VSL Sklep II Cp 751/2020
Datum: 2020-04-30T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSLJ:2020:II.CP.751.2020
sodisce: Višje sodišče v Ljubljani
oddelek: Civilni oddelek
institut: prisilno pridržanje - prisilno pridržanje na zdravljenju - psihotično dojemanje realnosti - pogoji za prisilno zadržanje na zdravljenju
jedro: Čas nujno potrebnega zdravljenja je na dva meseca ocenila sodna izvedenka, ki je strokovnjakinja na svojem področju in ima izkušnje s podobnimi primeri, svoj predlog pa je tudi prepričljivo utemeljila: pojasnila je, da v krajšem času tudi ob ustrezni terapiji simptomatika še ne bo izzvenela in da pacientka ne bo razvila take kritičnosti, ki bi ji omogočala vrnitev v domače okolje; gre namreč za burno fazo bolezni in je ob njenem prvem izbruhu, za kar gre, zelo pomembna dobra zazdravitev. Pritožničino zavzemanje za krajši čas obveznega zdravljenja je brez ustrezne strokovne podlage.
zveza: ZDZdr člen 39

## Jedro

Čas nujno potrebnega zdravljenja je na dva meseca ocenila sodna izvedenka, ki je strokovnjakinja na svojem področju in ima izkušnje s podobnimi primeri, svoj predlog pa je tudi prepričljivo utemeljila: pojasnila je, da v krajšem času tudi ob ustrezni terapiji simptomatika še ne bo izzvenela in da pacientka ne bo razvila take kritičnosti, ki bi ji omogočala vrnitev v domače okolje; gre namreč za burno fazo bolezni in je ob njenem prvem izbruhu, za kar gre, zelo pomembna dobra zazdravitev. Pritožničino zavzemanje za krajši čas obveznega zdravljenja je brez ustrezne strokovne podlage.

## Izrek

Pritožba zoper I. točko izreka sklepa se zavrže, zoper II. točko izreka sklepa pa se zavrne in se sklep sodišča prve stopnje v tem delu potrdi.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da se A. A. omeji pravica do prisotnosti pri izvajanju dokazov (I.) in da se jo zadrži na zdravljenju na oddelku pod posebnim nadzorom Psihiatrične klinike ... najdlje do 20. 6. 2020 (II.).

2. Pritožbo zoper ta sklep je vložila A. A. in navaja, da ga izpodbija v celoti, da se ne strinja z odrejenim časom zdravljenja, da ga želi nadaljevati ambulantno, da s svojo zdravstveno izobrazbo dobro obvladuje svoje zdravje.

3. Pritožba zoper I. točko sklepa ni dopustna, zoper II. točko pa ni utemeljena.

4. Sodišče prve stopnje je v celoti ugotovilo vse relevantne okoliščine ter pravilno presodilo, da so pri A. A. podani vsi zakonsko zahtevani pogoji po določbi 39. čl. Zakona o duševnem zdravju (ZDZdr)1, da se za določen čas prisilno zadrži na zdravljenju v oddelku pod posebnim nadzorom.

5. Pri A. A. se po ugotovitvah sodišča prve stopnje, ki so oprte na mnenje izvedenke psihiatrične stroke K. H., razvija psihotična bolezen, ki trenutno pri njej povzroča hudo moteno presojo realnosti, je pod vplivom burne produktivne psihopatološke simptomatike. Tej oceni pritožnica niti ne nasprotuje, kot tudi ne ugotovitvam, da zaradi svojega zdravstvenega stanja huje ogroža sebe in druge, kot je to konkretno obrazložilo sodišče prve stopnje v tč. 20. izpodbijanega sklepa. Glede na nadaljnje ugotovitve sodišča prve stopnje, ki so oprte na mnenje izvedenke psihiatrične stroke, ambulantno zdravljenje, za katerega se pritožnica zavzema, še ne pride v poštev, saj je izvedenka ocenila, da je pritožnica do svojega stanja popolnoma nekritična in da potrebuje intenzivno obravnavo.

6. Čas zdravljenja je odrejen najdlje do 20. 6. 2020, kar pomeni, da bo lahko po presoji zdravnikov tudi krajši, le nikakor ne daljši. Čas nujno potrebnega zdravljenja je na dva meseca ocenila sodna izvedenka, ki je strokovnjakinja na svojem področju in ima izkušnje s podobnimi primeri, svoj predlog pa je tudi prepričljivo utemeljila: pojasnila je, da v krajšem času tudi ob ustrezni terapiji simptomatika še ne bo izzvenela in da pacientka ne bo razvila take kritičnosti, ki bi ji omogočala vrnitev v domače okolje; gre namreč za burno fazo bolezni in je ob njenem prvem izbruhu, za kar gre, zelo pomembna dobra zazdravitev. Pritožničino zavzemanje za krajši čas obveznega zdravljenja je brez ustrezne strokovne podlage. Navedba, da ima svoje zdravje zaradi svoje izobrazbe dobro pod kontrolo pa glede na nesporne ugotovitve le dokazuje njeno neuvidevnost do potrebnosti takega zdravljenja.

7. Omejitev osebne svobode oz. svobode gibanja je hud poseg v posameznikove pravice in je lahko le skrajni nujni ukrep, ki mora biti sorazmeren grozeči nevarnosti. Vendar je tudi pritožbeno sodišče na podlagi zanesljivih ugotovitev prvostopenjskega sodišča, ki jih pritožba ne omaje, prepričano, da je izrečeni ukrep nujen in sorazmeren.

8. Po obrazloženem se pokaže, da pritožba zoper odločitev o prisilnem zdravljenju ni utemeljena in jo je treba zavrniti ter potrditi sklep sodišča prve stopnje v II. točki izreka (2. tč. 365. čl. ZPP v zvezi z 42. čl. ZNP-1), saj tudi uradni preizkus tega dela sklepa ni pokazal kršitev, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Ker zoper I. točko izreka sklepa ni dovoljene posebne pritožbe (3. odst. 47. čl. ZDZdr), je bilo treba pritožbo v tem delu zavreči (1. in 4. odst. 343. čl. ZPP v zvezi s 42. čl. ZNP-1).

1 Povzeti so v 3. tč. obrazložitve izpodbijanega sklepa, zato se jih tu ne ponavlja.