U-I-71/93
Datum: 1993-12-02T00:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:USRS:1993:U.I.71.93
vrsta: drugi akti
zadeva: ocena ustavnosti in zakonitosti predpisov in drugih splošnih aktov
objavljeno: Ur. list RS, št. 3/94 in OdlUS II, 114 | 02.12.1993
dokument: US16266
akt: Sklep državnega sveta Republike Slovenije o profesionalnem opravljanju funkcije predsednika državnega sveta z dne 15/1-1993 Sklep istega organa o začasnih kriterijih za izplačevanje nadomestila dela plače ter povračila stroškov za nepoklicno opravljanje funkcije v državnem svetu Republike Slovenije in plače za poklicno opravljanje funkcije predsednika in sekretarja državnega sveta z dne 2/2-1993 (Ur. list RS, št. 8/93)
resitev: nesprejem pobude
izrek: Ustavno sodišče pobude ne sprejme in ne začne postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanih sklepov.
stavek: Ustavno sodišče je ugotovilo, da izpodbijana akta nista predpisa, niti se ne uvrščata med splošne akte za izvrševanje javnih pooblastil. Zato ustavno sodišče ni pristojno za oceno njune ustavnosti in zakonitosti.
odlocitev: sklep
geslo: Pravna narava aktov državnega sveta, ki urejajo notranja razmerja. Pravni interes poslanca državnega zbora za izpodbijanje internega akta državnega sveta.
Pritrdilno ločeno mnenje ustavnega sodnika.
podlaga: Ustava, 97. in 160. čl.
Ustavni zakon za izvedbo Ustave (UZIU), 7. čl.
Zakon o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (ZUSS), 1. in 6. al. 2. odst. 25. čl.
vlagatelj: Franc Bučar, Ljubljana
datum_vloge: 1993-03-23T23:00:00.000Z
datum_odlocitve: 1993-12-01T23:00:00.000Z

# U-I-71/93

# 2/12-1993

# S K L E P

Ustavno sodišče je na seji dne 2/12-1993 obravnavalo pobudo dr. Franceta Bučarja in drugih iz skupine poslancev državnega zbora in

## s k l e n i l o :

Ustavno sodišče pobude ne sprejme in ne začne postopka za oceno ustavnosti in zakonitosti sklepa državnega sveta Republike Slovenije o profesionalnem opravljanju funkcije predsednika državnega sveta z dne 15/1-1993 in sklepa istega organa o začasnih kriterijih za izplačevanje nadomestila dela plače ter povračila stroškov za nepoklicno opravljanje funkcije v državnem svetu Republike Slovenije in plače za poklicno opravljanje funkcije predsednika in sekretarja državnega sveta z dne 2/2-1993 (Uradni list RS, št. 8/93).

### O b r a z l o ž i t e v

Pobudniki predlagajo, naj ustavno sodišče oceni skladnost določb v izreku tega sklepa navedenih sklepov državnega sveta, po katerih predsednik tega organa funkcijo opravlja poklicno in za to delo prejema plačo. Pobudniki navajajo, da je takšna ureditev v neskladju z 62. členom zakona o državnem svetu (Uradni list RS, št. 44/92). Svoj pravni interes utemeljujejo s svojo funkcijo poslanca v državnem zboru.

Ustavno sodišče pobude ni sprejelo, ker je ugotovilo, da za oceno ustavnosti in zakonitosti izpodbijanih sklepov državnega sveta ni pristojno.

Po 160. členu ustave je ustavno sodišče med drugim pristojno odločati o skladnosti zakonov z ustavo, o skladnosti podzakonskih predpisov in predpisov lokalnih skupnosti z ustavo in zakoni in o skladnosti splošnih aktov, izdanih za izvrševanje javnih pooblastil, z ustavo, zakoni in podzakonskimi predpisi. Glede na pristojnosti državnega sveta, ki so določene v 97. členu ustave, izpodbijana sklepa nista predpisa, niti se ne uvrščata med splošne akte za izvrševanje javnih pooblastil. Ker nista predpisa, nimata pravnih učinkov in zato ne zavezujeta državnih organov. Vprašanja, ki jih urejata, so zakonska materija.

Ustavno sodišče je sprejelo ta sklep na podlagi 7. člena ustavnega zakona za izvedbo ustave Republike Slovenije in 1. in 6. alinee drugega odstavka 25. člena zakona o postopku pred Ustavnim sodiščem SRS (Uradni list SRS, št. 39/74 in 28/76) v sestavi: predsednik dr. Peter Jambrek in sodniki: dr. Tone Jerovšek, mag. Matevž Krivic, mag. Janez Snoj, dr. Janez Šinkovec, Franc Testen, dr. Lojze Ude in dr. Boštjan M. Zupančič. Sklep je sprejelo soglasno. K sklepu je dal pritrdilno ločeno mnenje sodnik Krivic.

P r e d s e d n i k

dr. Peter Jambrek

### Pritrdilno ločeno mnenje sodnika Krivica

Strinjam se z nesprejetjem pobude, ne pa tudi z razlogi za tako odločitev. Po mojem mnenju bi bilo treba sprejetje pobude zavrniti zato, ker pobudniki niso izkazali pravnega interesa.

Na ugovor nasprotnega udeleženca postopka, da niso izkazali svojega pravnega interesa, so pobudniki navedli naslednje: "Naše stališče je, da skupini poslancev ni potrebno posebej dokazovati pravnega interesa v predmetni zadevi, ker je njihov pravni interes opredeljen že s samo funkcijo, ki jo opravljajo v Državnem zboru Republike Slovenije. Poslanci se ne morejo opredeliti glede predloga proračuna Republike Slovenije v tistih postavkah, ki se nanašajo na financiranje Državnega sveta, dokler ni jasno stališče Ustavnega sodišča do vprašanj, ki jih vsebujejo citirani sklepi Državnega sveta." Po 148. členu ustave morajo biti vsi izdatki države zajeti v njenem proračunu, po splošno priznanih pravnih načelih pa morajo v demokratični in pravni državi vsi državni izdatki temeljiti na zakonu in še posebej morajo biti pravice določene z zakonom (vsaj okvirno). Omenjeno načelo ni v ustavi sicer nikjer izrecno zapisano (določba 87. člena ustave, ki ji nekateri pripisujejo ta pomen, je bila med ustavodajnim postopkom namenoma spremenjena tako, da je tak pomen izgubila), vendar ga je treba šteti kot nujno sestavino pojmov demokratične in pravne države, določenih v 1. in 2. členu ustave. Državni zbor mora torej v proračunu zajeti vse državne izdatke. V dvomu, ali so kakšni predvideni izdatki zakoniti ali ne, bi lahko sprožil tudi postopek pred ustavnim sodiščem, vendar državni zbor, ne posamezni poslanci. Odločitev ustavnega sodišča v takem spornem primeru namreč v ničemer ne spreminja pravnega položaja poslancev - samo v tem primeru pa bi bil lahko izkazan njihov pravni interes za sprožitev postopka. Ena od pravic in dolžnosti poslancev seveda je sodelovati pri vsakoletnem sprejemanju državnega proračuna, toda s tem, da so v trenutku odločanja o proračunu kakšne njegove postavke sporne z gledišča ustavnosti in zakonitosti, ta njihova pravica v ničemer ni prizadeta. Njihova odločitev bo zato morda sicer težja, toda to breme je sestavni del poslanske funkcije.

Pravica poslanca soodločati o državnem proračunu zaradi negotovosti, ali so neki predvideni izdatki zakoniti ali ne, nikakor ni bila neposredno prizadeta, zato poslanec ne izkazuje pravnega interesa za izpodbijanje ustreznega akta pred ustavnim sodiščem. Šele, če bi bila takega mnenja večina poslancev, bi lahko postopek sprožil državni zbor kot predlagatelj, kjer ugotavljanje pravnega interesa sploh ne bi bilo potrebno - toda tudi v tem primeru dejstvo, da spor do sprejemanja proračuna še ne bi bil razrešen, ne bi bilo pravna ovira za pravočasno sprejetje proračuna.

Ustavno sodišče pobude ni sprejelo iz drugega razloga: ker nista predpisa oziroma splošna akta za izvrševanje javnih pooblastil. Ne da bi se spuščal v vprašanje, kaj potem sploh sta (le akta interne poslovniške narave - ali s tem vendarle tudi nekakšna akta za izvrševanje javnih pooblastil sui generis), mislim, da pa svoji odločitvi o taki zavrnitvi pobude iz formalnopravnih razlogov (neizpolnjenost ene od procesnih predpostavk) sodišče ne bi smelo dodajati v obrazložitvi še elementov meritorne odločitve (da ta akta urejata zakonsko materijo).

Tudi sam sicer mislim, da bi za morebitne plače in druge prejemke članov državnega sveta morala obstajati zakonska ureditev (ali morda vsaj zakonska podlaga in okvir), toda v položaju, ko take zakonske ureditve, ki bi jo seveda moral sprejeti državni zbor, ni, se postavlja vprašanje, ali bi potem državni zbor smel vse tovrstne izdatke za državni svet na primer črtati iz proračuna, če pa je jasno, da gre za enega od ustavnih organov, ki brez nekih tovrstnih izdatkov vsekakor ne more funkcionirati. Pri tehtanju, ali je treba proračunsko omogočiti začasno normalno funkcioniranje tega ustavnega organa celo brez zakonske ureditve

potrebnih izdatkov ali proračunsko odtegniti vsaka sredstva, dokler zanje ne bo ustvarjena potrebna zakonska podlaga, čeprav bi to lahko onemogočilo normalno delo državnega sveta, bi se bilo po mojem mnenju brez dvoma treba odločiti za prvo možnost. Smiselno bi bilo namreč treba šteti, da neka splošna podlaga za tovrstne izdatke obstaja že v ustavi, da je konkretiziranje teh izdatkov z aktom samega državnega sveta sicer neskladno z ustavo, da pa ga kljub temu ni mogoče odpraviti, dokler se vprašanje ne uredi z zakonom.

Sodnik

Matevž Krivic