sodba I U 122/2012
Datum: 2012-04-26T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2012:I.U.122.2012
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: GRADBENIŠTVO
institut: gradbeno dovoljenje - pogoji za izdajo gradbenega dovoljenja - legalizacija objekta

## Jedro

Presoja pogojev za gradbeno dovoljenje za gradnjo se opravi na podlagi predložene dokumentacije. To velja tudi v primeru, ko objekt v naravi dejansko že stoji, saj je presoja tega, ali je za tak objekt izdano gradbeno dovoljenje oz. ali je zgrajen v skladu s pogoji gradbenega dovoljenja, stvar nadzora pristojnega gradbenega inšpektorja, ne pa okoliščina, pomembna za gradbeno dovoljenje.

## Izrek

Tožbi se ugodi, odločba Upravne enote Trebnje št. 351-284/2011-7 z dne 22. 8. 2011 se odpravi in se zadeva vrne istemu organu v ponovni postopek.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 243,96 EUR v roku 15 dni od vročite te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

## Obrazložitev

Toženka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo zahtevo za izdajo gradbenega dovoljenja za nezahtevni objekt – kmečko lopo na zemljišču parc. št. ... k.o. ... V obrazložitvi navaja, da se območje gradnje nahaja v 1. območju kmetijskih zemljišč. Sklicuje se na določbo 13. člena Odloka o prostorskih ureditvenih pogojih za območje Občine Trebnje (planske celote 1, 3, 4, 5) (Skupščinski Dolenjski list, št. 4/91 in Uradni list RS, št. 15/99 in naslednji, v nadaljevanju PUP), po kateri je dopustna gradnja pomožnih objektov za potrebe kmetijstva ob pogoju, da se predhodno pridobi mnenje kmetijsko svetovalne službe, iz katerega izhaja, da je takšen objekt nujno potreben za obratovanje kmetije. Tožnik je svoji vlogi tako mnenje z dne 1. 8. 2011 priložil, iz njega pa je razvidno, da je pridelava na navedenem zemljišču vezana predvsem na samooskrbo lastnega gospodinjstva z vrtninami, sadjem in zelenjavo. Na podlagi navedenega in ker je zemljišče posega travnik, organ meni, da investitor nima kmetije, zato ne gre za kmečko lopo, ki bi služila kmetiji. Kaj takega namreč ne izhaja niti iz predloženega mnenja, zato ni izpolnjen pogoj za izdajo gradbenega dovoljenja.

Upravni organ druge stopnje je tožnikovo pritožbo zavrnil. Strinja se z odločitvijo, ne pa z razlogi prvostopenjske odločbe. Kot pravna podlaga za odločitev bi morala biti uporabljena druga (in ne prva) alineja 13. člena PUP, ki na območju prvih kmetijskih zemljišč med drugim dovoljuje gradnjo objektov za potrebe vrtnarstva. Ne omenjena določba niti Zakon o kmetijskih zemljiščih ne zahtevata obstoja kmetije kot temeljne predpostavke za postavitev gospodarskih kmetijskih objektov. Kljub navedenemu meni, da gradbenega dovoljenja ni mogoče izdati in se pri tem sklicuje na ugotovitve ogleda z dne 12. 9. 2011. Na njem je bilo ugotovljeno, da na zemljišču posega že stoji objekt, ki ima stopnice, ki vodijo na podstrešje, kar pomeni, da objekt ni pritličen. Ker sta v njem dva prostora oz. lesena konstrukcija tvori strop nad spodnjim prostorom, ne gre za kmečko lopo v smislu definicije iz 5.b točke 11. člena Uredbe o vrstah objektov glede na zahtevnost. Tožnik se s tako odločitvijo ne strinja in v tožbi navaja, da kmečko lopo potrebuje za potrebe kmetijstva, iz mnenja kmetijsko svetovalne službe pa izhaja, da je njena postavitev upravičena. Na zemljišču parc. št. ... ima namreč zasajeno sadno drevje in zelenjavo za potrebe gospodinjstva, v lopi pa bi shranjeval kmetijsko mehanizacijo za vzdrževanje navedene parcele. Ne strinja se, da bi kmečka lopa morala služiti kmetiji, saj 1. točka 13. člena PUP govori o gradnji na območju kmetijskih zemljišč in ne o gradnji na kmetiji. Glede odločbe drugostopenjskega organa meni, da je bil z njo prekršen drugi odstavek 247. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), saj je drugostopenjski organ presegel meje preizkusa njegovih pritožbenih navedb. Nobena od strank namreč ni podala navedb glede izmer, definicije in ustreznosti kmečke lope. Meni, da v zadevi niso bile podane okoliščine za spremembo odločbe v njegovo škodo, zato bi moral drugostopenjski organ njegovi pritožbi ugoditi in izpodbijano odločbo odpraviti. Predlaga, naj sodišče izpodbijano prvostopenjsko odločbo odpravi, toženki pa naloži povračilo stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

Toženka predlaga zavrnitev tožbe, nanjo pa vsebinsko ni odgovorila.

Tožba je utemeljena.

Zaradi varstva javnega interesa je v drugem odstavku 253. člena ZUP urejena možnost odločitve v pritožnikovo škodo. Da bi se zadeva pravilno rešila, sme po tej določbi organ druge stopnje ob reševanju pritožbe v obsegu, ki presega meje preizkusa iz 247. člena tega zakona, spremeniti odločbo v pritožnikovo škodo, vendar samo iz razlogov, ki so določeni v 274., 278. in 279. členu tega zakona. Po 247. členu ZUP organ druge stopnje preizkusi odločbo v delu, v katerem jo pritožnik izpodbija (prvi odstavek) in v mejah pritožbenih navedb, po uradni dolžnosti pa še, ali ni prišlo v postopku na prvi stopnji do bistvenih kršitev postopka in ali ni bil prekršen materialni zakon (drugi odstavek).

Navedena določba torej dopušča spremembo izpodbijane prvostopenjske odločbe v pritožnikovo škodo, do katere pa v obravnavanem primeru ni prišlo, saj je že prvostopenjski organ zavrnil njegovo zahtevo za izdajo gradbenega dovoljenja. Zato je neutemeljen tožbeni očitek, da je upravni organ druge stopnje odločil v tožnikovo škodo.

V zadevi ni sporno, da zemljišče posega leži v prvem območju kmetijskih zemljišč. Posege na teh zemljiščih ureja 13. člen PUP, ki v drugi alineji 1. točke dovoljuje tudi gradnjo objektov za potrebe čebelarstva, ribogojstva, vrtnarstva in vinogradništva. Pritožbeni organ je na podlagi dejstev, ugotovljenih v postopku na prvi stopnji, menil, da bi moral upravni organ prve stopnje v obravnavani zadevi uporabiti navedeno in ne določbo prve alineje. S tem stališčem se sodišče strinja in se v tem delu sklicuje na razloge drugostopenjske odločbe (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu, v nadaljevanju ZUS-1). Ob taki ugotovitvi pa pritožbeni organ ni imel podlage za potrditev izpodbijane odločbe iz naslednjih razlogov: Kot je razvidno iz vloge, ki se nahaja v predloženih upravnih spisih, je tožnik zahteval gradbeno dovoljenje za gradnjo kmečke lope kot nezahtevnega objekta. Po prvem odstavku 74.a člena Zakona o graditvi objektov (v nadaljevanju ZGO-1) je treba zahtevi za izdajo gradbenega dovoljenja za gradnjo nezahtevnega objekta med drugim priložiti prikaz lege objekta na zemljišču, tako da je razviden njegov tlorisni položaj in oblika na zemljiško katastrskem prikazu, z navedbo odmikov objekta od parcelnih mej sosednjih zemljišč in značilne prereze (profile) ter oblikovanje objekta in terena. Po prvem odstavku 74.c člena ZGO-1 pristojni upravni organ gradbeno dovoljenje izda, če so izpolnjeni tudi pogoji, določeni v predpisu iz drugega odstavka 8. člena tega zakona (torej Uredbe o vrstah objektov glede na zahtevnost) glede dopustne velikosti objekta, načina njegove rabe in načina gradnje ter drugi pogoji za gradnjo nezahtevnih objektov, nameravana gradnja pa mora biti skladna tudi s prostorskim aktom.

Iz navedenega izhaja, da se presoja pogojev za gradbeno dovoljenje za gradnjo nezahtevnega objekta opravi na podlagi predložene dokumentacije. To velja tudi v primeru, ko objekt v naravi dejansko že stoji, saj je presoja tega, ali je za tak objekt izdano gradbeno dovoljenje oz. ali je zgrajen v skladu s pogoji gradbenega dovoljenja, stvar nadzora pristojnega gradbenega inšpektorja, ne pa okoliščina, pomembna za gradbeno dovoljenje. Če investitor zahteva in dobi gradbeno dovoljenje za drugačen objekt, kot ga je dejansko že postavil, to samo pomeni, da za tak objekt nima gradbenega dovoljenja ali pa da gre najmanj za neskladno zgrajen objekt, kar vse je predmet inšpekcijskih postopkov zaradi nedovoljene gradnje (12. točka prvega odstavka 2. člena ZGO-1). Zato ni mogoče zavrniti izdaje gradbenega dovoljenja iz razloga, ker v naravi zgrajeni objekt ne izpolnjuje pogojev za kmečko lopo po določbi 5.b točke 11. člena Uredbe o vrstah objektov glede na zahtevnost, ker njegova streha ni hkrati strop nad prostorom. Odločitev bi bila pravilna, če bi kaj takega izhajalo iz zahtevi za gradbeno dovoljenje priložene dokumentacije. Pritožbeni organ torej ni ravnal prav, ko je zavrnitev pritožbe oprl na podatke ogleda na kraju samem, opravljenega 12. 9. 2011. Čeprav za odločitev v tem upravnem sporu ni pomembno, sodišče tožniku v zvezi s trditvijo, da nobena od strank ni podala nikakršnih navedb glede izmer kmečke lope, pojasnjuje, da je iz predloženih upravnih spisov razvidno, da je ogled opravil prvostopenjski upravni organ po vložitvi pritožbe. Podlago za tako ravnanje je imel v prvem odstavku 243. člena ZUP, po katerem lahko organ, ki je izdal odločbo, dopolni postopek, če ob reševanju pritožbe spozna, da je bil izvedeni postopek nepopoln in da je to utegnilo vplivati na odločitev o zadevi. Na navedeno podlago se je prvostopenjski organ skliceval tudi v svojem vabilu na narok za ustno obravnavo, ki je bil združen z ogledom na kraju samem, in na katerem sta bila po podatkih zapisnika z dne 12. 9. 2011 prisotna tudi tožnik in njegov pooblaščenec iz odvetniške družbe. Iz zapisnika je še razvidno, da so bile ob tej priliki ugotovljene izmere obstoječega objekta, na katere se je nato skliceval tudi pritožbeni organ, ki mu je bila zadeva po prvem odstavku 245. člena ZUP odstopljena v nadaljnje obravnavanje.

Glede na navedeno je sodišče ugotovilo, da je bilo v zadevi nepravilno uporabljeno materialno pravo, zato je tožbi ugodilo, izpodbijano odločbo odpravilo (4. točka prvega odstavka 64. člena ZUS-1) in zadevo vrnilo v ponovno odločanje na prvo stopnjo (tretji odstavek istega člena). V njem bo moral upravni organ ponovno odločiti o tožnikovi zahtevi za izdajo gradbenega dovoljenja za nezahtevni objekt, ki je bila po podatkih upravnega spisa spremenjena z vlogo, ki jo je upravni organ prejel 3. 8. 2011 (sprememba v delu „pogled“).

Kadar sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijani upravni akt, je tožnik po tretjem odstavku 25. člena ZUS-1 glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve upravičen do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik).

Ker je bila zadeva rešena na seji, tožnika pa je v postopku zastopala odvetniška družba, bi bil po drugem odstavku 3. člena Pravilnika upravičen do povračila stroškov v višini 350 EUR. Ker pa je v tožbi priglasil nagrado za postopek (183,30 EUR), odvetniške izdatke – pavšal (20 EUR) in DDV v skupni višini 243,96 EUR, mu je sodišče priznalo stroške v tej višini, saj bi v nasprotnem primeru odločilo preko zahtevka. Plačana sodna taksa za postopek v višini 148 EUR bo vrnjena po uradni dolžnosti (opomba 6.1/c taksne tarife Zakona o sodnih taksah, ZST-1).

Zakonske zamudne obresti od stroškov postopka tečejo od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika; tako tudi načelno pravno mnenje Vrhovnega sodišča RS z dne 13. 12. 2006) in ne od odmere stroškov dalje, kot je zahteval tožnik.