VSM Sodba IV Kp 44301/2015
Datum: 2017-05-24T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSMB:2017:IV.KP.44301.2015
sodisce: Višje sodišče v Mariboru
oddelek: Kazenski oddelek
institut: absolutna bistvena kršitev določb kazenskega postopka - razlogi sodbe o odločilnih dejstvih - dokazna ocena - kršitev kazenskega zakona - kaznivo dejanje nasilja v družini - zakonski znaki kaznivega dejanja - ponovno sojenje o isti zadevi - bistveno isto kaznivno ravnanje - nepopolna in zmotna ugotovitev dejanskega stanja - obseg preizkusa pritožbenih razlogov - vštevanje kazni za prekršek - načelo ne bis in idem
jedro: Ustavno sodišče Republike Slovenije je v odločbi U-I-24/10 z dne 19. 4. 2012 svojo razlago, da tretji odstavek 49. člena Kazenskega zakona (ki določa isto kot tretji odstavek 56. člena KZ-1), v delu, ki se je nanašal na vštevanje sankcij za prekršek v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, ni bil v neskladju z Ustavo, pojasnilo s tem, da je navedeno zakonsko določbo mogoče ustavno skladno razlagati le tako, da se obdolžencu sankcija, ki jo je prestal oziroma plačal za prekršek, všteje v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, katerega znaki imajo tudi znake prekrška, vendar pod pogojem, da ne gre za ponovno sojenje o bistveno istem kaznivem ravnanju. V obeh navedenih primerih pa gre za (bistveno) isto kaznivo ravnanje.
zveza: KZ-1 člen 56, 56/3, 191, 191/1, 191/3. ZKP člen 10, 371, 371/1, 371/1-11, 372, 372/1, 372/1-1, 372/1-3,  373, 386

## Jedro

Ustavno sodišče Republike Slovenije je v odločbi U-I-24/10 z dne 19. 4. 2012 svojo razlago, da tretji odstavek 49. člena Kazenskega zakona (ki določa isto kot tretji odstavek 56. člena KZ-1), v delu, ki se je nanašal na vštevanje sankcij za prekršek v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, ni bil v neskladju z Ustavo, pojasnilo s tem, da je navedeno zakonsko določbo mogoče ustavno skladno razlagati le tako, da se obdolžencu sankcija, ki jo je prestal oziroma plačal za prekršek, všteje v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, katerega znaki imajo tudi znake prekrška, vendar pod pogojem, da ne gre za ponovno sojenje o bistveno istem kaznivem ravnanju. V obeh navedenih primerih pa gre za (bistveno) isto kaznivo ravnanje.

## Izrek

I. Pritožbi zagovornikov obdolženega J.L. se delno ugodi in se napadena sodba spremeni: - v krivdnem izreku tako, da se glasi: Obdolženi J.L. (z osebnimi podatki kot v prvostopenjski sodbi), j e k r i v , da je od julija 2011 do 2. 6. 2015 v R. s F.L., s katero je živel v družinski skupnosti, ki je razpadla, je pa dejanje s to skupnostjo povezano, grdo ravnal in z njo drugače boleče in ponižujoče ravnal in jo z nasilnim omejevanjem njenih enakih pravic spravljal v podrejen položaj, ko jo je vsakodnevno žalil z besedami: "pizda materina", "svinja hudičeva", "prasica", "gnoj", večkrat uriniral v njen pralni stroj in pljuval v kuhinjsko pomivalno korito, ji uničil več rož v hiši in zunaj nje, ji iz omar na tla večkrat zmetal oblačila, skozi okno večkrat metal njene toaletne predmete, tepihe, uničil ji je več čevljev, tako da jih je prerezal, jo večkrat z avtomobilom zaparkiral, tako da ni mogla z avtomobilom iz garaže ter v letu 2011 večkrat izključil njeno zamrzovalno skrinjo, da so se nekajkrat tudi pokvarila živila v njej, ter: - v zimskem času v letih 2013, 2014 in 2015 večkrat, ko je šel od doma, izklopil kurjavo in jo nato vklopil šele, ko se je vrnil domov, zaradi česar je F.L. v tem času zeblo; - 9. 2. 2015 odnesel odtok za njen pralni stroj, zaradi česar pralnega stroja ni mogla več uporabljati in je morala prati na roke, oziroma prositi sosedo I.P., da ji opere perilo; - ji v času od 30. 3. 2015 do 2. 6. 2015 izklapljal toplo vodo, tako da je bila voda topla samo, ko je bil doma in se je umival, sicer pa je bila voda mrzla.

S tem je storil kaznivo dejanje nasilja v družini po tretjem odstavku v zvezi s prvim odstavkom 191. člena Kazenskega zakonika; - v odločbi o kazenski sankciji tako, da se obdolžencu po 57. členu Kazenskega zakonika izreče p o g o j n a o b s o d b a , v kateri se mu po tretjem odstavku 191. člena Kazenskega zakonika določi kazen 8 (osem) mesecev zapora, ki ne bo izrečena, če obdolženec v preizkusni dobi treh let po pravnomočnosti sodbe ne bo storil novega kaznivega dejanja.

II. V odločbi o stroških ostane sodba sodišča prve stopnje nespremenjena.

## Obrazložitev

1. Okrajno sodišče v Mariboru je s sodbo II K 44301/2015 z dne 18. 10. 2016 obdolženega J.L. spoznalo za krivega storitve kaznivega dejanja nasilja v družini po tretjem odstavku v zvezi s prvim odstavkom 191. člena Kazenskega zakonika (v nadaljevanju KZ-1) in mu po 57. členu tega zakona izreklo pogojno obsodbo, v njej pa mu po tretjem v zvezi s prvim odstavkom (pravilno: po tretjem odstavku) 191. člena KZ-1 določilo kazen deset mesecev zapora, ki ne bo izrečena, če obdolženec v preizkusni dobi treh let po pravnomočnosti sodbe ne bo storil novega kaznivega dejanja. Odločilo je, da se v tako določeno kazen na podlagi tretjega odstavka 56. člena KZ-1 všteje plačana globa v znesku 625,94 EUR po plačilnem nalogu št. 0000100174760 z dne 29. 6. 2011 in plačana globa v znesku 312,97 EUR po plačilnem nalogu št. 0000112377149 z dne 21. 7. 2015. Po prvem odstavku 95. člena Zakona o kazenskem postopku (v nadaljevanju ZKP) je obdolženec dolžan plačati stroške kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP, ki bodo odmerjeni s posebnim sklepom, sodno takso, ki bo odmerjena po pravnomočnosti sodbe in potrebne stroške ter nagrado pooblaščenca oškodovanke odvetnika J.I. 2. Zoper sodbo so se pritožili zagovorniki obdolženca zaradi bistvenih kršitev določb kazenskega postopka, kršitve kazenskega zakona ter zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, kot navajajo uvodoma v pritožbi, ter zaradi vštetja glob v določeno zaporno kazen. Pritožbenemu sodišču predlagajo, da napadeno sodbo v celoti razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

3. Pregled zadeve je pokazal naslednje:

4. Kršitev določb kazenskega postopka pritožba pojasnjuje z navedbo, da se sodba ne opredeljuje do vrednotenja izvedenih dokazov in da iz nje ni razvidno, zakaj je sodišče sledilo subjektivnim in nepreverljivim izpovedbam oškodovanke F.L. ter prič I.P. in S.L. Zgolj sodna ugotovitev in floskula "prepričljivosti in jasnosti" ne zadostuje za verodostojnost in zagotovitev gotovosti dokaznega standarda in zato je sodba v tem delu nepreverljiva. Sodba nima niti natančne časovne in krajevne opredelitve kaznivega dejanja, zato je časovna ocena očitanih ravnanj nepojasnjena in nepreverljiva, kaznivo dejanje pa ne obstaja in ni izkazano s potrebno stopnjo prepričanja ter je zato podana kršitev materialnega zakona.

5. Povzetim pritožbenim navedbam ni mogoče pritrditi. Z oceno, da se napadena sodba ne opredeljuje do vrednotenja izvedenih dokazov in da nima ustrezne dokazne ocene, pritožba sicer na splošno nakazuje na pomanjkanje razlogov o odločilnih dejstvih in s tem na bistveno kršitev določb kazenskega postopka iz 11. točke prvega odstavka 371. člena ZKP, hkrati pa je iz njene nadaljnje obrazložitve razvidno, da graja na prvi stopnji ugotovljeno dejansko stanje, saj se ne strinja s sodiščem prve stopnje, ki je verjelo izpovedbi oškodovanke in navedenih prič. Ne drži, da sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih in da se do katerega od odločilnih dejstev sodišče prve stopnje v njej ni opredelilo. Izpovedbe prič so dokazi, ki jih sodišče, tako kot druge dokaze in zagovor obdolženca, presoja same zase in v medsebojni povezavi ter pri tem, ko presoja utemeljenost obtožbe, ocenjuje verodostojnost obdolženca in prič ter pomen njihovih izpovedb. Sodišče prve stopnje je v napadeni sodbi izvedene dokaze obrazloženo ocenilo in podrobno pojasnilo, na podlagi česa zaključuje, da je oškodovanka F.L. izpovedovala po resnici, ko je opisala obdolženčevo ravnanje, in kateri dokazi njeno izpovedbo potrjujejo. Ocenilo je obdolženčev zagovor, izpovedbe oškodovanke, prič I.P. in S.L. ter listine v spisu. Pritožbena trditev, da sodba zaradi pomanjkljive dokazne ocene ni preverljiva in da je sodišče prve stopnje bistveno kršilo določbe kazenskega postopka, ker nima razlogov o odločilnih dejstvih, zato ne drži. 6. Z navedbo, da je podana kršitev materialnega zakona, ker sodba nima natančne časovne in krajevne opredelitve kaznivega dejanja ter da zato kaznivo dejanje ne obstaja, pritožba nakazuje na kršitev kazenskega zakona iz 1. točke 372. člena ZKP.

7. Navedena kršitev kazenskega zakona je podana, če je kazenski zakon prekršen v vprašanju, ali je dejanje, zaradi katerega se obdolženec preganja, kaznivo dejanje. Pritožbena trditev, da je bil prekršen kazenski zakon, ni utemeljena. V izreku sodbe opisano kaznivo dejanje ima vse zakonske znake kaznivega dejanja nasilja v družini po tretjem v zvezi s prvim odstavkom 191. člena KZ-1 in je tudi ustrezno krajevno in časovno opredeljeno. Iz njegovega opisa je razvidno, da je kraj storitve R. in da je bilo storjeno v obdobju od 29. 6. 2011 do 21. 7. 2015, opisano je obdolženčevo vsakodnevno ravnanje v tem obdobju, nato pa je opisanih še pet dodatno časovno opredeljenih ravnanj obdolženca. Kazenskega zakona, kot trdi pritožba, zato sodišče prve stopnje ni prekršilo.

8. Prav pa ima pritožba, ko uveljavlja pritožbeni razlog kršitve kazenskega zakona iz 3. točke 372. člena ZKP, ki je podana, ker je bilo o očitkih iz opisanega kaznivega dejanja, in sicer o ravnanjih obdolženca 29. 6. 2011 in 21. 7. 2015 (1. in 5. alineja opisa kaznivega dejanja), že pravnomočno odločeno. Pravilno navaja, da gre v obeh primerih za povsem ista historična in dejanska dogodka, za katera je bil obdolženec obravnavan in kaznovan z globo zaradi storjenih prekrškov zoper javni red in mir in da za isto ne sme biti obsojen. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v odločbi U-I-24/10 z dne 19. 4. 2012 svojo razlago, da tretji odstavek 49. člena Kazenskega zakona (ki določa isto kot tretji odstavek 56. člena KZ-1), v delu, ki se je nanašal na vštevanje sankcij za prekršek v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, ni bil v neskladju z Ustavo, pojasnilo s tem, da je navedeno zakonsko določbo mogoče ustavno skladno razlagati le tako, da se obdolžencu sankcija, ki jo je prestal oziroma plačal za prekršek, všteje v kazen, izrečeno za kaznivo dejanje, katerega znaki imajo tudi znake prekrška, vendar pod pogojem, da ne gre za ponovno sojenje o bistveno istem kaznivem ravnanju. V obeh navedenih primerih pa gre za (bistveno) isto kaznivo ravnanje. Policijska postaja Rače je obdolžencu zaradi storjenih prekrškov zoper javni red in mir za obe ravnanji izrekla globi. Ker je bilo v obravnavani zadevi s ponovnim odločanjem o istem in nato izdano obsodilno sodbo prekršeno načelo "ne bis in idem", ker torej nihče ne sme biti za isto stvar dvakrat obravnavan in kaznovan, je pritožbeno sodišče v tem delu pritožbi ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je oba očitka iz opisa kaznivega dejanja izpustilo, temu prilagodilo časovno obdobje očitanega kaznivega dejanja ter glede na zmanjšano količino kriminalne dejavnosti ustrezno znižalo v pogojni obsodbi določeno zaporno kazen. Kot začetek obdobja je namesto ?od 29. 6. 2011? navedlo "od julija 2011", nato pa ga zaključilo z "2. 6. 2015", in ker je oškodovanka verodostojno opisala, da je obdolženec pred dogodkom 29. 6. 2011, ko jo je odrinil v podboj vrat, večkrat izklopil zamrzovalno skrinjo, da so se uničila živila v njej, takoj po navedenem dogodku 29. 6. 2011 pa je zamrzovalno skrinjo dokončno uničil, je v opisu kaznivega dejanja opis, da je v letu 2011 (torej pred dogodkom pod prvo alinejo) večkrat izključil njeno zamrzovalno skrinjo ter posledice takšnega ravnanja, pustilo. Sodbo sodišča prve stopnje je nadalje spremenilo tako, da je iz izreka izpustilo odločbo o vštetju plačanih glob v določeno zaporno kazen in s tem hkrati ugodilo pritožbi zagovornikov, ki so to odločbo grajali, glede stroškov postopka pa je odločilo, da ostane sodba sodišča prve stopnje nespremenjena.

9. V ostalem pritožba graja na prvi stopnji ugotovljeno dejansko stanje. Dejansko stanje obravnavane zadeve pa je sodišče prve stopnje ugotovilo pravilno in popolno, zagovor obdolženca in izvedene dokaze je pravilno ocenilo ter utemeljeno zaključilo, da je obdolžencu storitev očitanega kaznivega dejanja dokazana. Z razlogi, s katerimi je utemeljilo prvostopenjski krivdni izrek, se pritožbeno sodišče v celoti strinja in jih kot pravilne povzema, glede pritožbenih navedb pa le še dodaja:

10. Izpovedbe oškodovanke F.L. in prič S.L. ter I.P. je sodišče prve stopnje po oceni pritožbe ocenilo nekritično, pri tem pa priči S.L. in I.P. pri dogodkih, o katerih je izpovedovala oškodovanka, nista bili prisotni, temveč sta le izpovedali le o tem, kar jima je povedala. Ni upoštevalo, da priča M.P. žaljivk med obdolžencem in oškodovanko nikoli ni slišala, čeprav je doma na istem naslovu kot I.P., in ni upoštevalo fotografij, ki jih je v zvezi z odstranitvijo odtočne cevi za pralni stroj in nadomestitvijo odtoka predložil obdolženec, prav tako pa je neutemeljeno le iz izpovedbe oškodovanke povzelo časovno opredelitev obdolženčevega ravnanja ter povzelo iz obtožbe, da je v letih 2013, 2014 in 2015 večkrat izklopil kurjavo, dne 9. 2. 2015 odnesel odtok za pralni stroj in da je v času 30. 3. 2015 do 2. 6. 2015 izklapljal toplo vodo. Navedeni datumi so nepreverljivi in sodišče se z njihovo oceno, ki temelji na subjektivni in neprepričljivi oceni oškodovanke, ni ukvarjalo.

11. Pritožbi ni mogoče pritrditi. Sodišče prve stopnje ni imelo nobenega razloga, da ne bi verjelo oškodovanki F.L., ki je tudi po oceni pritožbenega sodišča prepričljivo izpovedala glede bistvenih okoliščin očitanega kaznivega dejanja in ni imelo podlage za sklepanje, da oškodovanka obdolženca po krivem obremenjuje. Zaradi dejstva, da priča S.L., obdolženčev in oškodovankin sin, ter priča I.P., nista bila prisotna pri izvrševanju kaznivega dejanja, ni mogoče trditi, da njune navedbe nimajo dokazne vrednosti. S.L. je prepričljivo opisal večletno nasilno vedenje obdolženca do oškodovanke in tudi po oceni pritožbenega sodišča ni imel nobene podlage za to, da bi očetu pripisal nekaj, česar ni storil. Tudi priča I.P. je potrdila izpovedbe oškodovanke, ko je opisala to, kar ji je slednja povedala in kar je sama zaznala, in tudi iz njene izpovedbe niso razvidne okoliščine, ki bi dajale podlago za dvom v njeno verodostojnost. Plačilni nalogi, izdani zoper obdolženca zaradi kršitve javnega reda in miru, odločba o prekršku in prijava nasilja v družini, ki jo je podal S.L. ter ostale listine v spisu, ki jih v sodbi povzema prvostopenjsko sodišče, pa tudi po oceni pritožbenega sodišča potrjujejo, da so oškodovankine navedbe resnične in da je zagovor obdolženca in izvedene dokaze sodišče prve stopnje pravilno ocenilo. Pritožba nima prav, ko navaja, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do časovnega okvira kaznivega dejanja, navedenega v izreku sodbe, saj ga je utemeljeno povzelo iz izpovedb oškodovanke F.L., kar pritožba v svojih razlogih po drugi strani sama ugotavlja, ko navaja, da ji je sodišče prve stopnje neutemeljeno verjelo.

12. Po obrazloženem, in ker tudi v ostalem ne navaja ničesar takšnega, kar bi lahko omajalo pravilnost in popolnost na prvi stopnji ugotovljenega dejanskega stanja, je pritožba zagovornikov obdolženca zoper prvostopenjski krivdni izrek, razen v delu, kjer uveljavlja kršitev načela prepovedi ponovnega sojenja o isti stvari, neutemeljena.

13. Ker je odločba o vštetju globe za storjena prekrška v določeno kazen zapora, ki jo je pritožba grajala, glede na ugotovljeno kršitev odpadla, je pritožbeno sodišče v ostalem kazensko sankcijo preizkusilo po uradni dolžnosti. Pri tem je ugotovilo, da je sodišče prve stopnje pravilno ocenilo težo storjenega kaznivega dejanja in obdolžencu utemeljeno izreklo pogojno obsodbo, v kateri je določilo ustrezno preizkusno dobo, določeno kazen zapora pa je pritožbeno sodišče znižalo, kot je razvidno iz izreka te sodbe, potem ko je iz opisa kaznivega dejanja izpustilo očitka, za katera je bil obdolženec že obravnavan in kaznovan za prekršek. Tako določena kazen in preizkusna doba sta po oceni pritožbenega sodišča ustrezni in bosta obdolženca odvračali od ponavljanja kaznivih dejanj.

14. Drugih kršitev kazenskega zakona, na katere pazi po uradni dolžnosti, pritožbeno sodišče ni ugotovilo in je o pritožbi obdolženčevih zagovornikov odločilo tako, kot izhaja iz izreka te sodbe (prvi odstavek 394. člena ZKP).

15. Sodna taksa kot strošek pritožbenega postopka ni bila določena, ker je bilo z odločbo pritožbenega sodišča deloma odločeno v obdolženčevo korist (drugi odstavek 98. člena ZKP).