VSRS sodba II Ips 53/2015
Datum: 2015-09-24T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2015:II.IPS.53.2015
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VSL II Cp 3246/2013
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Civilni oddelek
podrocje: OBLIGACIJSKO PRAVO - STVARNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO
institut: ničnost pogodbe - zakonito zastopanje - zavod - obseg pooblastil - prekoračitev pooblastil zakonitega zastopnika - vpis v sodni register - dovoljenost revizije - gospodarski spor

## Jedro

Presoja dobre vere tožene stranke, ki jo je opravilo višje sodišče, bi bila relevantna le v primeru, če bi tožena stranka želela odstopiti od pogodbe. V obravnavani zadevi ni tako. Zakon je jasen tudi glede posledic za pravni posel, ki ga sklene zastopnik, ki prekorači pooblastilo in ki ga zastopani ne odobri. V primeru, da bi šlo za druge osebe civilnega prava (in ne za zavod, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju), bi bil tak pravni posel brez pravnih učinkov.

Višje sodišče je pravilno izhajalo iz razlikovanja med pravnimi osebami, katerih notranja organizacija in zastopanje sta urejena z zakonom, in drugimi osebami civilnega prava. Obseg pooblastil zakonitega zastopnika zavoda je določen z ZZ, sme pa se omejiti z notranjimi pravili. Iz zakonske določbe, da se zakoniti zastopnik vpisuje v sodni register in da vpisi v sodni register nasproti tretjim učinkujejo od dneva vpisa (drugi odstavek 58. člena ZZ), izhaja, da notranje omejitve zastopnikovega pooblastila nasproti tretjim učinkujejo le, če so vpisane v sodni register. To je pomembno tudi za varnost pravnega prometa.

## Izrek

Revizija se zavrne.

Tožeča stranka je dolžna prvi toženki povrniti 1.294,00 EUR stroškov odgovora na revizijo, drugemu tožencu pa 1.552,80 EUR stroškov odgovora na revizijo. Če v paricijskem roku svoje obveznosti plačila pravdnih stroškov ne bo izpolnila, bo prišla v zamudo in bo od zamude dalje dolžna prvi toženki plačati še zakonske zamudne obresti.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek, s katerim je tožeča stranka zahtevala, naj se ugotovi, da je pogodba, sklenjena med pravdnimi strankami v obliki notarskega zapisa dne 30. 11. 2009, neobstoječa, da je vknjižba lastninske pravice na podlagi sklepa Dn 7761/2009 Okrajnega sodišča v Murski Soboti v korist prve toženke pri zemljiški parceli ID znak 87-236/0-0 neveljavna in se vzpostavi prejšnje zemljiškoknjižno stanje vpisov, tako da se pri navedeni parceli izbriše vknjižba v korist prve toženke in vpiše lastninska pravica v korist tožeče stranke. Zavrnilo je tudi oba podrejena tožbena zahtevka, in sicer za ugotovitev ničnosti sporne pogodbe, za ugotovitev, da je tožnik lastnik sporne parcele in za ugotovitev neveljavnosti vknjižbe z enako posledico, kot je bila zahtevana s primarnim zahtevkom ter za izstavitev zemljiškoknjižne listine (zoper prvo toženko), s katero bi se tožnik vknjižil kot lastnik sporne zemljiške parcele.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Ključni razlogi za njegovo odločitev so bili, da omejitev zastopnikovih pooblastil v času sklepanja sporne pogodbe ni bila vpisana v sodni register, da je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da toženi stranki nista bili dolžni preveriti, ali so zastopnikova pooblastila omejena ter da niti iz ugotovitev sodbe niti iz pritožbenih navedb ni izhajalo, da bi bilo v pogajanjih o sklenitvi pogodbe kakorkoli izpostavljeno vprašanje obsega zastopnikovih pooblastil, še manj pa, da bi tožnik na to toženo stranko izrecno opozoril. 3. Tožeča stranka vlaga zoper sodbo sodišča druge stopnje revizijo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Trdi, da je tožeča stranka med pogajanji o sklenitvi sporne pogodbe poslala prvi toženki svoje notranje akte, direktor tožeče stranke pa je ob podpisovanju sporne pogodbe vse pogodbenike (tudi predstavnike tožene stranke in notarja) obvestil, da svet zavoda ni razpravljal o sklenitvi pogodbe. V skladu z določbami statuta tožeče stranke direktor lahko sklepa pogodbe, katerih predmet je prenos ali obremenitev nepremičnin, le na podlagi pisnega soglasja sveta zavoda. Takšne ugotovitve sodišč nižjih stopenj narekujejo edini sprejemljiv zaključek, da neveljavno zastopanje ne učinkuje za zastopanega. Enako velja za primere prekoračitve pooblastil. Glede pravnega položaja toženih strank revident opozarja, da sta bili seznanjeni z njegovimi notranjimi akti, saj sta jih toženki od njega želeli pridobiti, da bi se lahko z njimi seznanili njuni pravniki. O tem zgovorno priča elektronsko sporočilo z dne 30. 7. 2009, ki ga je pritožbeno sodišče pri svojih zaključkih spregledalo, sodba pa je zaradi tega obremenjena z bistvenimi kršitvami določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. S tem, ko je tožnik svoje ustanovne akte poslal v pregled pravnikom tožene stranke v pogajanjih pred sklenitvijo pogodbe in s tem, ko je direktor pred samim podpisom pogodbe vse udeležence opozoril, da svet zavoda ni razpravljal o sklenitvi pogodbe, je bilo opozorilo toženi stranki vsekakor dano, izpodbijana sodba pa je tako obremenjena s kršitvama iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, saj je višje sodišče zapisalo, da tožnik tožene stranke ni izrecno opozoril glede obsega zastopnikovih pooblastil, na drugem mestu pa je ugotovilo, da je opozorilo bilo dano. Priglaša stroške revizije.

4. Revizija je bila na podlagi 375. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP) vročena nasprotnima strankama, ki sta nanjo odgovorili. V odgovoru prva toženka predlaga njeno zavrženje oziroma podredno njeno zavrnitev, drugi toženec pa njeno zavrnitev. Priglašata stroške odgovora na revizijo.

5. Revizija ni utemeljena.

Glede dovoljenosti revizije:

6. V odgovoru na revizijo prva toženka izpostavlja, da so vse tri pravdne stranke pravne osebe oziroma subjekti, ki jih opredeljuje 1. točka prvega odstavka 481. člena ZPP ter tako meni, da je navedeni spor treba obravnavati po pravilih postopka o gospodarskih sporih. Prvenstveno naj bi namreč šlo za spor v zvezi z obligacijskimi pravicami, šele posledično pa tožeča stranka zahteva vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja. Revizija je v gospodarskih sporih dopustna, če vrednost spornega predmeta presega 200.000,00 EUR, zato je treba revizijo zavreči. 7. V obravnavani zadevi gre tudi za spor o stvarni pravici na nepremičnini.(1) Tožnik je zahteval ugotovitev neveljavnosti sporne pogodbe ter vzpostavitev prejšnjega zemljiškoknjižnega stanja oziroma podredno ugotovitev, da je tožnik lastnik sporne parcele in ugotovitev neveljavnosti vknjižbe z enako posledico, kot je bila zahtevana s primarnim zahtevkom, ter za izstavitev zemljiškoknjižne listine (zoper prvo toženko), s katero se bo tožnik vknjižil kot lastnik sporne zemljiške parcele. Tako se v konkretni zadevi ne uporabljajo pravila postopka v gospodarskih sporih, čeprav so vse tri pravdne stranke pravne osebe, ki jih opredeljuje 1. točka prvega odstavka 481. člena ZPP in je zato očitek prve toženke neutemeljen.

8. Prva toženka nadalje izpostavlja, da je tožnika že v odgovoru na tožbo opozorila, da ni podal ločenih vrednosti posameznih tožbenih zahtevkov. Določil je le vrednost spora posameznih sklopov zahtevkov (primarni, prvi podredni in drugi podredni zahtevek), tako da bi bilo treba revizijo zavreči tudi iz tega razloga.

9. Tudi ta očitek je neutemeljen. Tožnik je zahtevke morda res strukturiral tako, da izgleda, da jih je znotraj posameznega zahtevka (ali sklopa) več, vendar gre za tako povezana pravna vprašanja, da tožniku ni mogoče očitati, da vrednosti spornega predmeta ni navedel pravilno in da zato nima pravice do revizije.

Relevantno dejansko stanje:

10. Stranke so 30. 11. 2009 pri notarju B. P. podpisale pogodbo o poplačilu terjatve in pridobitvi lastninske pravice v obliki notarskega zapisa. Nepremičnina tožeče stranke s parc. št. 236 k. o. ... je bila obremenjena s hipoteko zaradi zavarovanja denarne terjatve Javnega sklada Republike Slovenije za regionalni razvoj in razvoj podeželja (v nadaljevanju Javni sklad) po pogodbi o dolgoročnem tolarskem kreditu, ki je tedaj zoper tožečo stranko vodil izvršilni postopek. Terjatev je bila s pogodbo z dne 11. 2. 2002 o neodplačni cesiji prenesena na prvo toženko Republiko Slovenijo. Pogodba je bila sklenjena z namenom, da se poravna dolg do drugega toženca, ki je bil zavarovan z zastavo nepremičnine, na način, da tožeča stranka v zameno za poplačilo dolga prenese lastninsko pravico na nepremičnini na prvo toženko. Pogodba je bila realizirana, prva toženka je drugemu tožencu izplačala znesek 195.835,86 EUR, drugi toženec je umaknil predloga za izvršbo, zaradi česar je bila iz zemljiške knjige na sporni nepremičnini izbrisana hipoteka in vpisana lastninska pravica na prvo toženko. Direktor tožeče stranke je v skladu s statutom zavoda za sklenitev take pogodbe potreboval soglasje sveta zavoda. Z njim ob sklenitvi pogodbe ni razpolagal. Toženi stranki za statutarno omejitev pooblastil direktorja nista vedeli. Sodišče prve stopnje je zaključilo, da je iz elektronske komunikacije med tožnikom in prvo toženko razvidno, da je tožeča stranka svoje notranje akte toženi stranki posredovala zaradi vsebinskega reševanja njene obveznosti in možnosti nadaljevanja njene dejavnosti, ne pa zaradi preizkusa formalnih - civilnopravnih vidikov posla, ki je bil kasneje sklenjen pred notarjem. Višje sodišče pa je temu smiselno pritrdilo: da je tožeča stranka poslala prvi toženki svoje notranje akte v pogajanjih o sklenitvi sporne pogodbe.

Razlogi za zavrnitev revizije:

11. Revident sodišču očita absolutni bistveni kršitvi določb pravdnega postopka iz 14. in 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Meni, da sodišče druge stopnje ni upoštevalo elektronskega sporočila, ki govori o namenu posredovanja notranjih aktov zavoda prvi toženki, sodba pa je nejasna oziroma protispisna, saj je višje sodišče najprej ugotovilo, da opozorilo direktorja ni bilo dano, na drugem mestu pa, da je opozorilo bilo dano.

12. Očitki so neutemeljeni. Sodba sodišča druge stopnje je jasna, razumljiva in se jo da preizkusiti. Pritožbeno sodišče se je v njenih razlogih opredelilo do vseh dejstev, pomembnih za odločitev. Med drugim je zapisalo, da so bili notranji akti prvi toženki poslani v pogajanjih o vsebini sporne pogodbe ter da je direktor ob podpisu pogodbe opozoril na to, da svet zavoda o njeni sklenitvi ni razpravljal. Presoja posledic navedenih dejstev pa je podvržena pravilom materialnega in ne procesnega prava.

13. Tožnik uveljavlja neobstoj in ničnost pogodbe zaradi prekoračitve pooblastil zakonitega zastopnika. Ker predpisi ne razlikujejo med posledicami neobstoječih in ničnih pravnih poslov (pri obojih gre za absolutno neveljavne pravne posle, ki ex tunc nimajo pravnih posledic na pravno poslovnem področju), se glede obojih odgovarja z istimi razlogi, ki bodo navedeni v nadaljevanju. Ničnost pogodbe pa tožnik dodatno utemeljuje še s trditvijo, da je sporna pogodba oderuška. V reviziji pri tem razlogu ničnosti ne vztraja več, glede pravilnosti zastopanja pa ponavlja, da so imeli pravniki prve toženke, ki je (oziroma prav zato, ker je) Republika Slovenija, še toliko večjo dolžnost skrbnosti pri sklepanju pogodbe, še posebej, ker je šlo za prodajo nepremičnine. Toženi stranki sta bili nedvomno seznanjeni z notranjimi akti tožeče stranke, saj sta te želeli pridobiti od nje zaradi tega, da se bodo z njimi lahko seznanili njuni pravniki.

14. Pogodba, ki jo sklene zastopnik v imenu zastopanega in v mejah svojih pooblastil, zavezuje neposredno zastopanega in drugo pogodbeno stranko (70. člen Obligacijskega zakonika, v nadaljevanju OZ). Posel, ki ga sklene lažni zastopnik ali zastopnik, ki prekorači pooblastilo, in ki ga zastopani ne odobri, je brez pravnih učinkov (prvi odstavek 72. člena OZ). Če sopogodbenik ni vedel ali ni bil dolžan vedeti za prekoračitev pooblastil, lahko odstopi od pogodbe (četrti odstavek 72. člena OZ)(2) ter zahteva povrnitev škode od zastopanega in zastopnika (peti odstavek istega člena).

15. Presoja dobre vere tožene stranke, ki jo je opravilo višje sodišče (in katere graji je namenjen pretežni del revizije), bi bila relevantna le v primeru, če bi tožena stranka želela odstopiti od pogodbe. V obravnavani zadevi ni tako. Zakon je jasen tudi glede posledic za pravni posel, ki ga sklene zastopnik, ki prekorači pooblastilo in ki ga zastopani ne odobri. V primeru, da bi šlo za druge osebe civilnega prava (in ne za zavod, kot bo pojasnjeno v nadaljevanju), bi bil tak pravni posel brez pravnih učinkov.

16. Kot že rečeno je tožeča stranka zavod. Organizacijo zavoda ureja Zakon o zavodih (v nadaljevanju ZZ). Direktor je v skladu z zakonom poslovodni organ zavoda, ki organizira in vodi delo in poslovanje zavoda, ga predstavlja in zastopa in je odgovoren za zakonitost njegovega dela. Je njegov zakoniti zastopnik (31. člen ZZ). Na podlagi 57. člena ZZ se v sodni register vpiše ustanovitev, statusne spremembe in prenehanje zavoda ter podatki, med katerimi je tudi ime pooblaščene osebe za zastopanje in obseg njenih pooblastil. 17. Višje sodišče je pravilno izhajalo iz razlikovanja med pravnimi osebami, katerih notranja organizacija in zastopanje sta urejena z zakonom, in drugimi osebami civilnega prava. Obseg pooblastil zakonitega zastopnika zavoda je določen z ZZ, sme pa se omejiti z notranjimi pravili. Iz zakonske določbe, da se zakoniti zastopnik vpisuje v sodni register in da vpisi v sodni register nasproti tretjim učinkujejo od dneva vpisa (drugi odstavek 58. člena ZZ), izhaja, da notranje omejitve zastopnikovega pooblastila nasproti tretjim učinkujejo le, če so vpisane v sodni register. To je pomembno tudi za varnost pravnega prometa. Ker v času sklenitve pogodbe ni bila vpisana statutarna omejitev zastopanja in ker sodišče druge stopnje v izpodbijani sodbi ni zagrešilo zatrjevanih absolutnih bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, je Vrhovno sodišče revizijo kot neutemeljeno zavrnilo (378. člen ZPP).

Stroški revizijskega postopka:

18. Vrhovno sodišče je odločilo še, da mora tožeča stranka prvi in drugi toženki povrniti stroške odgovora na revizijo. Sodišče jih je v skladu s stroškovnikom in Odvetniško tarifo odmerilo za prvo toženko na 1.294,00 EUR (za sestavo odgovora na revizijo in materialni stroški v višini 20,00 EUR), za drugo toženko pa 1.552,80 EUR (za sestavo odgovora na revizijo, materialni stroški v višini 20,00 EUR, povečano za 22 % DDV). Če tožnik v petnajstdnevnem paricijskem roku, ki prične teči naslednji dan po vročitvi te sodbe (prvi, drugi in tretji odstavek 313. člena ZPP), svoje obveznosti plačila pravdnih stroškov ne bo izpolnil, bo prišel v zamudo (299. člen OZ) in bo od zamude dalje dolžan prvi toženki plačati še zakonske zamudne obresti (378. člen OZ).

Op. št. (1): Prim. npr. sodbo VS RS II Ips 259/2006 z dne 9. 10. 2008. Op. št. (2): Izjavi, da se ne čuti vezanega s pogodbo.