UPRS Sodba I U 199/2017-9
Datum: 2017-05-09T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2017:I.U.199.2017.9
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: DAVKI
institut: davek na nepremično premoženje večje vrednosti - ustavna odločba - učinek ustavne odločbe - zahteva za vračilo davka

## Jedro

Z zahtevo za vračilo davka je mogoče zahtevati vračilo le tistega davka, ki ga zavezanec ni bil dolžan plačati, koliko davka je dolžan plačati, pa je razvidno iz odmerne odločbe. Ker je v obravnavanem primeru odmerna odločba postala pravnomočna, iz knjigovodske kartice zavezanca pa je razvidno, da ta ne izkazuje preplačila, zahtevku za vračilo davka ni bilo mogoče ugoditi. Podlaga za ugoditev zahtevku tožnika bi bila lahko podana le v 97. členu ZDavP-2, vendar iz podatkov spisa nesporno izhaja, da pogoji za vračilo davka po omenjeni zakonski določbi niso bili izpolnjeni in je zato odločitev davčnih organov pravilna.

## Izrek

I. Tožba se zavrne.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške upravnega spora.

## Obrazložitev

1. Z izpodbijano odločbo Finančna uprava Republike Slovenije (v nadaljevanju tudi prvostopni organ) ni ugodila zahtevku tožnika (v nadaljevanju tudi zavezanec) za vračilo davka na nepremično premoženje večje vrednosti za leto 2013. 2. Kot izhaja iz obrazložitve izpodbijane odločbe, je bila zavezancu izdana odločba št. DT 42270-3584/2013-1 z dne 20. 6. 2013, s katero mu je bil odmerjen davek na nepremično premoženje večje vrednosti v znesku 1.394,85 EUR. Zoper odmerno odločbo se je zavezanec pritožil, pritožbo pa je drugostopni organ zavrnil kot neutemeljeno. Dne 29. 6. 2016 je tožnik podal zahtevo za vrnitev plačanega davka, saj je bil po njegovem mnenju, upoštevaje odločbo Ustavnega sodišča št. U-I-313/13-86 z dne 21. 3. 2014, davek odmerjen brez pravne podlage. Prvostopni organ ugotavlja, da je bil postopek odmere davka na nepremično premoženje večje vrednosti za leto 2013 za tožnika že pravnomočno zaključen, zato odmerne odločbe ni več možno izpodbijati z rednim pravnim sredstvom. Ustavno sodišče RS je z odločbo št. U-I-125/14-17 z dne 19. 2. 2015 odločilo, da sta 193. in četrti odstavek 244. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ (v nadaljevanju ZUJF) v neskladju z Ustavo Republike Slovenije (v nadaljevanju URS). Taka odločitev ima učinek razveljavitve, zakon ali del zakona, ki ga je ustavno sodišče razveljavilo, pa se ne uporablja za razmerja, nastala pred dnem, ko je razveljavitev začela učinkovati, če do tega dne o njih ni bilo pravnomočno odločeno. Za odpravo pravnomočne odmerne odločbe na podlagi kasneje izdane odločbe Ustavnega sodišča, tako ni pravne podlage. Zakon o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2) v prvem odstavku 97. člena določa, da če je z odločbo ali v zvezi s predloženim davčnim obračunom ugotovljeno preplačilo davka, se preveč plačani znesek, ki presega 10 EUR, vrne po uradni dolžnosti v 30 dneh od dneva vročitve odločbe oziroma od dneva predložitve davčnega obračuna. Iz knjigovodske kartice tožnika je razvidno, da tožnik ne izkazuje preplačila, zato njegovemu zahtevku za vračilo davka ni bilo mogoče ugoditi.

3. Ministrstvo za finance je z odločbo št. DT-499-10-45/2016-2 z dne 19. 12. 2016 pritožbo tožnika zoper izpodbijano odločbo zavrnilo. V obrazložitvi pojasnjuje, da je predmet tega postopka izključno presoja zakonitosti izpodbijane odločbe, tj. odločbe, s katero je bilo odločeno, da se ne ugodi zahtevi za vračilo davka na nepremično premoženje za leto 2013, odmera davka na nepremično premoženje pa je bila predmet posebnega postopka, ki je pravnomočno zaključen. V nadaljevanju drugostopni organ ugotavlja, kakšne pravne posledice na odmero davka v pravnomočno končanem postopku imata odločbi Ustavnega sodišča U-I-313/13-86 z dne 21. 3. 2014 in U-I-125/14-17 z dne 19. 2. 2015. 4. Tožnik vlaga tožbo v upravnem sporu, saj se z odločitvijo davčnih organov ne strinja. Pojasnjuje dotedanji potek postopka in se sklicuje na odločbi Ustavnega sodišča. Odločba št. DT 42270-3584/2013-1 z dne 20. 6. 2013, s katero je bil tožniku odmerjen davek na nepremično premoženje večje vrednosti, je bila izdana na podlagi 60. člena Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 (v nadaljevanju ZIPRS1314), ki je bil razveljavljen s sprejemom Zakona o davku na nepremičnine (v nadaljevanju ZDavNepr ). Ta zakon je bil zaradi neskladja z URS razveljavljen z odločbo U-I-313/13-86 z dne 21. 3. 2014, odmerna odločba pa takrat še ni bila pravnomočna. Ker je Ustavno sodišče razveljavilo ZDavNepr je odpadla pravna podlaga za plačilo odmerjenega davka. Odločba Ministrstva je zato nezakonita, saj je bila izdana po objavi odločbe U-I-313/13-86 z dne 21. 3. 2014 in bi jo pritožbeni organ moral upoštevati, pa je ni. Sodišču predlaga, da zahtevku tožnika za vračilo davka ne nepremično premoženje večje vrednosti ugodi oz. da izpodbijano odločbo odpravi in zadevo vrne v ponovni postopek, toženi stranki pa naloži povrnitev stroškov postopka.

5. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri svoji odločitvi in sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

6. Tožba ni utemeljena.

7. Sodišče se strinja z razlogi, ki jih za svojo odločitev v obrazložitvi izpodbijane odločbe navaja prvostopni organ, kot tudi z razlogi, s katerimi drugostopni organ zavrača pritožbene ugovore. Kolikor so ugovori, ki jih tožeča stranka uveljavlja v tožbi, enaki pritožbenim razlogom, jih z istimi razlogi, ne da bi jih ponavljalo, zavrača tudi sodišče v smislu drugega odstavka 71. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1).

8. V konkretnem primeru ni sporno, da je bila tožniku na podlagi 60. člena ZIPRS1314 izdana odločba, s katero mu je bil odmerjen davek na nepremično premoženje večje vrednosti za leto 2013 ter da je bila davčna osnova za odmero davka določena na podlagi 193. člena ZUJF. V zadevi tudi ni sporno, da je tožnik odmerjen davek plačal in zoper odmerno odločbo vložil pritožbo, ki jo je drugostopni organ zavrnil. Zoper odmerno odločbo tožnik ni vložil tožbe, zato je ta postala pravnomočna.

9. Kot pravilno pojasni tožena stranka, je predmet tega postopka izključno presoja zakonitosti odločbe, s katero je bilo odločeno, da se ne ugodi zahtevi za vračilo davka na nepremično premoženje za leto 2013. Tožnik v tožbi smiselno uveljavlja nepravilnost odmerne odločbe, takšen ugovor pa je mogoče uveljavljati le v pravnih sredstvih zoper odmerno odločbo. Odmera davka na nepremično premoženje za leto 2013 je bila torej predmet posebnega postopka, ki pa je že pravnomočno zaključen.

10. Z zahtevo za vračilo davka je mogoče zahtevati vračilo le tistega davka, ki ga zavezanec ni bil dolžan plačati, koliko davka je dolžan plačati, pa je razvidno iz odmerne odločbe. Ker je v obravnavanem primeru odmerna odločba postala pravnomočna, iz knjigovodske kartice zavezanca pa je razvidno, da ta ne izkazuje preplačila, zahtevku za vračilo davka ni bilo mogoče ugoditi. Podlaga za ugoditev zahtevku tožnika bi bila lahko podana le v 97. členu ZDavP-2, vendar iz podatkov spisa nesporno izhaja, da pogoji za vračilo davka po omenjeni zakonski določbi niso bili izpolnjeni in je zato odločitev davčnih organov pravilna. Ker za vračilo davka ni podlage, tožnik s svojo zahtevo ne more uspeti.

11. Se pa sodišče strinja tudi s stališčem davčnih organov glede pravnih posledic odločb Ustavnega sodišča. Odločba U-I-313/13-86 z dne 21. 3. 2014 je ugotovitvena odločba, s katero se je zakonodajalca le zavezalo k odpravi ugotovljene protiustavnosti in neustaven predpis ni bil razveljavljen. Z odločbo U-I-125/14-17 z dne 19. 2. 2015 pa je Ustavno sodišče odločilo, da je bil 193. člen ZUJF v neskladju z URS, ker se pri določanju davčne osnove za odmero davka ne nepremično premoženje večje vrednosti sklicuje na ZMVN, za katerega je Ustavno sodišče z odločbo U-I-313/13 ugotovilo, da ni zadostil zahtevam načela zakonitosti pri predpisovanju davkov iz 147. člena URS, v postopku ugotavljanja posplošene tržne vrednosti nepremičnin pa nista bili zagotovljeni pravica do izjave iz 22. člena URS in pravica do pravnega sredstva iz 25. člena URS. Ta odločba je imela učinek razveljavitve in se skladno s 44. členom Zakona o ustavnem sodišču (v nadaljevanju ZUstS) zakon ali del zakona ne uporablja za razmerja nastala pred dnem, ko je razveljavitev začela učinkovati, če do tega dne o njih ni bilo pravnomočno odločeno. Odločba U-I-125/14-17 je bila v Uradnem listu objavljena 6. 3. 2015, razveljavitev je v skladu s 43. členom ZUstS začela učinkovati naslednji dan, to je 7. 3. 2015, v obravnavanem primeru pa je odmerna odločba postala pravnomočna pred navedenim datumom.

12. Po povedanem sodišče ugotavlja, da je bil postopek pred izdajo izpodbijanega upravnega akta pravilen, da je odločba pravilna in na zakonu utemeljena. Sodišče tudi ni našlo nepravilnosti, na katere je dolžno paziti po uradni dolžnosti. Zato je tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

13. Izrek o stroških upravnega spora temelji na četrtem odstavku 25. člena ZUS-1. 14. Ker v zadevi o pravno relevantnih dejstvih med strankama ni spora, je sodišče na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1 v zadevi odločilo brez glavne obravnave.