Emblematicele inele ale giganticei planete gazoase $NE$ precum și cele mai puțin cunoscute ale giganților de gheață $NE$ și $NE$ sunt formate din bucăți de materie provenită de la planete pitice de tipul lui $NE$ care au rămas pentru prea mult timp în apropierea acestor planete, fiind distruse de puternica atracție gravitațională dezvoltată de acestea, conform unui nou studiu . Astronomii sunt de părere că mii de planete pitice se aflau în centura $NE$ - inelul de obiecte înghețate aflat dincolo de orbita lui $NE$ - la puțin timp după formarea sistemului solar . Lucrurile au început însă să se schimbe acum aproximativ 4 miliarde de ani, după ce marile planete ale sistemului solar, $NE$ $NE$ $NE$ și $NE$ și - au modificat puțin orbitele, stârnind haos atât în rândul obiectelor din centura $NE$ cât și al celor din centura de asteroizi dintre $NE$ și $NE$ . Rezultatul a fost proiectarea a numeroase obiecte din aceste două zone spre interiorul sistemului solar și începutul unei epoci de frecvente impacturi între obiectele cosmice din jurul $NE$ epocă denumită "$NE$ greu târziu" ( $NE$ $NE$ $NE$ ) . Agerpres relatează că, în noul studiu, o echipă de cercetători coordonată de $NE$ $NE$ de la $NE$ $NE$ din $NE$ a calculat că numeroase obiecte din $NE$ $NE$ au trecut prea aproape de marile planete din sistemul solar în această perioadă . Mai precis, conform studiului, mai multe planete pitice de dimensiuni apropiate de cele ale lui $NE$ au trecut pe orbite prea apropiate de $NE$ $NE$ și $NE$ fiind pur și simplu distruse de atracția gravitațională colosală a acestor planete . Conform simulărilor computerizate realizate de echipa de cercetători, în unele cazuri, până la 10% din masa planetelor pitice distruse a rămas pe orbita planetei gigantice care le - a distrus . Aceste fragmente s - au ciocnit unele de altele de - a lungul miliardelor de ani, rezultând inelele din particule de gheață și praf ce pot fi observate în prezent în jurul lui $NE$ $NE$ și $NE$ . Inelele lui $NE$ sunt formate în proporție de 95% din apă înghețată, în timp ce inelele lui $NE$ și $NE$ au o culoare mai închisă și par să fie compuse preponderent din particule de rocă . Teoria cu privire la distrugerea planetelor pitice poate explica și aceste particularități din prezent ale inelelor acestor planete gigantice . Uranus și $NE$ sunt planete cu densități considerabil mai mari decât $NE$ și dezvoltă astfel câmpuri gravitaționale mai puternice ( un corp cosmic ar trebui practic să "atingă" atmosfera lui $NE$ pentru a "resimți" o atracție gravitațională comparabilă cu cele exercitate de $NE$ și $NE$ la distanțe mai mari ) . $NE$ și $NE$ au reușit să distrugă chiar și nucleele din rocă ale planetelor telurice care s - au apropiat prea mult, în timp ce $NE$ a capturat straturile exterioare, mai puțin dense și formate în mare parte din gheață ale unor astfel de planete pitice . „$NE$ concluzii ilustrează că inelele planetelor gigantice sunt doar rezultatul natural al procesului de formare al planetelor din sistemul nostru solar . Acest lucru implică și faptul că alte planete gigantice, descoperite pe orbita altor stele, au probabil astfel de inele, formate în mod similar”, susțin autorii studiului într - un material publicat în revista $NE$ .