## Jedro

Pri odločanju o stikih roditelja z otrokom gre predvsem za uresničevanje otrokove koristi, tako po ZZZDR kot tudi po konvenciji o otrokovih pravicah. Mati načeloma ne more nasprotovati osebnim stikom očeta z otrokom in njenega odklonilnega stališča ni mogoče uskladiti z njenimi dolžnostmi, ki jih ima pri izvrševanju roditeljske pravice, za svoje navedbe, da ti stiki niso v korist otroka, pa mora ponuditi dokaze (137. člen ZUP). Ker je po določbah 8. in 143. člena ZUP pred izdajo odločbe treba dati stranki možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za odločbo, odločbe ni možno opreti na zaupne spise, ki stranki pred odločitvijo niso bili dostopni. Pri ugotavljanju, ali obstoje osebnostni razlogi na strani roditelja za ukinitev stikov, ugotovitev takega razloga ne more temeljiti samo na okoliščini, da se ni odzval na psihiatrični pregled, kar brez njegovega soglasja tudi ne bi moglo biti izvedeno.

## Izrek

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve Republike Slovenije z dne 22.02.1995.

## Obrazložitev

Center za socialno delo je z odločbo z dne 14.12.1994 odločil, da se ugodi zahtevku otrokove matere (1. točka izreka) in da z dnem uveljavitve te odločbe prenehata veljati odločbi Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve z dne 21.02.1994 in začasna odločba Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve z dne 20.05.1994 (2. točka izreka). Med upravnim sporom zaradi molka organa je tožena stranka ob reševanju tožnikove pritožbe z izpodbijano odločbo navedeno prvostopno odločbo spremenila tako, da je 1. točko izreka dopolnila z besedilom "Osebni stiki med ml. M.N. in njenim očetom D.N. se ukinejo" in 2. točko izreka spremenila tako, da je besedo "uveljavitve" nadomestila z besedo "izvršljivosti". V obrazložitvi odločbe tožena stranka citira 106. člen zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih ter navaja, da je prvostopno odločbo dopolnila in spremenila zaradi jasnosti in izvršljivosti, da pa po pregledu pritožbe in spisovnega gradiva ugotavlja, da je prvostopna odločba izdana po končanem ugotovitvenem postopku na zahtevo otrokove matere za ukinitev stikov z otrokovim očetom. Navaja še, da se z izpodbijano odločbo razveljavlja njena začasna odločba o prekinitvi stikov z dne 20.05.1994 ter da so bili do izdaje te začasne odločbe stiki urejeni z njeno pravnomočno odločbo, ki je določala očetove stike z otrokom enkrat tedensko. Tako določeni stiki se dejansko niso izvajali. Tožnikovi stiki z otrokom so bili dejansko prekinjeni že od časa male šole. Ob poizkusih vzpostavitve stikov je ml. M. stike popolnoma odklonila. Po mnenju Svetovalnega centra za otroke, mladostnike in starše, osebnih stikov očeta z otrokom naj ne bi bilo zaradi odklonilnosti otroka do očeta in sicer do izdelave psihiatrične ekspertize pri očetu, da se ugotovi, kakšen je lahko vpliv očeta na otroka, toda v postopku pozvani tožnik se ni odzval in opravil predlaganega pregleda. Odločitev prvostopnega organa ima podlago v ugotovitvi, da ml. M. izrecno odklanja stike z njim in da ji ti niso v korist, saj tudi poskusi vzpostavljanja stikov negativno vplivajo na otroka. Nepravilnosti glede dejanj v postopku, ki bi lahko vplivale na pravilno odločitev v zadevi, ni bilo.

Tožnik je dne 29.03.1995 razširil tožbo na med upravnim sporom izdano izpodbijano odločbo tožene stranke zaradi prepozno izdane odločbe in neupoštevanja pritožbenih zahtevkov. Navaja, da tožena stranka o pritožbi zoper prvostopno odločbo z dne 14.12.1994 ni odločila v zakonitem roku. V tožbi, v kateri se sklicuje na pritožbo zoper prvostopno odločbo, še navaja, da je bil v letu 1994 večkrat vabljen na razgovor k prvostopnemu organu zaradi urejanja stikov z otrokom. Psihologinji sta ga v glavnem prepričevali, naj gre na psihološki test oziroma pregled in da bo potem lahko imel stike. Pri pregledu upravnega spisa jeseni 1994 je ugotovil, da je bilo iz spisa odstranjenih več kot tretjina relevantnih listin. Na tak način mu tožena stranka in prvostopni organ kratita ustavne, zakonske in temeljne človekove pravice ter politične pravice. Navaja še, da so z otrokom manipulirali. Na glavni obravnavi dne 24.11.1994 vodja obravnave ni hotela sprejeti grafološke analize pisave matere in otroka, ki kažeta na materino čustveno neuravnovešenost in otrokovo stisko zaradi materinega ravnanja, ki bolestno in neutemeljeno odklanja tožnikove stike z otrokom ter govori, da je psihično bolan. Predlaga, da sodišče odpravi izpodbijano odločbo.

V odgovoru na tožbo tožena stranka navaja, da pošilja predmetne spise in predlaga zavrnitev tožbe.

Otrokova mati na tožbo ni odgovorila.

Tožba je utemeljena.

Pri odločanju o stikih roditelja z otrokom gre predvsem za uresničevanje otrokove koristi, tako po zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (Uradni list SRS, št. 15/76 in 1/89 ter prečiščeno besedilo št. 14/89 - ZZZDR) kot tudi po zakonu o ratifikaciji konvencije Organizacije združenih narodov o otrokovih pravicah (konvencija, Uradni list SFRJ, št. 15/90), ki se po določbi 8. člena ustave Republike Slovenije neposredno uporablja. Tisti od staršev, ki ne živi skupaj z otrokom, ima pravico do osebnih stikov z njim, razen če center za socialno delo glede na koristi otroka ne odloči drugače (106. člen ZZZDR). Otrokove koristi so tudi po konvenciji glavno vodilo pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki (3. in 9. člen konvencije). Po določbah 12. člena konvencije države podpisnice te konvencije jamčijo otroku, ki je sposoben izoblikovati lastna mnenja, pravico prostega izražanja le-teh v vseh zadevah v zvezi z otrokom, o tehtnosti izraženih mnenj pa se presoja v skladu z otrokovo starostjo in zrelostjo. V ta namen ima otrok možnost zaslišanja v kateremkoli sodnem ali upravnem postopku. Otrokova korist ima sicer prednost pred izvrševanjem pravice roditelja do stikov z otrokom, vendar mora biti pred odločitvijo o ukinitvi stikov ta korist zanesljivo ugotovljena, skladno s pravili postopka. Na odločitev v tem upravnem sporu sicer ne more vplivati tožbeni ugovor o prekoračitvi rokov za izdajo odločb na prvi in drugi stopnji, ker gre pri rokih iz 118. in 247. člena ZUP za instrukcijske roke. Drugi tožbeni ugovori o kršitvah pravil postopka pa so utemeljeni. Tožnikovi dokazni predlogi so bili zavrnjeni brez obrazložitve v odločbi (2. odstavek 209. člena ZUP), ugotovljeno dejansko stanje pa temelji na mnenju strokovne komisije z dne 23.11.1994, ki se sklicuje na izjave ml. M. in strokovno mnenje Svetovalnega centra za otroke, mladostnike in starše z dne 25.01.1994. Toda to mnenje, je bilo opredeljeno za zaupne spise, tožniku pa pred odločitvijo onemogočen vpogled tega gradiva. Posebni ugotovitveni postopek se izvede zato, da se da strankam možnost, da uveljavijo in zavarujejo svoje pravice in pravne koristi (142. člen ZUP). Na ustni obravnavi pa je treba pretresti in dognati to, kar je predmet ugotovitvenega postopka (158. člen ZUP). Ker je po določbah 8. in 143. člena ZUP pred izdajo odločbe treba dati stranki možnost, da se izjavi o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembne za odločbo, odločbe ni možno opreti na zaupne spise, ki stranki pred odločitvijo niso bili dostopni, temveč je na podlagi pridobljenih podatkov iz zakonito zaupno določenih listin (na primer po 93. členu zakona o socialnem varstvu - ZSV, Uradni list, št. 54/92 in popravek št. 56/92) treba začeti izvajati dokaze o dejstvih, ki jih vsebujejo, če gre za dokazovanje za odločitev pomembnih dejstev. Svetovalni razgovori pa se itak izvajajo izven upravnega postopka na podlagi določb 2. odstavka 49. in 90. do 95. člena ZSV. Mnenje strokovne komisije z dne 23.11.1994, da ponovna vzpostavitev osebnih stikov med ml. M. in njenim očetom zaenkrat ni v korist otroka, se pavšalno sklicuje na zbrano dokumentacijo v spisu in zaupne spise, ne pove pa, zakaj je ml. M. v čustveni stiski ter zakaj in kakšni stiki z očetom bi ji bili v škodo, kakšni in kdaj pa morda v korist. Tožena stranka bi morala pomanjkljivosti v postopku na prvi stopnji odpraviti (242. člen ZUP), vendar tega ni storila, zato je kršila pravila postopka. V postopku bi bilo potrebno tudi upoštevati, da mati načeloma ne more nasprotovati osebnim stikom očeta z otrokom in njenega odklonilnega stališča ni mogoče uskladiti z njenimi dolžnostmi, ki jih ima pri izvrševanju roditeljske pravice; za svoje navedbe, da ti stiki niso v korist otroka, pa mora ponuditi dokaze (137. člen ZUP). Na podlagi zaslišanja mladoletne hčerke (ki je glede na starost že na začetku pubertetnega obdobja, ko začne otrok bolj samostojno oblikovati svojo osebnost in je manj v stikih s svojimi starši) bi bilo potrebno ugotoviti, zakaj odklanja nazadnje določene stike z očetom ter kakšen način in obseg stikov bi bil zanjo morda sprejemljiv in najugodnejši. Otrokove želje in hotenja je treba objektivno presoditi. Pri tem bi bilo treba upoštevati tako objektivni kot subjektivni interes otroka in na podlagi ocene izvedenih dokazov ugotoviti, ali morda obstoje osebnostni razlogi na očetovi strani za ukinitev stikov. Vendar ugotovitev takega razloga na očetovi strani ne more temeljiti samo na okoliščini, da se tožnik ni odzval pozivu za psihiatrični pregled, kar niti ni bilo izvedeno v skladu s pravili postopka (185., 189. in 221. člen ZUP) in brez njegovega soglasja tudi ne bi moglo biti izvedeno. Sodišče še pripominja, da nejasnosti v izreku prvostopne odločbe drugostopni organ odpravi z odpravo prvostopne odločbe po 1. ali 2. odstavku 242. člena ZUP, ne pa z dopolnitvijo in s spremembo prvostopne odločbe. Zaradi navedenih kršitev pravil postopka je dejansko stanje v izpodbijani odločbi glede preje navedenih bistvenih okoliščin nepopolno ugotovljeno, kar bi lahko vplivalo na odločitev o stvari, zato sodišče ne more rešiti spora. Iz teh razlogov je sodišče na podlagi 2. odstavka 39. člena zakona o upravnih sporih (ZUS) tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo. Tožena stranka bo v skladu z določbami 62. člena ZUS morala ponovno odločiti o stvari.

O tožnikovem predlogu za povrnitev stroškov upravnega spora sodišče ni odločalo, ker po določbi 61. člena ZUS v upravnih sporih trpi vsaka stranka svoje stroške.

Na podlagi določbe 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listne o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I in 45/I/94) je sodišče določbe ZUP in ZUS smiselno uporabilo kot določbe predpisov Republike Slovenije.