Sodba II Ips 152/2007
Datum: 2007-11-14T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2007:II.IPS.152.2007
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VSC Cp 1044/2006
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Civilni oddelek
podrocje: ODŠKODNINSKO PRAVO
institut: povrnitev nepremoženjske škode - višina denarne odškodnine - telesne bolečine - duševne bolečine zaradi zmanjšane življenjske aktivnosti - načelo individualizacije odškodnine - načelo objektivne pogojenosti odškodnine

## Jedro

Presoja višine odškodnine za nepremoženjsko škodo.

## Izrek

Revizija se zavrne.

## Obrazložitev

Prvostopenjsko sodišče je odločilo, da je toženka dolžna plačati tožniku 900.000 SIT zadoščenja (od tega 500.000 SIT za telesne bolečine in 400.000 SIT za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti, pri tem pa je upoštevalo plačano akontacijo 800.000 SIT) z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Višji tožbeni zahtevek je zavrnilo in še odločilo o pravdnih stroških.

Pritožbeno sodišče je tožnikovi pritožbi delno ugodilo in prvostopenjsko sodbo glede obresti spremenilo tako, da je toženko zavezalo, da mora tožniku plačati tudi zamudne obresti od plačane akontacije od 1.1.2002 do vključno 9.5.2002 oziroma do 13.4.2004. Sicer je pritožbo zavrnilo in v nespremenjenem delu potrdilo prvostopenjsko sodbo. Pritožbeno sodišče soglaša s prvostopenjskim sodiščem, da je tožnik za telesne bolečine upravičen do 500.000 SIT in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti do 400.000 SIT zadoščenja.

Zoper to sodbo je tožnik vložil revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava in bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Predlaga, da revizijsko sodišče izpodbijano sodbo spremeni tako, da zviša dosojeno odškodnino za nepremoženjsko škodo za 1.100.000 SIT s pripadajočimi obrestmi od 3.1.2000 dalje in toženki naloži v plačilo njegove stroške postopka. V reviziji povzema ugotovljena dejstva in meni, da jih pritožbeno sodišče ni v zadostni meri upoštevalo. Tožniku pripada odškodnina za telesne bolečine in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti v višini, kot je bila določena v tožbi. Pred obravnavanim dogodkom se tožnik nikoli ni zdravil zaradi težav z vratno hrbtenico niti desnim ramenskim sklepom. Telesne bolečine v vratni hrbtenici in ramenu je v celoti pripisati obravnavani prometni nesreči. Vratna hrbtenica in ramenski sklep sta bila degenerativno spremenjena, vendar je bila poškodba sprožilni element za vse telesne bolečine.

Revizija je bila vročena Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije in toženki, ki nanjo ni odgovorila.

Revizija ni utemeljena.

Revizijsko sodišče uvodoma ugotavlja, da je revizija izredno pravno sredstvo, ki ga je dopustno vložiti le iz omejenih in v zakonu taksativno predpisanih razlogov (370. člen ZPP, Uradni list RS št. 73/2007, ZPP-UPB3), pri čemer je v drugem odstavku 370. člena izrecno prepovedan preizkus ugotovljenega dejanskega stanja. Tožnik se ob uveljavljanju zmotne uporabe materialnega prava sklicuje na nekatere opise v izvedenskem mnenju in na svojo izpoved, ki sta jih sodišči prve in druge stopnje dokazno ocenili. Ker je revizijsko sodišče vezano na ugotovitev in na oceno dejanskega stanja, ki sta jo opravili sodišče prve in druge stopnje, pri odmeri odškodnine ni moglo upoštevati revizijskih trditev, češ da sodišči nista upoštevali izvedenskega mnenja, iz katerega izhaja, da je telesne bolečine v vratni hrbtenici in ramenu v celoti pripisati obravnavani prometni nesreči. Dejansko stanje, ki sta ga ugotovili sodišči in na katero je revizijsko sodišče vezano, je, da tožnik v prometni nesreči 31.7.1999 utrpel zvin vratnega dela hrbtenice, udarnino kolenskega sklepa, prehodne poškodbe mehkih struktur v prsnem in ledvenem delu hrbtenice, pri obračanju vozila in ponavljajočih se trkih pa je prišlo do prekomernih, forsiranih in nekontroliranih gibov v ramenskem sklepu, ki so lahko povzročili bolečinske senzacije. Telesne bolečine so v 70% posledica predhodnih poškodb, poškodb po obravnavanem škodnem dogodku ter degenerativnih sprememb. Enako velja za 10% zmanjšanje življenjskih aktivnosti. Tožnik si je koleno poškodoval že pred nezgodo in po njej (februarja 2000). Vratni del hrbtenice in ramenski sklep si je poškodoval v letu 2002, pred poškodbo pa se ni zdravil zaradi degenerativnih sprememb na teh delih, kot opozarja revizija. Pred nezgodo se je zdravil zaradi obolenja prsno ledvenega dela hrbtenice. Pritožbeno sodišče je tudi po mnenju revizijskega sodišča pravilno odločilo, da mora tožnik sam trpeti tisti del škode, ki ga je pripisati bodisi prejšnjim bodisi kasnejšim poškodbam, kajti v tožnikovem primeru pri nobeni poškodbi ni šlo zgolj za degenerativne spremembe, ki jih ne bi spremljala poškodba posameznega dela telesa (prejšnja ali kasnejša).

V reviziji je sporna višina odškodnine za telesne bolečine in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti. Podlaga za prisojo pravične denarne odškodnine v zvezi s temi poškodbami je v 200. in 203. členu Zakona o obligacijskih razmerjih (ZOR, Uradni list SFRJ št. 29/78-57/89). Temeljni načeli za odmero odškodnine za nepremoženjsko škodo sta po navedenih določbah načelo individualizacije višine odškodnine in načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine. Prvo načelo zahteva upoštevanje stopnje in trajanja bolečin in strahu, izhaja pa iz spoznanja, da je posameznik neponovljiva in nerazdružljiva celota telesne in duševne biti. Načelo objektivne pogojenosti višine odškodnine pa terja upoštevanje objektivnih materialnih možnosti družbe ter sodne prakse v podobnih primerih nepremoženjskih škod. Izraža tudi ustavni načeli enakosti pred zakonom in enakega varstva pravic, ker se morajo enaki primeri obravnavati enako, različni pa različno. Sodišče druge stopnje je pravilno upoštevalo obe načeli. Sodišče prve stopnje je natančno in izčrpno ugotovilo vse konkretnosti in specifičnosti tožnikovega primera. Na nižjih stopnjah ugotovljeno dejansko stanje, ki ga revizija po nepotrebnem ponavlja, je po presoji revizijskega sodišča pravilno pravno ovrednoteno. Zneski odškodnin za posamezne oblike nepremoženjske škode, to je za telesne bolečine 500.000 SIT in za duševne bolečine zaradi zmanjšanja življenjske aktivnosti 400.000 SIT, pravilno odsevajo razmerja med manjšimi, večjimi in katastrofalnimi škodami ter odškodninami zanje (200. in 203. člen ZOR). Odškodnina brez 70% znižanja 3.000.000 SIT (tožniku je sodišče prisodilo 30%, kar je 900.000 SIT od 3.000.000 SIT), ki je v času izdaje prvostopenjske sodbe predstavljala 18,4 povprečnih neto plač, je primeren rezultat natančno in izčrpno ugotovljene konkretnosti in specifičnosti tega primera nepremoženjske škode in upoštevanja sodne prakse v podobnih primerih. Zato ne gre za zatrjevano zmotno uporabo materialnega prava in je revizijska zahteva za zvišanje odškodnine neutemeljena.

Ker uveljavljani revizijski razlog zmotne uporabe materialnega prava ni podan, razlog bistvene kršitve pravdnega postopka pa je ostal nekonkretiziran, je revizijsko sodišče na podlagi 378. člena ZPP tožnikovo neutemeljeno revizijo zavrnilo in z njo tudi priglašene revizijske stroške.