VDSS sodba Pdp 229/2015
Datum: 2015-06-18T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2015:PDP.229.2015
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO - JAVNI USLUŽBENCI
institut: prevedba plače - javni uslužbenec - javni sektor - plača

## Jedro

Tožnici je bil ob prevedbi z aneksom z dne 13. 8. 2008 neutemeljeno določen 45. plačni razred namesto pravilnega 43. plačnega razreda. Do napake v določitvi plačnega razreda ob prevedbi je prišlo zato, ker je tožena stranka tožnici iz naslova napredovanja upoštevala dva plačna razreda več, kot bi ji dejansko šla. Določbe tožničine pogodbe o zaposlitvi oziroma aneksov, s katerimi ji je bil določen višji plačni razred od tistega, ki bi ji pripadal na podlagi ZSPJS v zvezi s Kolektivno pogodbo za javni sektor, so nične, ker nasprotujejo določbam ZSPJS. ZSPJS je kogentni predpis, ki omejuje pogodbeno svobodo strank, saj je dolžan delodajalec javnemu uslužbencu določiti in obračunati le takšno plačo, kot je določena z ZSPJS oziroma predpisi in drugimi akti, izdanimi na njegovi podlagi ter kolektivnimi pogodbami (3. člen ZSPJS). Ker je bila tožničina plača v spornem obdobju v pogodbah o zaposlitvi oziroma aneksih k tem pogodbam določena v drugačni višini, so te določbe nične. Tožena stranka je z izpodbijanim sklepom (o razvrstitvi tožnice v 43. plačni razred) le vzpostavila zakonito stanje, zato tožbeni zahtevek na odpravo izpodbijanega sklepa ni utemeljen.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je v I. točki izreka izpodbijane sodbe zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice za ugotovitev nezakonitosti in odpravo sklepa tožene stranke z dne 3. 7. 2013, za priznanje pravice do osnovne plače 45. plačnega razreda od 16. 2. 2010 in pravice do osnovne plače 47. plačnega razreda od 1. 4. 2012. Prav tako je zavrnilo njen tožbeni zahtevek, na podlagi katerega naj bi ji bila tožena stranka dolžna za čas od 1. 6. 2013 dalje obračunati razliko v plači, ki bi jo prejela, če bi bila uvrščena v 47. plačni razred in dejansko izplačano plačo, od tega zneska odvesti vse davke in prispevke, tožnici pa izplačati neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od vsakega 5. dne v mesecu za neizplačano razliko plače posameznega preteklega meseca dalje do plačila. V II. točki izreka je naložilo tožnici, da je dolžna toženi stranki plačati stroške postopka v znesku 838,75 EUR v 8 dneh, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izteka paricijskega roka dalje do plačila, pod izvršbo.

2. Zoper navedeno sodbo se iz vseh pritožbenih razlogov, zlasti pa zaradi nepopolno oziroma napačno ugotovljenega dejanskega stanja in kršitve materialnega predpisa pritožuje tožnica in predlaga pritožbenemu sodišču, da njeni pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da njenemu tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, toženi stranki pa naloži tudi povrnitev pritožbenih stroškov tožnice. V pritožbi navaja, da sodišče prve stopnje ni upoštevalo dejstva, da sta stranki v letu 2010 sklenili novo pogodbo o zaposlitvi, potem ko je tožnici tožena stranka prejšnjo pogodbo o zaposlitvi odpovedala iz poslovnega razloga. Pogodbena določila, ki govorijo o tožničini uvrstitvi v 45. oziroma 47. plačni razred, niso nična, kot je to ugotovilo sodišče prve stopnje. 3. a člen ZSPJS je potrebno tolmačiti skrajno restriktivno, saj uvaja nekakšno izredno pravno sredstvo, ki v sistem pravnih sredstev sploh ne sodi. Na to kaže, da to pravno sredstvo lahko vloži precej širok krog upravičencev, pa tudi rok je izjemno dolg. To pravno sredstvo se lahko vlaga le v škodo delavca zaradi napak delodajalca. Dejstvo, da je tožena stranka tožnici odpovedala pogodbo o zaposlitvi, toženi stranki ne omogoča več, da se v letu 2012 sklicuje na napake, ki jih je sama naredila v pogodbi, ki je prenehala veljati 2010. Učinki 3. a člena ZSPJS v zvezi z napakami glede pogodbe iz leta 2008 se ne morejo raztegniti tudi na pogodbo iz leta 2010. Tožnica je novo pogodbo o zaposlitvi sprejela, zato bi se morala tožena stranka določb te pogodbe držati. Tožnica ne more nositi krivde za napake tožene stranke. Sodišče prve stopnje je z razlago 3. a člena ZSPJS kršilo temeljno ustavno načelo pravne države in pravne predvidljivosti, varstva pravic, zlasti varstva pravice do dela. Sodišče prve stopnje bi moralo sporno določbo ZSPJS izpodbijati pred ustavnim sodiščem, do njegove odločitve pa pravdni postopek prekiniti. Priglaša pritožbene stroške.

3. Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo, v katerem predlaga zavrnitev tožničine pritožbe in potrditev izpodbijane sodbe sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljenih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) tudi po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v drugem odstavku 350. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, ni storilo (tožnica v pritožbi bistvenih kršitev določb postopka, ki naj bi jih storilo sodišče prve stopnje, ni konkretizirala) in da je na popolno in pravilno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

6. Sodišče prve stopnje je na podlagi izvedenih dokazov zavrnilo tožbeni zahtevek tožnice, ker je ugotovilo, da je bil tožnici ob prevedbi z aneksom z dne 13. 8. 2008 (A3) neutemeljeno določen 45. plačni razred namesto pravilnega 43. plačnega razreda. Tožena stranka je ta nepravilno določeni plačni razred upoštevala tudi v nadaljevanju trajanja delovnega razmerja tožnice pri toženi stranki, vključno z oblikovanjem nove pogodbe o zaposlitvi z dne 15. 6. 2010 (A5), ki je bila tožnici ponujena skupaj z redno odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 15. 6. 2010 (A4). Nepravilen plačni razred tožnice je tožena stranka upoštevala tudi pri sklenitvi aneksa z dne 20. 3. 2012 (A6). Do napake v določitvi plačnega razreda ob prevedbi je prišlo zaradi tega, ker je tožena stranka tožnici upoštevala iz naslova napredovanja 2 plačilna razreda več, kot pa bi ji dejansko šla. Iz obrazložitve izpodbijanega sklepa izhaja, da je bil le-ta podan na podlagi ugotovitev inšpekcijskega pregleda in skladno z odrejenimi ukrepi inšpektorice, kar je razvidno tudi iz zapisnikov o inšpekcijskem nadzoru, opravljenem pri toženi stranki (B3, B4).

7. Sodišče prve stopnje je nadalje pravilno ugotovilo, da so določbe tožničine pogodbe o zaposlitvi oziroma aneksov, s katerimi ji je bil določen višji plačni razred od tistega, ki bi ji pripadal na podlagi Zakona o sistemu plač v javnem sektorju (ZSPJS; Ur. l. RS, št. 56/2002 in nadalj.) v zvezi s Kolektivno pogodbo za javni sektor (Ur. l. RS, št. 57/2008 in nadalj.) nične, ker nasprotujejo določbam ZSPJS. Pravilna je tudi ugotovitev sodišča prve stopnje, da predstavlja ZSPJS kogentni predpis, ki omejuje pogodbeno svobodo strank, saj je dolžan delodajalec javnemu uslužbencu določiti in obračunati le takšno plačo, kot je določena z ZSPJS oziroma predpisi in drugi akti, izdanimi na njegovi podlagi ter kolektivnimi pogodbami (3. člen ZSPJS). Ker je bila torej tožničina plača v spornem obdobju v pogodbah o zaposlitvi oziroma aneksih k tem pogodbam določena v drugačni višini, so te določbe tudi po ugotovitvi pritožbenega sodišča nične, upoštevaje 88. člen Obligacijskega zakonika (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001).

8. Dejstvo, da je tožnica po prevedbi iz leta 2008 s toženo stranko v letu 2010 sklenila novo pogodbo o zaposlitvi (v kateri ji je bil prav tako določen višji plačni razred od pripadajočega) in da je v letu 2012 sklenila še aneks k tej pogodbi (zopet s previsoko določenim plačnim razredom) nima nikakršnega vpliva na pravilno ugotovitev sodišča prve stopnje, da je bila tožnici s spornimi pogodbami oziroma aneksi določena previsoka plača oziroma previsok plačni razred. Glede na to so neutemeljene tožničine pritožbene navedbe, da bi moralo sodišče prve stopnje upoštevati dejstvo, da je bila po letu 2008 med tožnico in toženo stranko sklenjena nova pogodba o zaposlitvi, ki je bila dopolnjena tudi z aneksom iz leta 2012. Kasneje sklenjena pogodba o zaposlitvi namreč ne more sanirati nezakonito določene plače ob prevedbi osnovne plače tožnice in njeni uvrstitvi v plačni razred po določbah ZSPJS.

9. Neutemeljen je tudi pritožbeni očitek tožnice, da je sodišče prve stopnje 3. a člen ZSPJS razlagalo preveč restriktivno. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je ta člen jasen, zato tolmačenje te določbe niti ne pride v poštev. Z izpodbijanim sklepom tožena stranka prav tako ni posegla v pogodbeno razmerje med toženo stranko in tožnico (določbe pogodbe o zaposlitvi oziroma aneksov, ki so se nanašale na previsoko določen plačni razred so bile v nasprotju s prisilnimi predpisi, torej nične), temveč je z njim ob upoštevanju 3. a člena ZSPJS le vzpostavila zakonito stanje, kar je bila njena dolžnost. Ob tem se pritožbeno sodišče sklicuje tudi na obrazložitev odločbe Ustavnega sodišča RS opr. št. U-I-128/11 z dne 14. 2. 2013, kjer je Ustavno sodišče RS navedlo, da je za zagotavljanje zakonitosti določitve in izplačila plač primarno zadolžen delodajalec, ki mora nemudoma začeti odpravljati ugotovljene nezakonitosti (prvi odstavek 3. člena ZSPJS).

10. Iz petega odstavka 3. a člena ZSPJS izhaja, da lahko tudi pristojni inšpektor od delodajalca zahteva, da ugotovi nezakonitost pri določitvi in izplačilu višje plače javnemu uslužbencu in da ravna v skladu s tem zakonom (če delodajalec v roku enega meseca od vložene zahteve ne izda obvestila iz prvega odstavka in v naslednjem mesecu ne ravna po tretjem odstavku tega člena, pa lahko med drugim tudi pristojni inšpektor s tožbo zahteva pred pristojnim sodiščem vračilo preveč izplačanega zneska). Iz izvedenih dokazov izhaja, da je tožena stranka postopala v skladu z zahtevo pristojnega inšpektorja, kar pomeni, da je tožbeni zahtevek tožnice za odpravo izpodbijanega sklepa neutemeljen. Pritožbeni očitek tožnice o protiustavnosti 3. a člena ZSPJS ni obrazložen, zato pritožbeno sodišče nanj ne odgovarja.

11. Glede na to, da je pritožba tožnice v zvezi z odločitvijo o pravdnih stroških postopka na prvi stopnji prav tako povsem neobrazložena, je ta del izpodbijane sodbe pritožbeno sodišče preizkusilo le v okviru preizkusa po uradni dolžnosti. Pri tem je ugotovilo, da sodišče prve stopnje v zvezi z odločitvijo o pravdnih stroških ni storilo niti bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, na popolno ugotovljeno dejansko stanje pa je pravilno uporabilo tudi materialno pravo.

12. Ker niso bili podani niti s pritožbo uveljavljeni razlogi in ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, je bilo treba pritožbo tožnice zavrniti kot neutemeljeno in potrditi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

13. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena ZPP. Ker tožnica s pritožbo ni uspela, odgovor na pritožbo tožene stranke pa ni pripomogel k rešitvi tega individualnega delovnega spora, vsaka stranka sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 154. člena ZPP, 155. člen ZPP).