, Michael Flynn, trække sig fra sit embede, da det stod klart, at han havde løjet om møder med den russiske ambassadør i USA, og under en høring i Repræsentanternes Hus kunne chefen for FBI, James Comey, berette, at forbundspolitiet siden juli 2016 havde efterforsket forbindelserne mellem Trumps valgkamp og Rusland. Præsidentens afvisning af at offentliggøre sine skattepapirer bidrog yderligere til spekulationerne om mulige forbindelser.
Her blev han gennem 13 sæsoner for alvor landskendt som chefen, der sendte deltagere ud af konkurrencen med ordene "You’re fired!" ('du er fyret!'). Gennem flere årtier luftede Trump med mellemrum idéen om at indlede en politisk karriere. I 1999 undersøgte han således mulighederne for at blive Reformpartiets præsidentkandidat, men besluttede sig alligevel for ikke at stille op Senere sluttede han sig til Det Republikanske Parti, og i 2011 annoncerede han, at han overvejede at forsøge at blive partiets kandidat ved præsidentvalget det følgende år.
Måden, han gjorde det på, var bemærkelsesværdig: Han stillede sig i spidsen for den såkaldte "birther"-bevægelse, der hævdede, at præsident Obama ikke var en retmæssig præsident, fordi han i virkeligheden var født i Kenya, og hans amerikanske fødselsattest var falsk eller ikkeeksisterende. Kort efter, at præsident Obama offentliggjorde sin fødselsattest for at standse konspirationsteorierne, meddelte Trump, at han alligevel ikke ønskede at stille op som kandidat. Fire år senere gjorde Trump imidlertid alvor af at stille op I juni 2015 skød han sin kampagne i gang med et frontalt angreb på illegale immigranter fra Mexico, hvoraf han beskrev hovedparten som voldtægtsforbrydere, narkosmuglere og "folk med masser af problemer".
Et løfte om at bygge en mur hele vejen langs USA's sydlige grænse og tvinge Mexico til at betale for den blev et centralt løfte i hans valgkamp. Andre centrale temaer var at genforhandle frihandelsaftaler, påtvinge lande som Kina en importtold og at forbyde muslimer adgang til USA. Trumps valgkamp var uden fortilfælde, hvad angår hans brug af fornærmelser, øgenavne, grove beskyldninger og usande påstande.
Mod de fleste politiske iagttageres forventninger syntes det imidlertid ikke at skade hans popularitet blandt en betragtelig del af de republikanske primærvalgsvælgere. Især blandt hvide mandlige vælgere uden en videregående uddannelse fik Trump stor opbakning til sine løfter om at bremse globaliseringen og bringe industrijobs tilbage til USA. Mange så Trumps afvisning af "politisk korrekthed" som et bevis på, at han netop ikke var en typisk politiker, hvilket de satte pris på.
Hos mange andre vælgere vakte især hans autoritære stil og den opbakning, han fik fra Ku Klux Klan og andre hvide hadgrupper, alvorlig bekymring. Allerede i marts 2016 stod det klart, at Trump i et felt på oprindeligt 17 kandidater havde sikret sig nok stemmer i primærvalgene til at blive Det Republikanske Partis præsidentkandidat. Det var dog stadig den herskende opfattelse, at han ikke havde mange chancer for at besejre Det Demokratiske Partis præsidentkandidat, tidligere præsidentfrue, senator og udenrigsminister Hillary Clinton, ved det endelige valg den 8112016.
Ingen større aviser støttede officielt Donald Trump, og andelen af amerikanere, der havde et positivt indtryk af ham, var det laveste nogensinde for en præsidentkandidat. Hans modkandidat var dog også upopulær. Meget tyder på, at Trump heller ikke selv mente, han havde store chancer for at vinde, eftersom han vedvarende fortalte sine tilhængere, at der var snyd i hele det politiske system, så han ikke kunne vinde.
På valgdagen førte Hillary Clinton med gennemsnitligt 3% i meningsmålingerne, men det blev alligevel Trump, der vandt i, hvad der må betegnes som den største overraskelse i amerikansk politisk historie. Hillary Clinton fik ganske vist 3,1 mio. stemmer flere end Trump, men med overraskende sejre i flere stater i Midtvesten vandt han 304 valgmandsstemmer mod hendes 232 og stod således til at blive USA’s 45 præsident.
Navnet Preussen stammer fra den baltiske folkestamme preusserne, der i middelalderen beboede området mellem floden Wisła (tysk Weichsel) i Polen og floden Nemunas (tysk Memel) i Litauen og Hviderusland. Preussen opstod som hertugdømme i 1525 ved en overenskomst mellem den polske kong Sigismund 1 Stary og Den Tyske Ordenshøjmester, der derved blev hertug i en protestantisk stat under polsk lenshøjhed. På grundlag af den enevældige stat, som Frederik Vilhelm den Store af Brandenburg havde opbygget efter Trediveårskrigen, blev kurfyrstendømmet Brandenburg i 1701 af den tysk-romerske kejser ophøjet til kongedømme og tog navn efter hertugdømmet Preussen. Under hans søn Frederik Vilhelm 1, der regerede 1713-40, skabtes grundlaget for Preussens senere position som europæisk stormagt.
Navnet Preussen stammer fra den baltiske folkestamme preusserne, der i middelalderen beboede området mellem floden Wisła (tysk Weichsel) i Polen og floden Nemunas (tysk Memel) i Litauen og Hviderusland.
Preussen opstod som hertugdømme i 1525 ved en overenskomst mellem den polske kong Sigismund 1.
Ved at opbygge en omfattende finansforvaltning, der primært tjente til at forøge hærens styrke, ved at binde den preussiske landadel til tjeneste som officerer i den stående preussiske hær og ved at føre en stram merkantilistisk økonomisk politik skabte Frederik Vilhelm 1 grundlaget for militariseringen af stat og samfund i Preussen. Hæren forøgedes under ham fra 40000 til 80000 mand. Under sønnen Frederik 2 den Store blev Preussen en europæisk stormagt ved at erobre Schlesien fra Østrig i de schlesiske krige i 1740'erne og ved at fastholde denne position under Syvårskrigen 1756-63, hvor Preussen i alliance med Storbritannien kæmpede mod de øvrige kontinentale stormagter, Frankrig, Østrig og Rusland.
© AKG
Under sønnen Frederik 2. den Store blev Preussen en europæisk stormagt ved at erobre Schlesien fra Østrig i de schlesiske krige i 1740'erne og ved at fastholde denne position under Syvårskrigen 1756-63, hvor Preussen i alliance med Storbritannien kæmpede mod de øvrige kontinentale stormagter, Frankrig, Østrig og Rusland.
Herefter var vejen banet for en lilletysk-preussisk samling af den tyske nation, som fandt en foreløbig løsning i Det Nordtyske Forbund 1866-71 og sin endelige efter Den Fransk-tyske Krig 1870-71, hvor også de sydtyske stater tilsluttede sig den preussisk dominerede tyske nationalstat, Det Tyske Kejserrige, 1871-1918. Efter 1871 gik den preussiske historie op i den tyske, men den preussiske delstat udøvede en slags hegemoni inden for den nye nationalstat, idet kongen af Preussen blev tysk kejser som Vilhelm 1 og samtidig øverstkommanderende for den tyske hær. Dertil kom personsammenfald mellem den tyske rigskansler og den preussiske ministerpræsident/udenrigsminister, samt at den nye nationale hær var domineret af preussiske hærstyrker og det preussiske officerskorps.
Efter 1 Verdenskrig var Preussen fortsat det største tyske Land og indgik som en parlamentarisk-demokratisk fristat i Weimarrepublikken 1919-33 med en relativt stabil regering, der bortset fra korte afbrydelser blev ledet af socialdemokraten Otto Braun som preussisk ministerpræsident, indtil rigskansler Franz von Papen ved det såkaldte Preussenkup i 1932 afsatte den preussiske regering og blev indsat som rigskommissær af rigspræsident Paul von Hindenburg. Efter 2 Verdenskrig blev Preussen delt op i fire besættelseszoner, indtil den preussiske stat 2521947 blev opløst af Det Allierede Kontrolråd ud fra en opfattelse af, at den preussiske stat og militarisme var det egentlige arnested for to verdenskrige og nazismen. Fortolkningen af den preussiske historie har dels omfattet 1800-t.
© AKG
Under nationalsocialismen blev den preussiske selvstændighed fuldstændigt afskaffet, Landdagen opløst, og de preussiske ministerier underlagt rigsministerierne.
Efter 2. Verdenskrig blev Preussen delt op i fire besættelseszoner, indtil den preussiske stat 25.2.1947 blev opløst af Det Allierede Kontrolråd ud fra en opfattelse af, at den preussiske stat og militarisme var det egentlige arnested for to verdenskrige og nazismen.
Efter 1. Verdenskrig var Preussen fortsat det største tyske Land og indgik som en parlamentarisk-demokratisk fristat i Weimarrepublikken 1919-33 med en relativt stabil regering, der bortset fra korte afbrydelser blev ledet af socialdemokraten Otto Braun som preussisk ministerpræsident, indtil rigskansler Franz von Papen ved det såkaldte Preussenkup i 1932 afsatte den preussiske regering og blev indsat som rigskommissær af rigspræsident Paul von Hindenburg.
Ved at opbygge en omfattende finansforvaltning, der primært tjente til at forøge hærens styrke, ved at binde den preussiske landadel til tjeneste som officerer i den stående preussiske hær og ved at føre en stram merkantilistisk økonomisk politik skabte Frederik Vilhelm 1. grundlaget for militariseringen af stat og samfund i Preussen.
s opfattelse af, at den preussiske stormagt og den preussiskdominerede nationalstat var det naturlige slutpunkt i en lang national kontinuitet, dels en i 1900-t. udbredt opfattelse af, at den preussiske stat, militarisme og elite var et centralt led i en negativ og ikke-demokratisk tysk Sonderweg ('særvej'), der endte i nationalsocialismen. En tredje fortolkning har bestået i en påpegning af både positive og negative tendenser, hvor militarismen sættes i forhold til indslag af retsstatslighed og tolerance og Weimarrepublikkens demokrati, den anden side af Preussens historie.
Fortolkningen af den preussiske historie har dels omfattet 1800-t.s opfattelse af, at den preussiske stormagt og den preussiskdominerede nationalstat var det naturlige slutpunkt i en lang national kontinuitet, dels en i 1900-t. udbredt opfattelse af, at den preussiske stat, militarisme og elite var et centralt led i en negativ og ikke-demokratisk tysk Sonderweg ('særvej'), der endte i nationalsocialismen.
fra 1803 til nedlæggelsen af Det Tysk-romerske Rige i 1806, hvor flere gejstlige områder og førhen frie byer tilfaldt Preussen.
© AKG
I næste omgang efter det totale nederlag til Napoleon ved Jena og Auerstedt i 1806 måtte Preussen ved Freden i Tilsit i 1807 dog afstå halvdelen af alle sine territorier, bl.a.
Indenrigspolitisk gennemførte Frederik den Store reformer i den oplyste enevældes ånd med fortsat merkantilistisk politik og landindvinding langs Oder, men også ved retslige reformer, der i slutningen af 1700-t. gjorde Preussen til en egentlig retsstat med tale- og trosfrihed, med adskillelse af justitsvæsen og forvaltning og med en ikke længere enevældig monark, men en "statens første tjener". Hertil kom, at de oplyste herskere i 1700-t.
© AKG
Under sønnen Frederik 2. den Store blev Preussen en europæisk stormagt ved at erobre Schlesien fra Østrig i de schlesiske krige i 1740'erne og ved at fastholde denne position under Syvårskrigen 1756-63, hvor Preussen i alliance med Storbritannien kæmpede mod de øvrige kontinentale stormagter, Frankrig, Østrig og Rusland.
Hertil kom, at Preussen erhvervede Vestpreussen ved Polens første deling i 1772, bl.a.
fortsatte den brandenburg-preussiske tradition med at åbne grænserne for driftige religiøse flygtninge fra det øvrige Europa. Under Napoleonskrigene kunne Preussen i første omgang udvide sit territorium ved den franskdikterede rationalisering af det tyske territoriale kludetæppe, dvs. fra 1803 til nedlæggelsen af Det Tysk-romerske Rige i 1806, hvor flere gejstlige områder og førhen frie byer tilfaldt Preussen.
I næste omgang efter det totale nederlag til Napoleon ved Jena og Auerstedt i 1806 måtte Preussen ved Freden i Tilsit i 1807 dog afstå halvdelen af alle sine territorier, bla. alle områder vest for Elben. Ved Wienerkongressen i 1814-15 generhvervede Preussen sin stormagtsstatus og kunne hertil føje territoriale gevinster, der bla.
Ved at opbygge en omfattende finansforvaltning, der primært tjente til at forøge hærens styrke, ved at binde den preussiske landadel til tjeneste som officerer i den stående preussiske hær og ved at føre en stram merkantilistisk økonomisk politik skabte Frederik Vilhelm 1. grundlaget for militariseringen af stat og samfund i Preussen. Hæren forøgedes under ham fra 40.000 til 80.000 mand.
omfattede de senere vigtige industriområder i Westfalen og Rhinlandet. Napoleons ydmygelse af den preussiske stat var en del af baggrunden for de stein-hardenbergske reformer, der 1807-15 med bla. landboreformer, erhvervsfrihed, værnepligtshær, selvstyreordning for byerne, ny skolelovgivning og jødeemancipation skabte en tiltrængt fornyelse af stat og samfund i Preussen.
I 1815 indgik Preussen i det løse statsforbund Det Tyske Forbund, der var præget både af stormagternes reaktionære Hellige Alliance, som var vendt mod revolutionære opstande i hele Europa, og frem til 1866 også i stigende grad af modsætningen mellem de to største tyske stater, Preussen og Østrig. Preussens ledende rolle på det økonomiske felt blev tydelig i 1834 med etableringen af det økonomisk liberalistisk inspirerede Tyske Toldforbund (se Zollverein) under preussisk ledelse og med udelukkelse af Østrig, foruden ved at centrale industrielle regioner, fx Ruhr og Øvreschlesien, i 1850'erne lå inden for det preussiske statsområde. Politisk optrådte Preussen ikke liberalt, men undertrykte i Den Hellige Alliances ånd både tysk-nationale og liberale bevægelser.
Trods en mere moderat konservativ politik fra regeringens side i "den ny æra" fra 1858 mundede den politiske strid om en ny hærreform i 1862 ud i en forfatningskonflikt mellem den af Otto von Bismarck ledede preussiske regering og det liberale flertal i det preussiske andetkammer, hvor regeringen vedtog finanslove uden om forfatningen og parlamentet.
Det manifesterede sig under revolutionen i 1848, da den preussiske konge, Frederik Vilhelm 4, efter først under indtryk af barrikadekampene i Berlin at have indsat et liberalt ministerium senere opløste Nationalforsamlingen og i 1850 gennemførte en mere konservativ forfatning, der bla. omfattede den ulige, tredelte valgret til det preussiske andetkammer. Trods en mere moderat konservativ politik fra regeringens side i "den ny æra" fra 1858 mundede den politiske strid om en ny hærreform i 1862 ud i en forfatningskonflikt mellem den af Otto von Bismarck ledede preussiske regering og det liberale flertal i det preussiske andetkammer, hvor regeringen vedtog finanslove uden om forfatningen og parlamentet.
landboreformer, erhvervsfrihed, værnepligtshær, selvstyreordning for byerne, ny skolelovgivning og jødeemancipation skabte en tiltrængt fornyelse af stat og samfund i Preussen.
I 1815 indgik Preussen i det løse statsforbund Det Tyske Forbund, der var præget både af stormagternes reaktionære Hellige Alliance, som var vendt mod revolutionære opstande i hele Europa, og frem til 1866 også i stigende grad af modsætningen mellem de to største tyske stater, Preussen og Østrig.
Modsætningen mellem Preussen og Østrig kom især til udtryk i striden om en kommende tysk nationalstats såkaldte lilletyske eller stortyske udformning. Striden fandt sin afgørelse med Preussens sejr over Østrig i Den Preussisk-østrigske Krig i 1866, der bla. blev udløst af uenighed om den fælles forvaltning af Slesvig-Holsten.
blev udløst af uenighed om den fælles forvaltning af Slesvig-Holsten.
Herefter var vejen banet for en lilletysk-preussisk samling af den tyske nation, som fandt en foreløbig løsning i Det Nordtyske Forbund 1866-71 og sin endelige efter Den Fransk-tyske Krig 1870-71, hvor også de sydtyske stater tilsluttede sig den preussisk dominerede tyske nationalstat, Det Tyske Kejserrige, 1871-1918.
I 1815 indgik Preussen i det løse statsforbund Det Tyske Forbund, der var præget både af stormagternes reaktionære Hellige Alliance, som var vendt mod revolutionære opstande i hele Europa, og frem til 1866 også i stigende grad af modsætningen mellem de to største tyske stater, Preussen og Østrig.
Preussens ledende rolle på det økonomiske felt blev tydelig i 1834 med etableringen af det økonomisk liberalistisk inspirerede Tyske Toldforbund (se Zollverein) under preussisk ledelse og med udelukkelse af Østrig, foruden ved at centrale industrielle regioner, fx Ruhr og Øvreschlesien, i 1850'erne lå inden for det preussiske statsområde.
indb. Siden 1895 har byen været sammenfaldende med forbundsdistriktet DC. (District of Columbia). Washington kendes for kongresbygningen, Capitol, præsidentboligen, Det Hvide Hus, og talrige føderale institutioner, museer og nationalmonumenter; hertil kommer hovedsæderne for internationale organisationer som IBRD, IMF og OAS og en række højere læreanstalter, bla. et konsortium af seks universiteter. I modsætning til i andre amerikanske storbyer er der pga.
Siden 1895 har byen været sammenfaldende med forbundsdistriktet D.C. (District of Columbia).
Washington kendes for kongresbygningen, Capitol, præsidentboligen, Det Hvide Hus, og talrige føderale institutioner, museer og nationalmonumenter; hertil kommer hovedsæderne for internationale organisationer som IBRD, IMF og OAS og en række højere læreanstalter, bl.a.
Mens byens indbyggertal siden 1950 er faldet med 300000, er forstadsbefolkningen i Virginia og Maryland, hvor 2/3 af byens beskæftigede nu bor, mere end fordoblet. Da forstadsbeboerne især udgøres af højtlønnede embedsmænd, politikere, forskere og journalister, har denne udvikling bidraget til byens dårlige økonomi (tab af skatteindtægter) og en voldsom vækst i biltrafikken. Kun en mindre del af pendlingen foregår med undergrundsbanen Metrorail (1976).
I 1982 blev Storbritanniens vilje til at forsvare de resterende oversøiske territorier sat på prøve, da Argentina invaderede Falklandsøerne, på baggrund af et krav på området, som daterede sig tilbage til det Spanske imperium. Storbritanniens militære succes i den efterfølgende Falklandskrig blev af mange set som et vendepunkt i den nedadgående vurdering af Storbritanniens status som verdensmagt. Samme år brød den canadiske regering de sidste formelle bånd med Storbritannien ved at hjemføre den canadiske forfatning fra Storbritannien. Canadaloven fra 1982, som blev vedtaget af det britiske parlament, afsluttede behovet for britisk involvering i ændringer af den canadiske forfatning.
En række krige i det <a href="18.%20%C3%A5rhundrede">18.</a> og <a href="19.%20%C3%A5rhundrede">19. århundrede</a> mod Holland og Frankrig betød, at England, der undervejs blev til Storbritannien efter unionen med <a href="Skotland">Skotland</a> i <a href="1707">1707</a>, blev den dominerende kolonimagt i <a href="Nordamerika">Nordamerika</a> og <a href="Indien">Indien</a>.
I 1982 blev Storbritanniens vilje til at forsvare de resterende oversøiske territorier sat på prøve, da <a href="Argentina">Argentina</a> invaderede <a href="Falklands%C3%B8erne">Falklandsøerne</a>, på baggrund af et krav på området, som daterede sig tilbage til det <a href="Spanske%20imperium">Spanske imperium</a>.
Eastwood havde stor succes, første gang han aktivt gik ind i politik. Han blev valgt som borgmester i april 1986 i Carmel-by-the-Sea, Californien (befolkningstal ca 4000), en lille, men velhavende by med fortrinsvis berømtheder som indbyggere. Byen ligger ved Montereyhalvøen. Den 30 januar 1986 havde Eastwood afleveret 30 underskrifter (10 mere end minimumskravet for opstilling) med støtte til hans kandidatur.
På grund af tidsmangel malede Churchill kun et enkelt billede under 2 verdenskrig. Det blev malet fra tårnet på Villa Taylor i Marrakesh.Trods sin livslange berømmelse og overklassebaggrund var det altid en kamp for Churchill at fastholde sin indkomst på et niveau, hvor han kunne fastholde sin ekstravagante livsstil. Indtil 1946 fik parlamentsmedlemmer kun en beskeden betaling og før 1911 fik de slet intet, så mange ernærede sig ved et erhverv. Fra hans første bog i 1898 og til hans 2 periode som premierminister stammede Churchills indkomst næsten udelukkende fra bøger og artikler til aviser og blade. De berømteste artikler stod i Evening Standard fra 1936 og indeholdt advarsler mod Hitler og faren ved appeasement..
Saimaa-ringsælen er en sælart, der udelukkende findes i søområdet ved Saimaa. Det er lykkedes at redde denne sjældne ferskvandsunderart af ringsælen fra at uddø ved en målrettet fredningsindsats, og sælen er blevet et symbol på naturbeskyttelsen i Finland. Der er også lavet særlig beskyttelse for europæiske flyveegern, der i EU kun findes i Finland og Estland..
Chile har 77764 km landeveje, hvoraf 18119 km har fast belægning (2387 km er motorveje). Den panamerikanske landevej har sin sydligste del i Chile og går ad Ruta 5, den længste landevej i landet med sine 3364 km fra grænsen mod Peru i nord via Santiago til Puerto Montt i syd. Ruta 5 er koblet til Ruta 7 fra Puerto Montt til Villa O'Higgins på en strækning af 1240 km Den sydligste landevej på fastlandet er Ruta 9, der ender på Brunswick-halvøen.
Den 30 august 1797 fødte Mary Wollstonecraft sin anden datter, Mary. Selv om fødslen tilsyneladende gik efter planen, bristede moderkagen og blev inficeret, noget som ikke var ualmindeligt i 1700-tallet. Efter flere dage i angst og dødskamp døde hun af sepsis, blodforgiftning den 10 september.Godwin var knust af sorg: han skrev til sin ven Thomas Holcroft: "jeg tror bestemt, at hendes lige ikke eksisterer i verden. Jeg ved af erfaring, at vi blev skabt for at gøre hinanden lykkelige.
Jeg har ingen forhåbninger om, at jeg nogensinde vil blive lykkelig igen".Mary Wollstonecraft blev begravet på kirkegården ved Old Saint Pancras, og et mindesmærke for hende blev rejst der, på trods af at både hendes og Godwins lig var flyttet til Bournemouth. Hendes gravskrift lyder: "Mary Wollstonecraft Godwin, forfatter af Et forsvar for kvinders rettigheder: Født 27 april 1759: Død 10 september 1797".I januar 1798 udgav Godwin en biografi over sin afdøde hustru, Memoirs of the Author of A Vindication of the Rights of Woman. Godwin mente, at han gav et ærligt og redeligt portræt af sin hustru, skrevet med kærlighed, medfølelse og oprigtighed. Men mange læsere blev chokerede over, at han kunne afsløre Wollstonecrafts barn udenfor ægteskab, hendes kærlighedsforhold og hendes forsøg på at begå selvmord. Robert Southey beskyldte ham for "at ønske at rive tøjet af sin døde hustru," og ondskabsfulde satirer som den kvindehadske The Unsex'd Females blev skrevet af Richard Polwhele..
april 1759: Død 10. september 1797".I januar 1798 udgav Godwin en biografi over sin afdøde hustru, Memoirs of the Author of A Vindication of the Rights of Woman. Godwin mente, at han gav et ærligt og redeligt portræt af sin hustru, skrevet med kærlighed, medfølelse og oprigtighed. Men mange læsere blev chokerede over, at han kunne afsløre Wollstonecrafts barn udenfor ægteskab, hendes kærlighedsforhold og hendes forsøg på at begå selvmord. Robert Southey beskyldte ham for "at ønske at rive tøjet af sin døde hustru," og ondskabsfulde satirer som den kvindehadske The Unsex'd Females blev skrevet af Richard Polwhele..
Finland har en lav grad af korruption og har i mange år hørt til blandt de allerbedste lande i verden på området. Blandt forklaringerne på dette nævner Transparency International, at landet har en stor åbenhed i forvaltningen, høj BNI per indbygger, højt uddannelsesniveau, lav ulighed og høj prioritering af menneskerettigheder. Landet er dog ikke perfekt, og der har været rejst kritik fra GRECO om skjult partistøtte i forbindelse med parlamentsvalg. Dette udløste en politisk skandale i landet, da oplysningerne om de reelle støttebeløb kom frem i årene efter valget.