VDSS sodba Psp 75/2016
Datum: 2016-04-21T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2016:PSP.75.2016
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za socialne spore
podrocje: SOCIALNO ZAVAROVANJE - POKOJNINSKO ZAVAROVANJE - INVALIDI
institut: invalidska pokojnina - invalid III. kategorije invalidnosti - invalid I. kategorije invalidnosti - preostala delovna zmožnost

## Jedro

V sodni praksi pritožbenega sodišča je bilo že večkrat zavzeto stališče, da Uredba Sveta (EGS) št. 883/2004 o koordinaciji sistema socialne varnosti ne ureja pravic in ne pokriva dajatev na podlagi preostale delovne zmožnosti, lahko pa osebe, za katere se uporablja, na podlagi I., II. ali III. kategorije invalidnosti uveljavijo pravico do invalidske pokojnine, če za to izpolnjujejo pogoje, določene v nacionalni zakonodaji. Tožnik bi pravico do invalidske pokojnine oziroma njenega sorazmernega dela lahko pridobil le ob izpolnjevanju pogojev, določenih v 67. členu ZPIZ-1. Pri tožniku ni prišlo do popolne izgube delazmožnosti, temveč je s krajšim delovnim časom 4 ure dnevno zmožen za delo na drugem delovnem mestu z omejitvami. Tožnik kot invalid III. kategorije pa zaradi neizpolnjevanja pogoja starosti ne izpolnjuje pogojev za priznanje pravice do invalidske pokojnine po 3. alineji 67. člena ZPIZ-1, do katere je upravičen invalid III. kategorije invalidnosti, ki mu ni zagotovljena ustrezna zaposlitev oziroma prerazporeditev, ker je dopolnil 63 let starosti (moški). Tožnik je namreč starost 63 let dopolnil šele po dokončnosti izpodbijane odločbe. Zato tožbeni zahtevek za odpravo odločb tožene stranke s priznanjem pravice do invalidske pokojnine ni utemeljen, kot je pravilno presodilo sodišče prve stopnje v izpodbijani sodbi.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločb toženca št. ... z dne 5. 3. 2013 in št. ... z dne 12. 7. 2012 ter priznanje pravice do invalidske pokojnine.

2. Zoper sodbo je pritožbo vložil tožnik, ker se z njo ne strinja. Navaja, da se bo pritožil tudi na mednarodno sodišče. 3. Pritožba ni utemeljena.

4. Ker je tožnik vložil t. i. golo pritožbo, ki vsebuje le nujni sestavini, to je navedbo izpodbijane sodbe in podpis pritožnika, ne pa tudi pritožbenih razlogov, je pritožbeno sodišče izpodbijano sodbo preizkusilo le v mejah uradnega preizkusa, torej glede absolutno bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, iz 2. odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 73/2007 - uradno prečiščeno besedilo s spremembami), ki se v socialnih sporih uporablja na podlagi 19. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1; Ur. l. RS, št. 2/2004, 10/2004), in glede pravilne uporabe materialnega prava.

5. Ugotavlja, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

6. Materialno pravo je bilo pravilno uporabljeno.

7. Sodišče prve stopnje je v tem postopku v skladu z 58. in 63. členom ZDSS-1 ob presoji pravilnosti in zakonitosti dokončne odločbe toženca z dne 5. 3. 2013 v zvezi s prvostopenjsko odločbo z dne 12. 7. 2012 presojalo, ali tožnik izpolnjuje pogoje za priznanje pravice do invalidske pokojnine.

8. S prvostopenjsko odločbo z dne 12. 7. 2012, potrjeno z dokončno odločbo z dne 5. 3. 2013, je toženec odločil, da je tožnik invalid III. kategorije invalidnosti od 15. 6. 2010 dalje in nima pravice do invalidske pokojnine. Po mnenju invalidske komisije I. stopnje z dne 24. 4. 2012, enako mnenje pa je podala tudi invalidska komisija II. stopnje z dne 19. 11. 2012, je pri tožniku od 15. 6. 2010 zaradi posledic bolezni podana III. kategorija invalidnosti. Z ali brez poklicne rehabilitacije ni več zmožen za delo s polnim delovnim časom, s krajšim delovnim časom 4 ure dnevno je zmožen za delo na drugem delovnem mestu z omejitvami: psihično manj zahtevna dela in fizično lažja dela, z bremeni do 10 kg, samo v dopoldanski izmeni.

9. Izpodbijani odločbi sta bili izdani na podlagi predloga nemškega nosilca zavarovanja dne 21. 9. 2011, za priznanje pravice do invalidske pokojnine na podlagi Uredbe Sveta (EGS) št. 883/2004 o koordinaciji sistema socialne varnosti (ULL 166/2004 in 284/2004) ter Uredbe Sveta (EGS) št. 987/2009 o določitvi postopka za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 883/2004 (UL, 284/2004).

10. V sodni praksi pritožbenega sodišča je bilo že večkrat zavzeto stališče, da Uredba 883/2004 ne ureja pravic in ne pokriva dajatev na podlagi preostale delovne zmožnosti, lahko pa osebe, za katere se uporablja Uredba 883/2004 na podlagi I., II. ali III. kategorije invalidnosti uveljavijo pravico do invalidske pokojnine, če za to izpolnjujejo pogoje, določene v nacionalni zakonodaji.(1) V obravnavnem primeru torej pogoje določene v 67. členu do 1. 1. 2013 veljavnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. RS, št. 106/99 s spremembami).(2)

11. Po 67. členu ZPIZ-1 pravico do invalidske pokojnine pridobi zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost I. kategorije (1. alineja 67. člena ZPIZ-1); zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost II. kategorije in ni zmožen za drugo ustrezno delo brez poklicne rehabilitacije, le-ta pa mu ni zagotovljena, ker je star nad 50 let (2. alineja 67. člena ZPIZ-1), ter zavarovanec, pri katerem je nastala invalidnost II. ali III. kategorije, ki mu ni zagotovljena ustrezna zaposlitev oziroma prerazporeditev, ker je dopolnil 63 let starosti za moške oziroma 61 let starosti za ženske (3. alineja 67. člena ZPIZ-1).

12. Tožnik bi torej pravico do invalidske pokojnine oziroma njenega sorazmernega dela lahko pridobil le ob izpolnjevanju pogojev, določenih v 67. členu ZPIZ-1. 13. Zaradi popolne ugotovitve dejanskega stanja glede tožnikove delazmožnosti je sodišče prve stopnje pridobilo dopolnilno mnenje invalidske komisije II. stopnje, ki je dne 10. 8. 2015 podala povsem enako mnenje, da je tožnik s krajšim delovnim časom 4 ure dnevno zmožen za delo na drugem delovnem mestu z navedenimi omejitvami.

14. Ob takšnem stanju, ko ni prišlo do popolne izgube delazmožnosti, je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo. Gre namreč za stanje, kot je v 3. alineji 2. odstavka 60. člena ZPIZ-1 opredeljeno za III. kategorijo invalidnosti. Le-ta je podana, če zavarovanec z ali brez predhodne poklicne rehabilitacije ni več zmožen za delo s polnim delovnim časom, lahko pa opravlja določeno delo vsaj s polovico polnega delovnega časa.

15. Tožnik kot invalid III. kategorije ne izpolnjuje pogojev za pridobitev pravice do invalidske pokojnine po 1. alineji 67. člena ZPIZ-1, zaradi neizpolnjevanja pogoja starosti pa mu te pravice ni mogoče priznati niti po 3. alineji 67. člena ZPIZ-1. 63 let starosti je namreč dopolnil šele po dokončnosti izpodbijane odločbe.

16. Glede na obrazloženo je pritožbeno sodišče tožnikovo pritožbo v skladu z določbo 353. člena ZPP zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.

(1) Glej na primer sodbi Višjega delovnega in socialnega sodišča, opr. št. Psp 49/2013 z dne 28. 2. 2013 in Psp 276/2013 z dne 9. 10. 2013. (2) Po 1. odstavku 390. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2; Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami) se v postopku za uveljavljanje pravic iz obveznega zavarovanja ali za ugotavljanje pokojninske dobe, ki se je začel pred uveljavitvijo tega zakona, uporabljajo predpisi, ki so veljali do uveljavitve tega zakona.