VDSS sklep Pdp 852/2015
Datum: 2016-02-17T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2016:PDP.852.2015
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: sporazum o prenehanju pogodbe o zaposlitvi - napake volje - grožnja

## Jedro

Sporazum o prenehanju pogodbe o zaposlitvi je urejen v 81. členu ZDR-1. Glede veljavnosti sporazuma se uporabljajo določbe ZDR-1 o ničnosti in izpodbojnosti (14. in 15. člen ZDR-1) ter ob upoštevanju prvega odstavka 13. člena ZDR-1 smiselno splošna pravila civilnega prava, ki jih vsebuje OZ. Tožnik v predmetni zadevi ni dokazal, da bi bil sporazum z dne 22. 10. 2014 izpodbojen zaradi napake volje – grožnje. Na podlagi prvega odstavka 45. člena OZ lahko stranka zahteva razveljavitev pogodbe, če je pogodbena stranka ali kdo tretji z nedopustno grožnjo povzročil utemeljen strah, tako da je zaradi tega sklenila pogodbo. Skladno z ustaljeno sodno prakso predočenje postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter možnost kazenskega pregona ne predstavljata nedopustne grožnje v smislu 45. člena OZ (prim. s sodbami Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 279/2011 z dne 4. 6. 2012, št. VIII Ips 2/97 z dne 13. 5. 1997 in drugimi).

Za veljavno sklenitev sporazuma o razveljavitvi pogodbe potrebna tudi svobodna in prava volja, ki pa jo lahko izrazi le oseba, ki se svojega ravnanja zaveda in razume njegove posledice. Tožnik je med postopkom trdil, da zaradi jemanja močnih protibolečinskih zdravil v času podpisa sporazuma ni mogel oblikovati prave volje. Zaradi zmotnega materialnopravnega stališča sodišča prve stopnje, da tožnikovo psihično stanje v času sklepanja sporazuma ni odločilno, je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, zato je pritožbeno sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo ter vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP).

## Izrek

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razveljavilo sporazum o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 22. 10. 2014 (I. točka izreka). Ugotovilo je, da tožniku delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo 20. 11. 2014, temveč še vedno traja (II. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, naj tožnika pozove nazaj na delo v delovno razmerje za nedoločen čas na delovno mesto vrtnar (III. točka izreka) ter mu obračuna bruto plače, od njih odvede pripadajoče davke in prispevke ter izplača neto plače od prenehanja delovnega razmerja (21. 11. 2014) do reintegracije v delovno razmerje skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (IV. točka izreka). Toženi stranki je naložilo še, naj tožniku povrne stroške postopka v višini 618,65 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi (V. točka izreka).

2. Zoper sodbo pravočasno po pooblaščencu vlaga pritožbo tožena stranka zaradi vseh pritožbenih razlogov. Predlaga spremembo izpodbijane sodbe tako, da se zahtevek tožnika v celoti zavrne ter se mu naloži v plačilo stroške tega postopka oziroma podredno, da se pritožbi ugodi in sodbo v izpodbijanem delu razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je iz sporazuma z dne 22. 10. 2015 razvidno, da je tožnik 20. 10. 2014 podal predlog za sporazumno razveljavitev pogodbe o zaposlitvi, s katero se je tožena stranka strinjala. Sklicuje se na določila sporazuma, iz katerih izhaja, da je tožena stranka tožnika opozorila na posledice sklenitve takega sporazuma, kar je s podpisom tožnik tudi potrdil. Nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje, da je tožnik sklenil sporazum o prenehanju pogodbe o zaposlitvi zaradi grožnje po določbi 45. člena Obligacijskega zakonika (OZ), saj je po tej določbi pravno pomembna le nedopustna grožnja, ki povzroči pri drugi stranki utemeljen strah. Meni, da ne gre za tak primer, saj „grožnja“ z vložitvijo tožbe ni nedopustna, zato nima za posledico napake volje. Navaja, da bi v primeru nepodpisa sporazuma tožena stranka zoper tožnika vložila tožbo oziroma sprožila postopek izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Pove, da je pooblaščena oseba tožene stranke tožniku odločno predstavila možnosti, ki lahko sledijo temu, da tožnik opravlja delo vrtnarja oziroma urejanja grobov v času bolniškega staleža, kar so opazili tudi delavci tožene stranke. Navaja še, da je tožniku predstavnik tožene stranke A.A. na kavi povedal, da bi lahko bil uveden postopek zaradi odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz krivdnih razlogov ter hkrati podana kazenska ovadba, ker ima delodajalec dokaze za tožnikovo hujšo kršitev delovnih obveznosti, predvsem nespoštovanje navodil zdravnika v času bolniškega staleža. Pove, da se je tožnik na predlog A.A. pogovoril z direktorjem. Sklicuje se na skladni izpovedi strank, da tožnik na sestanku z A.A. ni podpisal sporazuma o prenehanju delovnega razmerja, temveč je to storil 24. 10. 2015 v prostorih tožene stranke. Navaja, da se do tega ter do poteka sestanka 30. 10. 2015 sodišče prve stopnje ni opredelilo. Trdi, da je sodišče nekritično verjelo tožniku in ni pojasnilo, zakaj ni sledilo priči A.A.. Dalje pove, da iz tožnikove natančne izpovedi o dogajanju ni mogoče zaključiti, da tožnik ni mogel razumeti svojih dejanj na dan sestanka s A.A. in na dan podpisa sporazuma pri toženi stranki. Poudarja, da se je tožnik sam odločil za srečanje zunaj doma ter da se je tja peljal sam s svojim vozilom ter da sporazuma ni podpisal v hipu, da ga k podpisu ni nihče silil ter da je imel šest dni za njegov preklic. Ob možnosti uvedbe postopka zoper tožnika se ji ne zdi nelogičen podpis sporazuma o prenehanju pogodbe o zaposlitvi, zato nasprotuje takemu zaključku sodišča prve stopnje. Po njenem mnenju ni nepomembno, ali je tožnik kršil bolniški stalež ali ne. Glede kršitve bolniškega staleža se sklicuje na izjave prič B.B., C.C. in A.A. in glede na tožnikovo izpoved meni, da je ta priznal opravljanje dejavnosti vrtnarstva med bolniškim staležem kljub izrecni prepovedi tožene stranke. Meni, da tožnikovo zatrjevano nepoznavanje načinov prenehanja pogodbe o zaposlitvi ne more vplivati na veljavnost sporazuma o prenehanju delovnega razmerja. Zatrjuje nepopolno in nepravilno ugotovitev dejanskega stanja, bistvene kršitve določb pravdnega postopka zaradi nasprotja med tem, kar se navaja v listinah in zapisnikih ter razlogih sodbe ter tudi zato, ker izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih oziroma so ti med seboj v nasprotju. Graja tudi dokazno oceno sodišča prve stopnje in v zvezi s tem zatrjuje bistveno kršitev določb postopka. Ker je po njenem mnenju izpodbijana sodba pomanjkljivo obrazložena, zatrjuje kršitev pravic iz 22. in 25. člena Ustave RS. Priglaša stroške pritožbe.

3. Pritožba je bila vročena tožniku, ki nanjo po svojem pooblaščencu pravočasno odgovarja, predlaga njeno zavrnitev in potrditev izpodbijane sodbe ter naložitev plačila tožnikovih stroškov pritožbenega postopka skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi toženi stranki. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. Pritožba je utemeljena.

5. Na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl. – ZPP) je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti. Ni podana bistvena kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki jo uveljavlja pritožba, saj izpodbijana sodba vsebuje jasne razloge o vseh odločilnih dejstvih, ti niso v medsebojnem nasprotju, niti v nasprotju z izrekom, tako da je bilo izpodbijano sodbo mogoče preizkusiti.

6. Sodišče prve stopnje tudi ni zagrešilo očitane absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tožena stranka bi namreč v pritožbi morala določno navesti, glede katerih odločilnih dejstev naj bi bilo nasprotje med tem, kar se navaja v razlogih sodbe o vsebini listin, zapisnikov o izvedbi dokazov ali prepisov zvočnih posnetkov, in med samimi temi listinami, zapisniki oziroma prepisi. Ker tega ni storila in to kršitev uveljavlja le pavšalno, pritožbeni preizkus uveljavljane protispisnosti ni mogoč.

7. V predmetni zadevi je sodišče prve stopnje presojalo zakonitost sporazuma o razveljavitvi pogodbe o zaposlitvi z dne 22. 10. 2014. Ugotovilo je, da je tožnik navedeni sporazum podpisal pod vplivom grožnje s strani pooblaščene osebe tožene stranke A.A., za grožnjo pa je bil še posebej dovzeten zaradi jemanja močnih zdravil v času pred podpisom sporazuma. Sporazum o prenehanju pogodbe o zaposlitvi je urejen v 81. členu Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/2013 – ZDR-1). Glede veljavnosti sporazuma se uporabljajo določbe ZDR-1 o ničnosti in izpodbojnosti (14. in 15. člen ZDR-1) ter ob upoštevanju prvega odstavka 13. člena ZDR-1 smiselno splošna pravila civilnega prava, ki jih vsebuje Obligacijski zakonik (Ur. l. RS, št. 83/01 in nasl. – OZ).

8. Pritožba utemeljeno uveljavlja, da tožnik v predmetni zadevi ni dokazal, da bi bil sporazum z dne 22. 10. 2014 izpodbojen zaradi napake volje – grožnje. Na podlagi prvega odstavka 45. člena OZ lahko stranka zahteva razveljavitev pogodbe, če je pogodbena stranka ali kdo tretji z nedopustno grožnjo povzročil utemeljen strah, tako da je zaradi tega sklenila pogodbo. Skladno z ustaljeno sodno prakso predočenje postopka izredne odpovedi pogodbe o zaposlitvi ter možnost kazenskega pregona ne predstavljata nedopustne grožnje v smislu 45. člena OZ (prim. s sodbami Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 279/2011 z dne 4. 6. 2012, št. VIII Ips 2/97 z dne 13. 5. 1997 in drugimi). Kakšne druge grožnje tožnik ni zatrjeval in dokazal. Pomembno je tudi, da tožnik po ugotovitvah sodišča prve stopnje izpodbijanega sporazuma sploh ni podpisal na dan, ko naj bi A.A. izrekel navedeno grožnjo, temveč dva dni kasneje pri direktorju tožene stranke na njenem sedežu. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je bil tožnik na sedežu tožene stranke ponovno 30. 10. 2014, do tega datuma pa je imel po besedah tožene stranke čas, da razmisli, ali vztraja pri podpisanem sporazumu. Tožnik ni podal trditev, da bi podpisani sporazum preklical ali da bi na tem sestanku zatrjeval kakršnokoli grožnjo. Za ugotovitev, da tožnik sporazuma z dne 24. 10. 2014 ni podpisal zaradi utemeljenega strahu, ki naj bi ga A.A. povzročil pri njem z nedopustno grožnjo, ni pravno pomembno, kdaj je bil na sporazum in predlog za sporazumno razvezo pogodbe o zaposlitvi napisan datum, zakaj to ni bil datum podpisa, kdaj je tajnica pri toženi stranki prejela omenjeni predlog ter zakaj je na predlogu odtisnjen datum prejema 20. 10. 2014. Sodišče prve stopnje je glede na navedeno z ugotovitvijo, da je pri sporazumu prišlo do napake volje zmotno uporabilo materialno pravo, zaradi česar je ostalo dejansko stanje v predmetni zadevi nepopolno ugotovljeno.

9. Sodišče prve stopnje je zavrnilo dokazni predlog za zaslišanje zdravnika D.D. in izvedenca psihiatra, ki bi podal mnenje glede vpliva zdravil na tožnikovo dojemanje realnosti, saj je zavzelo stališče, da te okoliščine za odločitev v tem sporu niso bistvene. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je za veljavno sklenitev sporazuma o razveljavitvi pogodbe potrebna tudi svobodna in prava volja, ki pa jo lahko izrazi le oseba, ki se svojega ravnanja zaveda in razume njegove posledice. Tako je za veljavno izražanje volje za sklenitev veljavne pogodbe potrebna tudi razsodnost fizične osebe kot pogoj za njeno poslovno sposobnost (prim. s sodbo Vrhovnega sodišča št. VIII Ips 384/2008 z dne 30. 11. 2009 ter sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča št. Pdp 1308/2010 z dne 10. 3. 2011). Tožnik je med postopkom trdil, da zaradi jemanja močnih protibolečinskih zdravil v času podpisa sporazuma ni mogel oblikovati prave volje. Zaradi zmotnega materialnopravnega stališča sodišča prve stopnje, da tožnikovo psihično stanje v času sklepanja sporazuma ni odločilno, je ostalo dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, zato je pritožbeno sodišče glede na naravo stvari in okoliščine primera sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo ter vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP). V novem postopku bo sodišče prve stopnje moralo z izvedbo potrebnih dokazov ugotoviti, ali se je tožnik glede na trditve, da je v tistem času jemal močna zdravila proti bolečinam, v času podpisa sporazuma zavedal svojega ravnanja in razumel posledice sklenjenega sporazuma oziroma ali je bil tedaj razsoden.

10. Druge pritožbene navedbe za odločitev niso pravno odločilne, zato pritožbeno sodišče nanje skladno z določbo prvega odstavka 360. člena ZPP ne odgovarja.

11. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se v skladu z določbo tretjega odstavka 165. člena ZPP pridrži za končno odločbo.