VSC Sodba Cp 181/2023
Datum: 2023-08-17T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSCE:2023:CP.181.2023
sodisce: Višje sodišče v Celju
oddelek: Civilni oddelek
institut: odgovornost družbenika izbrisane družbe - prevzem terjatve - izbrisana družba
jedro: Ker je toženec prevzel terjatev izbrisane družbe s posebno izjavo, je dolžan plačati dolg družbe do tožeče stranke.
zveza: OZ člen 429, 430. ZFPPIPP člen 227, 252

## Jedro

Ker je toženec prevzel terjatev izbrisane družbe s posebno izjavo, je dolžan plačati dolg družbe do tožeče stranke.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se sodba sodišča prve stopnje potrdi.

II. Tožena stranka sama krije svoje pritožbene stroške, mora pa tožeči stranki povrniti njene stroške za odgovor na pritožbo v znesku 294,92 EUR, v roku 15 dni od prejema sodbe sodišča druge stopnje, v primeru zamude pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki pričnejo teči po preteku tako določenega paricijskega roka.

## Obrazložitev

S sodbo opr. št. P 113/2018 z dne 23. 1. 2023 je sodišče prve stopnje razsodilo, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati 5.837,07 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 3.213,26 EUR od 28. 3. 2014 dalje do plačila, od zneska 600,36 EUR od 3. 4. 2014 dalje do plačila, od zneska 1.945,80 EUR od 17. 3. 2016 dalje do plačila in od zneska 77,65 EUR od 19. 5. 2015 dalje do plačila. Tožeča stranka je dolžna v roku 15 dni toženi stranki povrniti 765,12 EUR pravdnih stroškov, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki začnejo teči prvi dan po izteku tega roka. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku ugotovilo, da tožnica zahteva plačilo terjatev, ugotovljenih s sodnima odločbama, sprejetima v gospodarskem sporu opr. št. I Pg 518/15 in v izvršbi opr. št. I 305/2016. Vse tožničine terjatve so bile prvotno uveljavljane zoper družbo, katerih plačilo pa je po njenem izbrisu po skrajšanem postopku brez likvidacije prevzel toženec. Slednji pa je vtoževano plačilo zavračal, ker so po njegovem mnenju terjatve nastale pred začetkom postopka osebnega stečaja nad njim (St x/2016) in bi jih tožnica morala uveljaviti (prijaviti) v navedenem stečajnem postopku. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da med strankama ni sporna vsebina prej omenjenih pravnomočnih odločb in da ni sporno, da je bila družba po izvedenem skrajšanem postopku brez likvidacije izbrisana dne 24. 6. 2016, da je toženec na podlagi izjave iz 425. člena ZGD-1 kot edini družbenik prevzel nase vse naknadno ugotovljene neplačane obveznosti družbe (prehod terjatve ni sporen). Prav tako ni sporno, da se je zoper toženca dne 5. 2. 2016 začel postopek osebnega stečaja pod opr. št. St x/2016 in da predmetne terjatve tožnica ni uveljavljala v stečajnem postopku. Izbrisana družba in pa tudi toženec pa predmetne terjatve nista plačala. Glede na toženčev ugovor, pa so bila med strankama sporna le vprašanja pravne narave in sicer nastanek terjatve, uveljavljane terjatve v stečaju in pravdna sposobnost toženca. Za sodišče prve stopnje je tako odločilna v tej zadevi ugotovitev, kdaj je v obravnavanem primeru šteti, da je toženec prevzel vtoževani, nesporni dolg družbe nase oziroma je on osebno postal dolžnik namesto izbrisane družbe. Notarsko overjena izjava družbenika o prevzemu dolga učinkuje šele od dneva izbrisa družbe iz registra in ne od dneva podpisa. Izjava pa je bila podpisana na skupščini družbe 1. 12. 2015, ko toženec kot edini družbenik še ni bil v postopku osebnega stečaja. V primeru prenehanja družbe po skrajšanem postopku brez likvidacije se šteje, da je upnik privolil v prevzem dolga, če ni ugovarjal zoper sklep o prenehanju družbe. Terjatev do družbe je nastala pred začetkom postopka osebnega stečaja, ista terjatev (po vsebini in višini) do sedanjega toženca pa šele dne 24. 6. 2016, zato ta ni bila predmet stečajnega postopka in za njo ne velja načelo koncentracije iz 227. člena ZFPPIPP, zato je tožnica ni bila dolžna prijaviti v osebni stečaj toženca. Terjatev tudi ni prenehala oziroma osebni stečaj toženca na njo ni imel nobenega vpliva, kajti pravne posledice začetka stečajnega postopka na strani toženca veljajo za vse terjatve upnikov do stečajnega dolžnika, ki so nastale do začetka stečajnega postopka. Ker toženec do začetka postopka osebnega stečaja, to je do dne 5. 2. 2016 še ni bil pravni naslednik družbe, ker še ni prevzel njenih obveznosti, še ni bil osebno tožničin dolžnik in tožnica do njega še ni imela terjatve in je ni mogla uveljavljati v postopku osebnega stečaja. Izjava toženca kot družbenika o prevzemu dolga izbrisane družbe je začela učinkovati z izbrisom družbe, ko je toženec dejansko prevzel obveznost po začetku postopka osebnega stečaja in tako ni mogoče šteti, da je ta nastala do začetka tega postopka. Zato je odločilo, da je tožbeni zahtevek po temelju in v višini v celoti utemeljen. Na podlagi prvega odstavka 154. člena ZPP je še odločilo o pravdnih stroških, nastalih na prvi stopnji.

Zoper takšno odločitev se pritožuje toženec po pooblaščencih. Pritožbo podaja iz vseh pritožbenih razlogov iz člena 338 ZPP. Po mnenju pritožbe je višina terjatve tožeče stranke nepravilno ugotovljena, ker je sodišče višino terjatve ugotovilo v nasprotju z listinami iz katerih izhaja terjatev tožeče stranke. Sklep sodišča z dne 2. 3. 2016 ne more biti podlaga za tožbeni zahtevek, saj je izdan na podlagi sodbe z dne 28. 9. 2015, ki pa teh stroškov ne vsebuje. Po mnenju pritožbe je stališče sodišča materialnopravno zmotno, ko je odločilo, da je ključna ugotovitev, kdaj je v obravnavanem primeru šteti, da je toženec prevzel nesporni dolg družbe nase oz. trenutek kdaj je on osebno postal dolžnik namesto izbrisane družbe. Nepravilno je nadaljnje stališče sodišča, da čas nastanka terjatve ni pomemben in da se v tem sporu uporabljajo zgolj določila Obligacijskega zakonika ter Zakona o gospodarskih družbah, stečajni zakon pa v tem primeru ne pride v poštev, čeprav je bil nad tožnikom uveden stečajni postopek po nastanku terjatve. Glede na to, da je bil toženec v postopku osebnega stečaja seznanjen glede terjatev, se uporabljajo določila stečajnega postopka, še posebej glede terjatev, ki so usmerjene zoper toženca. Na podlagi prvega odstavka 408. člena ZFPPIPP, učinkuje odpust obveznosti za vse terjatve upnikov do dolžnika, ki so nastale do začetka postopka osebnega stečaja. Vtoževana terjatev pa je nastala pred začetkom stečajnega postopka toženca, torej pred 5. 2. 2016, nad tožencem pa je bil začet postopek osebnega stečaja po tem datumu. Toženec je s svojo izjavo v postopku izbrisa družbe po skrajšanem postopku prevzel terjatev, nastale do družbe do dneva podaje izjave, to je 01. 12. 2015. Zakon o stečajnem postopku pa določa načelo koncentracije, kar pomeni, da morajo vsi upniki prijaviti svoje terjatve v stečajnem postopku in po pravilih stečajnega postopka. Izvenstečajno uveljavljanje terjatev ni dovoljeno. Tožeča stranka bi tako morala prijaviti terjatev v stečajnem postopku. Tožeča stranka je terjatev uveljavljala izven stečaja, kar je v nasprotju z določbo 227. člena ZFPPIPP. Dolžnik s svojim ravnanjem nedvomno po 05. 02. 2016 ni povzročil s svojim ravnanjem nastanka nove terjatve zoper njega. Navaja še, da toženec ni sam sprožil postopka osebnega stečaja in na to ni imel vpliva. Sodba, ki je temelj tega postopka je sprejeta dne 28. 09. 2015 in zaradi načela koncentracije v stečajnem postopku, tožba zoper toženca materialno pravno ni možna. Tožeča stranka bi morala svojo terjatev uveljaviti v stečajnem postopku in nikakor ne izven njega, saj je terjatev nedvomno nastala pred začetkom stečajnega postopka. Tožeča stranka tako svoje pravice ni uveljavljala na predpisan način in je zato tožba tožeče stranke nedopustna. Tudi s tem, ko tožeča stranka zahteva zamudne obresti od 23. 8. 2014, torej pred 5. 2. 2016, s tem potrjuje nastanek terjatve pred stečajnim postopkom toženca, sodišče pa kljub temu veže zapadlost oziroma nastanek terjatve na datum izbrisa družbe iz sodnega registra s tem, da tožeči stranki prizna obresti od nastanka zamude, kar je zmotno in neutemeljeno stališče sodišča glede na okoliščine nastanka terjatve. Stališče sodišča, da je nastala terjatev zoper toženca dne 14. 6. 2016 ne more preseči nespornega dejstva nastanka terjatve, ki je nastala z izdajo sodbe 28. 9. 2015, torej pred nastankom stečajnega postopka nad tožencem. Uveljavljanje terjatve je povezano z njenim nastankom kot to jasno in nedvoumno določa zakon, ne pa z nastankom pravne možnosti terjati toženo stranko zaradi prenehanja družbe po skrajšanem postopku. Tožeča stranka je tožbo vložila na podlagi pravnomočne sodbe z dne 28. 09. 2015, kar je pred začetkom stečajnega postopka zoper toženca. Zmotno je stališče sodišča, da materialnopravno podlago v tem sporu predstavljajo samo določila ZGD-1 in Obligacijskega zakonika. Stečajni dolžnik je namreč odgovarjal za terjatve, ki so nastale do začetka stečajnega postopka, s tem, da gre za terjatve, ki nastanejo z aktivnim dejanjem dolžnika, ne pa za terjatve, ki so nastale že pred začetkom stečajnega postopka in na njih dolžnik niti ni imel vpliva. Prav tako ne gre za novi nastanek dolga, ampak zgolj za prenos že nastale terjatve. Zato predlaga, da se pritožbi ugodi in se sodba sodišča prve stopnje razveljavi in se zahtevek tožeče stranke v celoti stroškovno zavrne.