Up-771/03
Datum: 2005-01-12T00:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:USRS:2005:Up.771.03
vrsta: posamični akt
zadeva: ustavna pritožba
objavljeno: Neobjavljeno | 12.01.2005
dokument: US24281
akt: Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št.

II Cp 171/2003 z dne 15. 7. 2003 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 258/98 z dne 11. 3. 2003
resitev: nesprejem ustavne pritožbe
izrek: Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št.

II Cp 171/2003 z dne 15. 7. 2003 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 258/98 z dne 11. 3. 2003 se ne sprejme, v delu, v katerem se nanaša na pravico do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, pa zavrže.
stavek: Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in ne presoja samih po sebi kršitev pri uporabi materialnega prava. Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo skladno s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.Takšnih kršitev pa pritožnik ne izkaže. Pritožnik z večino navedb namreč nasprotuje pravilnosti uporabe materialnega prava, kar pa ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem.Ustavno sodišče lahko po določbi drugega odstavka 51. člena ZUstS izjemoma odloča o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev, če je zatrjevana kršitev očitna in če bi z izvršitvijo posamičnega akta nastale za pritožnika nepopravljive posledice. V nobenem primeru pa ne more odločati pred izčrpanjem rednih pravnih sredstev.
odlocitev: sklep
geslo: 1.5.51.2.2 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Nesprejem, ker očitno ni kršitve ustavnih pravic.

5.3.13.18 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Procesna jamstva, pravica do obrambe in poštenega sojenja (19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31) - Enakost orožij (22, 14).

5.3.36 - Temeljne pravice - Državljanske in politične pravice - Pravica do lastnine (33, 67).

1.5.51.2.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku odločanja o ustavni pritožbi - Zavrženje.

1.4.52.4 - Ustavno sodstvo - Postopek - Procesne predpostavke v postopku ustavne pritožbe - Izčrpanje pravnih sredstev.
podlaga: Člen 22, 33, Ustava [URS]

Člen 55.2.1, 55.1.2, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
datum_vloge: 2003-11-26T23:00:00.000Z
datum_odlocitve: 2005-01-11T23:00:00.000Z

# Up-771/03-4

12. 1. 2005

# SKLEP

Ustavno sodišče je v postopku za preizkus ustavne pritožbe A. A. iz Ž., ki ga zastopa B. B., C. C., mag. Č. Č., D. D. in E. E., odvetniki v Z., na seji senata dne 23. decembra 2004 in v postopku po četrtem odstavku 55. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 15/94)

sklenilo:

Ustavna pritožba A. A. zoper sklep Višjega sodišča v Kopru št. II Cp 171/2003 z dne 15. 7. 2003 v zvezi s sklepom Okrajnega sodišča v Kopru št. I 258/98 z dne 11. 3. 2003 se ne sprejme, v delu, v katerem se nanaša na pravico do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, pa zavrže.

## OBRAZLOŽITEV

### A.

Okrajno sodišče je z izpodbijanim sklepom med drugim odločilo, da se izvršba, dovoljena s sklepom istega sodišča št. I 384/94 z dne 19. 9. 1995 v zvezi s sklepom št. I 258/98 z dne 20. 5. 1998, zaradi sklenjene prisilne poravnave ustavi glede izterjave zneska, ki presega 5.288.035,59 SIT. Zoper sklep sodišča prve stopnje se je upnik (sedaj ustavni pritožnik) pritožil glede odločitve o zamudnih obrestih od zneska 5.288.035,59 SIT od 10. 12. 2000 dalje do plačila.

Višje sodišče je pritožbo zavrnilo in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.

Pritožnik v ustavni pritožbi navaja, da je bil dolžnik v izvršilnem postopku na podlagi pravnomočnega sklepa o potrditvi prisilne poravnave št. St 15/98 pritožnikovo terjatev dolžan plačati v roku enega leta po pravnomočnosti sklepa o potrditvi prisilne poravnave, kar je najkasneje do 9. 12. 2000. Meni, da mu na podlagi določbe 277. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (Uradni list SFRJ, št. 29/78 in nasl. - v nadaljevanju ZOR) od zneska 5.288.035,59 SIT od dne 10. 12. 2000 pripadajo tudi zakonske zamudne obresti, ki pa mu jih sodišči z izpodbijanima sklepoma nista priznali. Meni, da v primeru, če dolžnik ob dospelosti ne izpolni svoje obveznosti na način, kot je v sklepu o potrditvi prisilne poravnave določen, začnejo po izteku roka za plačilo te terjatve, za katero velja sklenjena prisilna poravnava, na podlagi samega zakona ponovno teči zakonske zamudne obresti in je treba v tem obsegu dovoliti izvršbo. Pritožnik zatrjuje, da je dosedanja praksa te obresti v nekaterih primerih priznala in se pri tem sklicuje na sklep Višjega sodišča v Mariboru št. CPg 120/1994.

Zaradi navedenega je pritožnik mnenja, da sta sodišči z izpodbijanima sklepoma neutemeljeno odstopili od ustaljene sodne prakse, izpodbijanima odločitvama pa očita tudi arbitrarnost oziroma samovoljnost. S temi navedbami pritožnik zatrjuje kršitev pravic iz 22. in 33. člena Ustave. Pritožnik pa tudi meni, da mu je bila z izpodbijanim odločitvama kršena pravica do sojenja brez nepotrebnega odlašanja iz 23. člena Ustave, saj naj bi od vložitve predloga za izvršbo do vročitve sklepa sodišča druge stopnje poteklo skoraj 10 let. Zaradi tega naj bi mu bila povzročena škoda, ki se "dodatno manifestira" tudi v zavrnitvi zahtevka za povrnitev zakonskih zamudnih obresti. Predlaga, naj Ustavno sodišče v tem delu ustavno pritožbo obravnava pred izčrpanjem vseh pravnih sredstev.

### B.

Ustavno sodišče ni instanca sodiščem, ki odločajo v sodnem postopku, in ne presoja samih po sebi kršitev pri uporabi materialnega prava. Ustavno sodišče izpodbijano sodno odločbo skladno s prvim odstavkom 50. člena Zakona o Ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) preizkusi le glede vprašanja, ali so bile z njo kršene človekove pravice ali temeljne svoboščine.

Takšnih kršitev pa pritožnik ne izkaže.

Pritožnik z večino navedb namreč nasprotuje pravilnosti uporabe materialnega prava, kar pa ne more biti predmet presoje pred Ustavnim sodiščem. Pravica do enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave namreč vsebuje ustavna procesna jamstva, kršitve ustavnih procesnih jamstev pa ni mogoče utemeljevati z navedbo, da je odločitev sodišča po vsebini napačna. Prav tako zgolj pavšalna trditev, da sta sodišči odstopili od ustaljene sodne prakse, ne zadošča za sklep o kršitvi pravice do enakega varstva pravic. Pritožnik se pri tem sklicuje le na sklep Višjega sodišča v Mariboru. Ena sama drugačna sodna odločba pa še ne izkazuje odstopa od uveljavljene sodne prakse, zato pritožnik tega očitka ni izkazal.

Z vidika zatrjevane kršitve 22. člena Ustave bi bil lahko relevanten tudi očitek, da sta odločitvi sodišč arbitrarni oziroma samovoljni. Vendar je tudi ta očitek neutemeljen. Tako Okrajno kot Višje sodišče sta izpodbijana sklepa ustrezno in razumljivo obrazložili in svoji odločitvi podprli z argumenti, ki jih uveljavljene metode razlage zakonov dopuščajo.

Pritožnikovo drugačno razumevanje prava, kot ga razumeta sodišči, pa ne zadošča za utemeljitev zatrjevane kršitve.

Pritožnik tudi očitno napačno razume pomen pravice iz 33. člena Ustave, ko meni, da nepravilna sodba, ki posega v njegov premoženjskopravni položaj, že izkazuje kršitev pravice do zasebne lastnine. Za kršitev te pravice bi šlo le, če bi sodišče zakon uporabilo tako, da bi mu dalo vsebino, ki bi bila v nasprotju z Ustavo. Za tak primer pa v obravnavani zadevi ne gre.

Pritožnikovemu predlogu, naj Ustavno sodišče ustavno pritožbo v delu, v katerem uveljavlja kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja (23. člen Ustave), obravnava pred izčrpanjem pravnih sredstev, ni mogoče ugoditi.

Ustavno sodišče lahko na podlagi drugega odstavka 51. člena ZUstS izjemoma odloča o ustavni pritožbi pred izčrpanjem izrednih pravnih sredstev. V konkretnem primeru je sodni postopek, v katerem naj bi bila pritožniku kršena ta pravica, že končan, tako da v tem postopku kršitve te pravice ni več mogoče odpraviti. Povračilo morebitne škode, ki bi bila storjena s kršitvijo te pravice, lahko pritožnik zahteva v postopku pred pristojnim sodiščem (26. člen Ustave). Te oblike sodnega varstva ni izčrpal, zato se na drugi odstavek 51. člena ZUstS ni mogoče sklicevati. Zato je Ustavno sodišče ustavno pritožbo v tem delu zavrglo.

Kolikor pa pritožnik z očitkom o dolgotrajnosti sodnega postopka utemeljuje, da je odločitev sodišča po vsebini napačna, pa je treba pojasniti, da dolgotrajnost postopka na pravilnost uporabe materialnega prava ne more vplivati. Da bi sodišče izpodbijano odločitev glede ustavitve postopka za del tožbenega zahtevka skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi sprejelo na kakšnem pravnem stališču, ki bi bilo nesprejemljivo z vidika pravice do sodnega varstva, pa pritožnik ne zatrjuje.

Ker z izpodbijanima sklepoma očitno niso bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine, kot jih zatrjuje pritožnik, Ustavno sodišče ustavne pritožbe ni sprejelo v obravnavo, v delu, ki se nanaša na kršitev pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja, pa jo je zavrglo.

### C.

Senat Ustavnega sodišča je sprejel ta sklep na podlagi prve alineje drugega odstavka 55. člena in druge alineje prvega odstavka 55. člena ZUstS v sestavi: predsednica senata mag. Marija Krisper Kramberger ter člana Jože Tratnik in dr. Dragica Wedam Lukić. Sklep je sprejel soglasno. Ker senat ustavne pritožbe ni sprejel, je bila zadeva v skladu z določbo četrtega odstavka 55. člena ZUstS predložena drugim sodnicam in sodnikom Ustavnega sodišča. Ker se za sprejem niso izrekli trije od njih, ustavna pritožba ni bila sprejeta v obravnavo. Predsednica senata

mag. Marija Krisper Kramberger