VSL Sodba II Cp 213/2022
Datum: 2022-05-05T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2022:II.CP.213.2022
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Civilni oddelek
institut: odstranitev objave - družbena omrežja - Facebook - kolizija ustavnih pravic - praktična konkordanca - kršitev osebnostnih pravic - pravica do zasebnosti - poseg v čast in dobro ime - prepovedni zahtevek - svoboda izražanja - javni interes - načelo kontradiktornosti - narekovanje na zapisnik - načelo ekonomičnosti - trditveno breme - nesubstanciran dokazni predlog - zavrnitev dokaznih predlogov
jedro: Neresnični javni očitki o storitvi kaznivih dejanj na račun vsakemu prepoznavne osebe so objektivno žaljivi. Škodujejo časti in ugledu prizadetega. Kršitelj se ne more sklicevati na ustavno zajamčeno svobodo izražanja, ker njen namen ni širjenje neresničnih vesti.
zveza: OZ člen 134, 178. ZPP člen 124, 212. URS člen 15, 34, 35, 39

## Jedro

Neresnični javni očitki o storitvi kaznivih dejanj na račun vsakemu prepoznavne osebe so objektivno žaljivi. Škodujejo časti in ugledu prizadetega. Kršitelj se ne more sklicevati na ustavno zajamčeno svobodo izražanja, ker njen namen ni širjenje neresničnih vesti.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se v izpodbijanih delih potrdi sodba sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo delno ugodilo tožbenemu zahtevku za prenehanje kršitev osebnostnih pravic tožeče stranke. Tožencu je naložilo, da s svojega profila družabnega omrežja Facebook odstrani objavo – poziv in odločbo z dne 12. 7. 2017 v delu, ki se nanaša na tožnico oziroma na: "A. A." (točka I. izreka), da vsem naslovnikom elektronskega sporočila z dne 6. 3. 2018, naštetim v izreku, ter na elektronski naslov tožnice pošlje elektronsko sporočilo, v katerem preklicuje vsebino navedenega elektronskega sporočila z dne 6. 3. 2018 (točka II. izreka), ter vsem naslovnikom elektronskega sporočila z dne 10. 4. 2018, naštetim v izreku, in na naslov tožnice pošlje elektronsko sporočilo, v katerem preklicuje vsebino elektronskega sporočila z dne 10. 4. 2018, ter se hkrati opraviči tožnici za vse podane izjave (točka III izreka). V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo (točka IV izreka: v delu, ko je za tožnica zahtevala izpolnitev v krajšem paricijskem roku, drugačen način prenehanja posegov, plačilo denarnih zneskov v primeru nespoštovanja sodbe in opustitev bodočih posegov na vtoževani način). V točki V izreka je odločeno o pravdnih stroških tako, da vsaka stranka nosi svoje pravdne stroške.

Toženec vlaga zoper sodbo laično pritožbo. Izpodbija jo v točkah I, II in III. Uveljavlja vse pritožbene razloge iz prvega odstavka 338. člena ZPP<sup>1</sup> in kršitve ustavnih in konvencijskih pravic. Predlaga razveljavitev sodbe v izpodbijanem delu in vrnitev zadeve v ponovno odločanje sodišču prve stopnje pred drugega sodnika, da bo z izvedbo glavne obravnave in dokazov (ustno zaslišanje vseh prič, zlasti vodje geodetske uprave B. B.) tožencu omogočena pravica do poštenega sojenja. Prilaga devet listin, ki jih omenja v pritožbi. Navaja, da je sodnik prikril nov dokaz – oporoko C. C. z dne 29. 12. 2010, razglašene 19. 12. 2019. Zaradi oporoke tožnica nima več pravne osnove v tej pravdi glede lastništva in za posege v nepremičnine parc. št. 1313/2, 2105 in 2104 k. o. ..., ker se je njena mati odpovedala dedovanju po C. C. Sodnik je nepravilno vodil glavno obravnavo. Tožencu ni dovolil narekovati zapisnika. Ni izvedel zaslišanja toženca in vseh prič (zlasti priče B. B. v zvezi z dvema sklepoma GURS z dne 12. 1. 2019, od katerih eden tožencu ni bil vročen). Ni se opredelil do vseh listin tožene stranke (priloge B 1 do B 143 in do 69 listin – prilog, vloženih na naroku 19. 8. 2021). Vse ključne listine in resnico je sodnik naklepno in vedoma prikril in krivo sodil. Tožnica ima značaj relativne javne osebe. Preko svoje zaposlitve na SDH upravlja z milijardami državnega premoženja. Zato ima javnost močan interes izvedeti resnico, kakšni ljudje so zaposleni v SDH in ali delujejo zakonito. Ravnanje tožnice (protizakonito in naskrivaj pridobljeni dokumenti, uporabljeni v postopkih brez vednosti in soglasja toženca) se tiče slovenske javnosti. Zato je imel toženec uradno zakonsko pravico seznaniti javnost z ravnanji tožnice.

Tožeča stranka ni odgovorila na pritožbo.

Pritožba ni utemeljena.

Tožnica je zahtevala sodno varstvo zaradi toženčevih objav na družabnem omrežju Facebook dne 12. 6. 2017 ter v dveh elektronskih sporočilih (z dne 6. 3. 2018 in z dne 10. 4. 2018), naslovljenih na več tretjih oseb, v katerih je tožnici očital storitev več različnih kaznivih dejanj. Trdila in dokazovala je, da je s tem toženec posegel v njene osebnostne pravice. Na podlagi 134. člena OZ<sup>2</sup> je zahtevala odstranitev objave z družabnega omrežja, preklic elektronskih sporočil z opravičilom tožnici ter prepoved bodočega kršenja njenih osebnostnih pravic. Toženec se je branil, da so objavljeni očitki resnični. To je obširno utemeljeval ter s predloženimi listinami dokazoval, zakaj. Vsebina objav ni bila sporna. Sodišče je odstranitvenemu zahtevku (odstranitev objave s Facebooka, preklic izjav v elektronskih sporočilih in opravičilo za objavo elektronskega sporočila z dne 18. 4. 2018) v pretežni meri ugodilo. V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo. Ker tožnica ne vlaga pritožbe, je zavrnilni del sodbe pravnomočen.

Pritožbeno sodišče je opravilo pritožbeni preizkus v mejah razlogov pritožbe, ki izpodbija obsodilni del sodbe. Po uradni dolžnosti je pazilo na pravilno uporabo materialnega prava in na tiste absolutne bistvene kršitve pravil postopka, na katere je treba po drugem odstavku 350. člena ZPP paziti po uradni dolžnosti. Ugotavlja, da je sodišče vsa odločilna dejstva o spornih objavah (vsebina katerih niti ni bila sporna in jih toženec tudi v pritožbenem postopku ne izpodbija) pravilno in popolno ugotovilo. Opredelilo se je do vseh relevantnih navedb obeh pravdnih strank. Izvedlo je potrebne dokaze, neizvedene pa s pravilnimi razlogi obrazloženo zavrnilo. Procesno gradivo je pravilno ocenilo, dokazna ocena je celovita in skladna z metodološkimi napotki iz 8. člena ZPP. Sprejeta odločitev je obrazložena v pravilnih, popolnih in prepričljivih razlogih, ki jih pritožbeno sodišče v celoti sprejema in se nanje sklicuje. Ker je odločitev pravilna in tudi pri vodenju postopka ni bilo očitanih niti uradno upoštevnih kršitev postopka in zatrjevanih kršitev ustavnih pravic, bo v nadaljevanju odgovorila le na odločilne pritožbene očitke (prvi odstavek 360. člena ZPP).

Pritožbene navedbe o krivičnem in nepoštenem sojenju zaradi prikrivanja in neizvajanja toženčevih dokazov so neutemeljene. Predlog za izločitev sodnika je bil na prvi stopnji zavrnjen s posebnim sklepom. Pritožnik ga ne izpodbija. Pritožbeno nestrinjanje s sodnikovim procesnim vodstvom, ki sicer ni razlog za sodnikovo izločitev, temveč za vložitev pravnih sredstev proti njegovi odločitvi, bo obravnavano v okviru smiselno zatrjevane absolutne bistvene kršitve postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP in kršitve ustavnih pravic toženca do poštenega sojenja. Pritožbena graja je neutemeljena.

Ne drži, da je sodnik prikril ali namerno prezrl oporoko C. C. Vse toženčeve bistvene navedbe so v sodbi povzete v točki 17 do 19 – vključno z navedbami o oporoki. Ugotovljeno je, da je C. C. (babica pravdnih strank) že v letu 1998 z darilno pogodbo podarila pravdnima strankama vsakemu do 1/3 nepremičnine parc. št. 182 k. o. ..., tožnici pa še v celoti parc. št. 1313/2 iste k. o.; - da je bila darilna pogodba zemljiškoknjižno izvedena; - da je zaradi spora o njeni veljavnosti med pravdnima strankama in njeno babico teklo več pravdnih, nepravdnih in geodetskih upravnih postopkov; - da sodna odločba o ugotovitvi ničnosti darilne pogodbe doslej ni bila izdana. Ob takih dejanskih ugotovitvah se izkaže, da oporoka pokojne babice z dne 29. 12. 2010 in razglašena 19. 12. 2019, ter dedne izjave dedinj v zapuščinskem postopku po njej za odločanje v tem sporu niso pravno relevantne. Babica je z darilno pogodbo odtujila obravnavane nepremičnine leta 1998, torej preden je sestavila oporoko (2010). Zato niso mogle biti predmet oporoke niti zapuščinskega postopka. Nasprotno pritožbeno naziranje je zmotno (da je postal toženec lastnik obravnavanih nepremičnin na podlagi oporoke z dne 29. 12. 2010). Načelo kontradiktornosti nalaga sodišču dolžnost, da se seznani in odgovori le na bistvene trditve strank, do ugovorov in dokazov, ki za obravnavani spor niso relevantni, pa se sodišču ni treba opredeljevati.

Neutemeljeni so pritožbeni očitki o nepravilnem vodenju glavne obravnave. Zapisnik naroka glavne obravnave se sestavlja tako, da sodnik ali z njegovim dovoljenjem stranka, njen pooblaščenec ali drug udeleženec v postopku glasno narekuje zapisnikarju, kaj naj zapiše v zapisnik, ali sam piše zapisnik (prvi odstavek 124. člena ZPP). V obravnavanem primeru je sodnik ugotovil, da želi toženec sam neposredno na zapisnik narekovati vse svoje trditve in dokazne predloge, ki jih je predhodno že podal v pisnih vlogah. Pritrditi je treba razlogom v točki 21 sodbe, da bi bilo toženčevo ponavljanje že podanih navedb in dokaznih predlogov neekonomično. Odločitev za omejitev tovrstnega narekovanja zapisnika tožencu ni kršila njegove pravice do podajanja navedb. Prav tako ni podana kršitev 124. člena ZPP, saj je skladno z navedenim pravilom zapisnik glavne obravnave pravilno vodil sodnik.

V skladu z načelom proste presoje dokazov in enakega varstva pravic (22. člen Ustave RS) je sporna dejstva mogoče dokazovati s katerimkoli relevantnim dokaznim sredstvom. Pravica do izvedbe dokaza pa ni absolutna, kot zmotno meni pritožba. Upravičenost dokaznih predlogov je treba presojati v vsakem primeru posebej. Zaradi upravičenih razlogov jih je dopustno obrazloženo zavrniti, kar je sodišče pravilno upoštevjalo. Ne drži, da ni izvedlo dokazov z listinami, ki jih je predložil toženec. Pravilna nasprotna ugotovitev sodišča v točki 29 sodbe ima oporo v dokaznem sklepu in podatkih zapisnika glavne obravnave. Iz njega izhaja, da je sodišče zaradi nove vložene toženčeve vloge s prilogami prekinilo narok, ga po seznanitvi s predloženim gradivom nadaljevalo in na njem izvedlo dokaze z vsemi listinami, ki jih je predložil tožnik, vključno s tistimi, ki so bile predložene na naroku. Ocenilo jih je skupaj z ostalim procesnim gradivom in se v sodbi pravilno opredelilo do tistih, ki so bile glede svoje vsebine in spornih dejstev med strankama bistvene za presojo utemeljenosti tožbenega zahtevka. Očitanih absolutnih bistvenih kršitev po 8. in 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ali relativne kršitve 8. člena ZPP ni.

Obrazložitev zavrnjenih dokazov z zaslišanjem strank in prič na straneh 18 do 19 in na strani 21 sodbe je pravilna. Sodišče ni dolžno izvajati dokazov, če ugotovi, da za odločitev niso bistveni; če je neko dejstvo že dokazano; če so dokazni predlogi nesubstancirani; ali če so za ugotovitev nekega dejstva neprimerni.

Pravilnosti poročila strokovne institucije o pristnosti podpisov, s katerim so bile ovržene pritožnikove trditve, da je tožnica ponaredila podpisa, po pravilni oceni sodišča prve stopnje ni mogoče izpodbijati z zaslišanjem strank in prič. Zato so bili ti dokazi upravičeno zavrnjeni kot neprimerni (razlogi na strani 18).

Toženec ni ponudil relevantne trditvene podlage glede okoliščin, ki bi opravičevale objavo spornih očitkov o tožničinem ponarejanju podpisov. Trditveno in dokazno breme za ugovore, ki bi ga razbremenili, je bilo na tožencu (212. člen ZPP). Ker ni zmogel že trditvenega bremena, so bili zgolj ponujeni dokazi pravilno zavrnjeni kot nepotrebni (zaslišanje toženca in prič – stran 18). Pomanjkljive trditvene podlage ni mogoče nadomestiti z izvajanjem dokazov, saj so ti namenjeni dokazovanju predhodno že podanih trditev o pravnorelevantnih dejstvih.

---

[^]: *Zadeve, v katerih je sodišče sprejelo vsebinsko enako stališče o procesnih oz. materialnopravnih vprašanjih.