VSL Sodba I Cpg 213/2017
Datum: 2017-08-24T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2017:I.CPG.213.2017
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Gospodarski oddelek
institut: bančna garancija - vračilo zneska - konzorcij - družbena pogodba - prenehanje družbene pogodbe - pasivna legitimacija - informativni dokaz - neupravičeno unovčenje bančne garancije - zadržanje denarnih sredstev
jedro: Pravna podlaga za tožbeni zahtevek iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije "brez ugovora" oziroma "na prvi poziv", ni 1083. člen ZOR, kot je to zmotno presodilo sodišče prve stopnje, temveč tretji odstavek 1087. člena ZOR.

Sodišče prve stopnje je bilo dolžno glede na opisano trditveno podlago pravdnih strank ugotavljati, ali je bil podan temelj za unovčenje bančne garancije ter tudi, ali je bila bančna garancija unovčena v ustreznem znesku

Začetek postopka prisilne poravnave nad posameznim družbenikom pa ni absolutni razlog za prenehanje družbe, saj se lahko družbeniki s prizadeto pravo osebo v nekaterih primerih sporazumejo o nadaljevanju družbe.

V primeru zatrjevanja tožeče stranke, da bančna garancija ni bila unovčena upravičeno in v ustreznem znesku, je trditveno in dokazno breme o nastanku in višini te škode na toženi stranki.
zveza: ZPP člen 7, 212. OZ člen 190, 990, 1000, 1000/1, 1000/1-5. ZOR člen 1087, 1087/3

## Jedro

Pravna podlaga za tožbeni zahtevek iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije "brez ugovora" oziroma "na prvi poziv", ni 1083. člen ZOR, kot je to zmotno presodilo sodišče prve stopnje, temveč tretji odstavek 1087. člena ZOR.

Sodišče prve stopnje je bilo dolžno glede na opisano trditveno podlago pravdnih strank ugotavljati, ali je bil podan temelj za unovčenje bančne garancije ter tudi, ali je bila bančna garancija unovčena v ustreznem znesku Začetek postopka prisilne poravnave nad posameznim družbenikom pa ni absolutni razlog za prenehanje družbe, saj se lahko družbeniki s prizadeto pravo osebo v nekaterih primerih sporazumejo o nadaljevanju družbe.

V primeru zatrjevanja tožeče stranke, da bančna garancija ni bila unovčena upravičeno in v ustreznem znesku, je trditveno in dokazno breme o nastanku in višini te škode na toženi stranki.

## Izrek

I. Pritožbi se delno ugodi in se izpodbijana sodba spremeni: - delno v III. točki izreka tako, da je dolžna tožena stranka v 15 dneh od vročitve te sodbe tožeči stranki plačati 230.658,86 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva vložitve tožbe do plačila; - v IV. točki izreka pa tako, da vsaka stranka sama krije svoje stroške prvostopenjskega postopka.

II. V preostalem delu se pritožba zavrne ter se sodba sodišča prve stopnje v nespremenjenem delu izpodbijane III. točke izreka, to je za 136.775,39 EUR ter za 87.625,25 EUR, oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva vložitve tožbe do plačila, potrdi.

III. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo in sklepom: - dovolilo spremembo tožbe z dne 8. 9. 2014 (I. točka izreka); - zavrglo tožbo na ugotovitev, da je tožena stranka neupravičeno unovčila bančno garancijo za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti št. 49141/71 z dne 15. 12. 2011 izdajatelja N. d. d. (II. točka izreka); - zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati znesek v višini 367.434,25 EUR iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije št. 49141/71 in znesek v višini 87.625,25 EUR iz naslova zadržanih sredstev, oboje skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva vložitve tožbe do plačila, v roku 8 dni (III. točka izreka); - odločilo, da je tožeča stranka dolžna toženi stranki plačati stroške postopka v znesku 5.810,25 EUR v roku 15 dni, po preteku tega roka z zakonskimi zamudnimi obrestmi od prvega dne zamude do plačila (IV. točka izreka).

2. Proti III. in IV. točki izreka te odločbe se je pravočasno pritožila tožeča stranka zaradi bistvenih kršitev določb postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču je predlagala, da pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu spremeni tako, da tožbenemu zahtevku v celoti ugodi oziroma podrejeno, da jo razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, v obeh primerih s stroškovno posledico. Priglasila je stroške pritožbenega postopka.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo predlagala zavrnitev pritožbe kot neutemeljene. Priglasila je stroške pritožbenega postopka.

4. Pritožba je delno utemeljena.

5. V obravnavanem sporu je tožeča stranka od tožene stranke zahtevala plačilo 1) zneska 367.434,25 EUR iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti št. 49141/71 (priloga A7) in 2) zneska 87.625,25 EUR iz naslova 10 % zadržanih sredstev.

6. Sodišče prve stopnje je tožbeni zahtevek v celoti zavrnilo. Presodilo je, da je bila unovčitev bančne garancije s strani tožene stranke upravičena, ker tožeča stranka po prenehanju družbene pogodbe ni izkazala, da je sposobna zaključiti naložene pogodbene obveznosti. Ker je pravni temelj unovčitve obstajal, je ocenilo, da niso podani pogoji za zatrjevano neupravičeno pridobitev po 190. členu Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ). Kljub temu pa je tožbeni zahtevek po tej pravni podlagi presojalo tudi po višini.1 Ugotovilo je, da je znesek škode, ki mu tožeča stranka ni obrazloženo ugovarjala, presegel znesek po unovčeni garanciji. Glede zadržanih sredstev pa je pojasnilo, da je pogodba med tožečo in toženo stranko kot vodilnim izvajalcem dospelost zadržanih sredstev vezala na določila pogodbe, sklenjene med naročnikom in toženo stranko. Ker je ugotovilo, da projekt ni končan in da tožeča stranka niti ne zatrjuje, da dela, ki jih je izvedla, predstavljajo vsa dela faze, do katere je bil projekt izveden do prenehanja konzorcija, je zahtevek tudi v tem delu zavrnilo.

7. Pritožnik poudarja, da sta tako bančna garancija kot zadržanje sredstev zgolj instituta zavarovanja. Navaja, da je skladno s tretjim odstavkom 1087. člena Zakona o obligacijskih razmerjih (v nadaljevanju ZOR) v tem sporu relevantno, ali je obstajala ustrezna terjatev tožene stranke do tožeče stranke, katero bi tožena stranka z bančno garancijo lahko poplačala. Tudi neustrezna izpolnitev mora namreč vedno imeti neko stroškovno posledico za upravičenca iz bančne garancije. Sodišče prve stopnje pa tega napačno ni ugotavljalo. Nadalje pritožnik meni, da je sodišče prve stopnje zmotno presodilo, da je družbena pogodba prenehala veljati. Poleg tega navaja, da se je sodišče prve stopnje spustilo v povsem pavšalno presojo višine neupravičene obogatitve, čeprav je menilo, da zanjo pogoji niso podani. Pritožnik graja odločitev tudi po višini. Navaja, da je bilo dokazno breme za nastanek stroškov na toženi stranki, ki ga ni zmogla; tožeča stranka je posamezne postavke obrazloženo prerekala, sodišče prve stopnje pa ni izvedlo predlaganega dokaza z izvedencem. Glede zadržanih sredstev pritožnik navaja, da je investitor sprostil vsa zadržana sredstva toženi stranki, ki jih je neupravičeno zadržala zase. Ker je projekt zdaj že zaključen, morajo biti po stališču pritožnika tudi ta sredstva sproščena in izplačana tožeči stranki.

Relevantno dejansko stanje

8. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja naslednje, s pritožbo neizpodbijano dejansko stanje: - tožeča stranka je skupaj s toženo stranko in družbo V. d. d. podala skupno ponudbo za izvedbo javnega naročila naročnika Občina S. "Regijski center za ravnanje z odpadki ... regije - Izgradnja centra za ravnanje z odpadki II. reda S."; - pogodba o izvedbi storitev projektiranja, dobave opreme in gradnje za izvedbo projekta v sklopu operacije "Regijski center za ravnanje z odpadki ... regije - Izgradnja centra za ravnanje z odpadki II. reda S." št. 000 (priloga A35, v nadaljevanju Pogodba A35) je bila med toženo stranko kot vodilnim izvajalcem in naročnikom Občino S. sklenjena 19. 2. 2010; - tožeča stranka, tožena stranka in V. d. d. so sklenile Pogodbo št. POGN R12-406-004/10 (priloga A5, v nadaljevanju Pogodba A5) ter pripadajoči Aneks A6 z namenom določitve medsebojnih pravic in obveznosti za izvedbo del po Pogodbi A35; - banka N. je na zahtevo tožeče stranke kot izvajalca po Pogodbi A5 izdala bančno garancijo v korist tožene stranke za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti št. 49141/71 na prvi poziv v višini 367.434,25 EUR (priloga A7), katero je tožena stranka v celoti unovčila 3. 6. 2013; - nad tožečo stranko je bil 8. 1. 2013 začet postopek prisilne poravnave, 29. 7. 2013 pa stečajni postopek.

Glede bančne garancije

9. Pravna podlaga za tožbeni zahtevek iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije "brez ugovora" oziroma "na prvi poziv", kakršno predstavlja bančna garancija na prilogi A7, ni 1083. člen ZOR, kot je to zmotno presodilo sodišče prve stopnje, temveč tretji odstavek 1087. člena ZOR2. Po tej določbi upravičenec iz garancije dolguje naročitelju znesek, prejet na podlagi garancije, do katerega zaradi utemeljenih naročiteljevih ugovorov sicer ne bi imel pravice.3

10. Tožeča stranka je zatrjevala, da bančna garancija št. 49141/71 ni bila unovčena upravičeno, saj je tožena stranka tožečo stranko neupravičeno izključila iz konzorcija in ji s tem preprečila nadaljnje delo po pogodbi. Tožena stranka pa je temu nasprotovala s trditvami, da je bila izključitev tožeče stranke utemeljena, saj slednja ni bila sposobna izvesti pogodbeno dogovorjenih obveznosti, zaradi česar ji je nastala škoda, ki presega znesek po unovčeni bančni garanciji. Sodišče prve stopnje je bilo dolžno glede na opisano trditveno podlago pravdnih strank ugotavljati, ali je bil podan temelj za unovčenje bančne garancije ter tudi, ali je bila bančna garancija unovčena v ustreznem znesku, ne pa, ali so bili izpolnjeni v garanciji navedeni pogoji.4

11. Pogodba A5, sklenjena med pravnima strankama in družbo V. d. d., predstavlja konzorcijsko pogodbo (skupen nastop gospodarskih subjektov pri pripravi ponudbe in izpolnitvi javnega naročila)5, za katero se uporabljajo določila OZ o družbeni pogodbi. Z družbeno pogodbo se dve ali več oseb zaveže, da si bodo s svojimi prispevki prizadevale doseči z zakonom dopustni skupni namen, tako kot je določeno s pogodbo (990. člen OZ). Takšna družba preneha, če se je zoper družbenika kot pravno osebo začel postopek stečaja ali prisilne poravnave (5. točka prvega odstavka 1000. člena OZ). Postopek prisilne poravnave je bil nad tožečo stranko začet 8. 1. 2013. Začetek postopka prisilne poravnave nad posameznim družbenikom pa ni absolutni razlog za prenehanje družbe, saj se lahko družbeniki s prizadeto pravo osebo v nekaterih primerih sporazumejo o nadaljevanju družbe. To velja, četudi sama družbena pogodba ne dopušča takšne možnosti in se o tem družbeniki odločijo ob nastanku zakonskega razloga za prenehanje.6

12. Pogodbene stranke Pogodbe A5 so se po začetku postopka prisilne poravnave nad tožečo stranko na sestanku 5. 2. 2013 dogovorile, da bo tožeča stranka do 12. 2. 2013 predložila vodilnemu partnerju, torej toženi stranki, detajlni plan za svoj obseg dela. Sam postopek prisilne poravnave je namreč nakazoval težave pri sposobnosti za izvedbo prevzetih pogodbenih nalog za projekt. Zato je tožena stranka pri tožeči stranki poskušala pridobiti zagotovila in dokazila o tem, da je kljub začetku postopka prisilne poravnave zmožna izpolniti svoje pogodbene obveznosti. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenskega mnenja ugotovilo, da tožeča stranka na upravičeno zahtevo tožene stranke ni zagotovila financiranja za nadaljevanje projekta in predložila finančnega načrta niti ni zagotovila pisnih dogovorov dobaviteljev in kooperantov o dobavi materiala in izvedbi del po terminskem planu, ni predstavila podrobnega terminskega in izvedbenega plana, ki bi bil usklajen z noveliranim terminskim planom, potrjenim s strani naročnika, ni se opredelila do svojih zapadlih obveznosti ter ni predložila izjave banke glede podaljšanja garancije za dobro izvedbo del. Izvedenec A. B. je v mnenju tudi ocenil, da tožeča stranka že do dneva začetka postopka prisilne poravnave ni izvajala obveznosti skladno z 9. členom Pogodbe A5. Izrazil je resen dvom o uspešnosti in realizaciji Pogodbe A5 s tožečo stranko, saj se je večinski obseg del tožeče stranke na konkretnem projektu predvideval od 4. 3. 2013 dalje.7

13. Ker tožeča stranka torej ni izpolnila svojih ustno dogovorjenih obveznosti po predložitvi ustreznih dokumentov, ki bi izkazovali njeno sposobnost nadaljevanja z deli, kar je bil pogoj za nadaljevanje družbe s tožečo stranko, je zanjo Pogodba A5 prenehala veljati, in sicer najkasneje z dopisom na prilogi A11. Tožeča stranka iz razlogov, ki izhajajo iz njene sfere, tako ni izpolnila svojih pogodbenih obveznosti v dogovorjeni kvaliteti, količini in rokih, za kar je bila izdana predmetna bančna garancija. Zato jo je tožena stranka tudi po oceni pritožbenega sodišča unovčila utemeljeno. Graja pritožnika, da družbena Pogodba A5 ni nikoli prenehala veljati, na pravilnost te prvostopenjske presoje ne more vplivati. Družba (konzorcij), ustanovljena s Pogodbo A5, je namreč za preostala družbenika lahko veljala še naprej, kljub pomanjkanju takšne določbe v tej pogodbi.8

14. Med pravdnima strankama ni sporno, da je tožena stranka bančno garancijo unovčila v celotnem garantiranem znesku v višini 367.434,25 EUR. Nadaljnje relevantno vprašanje je zato, ali je bila unovčitev bančne garancije v takšnem znesku upravičena. Pri tem je bistveno, da je v primeru zatrjevanja tožeče stranke, da bančna garancija ni bila unovčena upravičeno in v ustreznem znesku, trditveno in dokazno breme o nastanku in višini te škode na toženi stranki.

15. Tožena stranka je v tem sporu zatrjevala, da ji je zaradi kršitev pogodbenih obveznosti s strani tožeče stranke nastala naslednja škoda, ki jo izpostavlja tudi pritožnik: a) razlika med pogodbeno ceno tožeče stranke in pogodbeno ceno novega izvajalca G. d. o. o. za sortirnico v višini 116.421,00 EUR; kot dokaz je predložila ponudbeni predračun z dne 27. 7. 2010 in Podizvajalsko pogodbo št. POGN R12-406-05/13 z dne 13. 6. 2013; b) dražje projektantske rešitve v ocenjeni višini 20.000,00 EUR; kot dokaz je predlagala izvedenca gradbene stroke; c) razširitev bančne garancije za dobro izvedbo del in odpravo napak v ocenjeni višini 80.000,00 EUR; kot dokaz je predlagala izvedenca finančne stroke; d) stroški prevzetih zavarovanj na gradbišču zoper tretje osebe v višini 20.354,39 EUR; kot dokaz je predložila polico za zavarovanje odgovornosti št. 018115587 - 0. e) stroški obremenilnega nasipa v ocenjeni višini 58.380,00 EUR in 175.591,50 EUR; kot dokaz je predlagala izvedenca gradbene stroke; f) preplačilo del v višini 156.102,95 EUR brez DDV, ki bi jih morala tožeča stranka izvesti v času pred prenehanjem Pogodbe A5, pa jih ni; kot dokaz je predlagala izvedenca finančne stroke.

16. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožena stranka zadostila trditvenemu bremenu le za postavko škode pod točko a) razlika med cenama za sortirnico v višini 116.421,00 EUR ter točko d) stroški zavarovanj na gradbišču v višini 20.354,39 EUR. Utemeljila je nastanek in višino te škode ter zanju predložila tudi listinske dokaze. Obstoja in višine te škode tožeča stranka ni obrazloženo prerekala. Glede škode pod točko a) je ugovarjala le, da tožeča stranka iz družbene pogodbe ni bila izključena zakonito, zaradi česar je oporekala angažiranju novega izvajalca za sortirnico. Da je Pogodba A5 za tožečo stranko prenehala veljati, je pritožbeno sodišče že pojasnilo.9 Zato je strošek izvedbe sortirnice po drugem izvajalcu utemeljen. Glede škode pod točko d) pa je tožeča stranka le pavšalno navajala, da je ta strošek že zajet v pogodbeno ceno novega izvajalca, pri čemer tega ni z ničemer konkretno utemeljila. Zato pritožbeno sodišče zaključuje, je bila bančna garancija v višini 136.775,39 EUR (116.421,00 EUR + 20.354,39 EUR) unovčena utemeljeno.

17. Glede ostalih postavk škode, katero naj bi krila z bančno garancijo, pa tožena stranka ni zadostila trditvenemu bremenu. Na to je že v postopku pred sodiščem prve stopnje pravilno opozorila tožeča stranka. Tožena stranka je namreč podala zgolj svojo, z ničemer obrazloženo in utemeljeno, oceno stroškov: b) dražjih projektantskih rešitev v višini 20.000,00 EUR, c) razširitve bančne garancije v višini 80.000,00 EUR, e) stroškov obremenilnega nasipa v višini 58.380,00 EUR in 175.591,50 EUR ter f) preplačilo del v višini 156.102,95 EUR. Na kakšni podlagi je prišla do teh zneskov, iz njenih trditev ne izhaja. Prav tako ni pojasnila, katera naj bi sploh bila dela, ki jih je tožeči stranki že plačala in jih slednja ni izvedla. Kot dokaz za vso navedeno škodo je tožena stranka predlagala izvedenca gradbene oziroma finančne stroke, ki naj bi strokovno ocenil in ugotovil višino škode. Tega dokaza z izvedencem pa sodišče prve stopnje pravilno ni izvedlo. Gre namreč za nedovoljen informativni dokaz, s katerim naj bi se šele spoznalo dejstva, pomembna za odločitev o tožbenem zahtevku. Izjema od načelne prepovedi informativnih dokazov je sicer dopustna, predvsem v primerih, ko stranka ne more poznati dejstev, ki jih mora zatrjevati na podlagi trditvenega bremena. Vendar pa za takšno situacijo v tej zadevi ne gre. Iz trditev tožene stranke ne izhaja, da bi bila dejstva v zvezi z nastalo škodo in njeno višino zunaj njenega zaznavnega območja. Nenazadnje bi jih lahko spoznala tudi s pomočjo pred pravdo pridobljenega izvedenskega mnenja, ki bi se štelo kot del njene trditvene podlage.10 Zgolj povsem pavšalno podana ocena škode, brez kakršnekoli obrazložitve, pa za standard opredeljenega navajanja dejstev ne zadostuje (prim. 7. in 212. člen Zakona o pravdnem postopku, v nadaljevanju ZPP).

18. Iz do sedaj obrazloženega izhaja, da je bila bančna garancija upravičeno unovčena le v znesku 136.775,39 EUR. V preostalem delu, to je za 230.658,86 EUR11, pa tožena stranka ni zmogla trditvenega bremena za obstoj in višino škode. Zato pritožbeno sodišče zaključuje, da je tožbeni zahtevek za vračilo 230.658,86 EUR iz naslova neupravičeno unovčene bančne garancije za dobro izvedbo pogodbenih obveznosti št. 49141/71 utemeljen.

Glede zadržanih sredstev

19. Tožeča stranka v odgovoru na pritožbo za ta del tožbenega zahtevka utemeljeno vztraja pri ugovoru pomanjkanja pasivne legitimacije. Pogodba A5 v prvem odstavku določa, da se obračun in plačilo izvršenih del izvrši v skladu s Pogodbo A35 in Aneksom k tej pogodbi, v drugem odstavku pa, da bo skladno s Sporazumom naročnik plačeval opravljena dela partnerjem (torej tudi tožeči stranki) neposredno. Po določbi osmega odstavka 8. člena Pogodbe A35 bo naročnik zadržal zadržani znesek 10 % od vsake situacije in največ do 10 % pogodbene vrednosti, plačilo zadržanega zneska pa bo izvedeno v skladu s Podčlenom 14.11. Splošnih pogojev pogodbe. Ker je bil za zadržanje in torej tudi izplačilo sredstev upravičen naročnik (Občina S.), tožena stranka za vračilo teh sredstev ni pasivno legitimirana. Zavrnitev tožbenega zahtevka v tem delu je zato ne glede na prvostopenjske razloge pravilna, pritožba pa neutemeljena.

Sklepno

20. Glede na navedeno je pritožba delno utemeljena. Zato ji je pritožbeno sodišče delno ugodilo ter sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijani III. točki izreka delno spremenilo tako, da je dolžna tožena stranka v 15 dneh od vročitve te sodbe tožeči stranki plačati 230.658,86 EUR (367.434,25 EUR - 136.775,39 EUR) z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva vložitve tožbe do plačila. V preostalem delu pa je pritožbo zavrnilo ter sodbo sodišča prve stopnje v nespremenjenem delu III. točke izreka, to je za 136.775,39 EUR ter za 87.625,25 EUR, oboje z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva vložitve tožbe do plačila, potrdilo.

21. Delna sprememba sodbe sodišča prve stopnje v III. točki izreka je narekovala tudi spremembo odločitve o pravdnih stroških (drugi odstavek 165. člena ZPP). Če stranka deloma zmaga v pravdi, lahko sodišče glede na doseženi uspeh odloči, da krije vsaka stranka svoje stroške (drugi odstavek 154. člena ZPP). Ker se je uspeh tožeče stranke v tem gospodarskem sporu po odločitvi pritožbenega sodišča zvišal na približno 50 %, je pritožbeno sodišče stroškovno odločitev v IV. točki izreka izpodbijane sodbe spremenilo tako, da vsaka pravdna stranka krije svoje stroške prvostopenjskega postopka.

22. Odločitev o pritožbenih stroških prav tako temelji na določbi drugega odstavka 165. člena ZPP v zvezi z drugim odstavkom 154. člena ZPP. Glede na to, da sta obe pravdni stranki v pritožbenem postopku uspeli v približno 50 % ter da so jima nastali stroški v enaki višini, je pritožbeno sodišče ob upoštevanju vseh okoliščin primera odločilo, da vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

1 Glej 14. točko obrazložitve izpodbijane sodbe.  
2 Ki se še vedno uporablja na podlagi drugega odstavka 1061. člena OZ.  
3 Ta določba upošteva okoliščino, da ima prejemnik garancije (upravičenec) terjatev do tretje osebe (praviloma naročitelja) in je garancija kljub svoji abstraktnosti le sredstvo zavarovanja za izpolnitev te obveznosti. Na ta način pride do izraza kavzalnost razmerja med naročiteljem in upravičencem iz garancije. Tako sklep VSRS III Ips 38/2009. 4 Prim. sklep VSRS III Ips 38/2009: "Za sklepčnost tožbe z zahtevkom za vrnitev zneska, ki ga je banka izplačala po (abstraktni) bančni garanciji mora tožnik naročitelj navesti naslednja dejstva: a) da je naročitelj bančne garancije v korist tožene stranke kot upravičenca; b) da je tožena stranka garancijo unovčila; c) kateri je temeljni posel, na podlagi katerega naj bi imel upravičenec pravico do izplačanega zneska in d) da obstajajo okoliščine, zaradi katerih upravičenec iz temeljnega posla ni imel pravice do zneska, ki ga je prejel iz unovčene garancije." ter sodbo in sklep VSL II Cp 1132/2012: po tretjem odstavku 1087. člena ZOR je "treba ugotavljati ne le, ali je bil podan temelj za unovčenje bančne garancije, temveč tudi, ali je bila bančna garancija unovčena v pravilnem/primernem znesku." 5 Več o tem dr. Plauštajner: Konzorcij kot ponudnik, Podjetje in delo, 2006, št. 6-7, str. 1457-1470, ter Kranjc: Spremembe v konzorciju po oddaji ponudbe v postopku javnega naročanja, Podjetje in delo, 2007, št. 5, str. 948. 6 Prim. Zabel v: Obligacijski zakonik s komentarjem (posebni del), GV Založba, Ljubljana 2004, 4. knjiga, str. 986 in 988. 7 V zvezi s tem glej izvedensko mnenje A. B. na l. št. 192 do l. št. 198. 8 Prim. Zabel v: navedeno delo, str. 988. 9 Glej 13. točko obrazložitve te sodbe.  
10 Prim. sklep in sodbo VSRS III Ips 130/2009. 11 Ta znesek predstavlja razliko do najvišjega garantiranega zneska v višini 367.434,25 EUR.