Up-618/02
Datum: 2003-03-25T00:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:USRS:2003:Up.618.02
vrsta: posamični akt
zadeva: ustavna pritožba
objavljeno: Neobjavljeno | 25.03.2003
dokument: US22210
akt: Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 4918/01 z dne 4. 3. 2002 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške v Kranju št. P-1181/01 z dne 26. 4. 2001
resitev: nesprejem ustavne pritožbe
izrek: Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 4918/01 z dne 4. 3. 2002 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške v Kranju št. P-1181/01 z dne 26. 4. 2001 se ne sprejme.
stavek: Ker zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.
odlocitev: sklep
geslo: 5.2 - Temeljne pravice - Enakost.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Enakost orožij.

5.3.13.13 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Neodvisnost.

5.3.13.14 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Nepristranskost.

5.3.13.3 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Dvostopenjska sodna pristojnost.

5.3.13.15 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja - Prepoved reformatio in peius.
podlaga: Člen 14, 22, 23, 25, 28, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
datum_vloge: 2002-10-20T22:00:00.000Z
datum_odlocitve: 2003-03-24T23:00:00.000Z

# Up-618/02-6

8. 4. 2003

# SKLEP

Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., odvetnik v Z., na seji senata dne 25. marca 2003 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)

**sklenilo:**

**Ustavna pritožba A. A. zoper odločbo Senata za prekrške št. Pp- 4918/01 z dne 4. 3. 2002 v zvezi z odločbo Sodnika za prekrške v Kranju št. P-1181/01 z dne 26. 4. 2001 se ne sprejme.**

## OBRAZLOŽITEV

### A.

Pritožnik je bil s pravnomočno odločbo Sodnika za prekrške spoznan za odgovornega storitve prekrška po točki c) četrtega odstavka 117. člena Zakona o varnosti cestnega prometa (Uradni list RS, št. 30/98 in nasl. - ZVCP). Izrečena mu je bila denarna kazen in stranska kazen prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja ter naloženo plačilo stroškov postopka.

V ustavni pritožbi pritožnik navaja, da se odločba opira na njegovo priznanje, čeprav ni bil opozorjen na svoje pravice iz 29. člena Ustave, po katerem nihče ni dolžan izpovedati zoper sebe ali svoje bližnje, ali priznati krivde. Pritožnik naj bi podpisal zapisnik o preizkusu alkoholiziranosti proti svoji volji, saj naj bi mu drugače grozil nasilen odvzem krvi; s tem mu je bila kršena ustavna pravica iz 4. alineje 29. člena Ustave.

Pritožnik posredno zatrjuje tudi zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja ter napačno uporabo prava. V postopku naj bi bile pritožniku kršene pravice iz 14., 22, 23. in 25. člena Ustave. Kršitev pravice do pravnega sredstva (25. člen Ustave) naj bi bila v tem, ker izpodbijana odločba ni ustrezno obrazložena.

### B.

Kolikor se pritožnikove navedbe nanašajo na zmotno in nepopolno ugotovitev dejanskega stanja ter napačno uporabo prava, je treba pojasniti, da Ustavno sodišče ni instančno sodišče, ki bi presojalo, ali je bilo v postopku o prekršku pravilno ugotovljeno dejansko stanje in pravilno uporabljeno materialno ter procesno pravo. Ta presoja je zaupana organom za postopek o prekršku in Vrhovnemu sodišču, ki odločajo v skladu z Ustavo in zakoni. V skladu s 50. členom Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) se Ustavno sodišče omeji na presojo, ali sporna odločitev temelji na kakšnem, z vidika varstva človekovih pravic nesprejemljivem, pravnem stališču ali če je tako očitno napačna ter brez razumne pravne obrazložitve, da jo je mogoče oceniti za arbitrarno oziroma samovoljno (glej npr. sklep št. Up- 103/97 z dne 26. 2. 1998 - OdlUS VII, 118).

Pravica iz drugega odstavka 14. člena Ustave se v sodnih postopkih konkretizira kot pravica iz 22. člena Ustave. V skladu z njo zagotavlja, da sodišče (organ za prekrške) vsakogar obravnava enako in da v njegovi zadevi odloči tako, kot sicer redno odloča v vsebinsko podobnih primerih. Pritožnik zgolj zatrjuje kršitev 14. in 22. člena Ustave, ni pa z ničimer obrazložil in izkazal, da bi bilo v njegovem primeru odločeno drugače. Samo pavšalno zatrjevanje pritožnika kršitve pravice do enakega varstva pravic ne utemeljuje.

Pravica do pritožbe v postopku o prekršku ima svoj ustavni temelj v 25. členu Ustave. Po tej določbi je vsakomur zagotovljena pravica do pritožbe ali drugega pravnega sredstva proti odločbam sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o njegovih pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih.

Ustavno sodišče je že v svoji odločbi št. U-I-98/91 z dne 10. 12. 1992 (OdlUS I, 101) poudarilo, da smisel tega ustavnega zagotovila ni le v tem, da zagotavlja posamezniku pravico do vložitve pravnega sredstva, temveč predvsem v tem, da lahko z vložitvijo pravnega sredstva učinkovito brani in varuje svoje pravne interese. Pravici do pritožbe pa odgovarja tudi obveznost organa, ki odloča o pritožbi, da pritožbo, če je dopustna, vsebinsko obravnava ter da se opredeli do tistih pritožbenih navedb, zaradi katerih bi bilo, če bi bile utemeljene, treba izpodbijano odločbo spremeniti oziroma razveljaviti. Da bi bilo razvidno, ali je pritožbeni organ upošteval navedene zahteve, pa mora biti njegova odločba obrazložena. Tako je po določbi drugega odstavka 198. člena Zakona o prekrških (Uradni list SRS, št. 25/83 in nasl. - v nadaljevanju ZP) organ druge stopnje dolžan, da v obrazložitvi odločbe oceni pritožbene navedbe in navede kršitve materialnopravnih določb ZP ali predpisa, ki določa prekršek, ki jih je upošteval po uradni dolžnosti. Pritožnik je v konkretnem primeru pritožbo vložil, o njej pa je pritožbeni organ tudi odločil. Kot izhaja iz obrazložitve drugostopne odločbe, je drugostopni organ ocenil vse navedbe v pritožbi, se do njih opredelil in svojo odločitev tudi obrazložil. Zato je pritožnikov očitek kršitve 25. člena Ustave neutemeljen.

V čem naj bi bila kršitev pravice do sodnega varstva (23. člen Ustave), pritožnik ni z ničimer izkazal.

Kar zadeva očitek kršitve 29. člena Ustave iz pritožbe zoper prvostopenjsko odločbo izhaja, da pritožnik v njej zatrjevane kršitve ni navedel in zato v vsebinskem smislu pravnih sredstev, ki so mu bila na razpolago, ni izkoristil. Zahteva po izčrpanju vseh pravnih sredstev namreč ne pomeni samo formalnega izčrpanja (to je vložitve pravnega sredstva), ampak pomeni tudi materialno izčrpanje (to je vsebinsko uveljavljanje kršitev človekovih pravic že v vloženih pravnih sredstvih). Zato te domnevne kršitve ni mogoče uveljavljati v ustavni pritožbi.

Ker zatrjevane kršitve človekovih pravic očitno niso podane, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo.

### C.

Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednik senata dr. Zvonko Fišer ter člana dr. Ciril Ribičič in dr. Mirjam Škrk. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo.

Predsednik senata dr. Zvonko Fišer