VSL sklep I Cpg 1019/04
Datum: 2005-05-19T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2005:I.CPG.1019.04
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Gospodarski oddelek
institut: stečaj - sprememba tožbe - stranska intervencija - gradbena pogodba
jedro: V kolikor je stečajni dolžnik v stečajnem postopku prodan kot pravna
oseba (1. odst. 146. čl. ZPPSL), dolžnik ne preneha obstajati,
spremeni se zgolj lastništvo na stečajnem dolžniku. Dejstvo, da
pravna oseba, ki je predmet prodaje v stečaju, ne odgovarja za
terjatve, nastale do izročitve pravne osebe kupcu (5.odst.147.čl.
ZPPSL), ne vpliva na pravno kontinuiteto med pravno osebo, nad katero
je bil pričet stečajni postopek in pravno osebo, ki je bila predmet
prodaje po 146. čl. ZPPSL. Stečajna masa obdrži sposobnost biti
stranka zgolj v tistih sporih, ki zadevajo izključno stečajno maso,
torej pravde, vezane na obseg poplačila upnikov iz stečajne mase (na
primer izpodbojne tožbe po 125.čl. ZPPSL, pravde glede obstoja
prijavljenih terjatev upnikov v stečajnem postopku).
Upravičenja intervenienta pa je potrebno presojati v skladu z določbo
1. odstavka 208. člena ZPP/77 oziroma 1. odstavka 201. člena ZPP/99.
Intervenient lahko opravlja vsa dejanja v skladu z interesi glavne
stranke, ne more pa razpolagati z zahtevkom.

 
zveza: ZOR člen 620,  621,  645,  620,  621,  645.  ZPPSL člen 146,  147,  146,  147.  ZPP člen 201,  201/1,  202,  202/1,  201,  201/1,  202,  202/1.

## Jedro

V kolikor je stečajni dolžnik v stečajnem postopku prodan kot pravna oseba (1. odst. 146. čl. ZPPSL), dolžnik ne preneha obstajati, spremeni se zgolj lastništvo na stečajnem dolžniku. Dejstvo, da pravna oseba, ki je predmet prodaje v stečaju, ne odgovarja za terjatve, nastale do izročitve pravne osebe kupcu (5.odst.147.čl. ZPPSL), ne vpliva na pravno kontinuiteto med pravno osebo, nad katero je bil pričet stečajni postopek in pravno osebo, ki je bila predmet prodaje po 146. čl. ZPPSL. Stečajna masa obdrži sposobnost biti stranka zgolj v tistih sporih, ki zadevajo izključno stečajno maso, torej pravde, vezane na obseg poplačila upnikov iz stečajne mase (na primer izpodbojne tožbe po 125.čl. ZPPSL, pravde glede obstoja prijavljenih terjatev upnikov v stečajnem postopku).

Upravičenja intervenienta pa je potrebno presojati v skladu z določbo

1. odstavka 208. člena ZPP/77 oziroma 1. odstavka 201. člena ZPP/99. Intervenient lahko opravlja vsa dejanja v skladu z interesi glavne stranke, ne more pa razpolagati z zahtevkom.

## Izrek

Pritožbama se ugodi, izpodbijana sodba in sklepa se razveljavijo in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

## Obrazložitev

Z izpodbijano odločbo z dne 22.7.2004 je sodišče prve stopnje dovolilo spremembo tožbe (1. točka izreka) in toženi stranki naložilo, da mora plačati družbi A. d.d., Ljubljana 22.019.320,17 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.12.2003 dalje (2. točka izreka), zavrnilo pa je tožbeni zahtevek na plačilo zneska 22.427.129,31 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1.635.381,00 SIT od 16.11.1998, od zneska 31.280.222,02 SIT od 1.4.1999, od zneska 4.152.507,51 SIT od

1.4.1999 in od zneska 7.378.268,95 SIT od 11.9.1998 dalje (3. točka izreka). Sodišče prve stopnje je hkrati zavrnilo tožbeni zahtevek po nasprotni tožbi, da naj bi bila tožeča stranka dolžna plačati toženi stranki 15.116.20 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13.3.1989 do plačila, zakonske zamudne obresti od zneska 10.626.666,00 SIT od

30.6.1988 do 14.11.1988, od zneska 1.665,34 SIT od 31.7.1988 do

9.11.1988 in od zneska 4.481,80 SIT od 30.9.1988 do 14.11.1988 ter znesek 1.951,88 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 13.3.1989 do plačila (4. točka izreka).

Z izpodbijanim sklepom z dne 15.9.2004 pa je sodišče prve stopnje odločilo o stroških pravdnega postopka in toženi stranki naložilo v plačilo pravdne stroške stranskega intervenienta v znesku 62.300,07 SIT z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 22.7.2004 do plačila.

Zoper sodbo in sklep z dne 22.7.2004 sta pravočasno vložila pritožbo tožeča in tožena stranka. Oba pritožnika uveljavljata vse pritožbene razloge iz 1. odstavka 338. člena Zakona o pravdnem postopku Ur.l. RS 26/99, v nadaljevanju ZPP). Tožeča stranka predlaga pritožbenemu sodišču razveljavitev izpodbijane sodbe in vrnitev zadeve v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Tožena stranka predlaga pritožbenemu sodišču, da izpodbijano sodbo razveljavi in tožbo zavrže kot prepozno, podrejeno pa, da tožbeni zahtevek zavrne oziroma izpodbijano sodbo razveljavi in zadevo vrne prvostopenjskemu sodišču v novo odločanje. V pritožbi zoper sklep o stroških postopka z dne

15.9.2004 pa tožena stranka predlaga pritožbenemu sodišču razveljavitev izpodbijanega sklepa.

Pritožba tožeče stranke je bila vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila.

Pritožbi tožene stranke sta bili vročeni tožeči stranki in stranskemu intervenientu, ki nanju nista odgovorila.

Pritožbe so utemeljene.

Glede aktivne legitimacije tožeče stranke Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da je tožbo vložila družba A., p.o., s sedežem ... Ljubljana. Pred vročitvijo tožbe toženi stranki je namreč tako opredeljena tožeča stranka z vlogo z dne 21.6.1990 zgolj odpravila pomanjkljivost v tožbi glede opredelitve tožeče stranke, saj v tožbi z dne 5.6.1990 navedena tožeča stranka ni več obstajala (1. odstavek 83. člena Zakona o pravdnem postopku iz leta 1977 - v nadaljevanju ZPP/77). Sodišče prve stopnje pa je v nadaljevanju ugotovilo, da je bila tožeča stranka dne

31.8.1990 izbrisana iz sodnega registra, kakor tudi, da so nad njeno pravno naslednico nastopili učinki stečajnega postopka dne

30.12.1999. Že na podlagi določb Zakona pa je prišlo do prekinitve postopka z dnem prenehanja prvotno tožeče stranke (3.tč. 212.čl. ZPP/77) (in ne z dnem 21.4.1990, kot izhaja iz sklepa sodišča prve stopnje z dne 15.11.2001). Ta se je nadaljeval z dnem 17.12.2001, ko je sodišče prve stopnje na prevzem postopka pozvalo stečajno upraviteljico pravne naslednice prvotno tožeče stranke.

Tožena stranka v pritožbi izpodbija aktivno legitimacijo tožeče stranke, ki je bila prodana kot pravna oseba v stečaju, zatrjujoč, da bi kot tožeča stranka lahko nastopala zgolj stečajna masa A., d.d., Ljubljana, nad katero pa je bil stečajni postopek zaključen s sklepom Okrožnega sodišča v Ljubljani opr. št. St.. z dne.... Takšna naziranja so pravno zmotna. Uvedba stečajnega postopka sicer pomeni prekinitev pravdnega postopka, v katerem nastopa stečajni dolžnik kot pravdna stranka (4.tč. 205.čl. ZPP), ne nastopi pa s tem še prenehanje pravne osebe. V kolikor je stečajni dolžnik v stečajnem postopku prodan kot pravna oseba (1.odst.146.čl. ZPPSL), dolžnik ne preneha obstajati, spremeni se zgolj lastništvo na stečajnem dolžniku. Dejstvo, da pravna oseba, ki je predmet prodaje v stečaju, ne odgovarja za terjatve, nastale do izročitve pravne osebe kupcu (5.odst.147.čl. ZPPSL), ne vpliva na pravno kontinuiteto med pravno osebo, nad katero je bil pričet stečajni postopek in pravno osebo, ki je bila predmet prodaje po 146. čl. ZPPSL. Stečajna masa obdrži sposobnost biti stranka zgolj v tistih sporih, ki zadevajo izključno stečajno maso, torej pravde, vezane na obseg poplačila upnikov iz stečajne mase (na primer izpodbojne tožbe po 125.čl. ZPPSL, pravde glede obstoja prijavljenih terjatev upnikov v stečajnem postopku). V konkretnem primeru je predmet pravde zatrjevana terjatev, ki je bila del premoženja (aktive) stečajnega dolžnika. S prodajo dolžnika kot pravne osebe v to premoženje ni bilo poseženo. Celo v primeru, da bi bila predmetna terjatev kot posamezen del premoženja stečajnega dolžnika izločen iz družbe kot predmet prodaje (o čemer pa s strani tožene stranke ni ponujenih trditev in predloženih dokazov), bi nastala zgolj situacija iz 1.odst. 190.čl. ZPP, kar pomeni, da je družba, ki je bila predmet prodaje v stečajnem postopku, še vedno aktivno legitimirana za vodenje te pravde. Pritožnik se v pritožbi sicer sklicuje na pravna naziranja Vrhovnega sodišča RS v sklepu opr.št. III Ips 54/2000, v katerem pa se je le-to opredeljevalo glede upravičenosti vstopa v stečaju prodane pravne osebe v pravdo, ki zadeva stečajno maso (izpodbojna tožba), zato zgoraj navedeno naziranje, ki ga je zavzelo pritožbeno sodišče, ni neskladno z naziranji iz citirane odločbe.

Glede pravočasnosti vložene tožbe: Tožena stranka v pritožbi navaja, da je tožeča stranka prekludirana z vložitvijo tožbe ob upoštevanju 2. odstavka 645. člena ZOR. Takšno stališče je pravno zmotno. Iz zapisnika sestanka končnega obračuna z dne 23.5.1989 (B1) na katerega se sklicuje sodišče prve stopnje, je razvidno, da je tožena stranka načeloma priznavala, da določena dela niso bila izvedena, in soglašala z odbitkom teh postavk ter odbitkom sporazumno dogovorjenih postavk zaradi slabe kvalitete. Sodna praksa je z dokaj enotno razlago v času veljavnosti ZOR upoštevala enoletni prekluzivni rok po 2. odstavku 645. člena ZOR zgolj v primeru, ko je naročnik izvajalca obvestil o napakah, le ta pa ni podvzel ničesar za odpravo napake. V primeru, ko je tožena stranka kot izvajalec izrecno ponudila možnost sporazumne rešitve ter glede na ponujene trditve tožene stranke, da je ugotovljene napake odpravljala, se tožena stranka ne more sklicevati na iztek enoletnega prekluzivnega roka.

Pritožba tožene stranke je torej v delu, s katerim predlaga pritožbenemu sodišču zavrženje tožbe, neutemeljena.

Glede bistvenih kršitev določb pravdnega postopka Oba pritožnika pa utemeljeno opozarjata, da je sodišče prve stopnje ugodilo tožbenemu zahtevku na plačilo družbi A., d.d. Ljubljana v nasprotju s tožbenim zahtevkom tožeče stranke. Navedeni družbi je sodišče prve stopnje priznalo status stranskega intervenienta na strani tožeče stranke. Trditvene navedbe intervenienta in predložene listine pravdnih strank kažejo na pravilnost takšne odločitve.

Intervenient je bil namreč kot subjekt vpisan v sodni register z dnem

31.8.1990 (glej registrski list na list. št. B 17), torej po vložitvi predmetne tožbe. Intervenient v svojih vlogah zatrjuje singularno nasledstvo predmeta pravde od prvotno tožeče stranke. Zatrjuje torej, da je v toku pravde predmet pravde prešel nanj, kar pomeni, da naj bi s tem pridobil materialno upravičenje do predmeta tožbenega zahtevka.

Zgolj s tem pa ni pridobil tudi procesnega upravičenja za vstop v pravdo namesto prvotno tožeče stranke (glej 1. odstavek 195. člena ZPP/77 oziroma 1.odst. 190.čl. ZPP/99). Kot novi tožnik bi v pravdo namesto prvotnega tožnika lahko vstopil samo ob izrecni privolitvi obeh pravdnih strank. Intervenient je bil v pravdi omenjen prvič na naroku dne 4.10.1991, ko je pooblaščenec tožeče stranke zatrjeval, da je v posledici statusne spremembe kot naziv tožeče stranke pravilen naziv intervenienta, v posledici česar je na strani tožeče stranke v času do izdaje sklepa z dne 22.11.2001 nastopal intervenient kot tožeča stranka. Ker se tožeča stranka na naroku dne 4.10.1991 ni sklicevala na singularno nasledstvo družbe A., d.o.o., njene izjave ni mogoče interpretirati kot podano soglasje za vstop v pravdo navedene družbe namesto prvotno tožeče stranke, takšnega soglasja pa izrecno ni podala niti tožena stranka. Tako je položaj družbe A., d.o.o. in njena pravna dejanja v tem postopku potrebno presojati zgolj z vidika intervenienta. Glede na intervenientove trditve (singularen prenos predmeta pravde na intervenienta) bi sicer šlo za sosporniško intervencijo v smislu 1.odst. 202.čl. ZPP, saj bi ga zajele subjektivne meje pravnomočnosti odločitve sodišča v pravdi.

Upravičenja intervenienta pa je potrebno presojati v skladu z določbo

1. odstavka 208. člena ZPP/77 oziroma 1. odstavka 201. člena ZPP/99. Intervenient lahko opravlja vsa dejanja v skladu z interesi glavne stranke, ne more pa razpolagati z zahtevkom oziroma spremeniti tožbe (glej J. Juhart: Civilno procesno pravo, str. 319-320 in Triva-Belajec-Dika: Gra|ansko parnično procesno pravo, Narodne novine, Zagreb 1986, str.368-369). Navedena omejitev velja tudi za sosporniškega intervenienta. Oblikovanje tožbenega zahtevka je namreč prepuščeno zgolj tožeči stranki sami. Morebitnega tovrstnega pravdnega dejanja intervenienta sodišče brez izrecnega soglasja tožeče stranke ne sme upoštevati. V skladu z navedenim sodišče ne bi smelo upoštevati vlog intervenienta v tistem delu, s katerim je kakorkoli spreminjal tožbeni zahtevek, med drugim tudi s tem, da se toženi stranki naloži izpolnitev v korist intervenienta (glej vloge na list. št. 44, 163 in 235). Ker tožeča stranka tovrstnega zahtevka v pravdi ni postavila, je torej protispisna ugotovitev prvostopnega sodišča, da je s tožbenim zahtevkom zahtevano plačilo stranskemu intervenientu (glej 2. odstavek na strani 6 obrazložitve). Sodišče prve stopnje ni pojasnilo, na osnovi česa je sklepalo, da je tožeča stranka zahtevala izpolnitev v korist stranskega intervenienta. S tem pa je podana absolutna bistvena kršitev postopka po 14.tč. 2.odst. 339.čl. ZP in s tem razveljavitveni razlog iz 1.odst. 354. čl. ZPP.

Pritožbeno sodišče ob tem opozarja, da je iz podatkov v spisu razvidno, da je pooblaščenka tožeče stranke na naroku dne 15.5.2002 (glej zapisnik na list. št....) soglašala s trditvami in predlogi, ki jih je v dotedanjem postopku ponudil stranski intervenient, pri čemer pa tožeča stranka ni spreminjala tožbenega zahtevka. Ob takšni trditveni podlagi tožeče stranke bi sodišče prve stopnje lahko odločalo zgolj o tožbenem zahtevku, kot ga je tožeča stranka postavila v tožbi. V posledici navedenega sodišče prve stopnje ni imelo podlage za odločanje o dovolitvi spremembe tožbe (1.točka izreka sodbe) zato je pritožbeno sodišče tudi v tem delu pritožbi ugodilo in citirani sklep razveljavilo (3.tč. 365.čl. ZPP).

Utemeljena je pritožba tožene stranke tudi v delu, kjer zatrjuje bistveno kršitev postopka sodišča prve stopnje, ker ni upoštevalo pripravljalne vloge tožene stranke, ki jo je sodišče prejelo dne

17.3.2004, to je pred narokom za glavno obravnavo dne 18.3.2004, ko je sodišče prve stopnje zaključilo glavno obravnavo. Z navedeno pripravljalno vlogo je tožena stranka podala svoje stališče in pripombe na pisno izvedensko mnenje izvedenke B.... Okoliščina, da v času obravnave navedena vloga še ni bila zavedena v spisu, na upoštevnost navedene vloge ne more biti relevantna. S tem pa je tudi podana bistvena kršitev postopka iz 8. točke 2. odstavka 339. člena ZPP.

Glede izvedenih dokazov na glavni obravnavi tožena stranka v pritožbi neutemeljeno očita kršitev postopka v tem, da je na naroku za glavno obravnavo 12.9.2002 in 12.11.2002 pri izvajanju dokazov z zaslišanjem prič zgolj prebralo zapisnike o zaslišanju teh prič, ki so bila izvršena v času prekinitve postopka (v katerem na strani tožeče stranke ni bila udeležena prava stranka). Priče, katerim so bile predhodne izjave prebrane, so se do teh izjav na zaslišanju ob prisotnosti pravdnih strank izrecno opredelile, prisotna tožena stranka pa na morebitne nejasnosti v izpovedih ni opozorila s podanimi vprašanji za priče. Utemeljeno pa tožena stranka v pritožbi opozarja, da je sodišče prve stopnje kot dokaz upoštevalo tudi izvedensko mnenje M.S. z dopolnitvami. Pri tem pritožbeno sodišče opozarja na nejasnost v obrazložitvi izpodbijane sodbe glede tega kakšno dokazno vrednost je prvostopno sodišče priznalo navedenemu izvedenskemu mnenju glede na navedbo, da ga je "sodišče upoštevalo kot listino v spisu".

Glede zahtevka po nasprotni tožbi: Sodišče prve stopnje je v tem delu izpodbijane sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek tožene stranke zoper tožečo stranko. V okviru uradnega preizkusa pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tudi v tem delu podana absolutna bistvena kršitev postopka po 14. točki 2. odstavka 339. člena ZPP. Tožena stranka je namreč nasprotno tožbo vložila dne

6.7.1993, to je v času prekinitve pravdnega postopka, pri čemer je tožbeni zahtevek izrecno naperjen zoper družbo A d.o.o., kateremu je sodišče prve stopnje v tem postopku priznalo status stranskega intervenienta. Potem ko je sodišče prve stopnje na strani tožeče stranke postopek nadaljevalo s pravnim naslednikom tožeče stranke, tožena stranka ni spremenila nasprotne tožbe v smislu, da bi tožbeni zahtevek uveljavljala zoper tožečo stranko. Vlogo tožene stranke bo v ponovljenem postopku sodišče prve stopnje lahko upoštevalo kot nasprotno tožbo zgolj pod predpostavko, da bo tožena stranka zahtevek uveljavljala zoper tožečo stranko.

Pritožbeno sodišče je na posamezne napotke sodišču prve stopnje opozorilo že pri obrazložitvi posameznih kršitev postopka, pri čemer pa posebej opozarja še na naslednja materialnopravna izhodišča, v okviru katerih bo sodišče prve stopnje v ponovljenem postopku odločalo o zahtevku tožeče stranke:

1. Predmet odločanja sodišča prve stopnje je tožbeni zahtevek, ki ga je uveljavljala tožeča stranka in ne intervenient. Pritožbeno sodišče pri tem posebej opozarja na del zahtevka, s katerim se je ukvarjalo sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi, ki se tiče povrnitve stroškov sanacije strehe, kateri naj bi nastali intervenientu in ne tožeči stranki.

2. Podlago za tožbeni zahtevek tožeče stranke predstavljajo jamčevalni zahtevki zaradi nepravilnosti v izpolnitvi (620. in 621. člen v zvezi s 641. členom ZOR). Navedeni okvir pa ne daje materialne podlage za kasnejše poviševanje zahtevka z upoštevanjem revalorizacijskih faktorjev indeksov podražitve cen za stanovanjsko gradnjo. Uveljavljanje znižanja cene kot jamčevalnega zahtevka predstavlja poseben oblikovalni zahtevek, na podlagi katerega preneha pogodbena podlaga v višini neuresničitve pogodbe s strani izvajalca.

V posledici takšnega zahtevka nastopijo posledice kot v primeru uresničitve pravice odstopiti od pogodbe (zamuda).

Glede pritožbe tožene stranke zoper sklep o stroških z dne 15.9.2004: Odločitev pritožbenega sodišča o razveljavitvi izpodbijane sodbe je posledično vplivala tudi na odločitev o pritožbi tožene stranke zoper odločitev o stroških postopka, o katerih je sodišče prve stopnje odločilo s posebnim sklepom z dne 15.9.2004. Glede na akcesornost odločitve o stroških postopka glede na odločitev o glavni stvari je pritožbeno sodišče tudi ta sklep razveljavilo in zadevo vrnilo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje v okviru odločanja o samem tožbenem zahtevku (3. točka 365. člena ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 3. odstavku 165. člena ZPP.