VDSS sodba Pdp 973/2015
Datum: 2016-03-31T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2016:PDP.973.2015
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: transformacija pogodbe o zaposlitvi za določen čas v nedoločen čas - dejanski razlog - pogodba o zaposlitvi za določen čas

## Jedro

Če je pri toženi stranki na dan sklenitve pogodbe o zaposlitvi s tožnico obstajal razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz razloga, ker naj bi bilo v tistem času več delavcev začasno odsotnih z dela (kar je tožena stranka zatrjevala v dokaznem postopku), bi morala tožena stranka v pogodbi o zaposlitvi navesti ta razlog. Tega razloga pa tožena stranka v pogodbi o zaposlitvi ni navedla, temveč je kot razlog navajala začasno povečan obseg dela, ki pa ni bil dejanski razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas. Zato je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je bilo delovno razmerje za določen čas med pravdnima strankama sklenjeno v nasprotju z zakonom in se posledično šteje, da je tožeča stranka pri toženi stranki sklenila delovno razmerje za nedoločen čas.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Stranki sami krijeta vsaka svoje stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo razsodilo, da pogodba o zaposlitvi, sklenjena med tožečo in toženo stranko z dne 20. 10. 2013, ni prenehala veljati dne 31. 10. 2014 ter še vedno traja in se šteje, da je pogodba o zaposlitvi sklenjena za nedoločen čas (I. točka izreka). Toženi stranki je naložilo, da je dolžna pozvati tožečo stranko nazaj na delo (II. točka izreka) in da je dolžna tožečo stranko za čas od 1. 11. 2014 dalje do poziva na delo prijaviti v obvezna zavarovanja, ji obračunati mesečno plačo, ki bi jo tožeča stranka prejela, če bi delala, od te plače plačati davke in prispevke ter izplačati tožeči stranki mesečno neto plačo skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od 19. dne v naslednjem mesecu dalje do plačila (III. točka izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti pravdne stroške v višini 573,90 EUR v roku 8 dni, v primeru zamude pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka do plačila (IV. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo vlaga tožena stranka pravočasno pritožbo zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne uporabe materialnega prava in zmotne ter nepopolne ugotovitve dejanskega stanja. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje, tožeči stranki pa naloži plačilo stroškov prvostopenjskega in pritožbenega postopka. Navaja, da so pogodbe o zaposlitvi za določen čas atipične pogodbe, ki omogočajo fleksibilnejše oblike zaposlovanja. Tega se je zavedala tudi tožeča stranka, ko je izpovedala, da ji je takratna zakonita zastopnica tožene stranke ponudila v podpis pogodbo o zaposlitvi za določen čas iz razloga povečanega obsega dela. Stranki sta tako dne 20. 10. 2013 sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen čas, s polnim delovnim časom, zaradi začasno povečanega obsega dela. Tožena stranka izpostavlja, da sta si obrazložitev in izrek izpodbijane sodbe v nasprotju. V izreku je sodišče zaključilo, da se pogodba, sklenjena za določen čas transformira v pogodbo sklenjeno za nedoločen čas, kljub temu, da v obrazložitvi sodbe sprejema navedbe tožene stranke, da sta s tožečo stranko sklenili pogodbo o zaposlitvi za določen čas iz razloga povečanega obsega dela. Tožena stranka je s tožečo stranko sklenila veljavno pogodbo o zaposlitvi za določen čas in pri tem vnesla tudi razlog za sklenitev takšne pogodbe, zapisani razlog pa je tudi dejansko obstajal. Na navedeno kaže več trditev zaslišanih prič, predvsem pa tudi tožeče stranke same. Ker sodišče pri odločanju ni upoštevalo vseh trditev tožene stranke, je s tem kršilo ustavne pravice tožene stranke, in sicer pravico iz 22. člena Ustave RS in 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic. Dejstvo je, da je v konkretnem primeru prišlo do povečanega obsega dela. Kaj je bil razlog povečanega obsega dela pa ni pomembno. Bistveno je, da je razlog obstajal. Tožeča stranka je na naroku izpovedala, da je bilo po podpisu njene pogodbe tudi v nadaljevanju govora o odsotnostih iz razloga bolniške, obenem pa potrdila, da so bile sodelavke v tem času preobremenjene zaradi povečanega obsega dela, do tega pa se sodišče ne opredeli. Navaja, da sodišče svojo odločitev utemeljuje z navedbami, da je bila na dan sklenitve pogodbe med tožečo in toženo stranko odsotna le ena delavka. Kolikšno število delavcev je bilo na dan podpisa pogodbe odsotnih, po mnenju tožene stranke ni bistveno in ne odkazuje na okoliščine, da ne bi šlo za povečan obseg dela. Že odsotnost enega samega delavca lahko zadostuje za razlog povečanega obsega dela, posebej v ustanovah, kot je toženčeva. Ko je prišlo do prve odsotnosti, je prišlo do povečanega obsega dela. Tožena stranka je s priloženim izpiskom odsotnosti v nadaljevanju leta dokazala, da je do takšnega povečanega obsega dela prihajalo redno in da ni šlo za negotovo dejstvo kot to zmotno povzema sodišče. Poleg tega pa tožeča stranka ni nadomeščala odsotne delavke, temveč je zaradi povečanega obsega dela nudila pomoč preostalim zaposlenim tudi na drugih oddelkih. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožeča stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, da je dejansko stanje popolno in pravilno ugotovilo, na tako ugotovljeno dejansko stanje pa sprejelo pravilno materialnopravno odločitev.

6. Pritožba na več mestih uveljavlja bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ker se sodišče prve stopnje naj ne bi konkretno opredelilo do navedb tožene stranke, da je šlo pri sklenitvi pogodbe o zaposlitvi za določen čas za začasno povečan obseg dela. Bistvena kršitev ni podana, ker je sodišče prve stopnje ustrezno in zadostno obrazložilo, zakaj je bila pogodba za določen čas sklenjena v nasprotju z zakonom. Kot razlog za zaposlitev tožeče stranke toženka ni navedla nadomeščanje začasno odsotnih delavcev, ki naj bi jih bilo več, kar je zatrjevala v dokaznem postopku, ampak začasno povečan obseg dela, kar pa je po vsebini povsem drug zakonski razlog. V kolikor pritožba ne soglaša z dokazno oceno sodišča prve stopnje, smiselno uveljavlja zmotno ugotovitev dejanskega stanja.

7. V pritožbi tožena stranka sodišču prve stopnje očita kršitev ustavne zagotovljene pravice do poštenega sojenja iz 22. člena Ustave Republike Slovenije (Ur. l. RS, št. 33/91 in naslednji) in iz 6. člena Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin (Ur. l. RS, št. 33/94). Ker pa tožena stranka v pritožbi ne pove, s čim konkretno naj bi sodišče prve stopnje kršilo njeno pravico do poštenega sojenja, se pritožbeno sodišče do teh pritožbenih navedb ne more opredeliti.

8. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva. Ta pa so naslednja: - da je bila tožeča stranka pri toženi stranki zaposlena na podlagi prve pogodbe o zaposlitvi za določen čas na delovnem mestu negovalec I. od 1. 12. 2012 do 31. 10. 2014 zaradi nadomeščanja A.A., za čas porodniškega dopusta in letnega dopusta; - da je tožena stranka s tožečo stranko sklenila drugo pogodbo o zaposlitvi za določen čas od 20. 10. 2013 do 31. 10. 2014, zaradi začasno povečanega obsega dela; - da je tožena stranka v odgovoru na tožbo in v dokaznem postopku zatrjevala, da začasno povečan obseg dela ni izhajal iz večjega števila oskrbovancev v domu, temveč iz dejstva, da je bilo v tem času zaradi bolezni dalj časa odsotnih kar nekaj delavcev in se je obseg dela glede na to povečal. Šlo naj bi za večji sklop daljših odsotnosti ter zato za povečan obseg dela iz tega naslova; - da je bila na dan sklenitve pogodbe o zaposlitvi za določen čas z dne 20. 10. 2013 odsotna z dela le ena delavka (B.B.), in sicer od 18. 10. 2013 naprej; - da iz seznama daljših odsotnosti delavcev z dne 16. 12. 2014 izhaja, da je bilo v naslednjem letu (2014) odsotnih z dela več delavcev zaradi bolezni ali nege družinskega člana (B1, B3 in B4).

9. Sodišče prve stopnje je na podlagi navedenih dejanskih ugotovitev pravilno zaključilo, da je bil razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi s tožečo stranko za določen čas v pogodbi o zaposlitvi z dne 20. 10. 2013 jasno opredeljen (začasno povečan obseg dela). V takem primeru je lahko obseg sodne presoje omejen le na obstoj razloga za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, ki je opredeljen v pogodbi o zaposlitvi. Delodajalec mora dokazati, da je ob sklenitvi pogodbe o zaposlitvi obstajal zakonit razlog za sklenitev pogodbe za določen čas. Če tak zakonsko dopusten razlog v pogodbi jasno navede, ne more kasneje v sodnem postopku zatrjevati, da naj bi bil razlog dejansko nek drug.

10. Pogodba o zaposlitvi za določen čas je izjema in se lahko sklene le v primerih oziroma pod pogoji, določenimi z zakonom ali kolektivno pogodbo na ravni dejavnosti (54. člen Zakona o delovnih razmerjih, ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013). Sodišče prve stopnje je na podlagi navedb tožene stranke, da je šlo za večji sklop daljših odsotnosti ter zato za povečan obseg dela iz tega naslova, ugotavljalo, da je bilo v spornem obdobju enega leta (od 20. 10. 2013 do 31. 10. 2014) res z dela odsotnih več delavcev tožene stranke zaradi bolezni ali nege družinskega člana in je zato verjetno posledično prihajalo pri ostalih delavcih do povečanega obsega dela. Vendar je ob tem istočasno pravilno zaključilo, da če je pri toženi stranki na dan sklenitve pogodbe o zaposlitvi obstajal razlog za sklenitev pogodbe za določen čas iz razloga, ker naj bi bilo v tistem času več delavcev začasno odsotnih z dela, kar je tožena stranka zatrjevala v dokaznem postopku, bi morala kot razlog v pogodbi o zaposlitvi zapisati nadomeščanje začasno odsotnih delavcev. Tega razloga, ki ga je v dokaznem postopku zatrjevala, pa v pogodbi o zaposlitvi ni navedla, temveč je kot razlog navajala začasno povečan obseg dela. To pa ni bil dejanski razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje.

11. Na dan sklenitve pogodbe o zaposlitvi za določen čas je bila namreč odsotna le ena delavka, in sicer od 18. 10. 2013 dalje, kar pomeni, da je pravilna presoja sodišča prve stopnje, da je bilo delovno razmerje med pravdnima strankama sklenjeno za določen čas v nasprotju z zakonom in se posledično šteje, da je tožeča stranka pri toženi stranki sklenila delovno razmerje za nedoločen čas. Za odločitev je temeljnega pomena dejansko ugotovitev sodišča prve stopnje, da pogodba o zaposlitvi za določen čas s tožečo stranki ni bila sklenjena zaradi začasno povečanega obsega dela, temveč očitno za nadomeščanje delavcev, ki so ali bodo v bolniškem staležu. Vprašanje, ali bo v naslednjih mesecih po podpisu tožničine pogodbe o zaposlitvi za določen čas več delavcev odsotnih zaradi bolniškega staleža, predstavlja negotovo dejstvo in ne zakonskega razloga za sklenitev pogodbe za določen čas, kakor je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje in se ob tem tudi ustrezno sklicevalo na sodno prakso revizijskega sodišča. 12. Ker tožena stranka ni dokazala, da je s tožečo stranko sklenila pogodbo o zaposlitvi za določen čas v skladu z zakonom, je sodišče prve stopnje materialnopravno pravilno zaključilo, da tožeči stranki delovno razmerje z dnem izteka zadnje pogodbe o zaposlitvi za določen čas (31. 10. 2014) ni prenehalo, ampak je na podlagi 54. člena ZDR-1 šteti, da je bilo sklenjeno za nedoločen čas. Reintegracijskemu in reparacijskemu zahtevku je bilo zato utemeljeno ugodeno.

13. Ker niso podani razlogi, ki jih tožena stranka navaja v pritožbi in tudi ne tisti, na katere mora pritožbeno sodišče paziti po uradni dolžnosti, je pritožbeno sodišče pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

14. Tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje stroške pritožbenega postopka. Odgovor na pritožbo tožeče stranke ni doprinesel k rešitvi zadeve, zato tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. in 155. člena ZPP).