Sodba U 531/93-5
Datum: 1993-12-23T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:1993:U.531.93.5
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: TUJCI
institut: dovoljenje za začasno prebivanje - upravičen razlog za izdajo

## Jedro

Upravičen razlog za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje je lahko podan tudi v primeru, ko obstaja več posameznih okoliščin, ki sicer vsaka za sebe ne predstavlja upravičenega razloga za izdajo takega dovoljenja.

## Izrek

Tožbi se ugodi in se odpravi odločba Ministrstva za notranje zadeve Republike Slovenije z dne 4.3.1993.

## Obrazložitev

Tožena stranka je z izpodbijano odločbo zavrnila tožnikovo pritožbo zoper odločbo Sekretariata za upravne zadeve - oddelek za notranje zadeve občine z dne 20.8.1992, s katero ni bilo ugodeno vlogi tožnika za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje tujca v Republiki Sloveniji. V obrazložitvi odločbe tožena stranka ugotavlja, da ne obstajajo razlogi iz 2. odstavka 13. člena zakona o tujcih (Uradni list RS, št. 1/91-I - ZT), zaradi katerih bi se tožniku lahko izdalo dovoljenje za začasno prebivanje. Po 2. členu zakona o zaposlovanju tujcev (Uradni list RS, št. 33/92) tujec lahko sklene delovno razmerje ali opravlja delo v Republiki Sloveniji na podlagi delovnega dovoljenja, ki ga tujcu izda pristojni upravni organ v Republiki Sloveniji. Osebnega delovnega dovoljenja oziroma obrtnega delovnega dovoljenja za opravljanje samostojne dejavnosti tožnik ni predložil. Zato tožnik nima upravičenega razloga za prebivanje v Republiki Sloveniji. Prihrankov, ki bi jih naj imel tožnik, ni mogoče šteti za redna in zagotovljena sredstva za preživljanje. Drugi razlogi, ki jih tožnik navaja v pritožbi (12-letno prebivanje v Republiki Sloveniji, prošnja za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije), pa niso zakonski razlogi za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje.

Zoper to odločbo je tožnik sprožil upravni spor. V tožbi navaja, da živi z družino že 12 let v Republiki Sloveniji. Ima željo pridobiti dovoljenje za prebivanje v Sloveniji, ker je sprejel navade kraja bivanja, spoznal ljudi in pridobil prijatelje. Njegova žena je ustanovila podjetje, katerega član je tudi on. Imata veliko prihrankov ter stanovanje v Sloveniji. Sklicuje se tudi na ostale okoliščine ki jih je navedel v pritožbi. Predlaga, da se izpodbijana odločba spremeni tako, da se ugodi njegovi prošnji za začasno prebivanje.

Tožena stranka predlaga zavrnitev tožbe iz razlogov, ki so navedeni v izpodbijani odločbi. Meni, da bi se dejstva, ki jih navaja tožnik, lahko upoštevala le v primeru obstoja zakonsko upravičenih razlogov za bivanje v Republiki Sloveniji.

Tožba je utemeljena.

V 2. odstavku 13. člena že citiranega zakona o tujcih so določeni razlogi, na podlagi katerih je mogoče tujcu dati dovoljenje za stalno oziroma za začasno prebivanje v Republiki Sloveniji. Ti razlogi, po mnenju sodišča, v zakonu niso taksativno našteti, saj zakon, poleg konkretno navedenih razlogov kot so: šolanje, specializacija, zaposlitev, zdravljenje, opravljanje poklicne dejavnosti itd., določa, da se dovoljenje lahko izda tudi tujcu, ki ima "drug upravičen razlog, zaradi katerega bi bilo njegovo daljše prebivanje v državi potrebno." Kdaj obstaja "drug upravičen razlog", je mogoče presojati le na podlagi vseh relevantnih okoliščin vsakega konkretnega primera. Takšen upravičen razlog je, po mnenju sodišča, podan tudi v primeru, ko obstaja več posameznih okoliščin, ki sicer vsaka za sebe ne predstavlja upravičenega razloga, vse skupaj pa so lahko upravičen razlog za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje. Iz predloženih upravnih spisov v tej zadevi izhaja, da tožnik skupaj z družino (žena in dva otroka) živi že več kot 10 let v Republiki Sloveniji. Tožnik nesporno nima v Sloveniji prijavljenega stalnega prebivališča. V vlogi z dne 6.7.1992 pa je tožnik navedel, da živi že vrsto let v Sloveniji na podlagi prijave o začasnem prebivanju. Iz upravnih spisov ter iz izpodbijane odločbe ni razvidno ali je tožnik v skladu s prepisi (14. člen zakona o evidenci nastanitve občanov in o registru prebivalstva - Uradni list SRS, št. 6/83 in RS, št. 26/90) redno obnavljal svojo prijavo začasnega prebivališča, torej ali je v Sloveniji legalno prebival ali ne. Če je namreč tožnik v Sloveniji do 25.2.1992 - ko se po do takrat veljavnih predpisih ni mogel šteti za tujca - prebival na podlagi obnovljene prijave začasnega prebivališča, oziroma če ga organ ni izločil iz kartoteke prijavljenih oseb, bi ta okoliščina, skupaj z drugimi okoliščinami, ki jih tožnik navaja v tožbi in pritožbi (da ima stanovanje, sredstva za preživljanje, da otroka v Sloveniji obiskujeta šolo, da teče postopek za pridobitev državljanstva Republike Slovenije) po mnenju sodišča lahko predstavljala upravičen razlog za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje. Tožnik je v pritožbi zoper prvostopno odločbo tudi navajal, da se ne more vrniti v Srbijo, ker ga tam štejejo za vojaškega dezerterja in bi ga poslali v zapor. Smiselno je tako tožnik uveljavljal tudi obstoj razloga za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje iz 2. odstavka 18. člena zakona o tujcih, vendar izpodbijana odločba o tej pritožbeni navedbi nima razlogov.

Iz navedenih razlogov je, po presoji sodišča, izpodbijana odločba nezakonita, ker niso bile ugotovljene vse relevantne okoliščine, na podlagi katerih je mogoče zanesljivo sklepati, ali obstaja upravičen razlog za izdajo dovoljenja za začasno prebivanje. Zato je sodišče na podlagi določbe 2. odstavka 42. člena v zvezi z 2. odstavkom 39. člena zakona o upravnih sporih tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo. Določbe zakona o upravnih sporih je sodišče smiselno uporabilo kot republiški predpis skladno z določbo 1. odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije (Uradni list RS, št. 1/91-I).