VSL sklep I Cpg 277/2000
Datum: 2002-01-08T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2002:I.CPG.277.2000
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Civilni oddelek
institut: odškodnina - odgovornost - huda malomarnost
jedro: Huda malomarnost je podana tedaj, kadar voznik ne ravna tako, kot bi ravnal povprečen voznik. Prometni znak "ustavi" je namenjen temu, da voznik po zaustavitvi vozila vožnjo nadaljuje s povečano skrbnostjo.

 
zveza: ZZVZZ člen 86,  86.

## Jedro

Huda malomarnost je podana tedaj, kadar voznik ne ravna tako, kot bi ravnal povprečen voznik. Prometni znak "ustavi" je namenjen temu, da voznik po zaustavitvi vozila vožnjo nadaljuje s povečano skrbnostjo.

## Izrek

1. Pritožbi se ugodi in se izpodbijana sodba spremeni tako, da se ugodi tožbenemu zahtevku tožeče stranke, ki se glasi: "Tožena stranka je dolžna tožeči stranki plačati 1.681.756,40 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 11.10.1999 do plačila, v 15 dneh, da ne bo izvršbe." 2. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti 73.873,00 SIT pravdnih stroškov z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 08.01.2002 do plačila, v 15 dneh, da ne bo izvršbe.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke na plačilo 1.681.756,40 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od vložitve zahtevka (11.10.1999) oz. (podrejeno) od 14.08.1999 do plačila ter jo obsodilo na povrnitev 82.905,80 SIT pravdnih stroškov tožene stranke. Tožeča stranka se je proti navedeni sodbi pritožila zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja ter zmotne uporabe materialnega prava. Predlagala je spremembo izpodbijane sodbe oz. (podrejeno) njeno razveljavitev z vrnitvijo zadeve v ponovno sojenje. Pri tem ni priglasila pritožbenih stroškov. Pritožba je bila vročena toženi stranki, ki pa nanjo ni odgovorila. Pritožba je utemeljena. Tožeča stranka v pritožbi ni zatrjevala, da naj bi sodišče prve stopnje nepravilno ugotovilo katero izmed dejanskih okoliščin prometne nesreče, ki jo je povzročil zavarovanec tožene stranke. Zato pritožbeni razlog zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja niti ni obrazložen. Sicer pa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na podlagi ugotovljenih dejstev nepravilno zaključilo, da naj bi zavarovanec tožene stranke ravnal le z lahko obliko malomarnosti. Njegovo ravnanje je namreč treba oceniti kot hudo obliko malomarnosti, saj ni ravnal tako, kot bi ravnal vsak povprečen voznik. Ne glede na to da naj bi se pri prometnem znaku "Ustavi" sicer ustavil, pri zavijanju na levo s stranske ceste ni pustil mimo vseh vozil, ki so vozila po prednostni cesti (gl. 4. odst. 50. čl. takrat veljavnega Zakona o temeljih varnosti cestnega prometa; Ur. list SFRJ, št. 50/88 in spremembe). Prometni znak "Ustavi" je namreč namenjen ravno temu, da voznik po zaustavitvi vozila vožnjo nadaljuje s povečano skrbnostjo. Sklicevanje na slabšo vidljivost zaradi sonca in na zmanjšano preglednost pri tem ni utemeljeno, saj bi moral vsak povprečno skrben voznik ravno zaradi navedenega v danih okoliščinah ravnati pazljiveje in se skrbneje prepričati o stanju na cesti. Še posebno skrben pa mora biti voznik, kadar je promet gost. Ker se torej zavarovanec tožene stranke pri vključevanju na prednostno cesto ni dovolj skrbno prepričal, ali lahko zavije na levo brez nevarnosti za druge udeležence v cestnem prometu, njegovo ravnanje ni bilo skladno z ravnanjem povprečno skrbnega voznika. Zato je drugačen materialnopravni zaključek sodišča prve stopnje nepravilen. V skladu s 86. čl. Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju (Ur. list RS, št. 9/92 in spremembe) je zato zahtevek tožeče stranke na povrnitev povzročene škode utemeljen, saj je zavarovanec tožene stranke zaradi hude malomarnosti povzročil poškodbo zavarovanke tožeče stranke. Zato je sodišče druge stopnje na podlagi 4. točke 358. čl. Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju: ZPP) pritožbi tožeče stranke ugodilo in izpodbijano sodbo spremenilo tako, da je njenemu tožbenemu zahtevku ugodilo (1. točka izreka). Ker je sodišče druge stopnje spremenilo izpodbijano sodbo, je na podlagi 2. odst. 165. čl. ZPP tožeči stranki priznalo 73.873,00 SIT pravdnih stroškov (2. točka izreka). Pritožbenih stroškov namreč tožeča stranka ni priglasila. Tako ji je priznalo 297,00 SIT stroškov za poštnino, 720,00 SIT stroškov za fotokopije, 67.270,00 (33.635,00 + 33.635,00) SIT stroškov za plačane sodne takse za tožbo in sodbo ter 5.586,00 SIT potnih stroškov (kilometrine) - gl. list. št. 2 in 8. Od tako odmerjenih pravdnih stroškov je sodišče druge stopnje tožeči stranki od dneva njihove odmere priznalo tudi uveljavljane zakonske zamudne obresti (do plačila).