VSL sklep II Kp 7786/2014
Datum: 2016-01-21T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2016:II.KP.7786.2014
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Kazenski oddelek
institut: poslovna goljufija - opis kaznivega dejanja - zakonski znaki kaznivega dejanja - znaki kaznivega dejanja - preslepitev - preslepitveni namen
jedro: Iz opisa dejanja v obtožbi mora biti razvidno, katere okoliščine je obdolženec lažno prikazoval ali jih prikrival in s tem preslepil oškodovanca, ter v čem je bil njegov preslepitveni namen. Opis, da izdanih dobavnic obdolženec ni bil poravnal niti se ni odzval na opomine in zneska ni poravnal v treh obrokih, kot se je naknadno zavezal, izvršba pa je bila neuspešna zaradi plačilne nezmožnosti, ki je nastopila tri leta po zapadlosti zadnje dobavnice, ne zadošča. Pomanjkljivosti v opisu ne morejo biti sanirane z morebitno vsebino dokaznega gradiva, iz katerega izhaja več kot izhaja iz opisa kaznivega dejanja v obtožnem dispozitivu.
zveza: KZ-1 člen 228. ZKP člen 277, 277/1.

## Jedro

Iz opisa dejanja v obtožbi mora biti razvidno, katere okoliščine je obdolženec lažno prikazoval ali jih prikrival in s tem preslepil oškodovanca, ter v čem je bil njegov preslepitveni namen. Opis, da izdanih dobavnic obdolženec ni bil poravnal niti se ni odzval na opomine in zneska ni poravnal v treh obrokih, kot se je naknadno zavezal, izvršba pa je bila neuspešna zaradi plačilne nezmožnosti, ki je nastopila tri leta po zapadlosti zadnje dobavnice, ne zadošča. Pomanjkljivosti v opisu ne morejo biti sanirane z morebitno vsebino dokaznega gradiva, iz katerega izhaja več kot izhaja iz opisa kaznivega dejanja v obtožnem dispozitivu.

## Izrek

Pritožba okrožne državne tožilke se zavrne kot neutemeljena.

## Obrazložitev

1. Okrožno sodišče v Ljubljani je z izpodbijanim sklepom na podlagi določila 1. točke prvega odstavka 277. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) ugodilo zahtevi predsednice senata in ustavilo kazenski postopek zoper obdolženega A. A. zaradi kaznivega dejanja poslovne goljufije po prvem odstavku 228. člena KZ-1. Sodišče je tudi odločilo, da na podlagi prvega odstavka 96. člena ZKP stroški kazenskega postopka iz 1. do 5. točke drugega odstavka 92. člena ZKP bremenijo proračun.

2. Zoper izpodbijani sklep se je pravočasno pritožila okrožna državna tožilka zaradi kršitve kazenskega zakona po 2. točki prvega odstavka 370. člena ZKP v zvezi s 1. točko 372. člena ZKP in predlagala, da Višje sodišče v Ljubljani v skladu s tretjim odstavkom 402. člena ZKP pritožbi ugodi, izpodbijani sklep razveljavi in vrne obtožnico sodišču prve stopnje v sojenje.

3. Pritožba ni utemeljena.

4. Pritožbeno sodišče je v okviru preizkusa izpodbijanega sklepa ugotovilo, da ni podana kršitev kot jo zatrjuje okrožna državna tožilka. Okrožna državna tožilka uveljavlja kršitev kazenskega zakona v vprašanju, ali je dejanje, za katero se obdolženi preganja, kaznivo dejanje, po 2. točki prvega odstavka 370. člena ZKP v zvezi s 1. točko 372. člena ZKP. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da opis obdolžencu očitanega kaznivega dejanja v obtožbi ne vsebuje vseh zakonskih znakov goljufije po prvem odstavku 228. člena KZ-1. 5. Pritožbeno sodišče se ne strinja z izvajanji okrožne državne tožilke, da iz opisa dejanja jasno izhaja zaveza obdolženca oziroma lažnivo prikazovanje, da bo izpolnil svoje obveznosti s tem, ko je navedeno, da je na podlagi sklenjene pogodbe prejel različne proizvode oškodovane družbe, ki pa jih ni poravnal. Zgolj podpis pogodbe ter neplačilo obveznosti po tej pogodbi ne izkazujejo preslepitvenega namena obdolženca. Kaznivo dejanje po prvem odstavku 228. člena KZ-1 stori tisti, ki pri opravljanju gospodarske dejavnosti pri sklenitvi ali izvajanju pogodbe ali posla preslepi drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene ali s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo ali ne bodo mogle biti izpolnjene, zaradi delne ali celotne neizpolnitve obveznosti pa si pridobi premoženjsko korist ali nastane za stranko ali koga drugega premoženjska škoda. Izvršitveno dejanje se lahko stori ob sklepanju posla, ali pa ob njegovem izvajanju. Izvršitveno dejanje predstavlja preslepitev z lažnim prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene, ali s prikrivanjem, da tega ne bo oziroma ne bo mogel storiti. Lažnivo prikazovanje dejanskih okoliščin pomeni, da storilec pri drugi osebi ustvari zmotno predstavo o kaki okoliščini. Ta zmota je posledica storilčevih lažnih trditev o teh dejanskih okoliščinah. Prikrivanje dejanskih okoliščin pa pomeni, da storilec drugi osebi ne pojasni določenih okoliščin, čeprav jih je bil zavezan glede na pravno razmerje med njima ali glede na ustvarjeno medsebojno razmerje, ki pri takšnem pravnem poslovanju predvideva takšno pojasnilo.

6. V obravnavanem primeru opis kaznivega dejanja v obtožbi ne konkretizira abstraktnega zakonskega znaka preslepitve drugega s prikazovanjem, da bodo obveznosti izpolnjene in s prikrivanjem, da obveznosti ne bodo izpolnjene. Objektivni in subjektivni zakonski znaki kaznivega dejanja morajo biti v opisu dejanja konkretizirani. Pri tem ni pomembno, ali so abstraktni zakonski znaki kaznivega dejanja sploh navedeni, pač pa je pomembno, da abstraktni zakonski znaki kaznivega dejanja izhajajo iz konkretiziranega opisa obtoženčevega dejanja. Iz konkretnega opisa dejanja v izreku obtožbe pa je razvidno le, da je obdolženi kot direktor družbe B. d. o. o. na podlagi sklenjene pogodbe št. 76/2008 z dne 24. 9. 2008 z družbo X d. d. in na podlagi predhodnih naročil, prejel različne proizvode družbe X d. d., za kar so mu bile izdane dobavnice, ki so v izreku obtožbe naštete, ki jih pa obdolženi kot direktor družbe ni plačal oziroma jih ni nikoli poravnal, prav tako se ni odzval na poslane opomine in dolgovanega zneska ni poravnal niti v treh obrokih, kot je obljubil 9. 1. 2009, neuspešna pa je bila tudi izvršba, saj družba v letu 2011 ni imela stalnih denarnih prejemkov in ni imela odprtega transakcijskega računa. Neupoštevno je sklicevanje okrožne državne tožilke na sodbi Vrhovnega sodišča RS I Ips 65/2007 in I Ips 361/2004. Pritožbeno sodišče pripominja, da gre za starejšo sodno prakso. Zgolj dejstvo, da obdolženi, kateremu so bili izdelki izdobavljeni, v roku treh mesecev dolgovanega zneska ni poravnal in da se na opomine oškodovanca ni odzval, pri čemer naj bi „plačilna nezmožnost“ nastopila šele tri leta po zapadlosti zadnjega računa, po mnenju pritožbenega sodišča ne predstavlja konkretiziranih objektivnih in subjektivnih znakov obdolžencu očitanega kaznivega dejanja. Iz opisa dejanja v obtožbi ne izhaja v čem je bil pri sklenitvi in izvajanju pogodbe z oškodovancem preslepitveni namen obdolženca, da predmetnih računov ne bo plačal in s tem oškodovancu povzročil premoženjsko škodo. Kot je pravilno ugotovilo že prvostopenjsko sodišče, iz opisa dejanja ni razvidno, katere dejanske okoliščine naj bi lažno prikazoval ali jih prikrival in s tem preslepil oškodovanca in takšnega zaključka ne morejo spremeniti pritožbene navedbe, ki se izven okvira inkriminiranega opisa sklicujejo na 8. člen sklenjene pogodbe, ki določa, da si v primeru zamude s plačilom kupnine nad 60 dni prodajalec pridržuje pravico takoj odstopiti od pogodbe in ustaviti dobavo blaga, kar naj bi bilo potrjeno tudi z izpovedbo C. C. Povedano drugače, gre za dejstvene okoliščine, ki jih obtožbeni opis ne vsebuje in zato pri procesni presoji, kot jo je sodišče prve stopnje opravilo skladno z določbo 1. točke prvega odstavka 277. člena ZKP, niso upoštevne.

7. Glede na povedano pritožbeno sodišče ugotavlja, da je stališče v izpodbijanem sklepu, da dejanje zaradi katerega se preganja obdolženi A. A., ni kaznivo dejanje, pravilno.

8. Upoštevajoč navedeno je pritožbeno sodišče pritožbo okrožne državne tožilke zavrnilo kot neutemeljeno.