Sklep X Ips 413/2009
Datum: 2011-05-18T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2011:X.IPS.413.2009
opravilna_stevilka_ii_stopnje: Sodba UPRS (zunanji oddelek v Celju) U 52/2008
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: DENACIONALIZACIJA -UPRAVNI SPOR
institut: dovoljena revizija - vrednostni kriterij - višina odškodnine - sedanja vrednost premoženja

## Jedro

Utemeljen pa je revizijski ugovor o nepravilni uporabi materialnega prava glede določitve vrednosti odškodnine. ZDen v prvem odstavku 44. člena določa temeljno načelo za določanje odškodnin, da se vrednost podržavljenega premoženja določi po stanju premoženja v času podržavljenja in ob upoštevanju sedanje vrednosti. V tretjem odstavku 44. člena pa napotuje na podzakonske akte, ki pa seveda ne morejo posegati v bistvo osnovnega kriterija – upoštevanje sedanje vrednosti. Tako je bil na podlag tretjega odstavka 44. člena izdan Odlok in na podlagi 85. člena ZDen Navodilo. Izhodiščna vrednost zemljišč je določena v 4. členu Odloka v znesku 3,94 DEM/m2, v 5. členu pa je določeno prilagajanje izhodiščne vrednosti. Pristojnemu ministrstvu je namreč naloženo, da tekoče spremlja tržne cene kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji in če ugotovi, da je razlika med tržno ceno in vrednostjo zemljišča, ugotovljeno po tem Odloku, večja od 10 %, določi novo izhodiščno vrednost zemljišča, tako da za ugotovljeni odstotek razlike spremeni izhodiščno vrednost. Ne da bi se opredeljevalo do zatrjevanega porasta cen, kot ga navaja revizija, pa Vrhovno sodišče ugotavlja, da korekcija izhodiščne vrednosti vse od uveljavitve Odloka ni bila opravljena. Če so tržne cene res porasle preko deleža iz drugega odstavka 5. člena Odloka, potem izhodiščne vrednosti iz 4. člena Odloka ni več mogoče uporabiti, ker nasprotuje prvemu odstavku 44. člena ZDen. V takem primeru bo moralo sodišče prve stopnje sedanjo vrednost ugotavljati na drugačen način. Tožen stranka pa v odgovoru na revizijo na ugovor glede porasta cen oziroma neusklajenosti odškodnin za podržavljeno premoženje ni odgovorila in ni ponudila nasprotnih argumentov.

## Izrek

Reviziji se ugodi, sodba sodišča prve stopnje se razveljavi in se zadeva vrne temu sodišču v novo sojenje.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo na podlagi prvega odstavka 63. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) zavrnilo tožbi tožeče stranke (revidentov) zoper odločbo tožene stranke z dne 31. 3. 2008, s katero je tožena stranka ugodila pritožbi Slovenske odškodninske družbe d. d., Ljubljana (v nadaljevanju SOD), in dopolnilno odločbo Upravne enote Ž. z dne 16. 9. 2004, odpravila (točka 1. izreka), z 2. točko izreka pa je odločila, da je SOD dolžan v roku treh mesecev od pravnomočnosti odločbe v korist pokojne upravičenke A. A. iz G., izročiti obveznice v višini 49.889,76 DEM kot odškodnino za podržavljena zemljišča oziroma njihov del parc. št. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7 in 8, vse k. o. ..., in sicer skrbnici za poseben primer B. B. iz C. C. Upravni organ prve stopnje je navedene parcele štel kot parcele, namenjene za gradnjo, organ druge stopnje pa je ugotovil, da so bile navedene parcele ob podržavljenju po namembnosti kmetijska zemljišča. 2. V obrazložitvi izpodbijane sodbe sodišče prve stopnje pritrjuje razlogom in odločitvi tožene stranke. Zavrača ugovore glede statusa zemljišč. Navaja tudi, da sam regulacijski načrt ni planski akt v smislu takratne zakonodaje, ki je urejala sprejetje planskih aktov in s tem začetek njihove veljavnosti za stanovanjsko-komunalno gradnjo.

3. Revidenti dovoljenost revizije uveljavljajo iz vseh razlogov iz drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Revizijo vlagajo zaradi napačne uporabe materialnega prava in kršitve pravil postopka. Zatrjujejo, da je stališče prvostopnega sodišča o tem, da regulacijski načrt ni planski akt, napačna. Da so bila ta zemljišča namenjena za gradnjo, dokazujejo tudi gradbeno dovoljenje za tkalnico ...., čeprav se nanaša na sosednja zemljišča. Napačno je stališče prvostopnega sodišča glede parcele 5. Ta je bila pozidana že v času podržavljenja. Kršena je bila določba 22. člena Ustave RS, saj je bilo v istem kompleksu za več drugih parcel odločeno, da so stavbna zemljišča. Napačno je stališče, da vodne oskrbe ni mogoče šteti kot možnost priključitve na javno omrežje. Tudi sam preračun odškodnine je napačen. Ni bil pravilno uporabljen 44. člen Zakona o denacionalizaciji (v nadaljevanju ZDen). Tržne cene so se od leta 1992 dalje, ko je bil sprejet Odlok o načinu določanja vrednosti kmetijskih zemljišč, gozdov in zemljišč, uporabljenih za gradnjo v postopku denacionalizacije (v nadaljevanju Odlok), spremenile. Predlagajo, da revizijsko sodišče spremeni izpodbijano sodbo, in tožbi ugodi.

4. Tožena stranka v odgovoru na revizijo predlaga zavrnitev revizije.

5. Revizija je utemeljena.

6. Revizija je dovoljena na podlagi določbe 1. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, ki določa, da je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela dokončnega upravnega akta oziroma pravnomočne sodbe, če je sodišče odločilo meritorno, v zadevah, v katerih je pravica ali obveznost stranke izražena v denarni vrednosti, presega 20.000,00 EUR. Za revidentke je namreč sporna nepriznana odškodnina 72.407,18 EUR.

7. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje (83. člen ZUS-1). Vloži se lahko le zaradi bistvenih kršitev določb postopka v upravnem sporu iz drugega in tretjega odstavka 75. člena ZUS-1 (1. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1) in zaradi zmotne uporabe materialnega prava (2. točka prvega odstavka 85. člena ZUS-1), z razliko od pritožbe, s katero se glede na 2. točko prvega odstavka 85. člena ZUS-1 lahko izpodbija tudi pravilnost presoje postopka izdaje upravnega akta. Revizije ni mogoče vložiti zaradi zmotne ali nepopolne ugotovitve dejanskega stanja (drugi odstavek 85. člena ZUS-1). Revizijsko sodišče izpodbijano sodbo preizkusi samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer po uradni dolžnosti pazi na pravilno uporabo materialnega prava (86. člen ZUS-1). V tem obsegu je bil izveden sodni preizkus utemeljenosti revizije v obravnavani zadevi.

8. V obravnavani zadevi je za revidentke sporna višina odškodnine v obliki obveznic Slovenske odškodninske družbe d. d., za podržavljene nepremičnine, glede katerih je bilo ugotovljeno, da njihovo vračilo upravičencem v naravi ni možno. Pri tem trdijo, da bi morala biti zemljišča obravnavana kot gradbena, tožena stranka in sodišče prve stopnje pa sta presodila, da gre za kmetijska zemljišča. 9. Glede na podatke predloženih spisov je po presoji revizijskega sodišča navedena presoja tožene stranke in prvostopenjskega sodišča o namembnosti obravnavanih zemljišč ob podržavljenju pravilna. Tožena stranka je presodila vse listine, s katerim so revidentke dokazovale, da so bila sporna zemljišča namenjena za gradnjo, opravljena dokazna ocena navedenih listin je tudi po presoji revizijskega sodišča skladna z vsebino listin, zato je tudi pravilna.

10. Glede na tako ugotovljeno dejansko stanje so tudi revizijski ugovori, ki se nanašajo na status zemljišč, ki jih revidentke ponavljajo tudi v reviziji, neutemeljeni. Gradbeno dovoljenje za tkalnice ... se (kot je to navedla že tožena stranka, izhaja pa tudi iz tožbenih in revizijskih navedb revidentov) nanaša na druge parcele, zato ta okoliščina ne spreminja statusa navedenih parcel. Tudi po presoji revizijskega sodišča listina, ki so jo predložile revidentke in označile kot regulacijski načrt, nima takšnega pravnega učinka. Na poslani kopiji je vpisana zgolj katastrska občina, merilo ter zapis „tehnično pregledal“, s podpisom in datumom, ni pa vpisa, iz katerega bi izhajalo, da gre za regulacijski načrt, sprejet s strani pristojnega organa. Na njem ni ne navedbe, za kakšno listino gre in tudi ne žiga. Ob takšnih ugotovitvah tožene stranke in sodišča prve stopnje tudi revizijski ugovor o izkazanosti regulacijskega načrta ni utemeljen. Pravilno je bil zavrnjen tudi ugovor o kršitvi ustavne pravice enakega obravnavanja po določbi 22. člena Ustave RS, saj je pavšalen in nekonkretiziran. Glede na sodno prakso je bil pravilno zavrnjen tudi ugovor v zvezi z vodno oskrbo. Zatrjevana dejanska oskrba iz vodnjakov še ne more spremeniti statusa zemljišča iz kmetijskega v nezazidano stavbno. Taka opremljenost je pravno pomembna le pri nezazidanih stavbnih zemljiščih, ko se ugotavlja njihova komunalna opremljenost. 11. Utemeljen pa je revizijski ugovor o nepravilni uporabi materialnega prava glede določitve vrednosti odškodnine. ZDen v prvem odstavku 44. člena določa temeljno načelo za določanje odškodnin, da se vrednost podržavljenega premoženja določi po stanju premoženja v času podržavljenja in ob upoštevanju sedanje vrednosti. V tretjem odstavku 44. člena pa napotuje na podzakonske akte, ki pa seveda ne morejo posegati v bistvo osnovnega kriterija – upoštevanje sedanje vrednosti. Tako je bil na podlag tretjega odstavka 44. člena izdan Odlok in na podlagi 85. člena ZDen Navodilo. Izhodiščna vrednost zemljišč je določena v 4. členu Odloka v znesku 3,94 DEM/m2, v 5. členu pa je določeno prilagajanje izhodiščne vrednosti. Pristojnemu ministrstvu je namreč naloženo, da tekoče spremlja tržne cene kmetijskih zemljišč in gozdov v Republiki Sloveniji in če ugotovi, da je razlika med tržno ceno in vrednostjo zemljišča, ugotovljeno po tem Odloku, večja od 10 %, določi novo izhodiščno vrednost zemljišča, tako da za ugotovljeni odstotek razlike spremeni izhodiščno vrednost. 12. Ne da bi se opredeljevalo do zatrjevanega porasta cen, kot ga navaja revizija, pa Vrhovno sodišče ugotavlja, da korekcija izhodiščne vrednosti vse od uveljavitve Odloka ni bila opravljena. Če so tržne cene res porasle preko deleža iz drugega odstavka 5. člena Odloka, potem izhodiščne vrednosti iz 4. člena Odloka ni več mogoče uporabiti, ker nasprotuje prvemu odstavku 44. člena ZDen. V takem primeru bo moralo sodišče prve stopnje sedanjo vrednost ugotavljati na drugačen način. Tožen stranka pa v odgovoru na revizijo na ugovor glede porasta cen oziroma neusklajenosti odškodnin za podržavljeno premoženje ni odgovorila in ni ponudila nasprotnih argumentov.

13. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče reviziji ugodilo, izpodbijano sodbo razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (drugi odstavek 94. člena ZUS-1).