U-I-113/14
Datum: 2017-03-16T00:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:USRS:2017:U.I.113.14
vrsta: zakon
zadeva: ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
objavljeno: Neobjavljeno | 16.03.2017
dokument: US31120
akt: Zakon o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13 in 111/13) (ZP-1), 8. odst. 22. čl.
resitev: zavrženje
izrek: Zahteva za oceno ustavnosti osmega odstavka 22. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13 in 111/13) se zavrže.
stavek: Ustavno sodišče zavrže zahtevo za oceno ustavnosti zakona, če njegova odločitev ni odločilna (neizogibno potrebna) za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem primeru. Zahteva za oceno ustavnosti je lahko le skrajnje sredstvo za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem primeru.
odlocitev: sklep
geslo: 1.2.51.4.1 - Ustavno sodstvo - Vrste vlog - Aktivna legitimacija v postopku pred Ustavnim sodiščem - Konkretna presoja norm - Sodišče.
1.5.51.1.1 - Ustavno sodstvo - Odločbe - Vrste odločitev Ustavnega sodišča - V postopku abstraktne presoje - Zavrženje zahteve.
podlaga: Člen 25.1, Zakon o Ustavnem sodišču [ZUstS]
vlagatelj: Višje sodišče v Celju, Celje
datum_vloge: 2014-05-15T22:00:00.000Z
datum_odlocitve: 2017-03-15T23:00:00.000Z

# U-I-113/14-18

# 16. 3. 2017

## SKLEP

Ustavno sodišče je v postopku za oceno ustavnosti, začetem z zahtevo Višjega sodišča v Celju, na seji 16. marca 2017

### odločilo:

**Zahteva za oceno ustavnosti osmega odstavka 22. člena Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 29/11 – uradno prečiščeno besedilo, 21/13 in 111/13) se zavrže.**

## OBRAZLOŽITEV

---

### A.

Višje sodišče v Celju (v nadaljevanju predlagatelj) navaja, da zahteva oceno ustavnosti osmega odstavka 22. člena Zakona o prekrških (v nadaljevanju ZP-1) v zvezi s členi 202d do 202f ZP-1. Predlagatelj pojasnjuje, da je prekinil postopek odločanja o pritožbi zoper sklep, s katerim je prvostopenjsko sodišče kot nedovoljen zavrglo predlog storilca za odložitev izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije. Meni, da sta osmi in deveti odstavek 22. člena ZP-1 v zvezi s členi 202d do 202f ZP-1 protiustavna. Iz osmega odstavka 22. člena ZP-1 naj bi jasno izhajalo, da se za izrek prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja v Republiki Sloveniji smiselno uporabljajo le tretji, četrti, peti in šesti odstavek tega člena ZP-1, ne pa tudi deveti odstavek 22. člena ZP-1, ki določa, da se izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja lahko odloži pod pogoji in po postopku, določenimi z ZP-1 in z zakonom, ki ureja pogoje opravljanja zdravstvenih pregledov ter dodatnih usposabljanj voznikov. Predlagatelj meni, da ni v skladu s 14. in 22. členom Ustave, da imetnikom tujih vozniških dovoljenj ni na voljo možnost odložitve izvršitve sankcije prepovedi uporabe vozniškega dovoljenja.

Zahteva predlagatelja je bila vročena Državnemu zboru, ki je nanjo odgovoril. Državni zbor meni, da je mogoče ZP-1 razlagati tako, da je mogoče odložiti izvršitev tudi prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije. Tako naj bi bilo prav zaradi nadomestne narave te sankcije, ki naj bi jasno izhajala iz osmega odstavka 22. člena ZP-1. Vlada je o zahtevi dala mnenje. Ne strinja se z Državnim zborom glede možnosti odloga izvršitve za imetnike tujih vozniških dovoljenj, vendar vseeno nasprotuje zahtevi za oceno ustavnosti. Trdi, da so imetniki tujih vozniških dovoljenj tako ali tako v boljšem položaju v primerjavi z imetniki slovenskih vozniških dovoljenj, ker jim izrečena sankcija onemogoča vožnjo le na slovenskem ozemlju, poleg tega pa naj bi lahko po izteku sankcije brez kakršnihkoli pogojev spet vozili po Republiki Sloveniji, imetniki slovenskih vozniških dovoljenj, ki so prenehala, pa naj bi morali izpolniti določene pogoje za njihovo ponovno pridobitev. Vlada tudi opozarja na možnost določenih imetnikov vozniških dovoljenj iz držav članic Evropske unije in Evropskega združenja za prosto trgovino, da jih zamenjajo za slovenska vozniška dovoljenja.

Z odgovorom Državnega zbora in mnenjem Vlade je Ustavno sodišče seznanilo tudi predlagatelja, ki se je o njiju izjavil. Med drugim navaja, da ga preseneča stališče Državnega zbora, da bi morali veljavno ureditev razlagati tako, da imajo tudi imetniki tujih vozniških dovoljenj možnost odložiti izvršitev ukrepa. Možnost zamenjave tujega vozniškega dovoljenja za slovensko naj ne bi odpravljala pomislekov o neenakopravnem položaju imetnikov tujih dovoljenj.

---

### B. – I.

Predlagatelj je s pravnomočnim sklepom št. EPVDp 20/2014 z dne 9. 5. 2014 prekinil postopek odločanja o pritožbi storilca (imetnika vozniškega dovoljenja, izdanega v tujini) zoper sklep, s katerim je Okrajno sodišče zavrglo njegov predlog za odložitev izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije kot nedovoljen, in sicer do odločitve Ustavnega sodišča o predlagateljevi zahtevi za oceno ustavnosti. Predlagatelj v tem sklepu navaja, da bo vložil zahtevo za oceno ustavnosti osmega in devetega odstavka 22. člena ZP-1; v sami zahtevi predlaga razveljavitev (zgolj) osmega odstavka 22. člena ZP-1; svojo vlogo imenuje "zahteva za oceno ustavnosti osmega odstavka 22. člena ZP-1 v zvezi s členi 202d do 202f ZP-1"; v vlogi se pojavlja tudi trditev o protiustavnosti devetega odstavka 22. člena ZP-1. Glede na navedeno je moralo Ustavno sodišče najprej ugotoviti, glede katere zakonske določbe (določb) predlagatelj sploh vlaga zahtevo za oceno ustavnosti.

Osmi odstavek 22. člena ZP-1 se glasi: "Vozniku, ki je imetnik tujega vozniškega dovoljenja, sodišče namesto prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja izreče prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije za dobo enega leta. Za izrek prepovedi uporabe vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije se smiselno uporabljajo določbe tretjega, četrtega, petega in šestega odstavka tega člena".[1]

Deveti odstavek 22. člena ZP-1 se glasi: "Izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja se lahko odloži pod pogoji in po postopku, določenimi s tem zakonom in zakonom, ki ureja pogoje opravljanja zdravstvenih pregledov ter dodatnih usposabljanj voznikov (v nadaljnjem besedilu: zakon o voznikih)." Členi 202d, 202e in 202f ZP-1 pa urejajo (kot deloma napoveduje že deveti odstavek 22. člena ZP-1) pogoje in postopek za odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, zastaranje izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, pogoje in postopek za dokončno odločitev o prenehanju veljavnosti vozniškega dovoljenja[2] ter tehnična vprašanja v zvezi z izvrševanjem odložitve izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja in preklicem odložitve. Predlagatelj nima ustavnopravnih pomislekov proti vsebini v tej točki navedenih določb ZP-1. Očitke o neskladju z Ustavo naslavlja na odsotnost – v osmem odstavku 22. člena ZP-1 – odkazila (še) na deveti odstavek 22. člena ZP-1, tako da bi se za voznika, ki se mu izreče prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije za dobo enega leta smiselno uporabljal tudi navedeni deveti odstavek 22. člena ZP-1, kar bi omogočilo odloge izvršitve izrečenih prepovedi uporabe tujih dovoljenj pod pogoji in po postopku iz (za predlagatelja očitno samih po sebi ustavno nespornih) členov 202d do 202f ZP-1. Zato je Ustavno sodišče, upoštevaje vsebino zahteve, štelo, da predlagatelj dejansko izpodbija le osmi odstavek 22. člena ZP-1.

V skladu s prvim odstavkom 23. člena Zakona o Ustavnem sodišču (Uradni list RS, št. 64/07 – uradno prečiščeno besedilo in 109/12 – v nadaljevanju ZUstS) in 156. členom Ustave mora sodišče prekiniti postopek in začeti postopek za oceno ustavnosti pred Ustavnim sodiščem, če pri odločanju meni, da je zakon, ki bi ga moralo uporabiti, protiustaven. To ustavno pooblastilo sodiščem je treba razlagati skupaj s 125. členom Ustave, po katerem so sodniki pri opravljanju sodniške funkcije vezani ne samo na zakon, temveč tudi na Ustavo. Upoštevaje ustavni položaj rednih sodišč, kot izhaja iz 125. člena Ustave, ima Ustavno sodišče po 156. členu Ustave subsidiarno vlogo. Ustavno sodišče je po tej določbi Ustave upravičeno intervenirati le takrat, kadar je ustavnosodna presoja zakona potrebna za zagotovitev ustavnoskladne odločitve v konkretnem sodnem postopku.[3] Vezanost sodnika na Ustavo najprej zahteva, da sodnik pri sprejemanju konkretnih odločitev zakone razlaga tako, da je njihova uporaba v okoliščinah konkretnega primera skladna z Ustavo. Pri iskanju ustavnoskladne razlage upoštevnih zakonskih določb oziroma pri iskanju ustavnoskladne rešitve določenega pravnega problema se lahko sodišče opre na vse splošno sprejete metode pravne razlage. Med več mogočimi razlagami pa mora nato pri odločanju uporabiti tisto, ki je skladna z Ustavo. Šele, če sodišče z metodami pravne razlage ne more razlagati zakona na ustavnoskladen način, mora, če meni, da je zakon v neskladju z Ustavo, na podlagi 156. člena Ustave začeti postopek za oceno njegove ustavnosti.[4] Sodišče mora v zahtevi za oceno ustavnosti jasno in določno utemeljiti, da mora v konkretni zadevi, v kateri sodi, uporabiti (domnevno protiustavno) zakonsko ureditev na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev.[5] Njegova naloga je, da jasno, nedvoumno in določno izkaže zveznost (koneksnost)[6] med konkretno zadevo, v kateri sodi, in domnevno protiustavno ureditvijo.

Ustavno sodišče je pridobilo in vpogledalo v spis št. EPVD-543/2013-0333 Okrajnega sodišča v Celju.

---

### B. – II.

Pogoj, da je odločitev Ustavnega sodišča o domnevni protiustavnosti zakona odločilna za odločanje sodišča v konkretnem sodnem postopku, bi bil lahko izpolnjen v zvezi z zahtevo predlagatelja le, če bi predlagatelj moral – brez odločitve o skladnosti osmega odstavka 22. člena ZP-1 z Ustavo – potrditi domnevno ustavno sporni sklep Okrajnega sodišča v Celju, da se zavrže storilčev predlog za odložitev izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na slovenskem ozemlju, ker ga ZP-1 ne dovoljuje. To bi namreč pomenilo, da mora predlagatelj sprejeti (se nanje opreti) pravna stališča iz sklepa Okrajnega sodišča v Celju št. EPVD 543/2013-0336 z dne 24. 2. 2014, za katera predlagatelj meni, da so protiustavna, ker slonijo na protiustavni zakonski podlagi, ki je ni mogoče ustavnoskladno razlagati.[7] Če bi predlagatelj res moral na opisani način sprejeti stališča, ki so po njegovem mnenju protiustavna, bi to bilo v očitnem nasprotju s pravilom o vezanosti sodnikov na Ustavo, ne le na zakon (125. člen Ustave). Po drugi strani pogoji za vsebinsko obravnavanje zahteve sodišča za oceno ustavnosti zakona niso izpolnjeni, če lahko sodišče v zadevi, v kateri je zaradi vložitve zahteve prekinilo postopek, zagotovi ustavnoskladno odločitev kakorkoli drugače, brez odločitve Ustavnega sodišča o protiustavnosti zakona. Ta drugačna ustavnoskladna odločitev, katere možnost mora biti preverjena in izčrpana pred vložitvijo zahteve za oceno ustavnosti, ni nujno tista odločitev, ki sodišču omogoča uveljaviti lastno vsebinsko ustavnopravno gledanje na problem, ki ga predenj postavlja ustavno suspektna zakonska določba. Lahko je tudi povsem formalna procesna odločitev, ki pa ni obremenjena s protiustavnostjo, kakor jo zaznava sodišče, in zaradi katere (in samo zaradi nje) razmišlja o intervenciji Ustavnega sodišča.

V drugem odstavku 202.d člena ZP-1[8] je določeno, da vložitev predloga storilca za odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja zadrži izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja do odločitve o predlogu. V devetem odstavku 202.d člena ZP-1 je določeno, da lahko storilec zoper sklep o zavrženju ali zavrnitvi predloga za odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja vloži pritožbo v osmih dneh od dneva vročitve sklepa. Pritožba ne zadrži izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja. Stranska sankcija prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja se izvrši trideseti dan po pravnomočnosti sodne odločbe oziroma trideseti dan po vročitvi storilcu pravnomočne sodne odločbe, s katero je sankcija izrečena (139. člen v zvezi s prvim odstavkom 124. člena v zvezi z drugim odstavkom 1. člena Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij, Uradni list RS, št. 110/06 – uradno prečiščeno besedilo, 76/08, 40/09, 109/12 in 54/15 – v nadaljevanju ZIKS-1).[9] Če je bila izvršitev prenehanja veljavnosti zadržana zaradi predloga storilca za odložitev izvršitve, ki je bil nato s sklepom sodišča prve stopnje zavržen ali zavrnjen, je sankcija izvršljiva, ko je zadržanje z učinkovanjem tega prvostopenjskega sklepa[10] prenehalo veljati, če je seveda vmes tudi že potekel navedeni tridesetdnevni rok po vročitvi storilcu pravnomočne sodne odločbe o prenehanju veljavnosti vozniškega dovoljenja. Vozniško dovoljenje sicer preneha veljati šele, ko je sankcija dejansko izvršena – z vpisom prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja v evidenco izdanih vozniških dovoljenj,[11] vendar to po naravi stvari ne more veljati za prepovedi uporabe tujih vozniških dovoljenj, za katere slovenski upravni organi ne vodijo evidence.

Storilcu iz primera, iz katerega izvira ta zahteva, je Okrajno sodišče v Celju zaradi storjenega prekrška, s katerim je kot voznik motornega vozila kategorije B dosegel osemnajst kazenskih točk v cestnem prometu, s sklepom št. EPVD 543/2013-0333 z dne 29. 11. 2013 izreklo sankcijo prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije za vse kategorije motornih vozil, za katere je storilec 19. 10. 2013 imel dovoljenje. Ker osmi odstavek 22. člena ZP-1 ne omogoča diferenciranja dolžine te sankcije, je treba šteti, da je bila tudi v storilčevem primeru sankcija izrečena za dobo enega leta (kot izhaja tudi iz obrazložitve navedenega sklepa). Okrajno sodišče v Celju se je pri določitvi izvršitve sankcije sklicevalo na smiselno uporabo 124. člena ZIKS-1[12] in je odločilo, da se izrečena prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja izvrši trideseti dan po pravnomočnosti tega sklepa oziroma trideseti dan po vročitvi pravnomočnega sklepa o prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja. Pritožbo storilca zoper navedeni sklep je Višje sodišče v Celju zavrnilo s sklepom št. EPVDp 8/2014 z dne 31. 1. 2014, ki je bil storilcu vročen 19. 2. 2014. Glede na navedeno bi se enoletna prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja za storilca morala začeti izvrševati trideseti dan po 19. 2. 2014, torej 21. 3. 2014. Pod predpostavko, da se lahko ureditev odložitve izvršitve sankcije iz 202.d člena ZP-1, ki izrecno ureja le položaj s prenehanjem veljavnosti vozniškega dovoljenja, smiselno uporablja tudi za prepovedi uporabe tujih vozniških dovoljenj, je storilčev predlog za odložitev izvršitve z dne 11. 2. 2014 zadržal začetek izvrševanja prepovedi uporabe storilčevega vozniškega dovoljenja, vendar ne dlje kot do 28. 2. 2014, ko je bil storilcu vročen sklep Okrajnega sodišča v Celju št. EPVD 543/2013-0336 z dne 24. 2. 2014 o zavrženju predloga za odložitev izvršitve. Ker je bil tako postopek s storilčevim predlogom na prvi stopnji zaključen, še preden je enoletna prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja sploh postala izvršljiva po 124. členu ZIKS-1 (21. marca 2014), je enoletni rok trajanja te sankcije tekel od 21. 3. 2014[13] in se je iztekel 21. 3. 2015.

Izrečena prepoved uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije, za katero je storilec neuspešno želel doseči odločitev o odložitvi njene izvršitve, se je tako izvršila v celoti in se ne izvršuje več. To drži tudi, če bi sprejeli izhodišče predlagatelja,[14] da se za sankcijo prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja, z izjemo v osmem odstavku 22. člena ZP-1 izrecno naštetih tretjega do šestega odstavka 22. člena ZP-1, smiselno ne morejo uporabljati druge določbe ZP-1 (logično tedaj ne tudi drugih predpisov), ki se izrecno nanašajo na sankcijo prenehanja veljavnosti domačega vozniškega dovoljenja.[15] V tem primeru se je namreč konkretna prepoved uporabe storilčevega vozniškega dovoljenja v Republiki Sloveniji začela izvrševati še pred 21. 3. 2014 – in je enoletno obdobje njenega izvrševanja poteklo še pred 21. 3. 2015.[16]

Ker je storilec stransko sankcijo prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije že prestal in lahko v tem trenutku brez vseh omejitev uporablja svoje vozniško dovoljenje na slovenskem ozemlju, očitno več nima pravnega interesa za nadaljevanje postopka s predlogom za odložitev izvršitve te sankcije. Kar je že bilo v celoti izvršeno, ne more več biti predmet odloga izvršitve. Predlagatelj lahko glede na navedeno v pritožbenem postopku odloči o predlogu storilca brez meritorne odločitve Ustavnega sodišča o ustavnosti osmega odstavka 22. člena ZP-1, pa vendar tako, da ne pritrdi oziroma sprejme zanj ustavno spornih razlogov Okrajnega sodišča, da se storilčev predlog za odložitev izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na slovenskem ozemlju zavrže, ker ga ZP-1 ne dovoljuje.[17]

Poleg navedenega obstaja še en razlog, zakaj ni moč šteti, da je predlagatelj prepričljivo pojasnil, da mu s to zahtevo izpodbijana določba ZP-1 brezpogojno preprečuje ustavnoskladno odločitev v konkretnem sporu. Ustavno sodišče bi to lahko sprejelo le, če bi nedostopnost možnosti odložitve izvršitve te prepovedi imetniku tujega vozniškega dovoljenja, katerega uporaba v Republiki Sloveniji je bila prepovedana, nedvoumno in enoznačno izhajala iz zakonskega besedila, ki ga ne bi bilo moč razlagati drugače in (glede na stališča predlagatelja) ustavnoskladno. Predlagatelj sicer to zatrjuje in se pri tem opira na jezikovno razlago osmega odstavka 22. člena ZP-1 (ker v njem ni odkazila na smiselno uporabo devetega odstavka 22. člena ZP-1) in na pojasnila predlagatelja Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 9/11 – ZP-1G), da naj za imetnike tujih vozniških dovoljenj odložitev izvršitve ne bi prišla v poštev. Ustavno sodišče opozarja, da sodišča veže dolžnost ustavnoskladne razlage zakona, ki jo morajo sodišča iskati ne glede na stopnjo v pravosodni hierarhiji, aktivno in kreativno, po lastni "ustavni vesti",[18] ne da bi bila absolutno vezana na kakšno od metod razlage, še manj pa na poglede pripravljavcev strokovnih gradiv k predlogom zakonov. Če pravni red (ne le izpodbijana zakonska določba) omogoča razlago, ki jo kot ustavnoskladno sprejema predlagatelj in ki jo želi sprejeti tudi v konkretnem primeru, ni izkazano, da predlagatelj ne more v konkretnem primeru sprejeti ustavnoskladne odločitve brez odločitve Ustavnega sodišča o protiustavnosti zakona.[19] V tej zvezi Ustavno sodišče opozarja, da izpodbijani osmi odstavek 22. člena ZP-1 zapoveduje smiselno uporabo (zgolj) tretjega do šestega odstavka tega člena specifično le za "izrek" prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije, kar že na jezikovni ravni za prepoved uporabe ne izključuje smiselne uporabe devetega odstavka 22. člena ZP-1 (ki določa, da se lahko izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja odloži), saj bi se ta odstavek tedaj uporabljal za vidik izvršitve navedene sankcije, ne pa za njen "izrek". Končno se za možnost odložitve izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja v svojem odgovoru obširno, s sklicevanjem na nadomestno naravo te sankcije v razmerju do prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja, zavzema tudi Državni zbor.

Predlagatelj ni zadostil trditvenemu bremenu, ki mu nalaga, da izkaže, da v konkretni zadevi sploh mora uporabiti domnevno protiustavno določbo ZP-1 oziroma da jo mora uporabiti na način, ki mu preprečuje ustavnoskladno odločitev o predlogu storilca.

Po prvem odstavku 25. člena ZUstS Ustavno sodišče zahtevo zavrže, če niso izpolnjeni pogoji iz 23. člena ZUstS. Ker zahteva za oceno ustavnosti osmega odstavka 22. člena ZP-1 ne izpolnjuje pogojev iz navedenega člena ZUstS, jo je Ustavno sodišče zavrglo.

---

### C.

Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi prvega odstavka 25. člena ZUstS v sestavi: predsednica dr. Jadranka Sovdat ter sodnice in sodniki dr. Mitja Deisinger, dr. Dunja Jadek Pensa, dr. Etelka Korpič – Horvat, dr. Špelca Mežnar, dr. Ernest Petrič, Jasna Pogačar, Marko Šorli in Jan Zobec. Sklep je sprejelo soglasno.

dr. Jadranka Sovdat
Predsednica

[^[1]]: Tretji, četrti, peti in šesti odstavek 22. člena ZP-1 urejajo pogoje za izrek prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja kot dela stranske sankcije za prekrške "kazenske točke v cestnem prometu s prenehanjem veljavnosti vozniškega dovoljenja in prepovedjo uporabe vozniškega dovoljenja" (tretja alineja drugega odstavka 4. člena ZP-1). Specifično urejajo število kazenskih točk in časovno obdobje njihove akumulacije, da se mora izreči prenehanje dovoljenja, čas po pravnomočnosti odločbe o prekršku, v katerem je dopusten izrek te sankcije, učinkovanje sankcije po kategorijah vozniških dovoljenj in različne položaje v zvezi s temi vprašanji.

[^[2]]: Torej za odločitev, da vozniško dovoljenje ne preneha veljati, ali za odločitev o preklicu odložitve izvršitve prenehanja veljavnosti.

[^[3]]: Primerjaj s sklepoma Ustavnega sodišča št. U-I-238/12 z dne 23. 1. 2014 (Uradni list RS, št. 10/14) in št. U-I-63/15 z dne 16. 12. 2015.

[^[4]]: Tako Ustavno sodišče v sklepu št. U-I-52/15 z dne 28. 9. 2016.

[^[5]]: Glej tudi sklep Ustavnega sodišča št. U-I-141/15 z dne 16. 12. 2015.

[^[6]]: Da bi bilo mogoče o zahtevi sodišča za oceno ustavnosti zakona meritorno odločiti, se mora nanašati na tiste določbe zakona, na katere mora sodišče opreti svojo odločitev o stvari. Ne zadošča kakršna koli zveznost med domnevno protiustavnim zakonom in konkretnim sodnim postopkom (glej sklep Ustavnega sodišča št. U-I-189/13 z dne 18. 9. 2013).

[^[7]]: V navedenem sklepu je Okrajno sodišče zapisalo, da uporaba določb ZP-1 o odložitvi izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja za imetnike tujega vozniškega dovoljenja ne pride v poštev. Imetnik tujega vozniškega dovoljenja naj ne bi mogel biti upravičen do možnosti odložitve izvršitve ukrepa. Zato je Okrajno sodišče predlog za odložitev izvršitve prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja na ozemlju Republike Slovenije zavrglo.

[^[8]]: Zadnja novela, upoštevana v ZP-1, ki ga izpodbija predlagatelj, je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 111/13 – ZP-1I). Čeprav je bil 202.d člen ZP-1 spremenjen z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o prekrških (Uradni list RS, št. 32/16 – v nadaljevanju ZP-1J), ta novela ne spreminja ureditve izvršitve oziroma učinkovanja izrečene prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja v delu, ki ga Ustavno sodišče izpostavlja v tej točki obrazložitve sklepa. Zato s tega vidika niti ni pomembno, ali bi moral predlagatelj v konkretni zadevi, iz katere izvira zahteva, glede teh vprašanj uporabiti ureditev po ZP-1 ali po ZP-1J.

[^[9]]: Peti odstavek 202. člena ZP-1 določa, da stransko sankcijo kazenskih točk v cestnem prometu, ki je bila izrečena s sodbo ali sklepom o prekršku, izvrši okrajno sodišče, ki je odločalo o prekršku na prvi stopnji, po določbah zakona, ki ureja izvrševanje kazenskih sankcij, če z zakonom ni določeno drugače (kazenske točke se ob izpolnjenih pogojih iz 22. člena ZP-1 izrekajo kot enotna stranska sankcija skupaj s prenehanjem veljavnosti vozniškega dovoljenja ali prepovedjo uporabe tujega vozniškega dovoljenja).

[^[10]]: Glede učinkovanja tega sklepa je treba spomniti na to, da vložitev predloga za odložitev izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja zadrži izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja le "do odločitve o predlogu". Ustavno sodišče meni, da je izvršitev sankcije zadržana ne le do dneva izdaje sklepa sodišča prve stopnje o zavrnitvi ali zavrženju predloga, pač pa do dneva njegove vročitve storilcu.

[^[11]]: Glej sklep Višjega sodišča v Ljubljani št. EPVDp 181/2015 z dne 7. 1. 2016.

[^[12]]: Ne glede na to, da 125. in 139. člen ZIKS-1 pri odkazovanju na smiselno uporabo 124. člena ZIKS-1 izrecno omenjata le (prekrškovni) stranski sankciji prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja in prepovedi vožnje motornega vozila oziroma (kazenskopravno) stransko kazen prepovedi vožnje motornega vozila osebi, ki ima tuje vozniško dovoljenje.

[^[13]]: Kar izhaja tudi iz pridobljenega spisa št. EPVD-543/2013-0333 Okrajnega sodišča v Celju oziroma iz dopisa okrajne sodnice Barbare Polanec Rančigaj upravni enoti Celje (list. št. 53). Upravna enota Celje je storilca obvestila, da so bili podatki o izrečeni sankciji prepovedi uporabe tujega vozniškega dovoljenja (izvršljivi od dne 21. 3. 2014) vpisani v register voznikov motornih vozil pri Ministrstvu za notranje zadeve (list. št. 64).

[^[14]]: Na tem izhodišču je zahteva za oceno ustavnosti zgrajena. Vendar je dejstvo, da se je izrečeni ukrep v praksi izvršil prav tako, kot izhaja iz 12. točke obrazložitve tega sklepa.

[^[15]]: Torej določbe, ki urejajo zadržanje in prenehanje zadržanja izvršitve prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja (drugi in deveti odstavek 202.d člena ZP-1) ter izvršitev prenehanja veljavnosti vozniškega dovoljenja šele trideseti dan po pravnomočnosti sodne odločbe oziroma trideseti dan po vročitvi storilcu pravnomočne sodne odločbe, s katero je sankcija izrečena (124. člen ZIKS-1).

[^[16]]: Upoštevati je namreč treba, da alternativna razlaga nastopa izvršljivosti sklepa Okrajnega sodišča v Celju št. EPVD 543/2013-0333 z dne 29. 11. 2013, potrjenega s sklepom Višjega sodišča v Celju št. EPVDp 8/2014 z dne 31. 1. 2014, lahko temelji le na splošni določbi prvega odstavka 200. člena ZP-1, ki določa, da se odločba, izdana v postopku o prekršku, izvrši, ko postane pravnomočna in ko za izvršitev ni zakonskih ovir, če ta zakon ne določa drugače. Pravnomočen pa je ta sklep postal že z odpravo drugostopenjskega sklepa storilcu v februarju 2014 (drugi odstavek 199. člena ZP-1).

[^[17]]: Ustavnemu sodišču se ni treba podrobneje opredeljevati do vprašanja, s katero procesno odločitvijo naj predlagatelj uveljavi odsotnost pravnega interesa storilca za nadaljevanje postopka. Mogoča je npr. potrditev zavrženja njegovega predloga (a iz drugih razlogov kot na prvi stopnji) ali ustavitev postopka, ker obstojijo druge okoliščine, ki ga izključujejo (analogno položaju iz 10. točke prvega odstavka 136. člena ZP-1).

[^[18]]: Primerjaj s sklepom Ustavnega sodišča št. U-I-204/15 z dne 3. 3. 2016.

[^[19]]: Tako Ustavno sodišče v sklepu št. U-I-52/15.