UPRS sodba I U 1619/2015
Datum: 2016-05-04T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2016:I.U.1619.2015
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: INVALIDI - ZAPOSLOVANJE
institut: prispevek za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov - nadzor izpolnjevanja kvote - zavezanec za plačilo prispevka - opredelitev pojma delodajalec - bistvena kršitev pravil postopka

## Jedro

Nesporno je Generalštab Slovenske vojske kot organ v sestavi dobil novo lastno matično številko in novo lastno davčno številko. Sporen pa je subjekt, ki v danem primeru velja za delodajalca oz. za zavezanca v skladu z določbo 62. člena ZZRZI. Do navedenega tožnikovega ugovora pa se prvostopenjski organ v obrazložitvi svoje odločbe, kakor tudi pritožbeni organ, nista konkretno opredelila. Zavezanci za plačilo prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov morajo biti tudi po presoji sodišča opredeljeni z zakonom, torej na zakonski ravni in ne morejo biti opredeljeni s podzakonskimi akti. Iz obrazložitve izpodbijane odločbe, kakor tudi iz obrazložitve odločbe pritožbenega organa pa ne izhajajo navedbe zakonske podlage za opredelitev tožnika kot zavezanca v predmetni zadevi.

## Izrek

Tožbi se ugodi, odločba Javnega jamstvenega, preživninskega in invalidskega sklada RS 4932-2-1300516-4 z dne 24. 9. 2015 se odpravi in zadeva vrne temu organu v ponoven postopek.

## Obrazložitev

1. Z izpodbijano odločbo je Javni jamstveni preživninski in invalidski sklad RS (v nadaljevanju: Sklad) tožnici naložil, da je zaradi neizpolnjevanja obveznosti iz 65. člena Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov (v nadaljevanju: ZZRZI) za obdobje od januarja 2012 do maja 2012 (v nadaljevanju: obravnavano obdobje) dolžna v Sklad plačati prispevek za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov (v nadaljevanju: prispevek) v znesku 16.558,34 EUR in 2.526,01 EUR zamudnih obresti, skupaj 19.084,35 EUR (točka 1 izreka). Zavezanec je dolžan takoj plačati celoten znesek v višini 19.084,35 EUR in nadaljnje zakonske zamudne obresti od zneska iz prve točke izreka, obračunane po obrestni meri, določeni z Zakonom o davčnem postopku (ZDavP-2), od 17. 12. 2013 do plačila, na podračun Sklada, ki ga navaja (točka 2. izreka). Pritožba zoper to odločbo ne zadrži njene izvršitve in je takse prosta (točka 3 izreka). V postopku izdaje te odločbe niso nastali posebni stroški (točka 4 izreka). V obrazložitvi izpodbijane odločbe Sklad navaja določbe 3. člena, 6. člena, 62. člena, 64. člena 65. člena, drugi odstavek 66. člena, 67. člena, 82. člena, 84. člena, 87. člena, 88. člena, 90. člena ZZRZI, 19. člena, 20. člena Uredbe o določitvi kvote za zaposlovanje invalidov (v nadaljevanju Uredba) in določbe Navodila za izpolnjevanje obrazca prijave v zavarovanje za invalide (v nadaljevanju Navodila). Sklicuje se tudi na 31. člen Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja (v nadaljevanju ZMEPIZ-1) in 16. člen Pravilnika obveznega zdravstvenega zavarovanja ter na Pravilnik o obrazcih prijav podatkov o pokojninskem in invalidskem zavarovanju za primer brezposelnosti in o sklenitvi delovnega razmerja (v nadaljevanju Pravilnik). Sklad je na podlagi podatkov iz uradnih evidenc (87. člen ZZRZI) ugotovil stanje obveznosti tožnika od januarja 2012 do maja 2012 v znesku 16.558,34 EUR (glavnica). Sklad je tožniku izdal opomin k plačilu neplačanega prispevka. Tožnik kljub opominu svoje obveznosti ni izpolnil, niti z vlogo pred izdajo izpodbijane odločbe ni dokazal, da ni zavezanec za plačilo predmetnega prispevka. Zavezanec je sam odgovoren za pravilno in pravočasno sporočanje prijav, odjav in sprememb za zavarovance. Obračun višine naloženega prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov, narejen na podlagi podatkov, pridobljenih od ZZRZI, je razviden na straneh 3. in 4. obrazložitve izpodbijane odločbe. Iz pojasnila ZZZS 180-3/2015-LJ/59 izhaja, da vodi podatke o subjektih na podlagi Poslovnega registra RS (v nadaljevanju AJPES). Iz obrazca M-1 pa izhaja, da je prijavo v zavarovanje opravil Generalštab Slovenske vojske z lastno registrsko in matično številko.

2. V predmetni zadevi gre za ponovljen postopek na podlagi sodbe Upravnega sodišča RS I U 1570/2014-7 z dne 19. 8. 2015, vendar pa Sklad ni sledil napotkom sodišča iz te sodbe. Pri tem se Sklad sklicuje na sodbe Vrhovnega sodišča RS X Ips 282/2006, X Ips 738/2008 in X Ips 545/2005. Sklad poudarja, da na podlagi 5. alineje prvega odstavka 83. člena ZZRZI in 20. člena Uredbe nadzira izpolnjevanje kvote in ugotavlja obveznosti zavezancev za kvoto. Od 1. 1. 2012 dalje, po prenosu zaposlenih Ministrstva za obrambo z matično številko 5268923000 na Generalštab slovenske vojske z matično številko 2399199000, se obveznost plačila prispevka ugotavlja ločeno, za Ministrstvo za obrambo in za Generalštab Slovenske vojske, saj imata vsak svojo matično številko. Enako velja tudi za druge organe v sestavi Ministrstva za obrambo. Iz obvestila Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju ZZZS) z dne 22. 12. 2011 je razvidno, da bodo organi v sestavi Ministrstva za obrambo s 1. 1. 2012 imeli svoje matične številke. Posledično se spremeni tudi registrska številka pri vsakem posameznem zavezancu v registru ZZZS od 1. 1. 2012 dalje. Sklicuje se na 31. člen ZMEPIZ-1. Ministrstvo za obrambo je posebej izpostavljeno za zavarovance, ki so v obvezno zavarovanje vključeni kot vojaki na prostovoljnem služenju vojaškega roka oz. državljani med prostovoljnim usposabljanjem za zaščito in reševanje. Sklad na podlagi ZZRZI vodi evidenco delodajalcev, ki so po tem zakonu dolžni zaposlovati invalide in evidenco delodajalcev, ki zaradi neizpolnjevanja kvote plačujejo prispevek v Sklad.

3. Pritožbeni organ je tožnikovo pritožbo zavrnil. V obrazložitvi odločbe navaja 62. člen, 65. člen in 68. člen ZZRZI. Sklad na podlagi podatkov iz uradnih evidenc AJPES, ZZZS in Davčne uprave RS (v nadaljevanju DURS) v skladu z 82. členom ZZRZI nadzira izpolnjevanje kvote in ugotavlja obveznosti zavezancev za kvoto. Iz evidence AJPES je razvidno, da je 1. 1. 2012 evidentiran nastanek novega pravnega subjekta: Ministrstvo za obrambo, Generalštab Slovenske vojske, kot organ v sestavi Ministrstva za obrambo. Gre za nov subjekt s svojo lastno matično in davčno številko. Nesporno je Ministrstvo za obrambo 31. 12. 2011 odjavilo določeno število zaposlenih oseb pri Ministrstvu za obrambo. S 1. 1. 2012 je nov pravni subjekt, Ministrstvo za obrambo, Generalštab Slovenske vojske, začel prijavljati zaposlene in glede na kvoto, tudi ustrezno število invalidov, tako za mesec januar, februar, marec, april in maj 2012. Prišlo je do zamika vlaganja odjav in ponovnih prijav v zavarovanje, kar potrjuje ZZZS s svojim dopisom. ZZZS je podatke o številu zavarovancev in o številu invalidov na Generalštabu Slovenske vojske pridobil od Generalštaba Slovenske vojske. Izpis „Statistični podatki zavarovanca po zavarovalnih podlagah“ pa je datiran z dne 30. 9. 2015. V času pregleda podatkov v uradni evidenci ZZS, tožnik ni izpolnjeval podatkov glede na kvoto, saj ni imel prijavljeno zadostno število invalidov.

4. Tožnik se z izpodbijano odločbo ne strinja ter v tožbi navaja vsebino sodbe Upravnega sodišča RS I U 1570/2014-7 z dne 19. 8. 2015. Na podlagi prvega odstavka 62. člena ZZRZI, ki je veljal v spornem obdobju, so delodajalci, ki zaposlujejo najmanj 20 delavcev, razen subjektov, ki jih navaja, dolžni zaposlovati invalide v okviru določenega deleža od celotnega števila zaposlenih delavcev (kvote) Delodajalec, ki ne izpolni kvote pa je dolžan v Sklad plačati prispevek za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov. Iz navedenega izhaja, da je v danem primeru zavezanec „delodajalec“. Na podlagi prvega odstavka 39. člena Zakona o obrambi (v nadaljevanju ZObr) je Generalštab Slovenske vojske organ v sestavi Ministrstva za obrambo in ni „delodajalec“. Navaja prvi odstavek 92 člena ZObr v zvezi z 13. točko 5. člena ZObr. Za pripadnike Slovenske vojske je delodajalec Ministrstvo za obrambo in ne Generalštab Slovenske vojske. Pojem „delodajalca“ pa definira 5. člen Zakona o delovnih razmerjih (v nadaljevanju ZDR) in sicer kot pravno ali fizično osebo ter drug subjekt, kot je državni organ, lokalna skupnost, podružnica tujega podjetja ter diplomatsko in konzularno predstavništvo, ki zaposluje delavca na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Navaja tudi 3. člen Zakona o javnih uslužbencih (v nadaljevanju ZJU), po katerem je „delodajalec“ pravna oseba, s katero je javni uslužbenec v delovnem razmerju. Delodajalec v državnem organu je Republika Slovenija, v lokalni skupnosti pa lokalna skupnost. V izpodbijani odločbi je Sklad zavzel stališče, da je zavezanec h kvoti za zaposlovanje invalidov Generalštab Slovenske vojske, ker ima svojo lastno matično in davčno številko. Pri tem pa niti ZZRZI niti drug predpis ne določa, da je „delodajalec“ tisti subjekt, ki ima lastno matično in davčno številko. Delodajalec oz. subjekt, ki je lahko zavezanec h kvoti za zaposlovanje invalidov pa je lahko le subjekt, ki je določen z zakonom in ne z podzakonskimi akti. Po mnenju tožnika pa je v predmetni zadevi lahko delodajalec le Ministrstvo za obrambo. Tožnik poudarja, da s 1. 1. 2012 ni prišlo do spremembe delodajalca za pripadnike Slovenske vojske oz. do prenosa zaposlenih iz Ministrstva za obrambo na Generalštab Slovenske vojske. Sklad se v obrazložitvi izpodbijane odločbe sklicuje na ZMEPIZ-1, ki v spornem obdobju sploh ni veljal, saj je v tem obdobju veljal še ZMEPIZ. Tako je bilo v zadevi napačno uporabljeno materialno pravo, posledično pa je bilo tudi napačno ugotovljeno dejansko stanje.

5. Sklad se v izpodbijani odločbi sklicuje na pridobljene podatke iz uradnih evidenc ZZZS, kjer morajo delodajalci prijaviti delavce v zavarovanje na obrazcih M-1, kjer so podatki vodeni po matičnih številkah, kar pa ne more biti pravna podlaga za določitev „delodajalca“ oz. zavezanca h kvoti za zaposlovanje invalidov. Izpodbijane odločbe se ne da preizkusiti, kar predstavlja bistveno kršitev določb postopka. Iz izpisa „Statistični podatki zavarovanca po zavarovalnih podlagah“ z dne 30. 9. 2015, ki ga je tožnik pridobil na podlagi 90. člena ZZRZI, izhajajo številčni podatki o zaposlenih in invalidih, ki jih v tožbi navaja, ter izpodbija višino naloženega prispevka. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo v celoti odpravi.

6. Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja določbo 92. člena ZObr in poudarja, da je Generalštab Slovenske vojske samostojni zavezanec za prijavo svojih zaposlenih pri ZZZS. Odločbe citiranih zakonov, Pravilnika in Navodil so bili veljavna podlaga za pravilno in obvezno prijavo oz. odjavo podatkov zavarovanja vseh zaposlenih. Za prijave se uporablja obrazec M-1, iz katerega izhaja, da se vpisujejo podatki zavezanca (registrska številka, matična številka zavezanca). V zvezi s podatki iz uradnih evidenc se sklicuje na izpis „Statistični podatki“ z dne 9. 10. 2015. Ti statistični podatki niso izdani v spornem obdobju, marveč v letu 2013 in za sporno obdobje niso relevantni. Sklad dobi podatke tekoče, z mesečnim vpogledom v evidenco ZZZS. Sporno je obdobje od januarja do vključno maja 2012. Od 1. 1. 2012 dalje se po spremembi v registru obveznost plačila prispevka ugotavlja ločeno za Ministrstvo za obrambo in ločeno za Generalštab Slovenske vojske. V kvoto, določeno z Uredbo, štejejo le invalidi, ki jih delodajalci tekoče prijavijo v zavarovanje kot invalide, skladno z Navodilom. Tožnik pa v spornem obdobju ni tekoče prijavljal na ZZZS zadostnega števila invalidov glede na število vseh zaposlenih. Sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne.

7. Tožnik v pripravljalnih vlogah vztraja, da na podlagi 92. člena ZObr Generalštaba Slovenske vojske ni mogoče šteti kot delodajalca, kar podrobneje obrazloži. Pripadniki Slovenske vojske imajo sklenjeno pogodbo o zaposlitvi z Ministrstvom za obrambo in ne z Generalštabom Slovenske vojske. Delodajalec je lahko določen le z zakonom. Generalštab Slovenske vojske pa ni delodajalec in ni zavezanec h kvoti za zaposlovanje invalidov, ne glede na to, da ima svojo matično in davčno številko. Opozarja na časovno veljavnost Pravilnika. Obveznost Generalštaba Slovenske vojske h kvoti za zaposlovanje invalidov oz. njegova opredelitev kot delodajalca ne more izhajati iz podzakonskih aktov in tudi ne iz obrazca M-1. Določbe ZMEPIZ-1 pa urejajo matično evidenco zavarovancev in uživalcev pravice iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (1. člen ZMEPIZ). Določbe tega zakona pa ne vsebujejo nobene vsebinske določbe, iz katere bi izhajala obveznost tožnika h kvoti za zaposlovanje invalidov.

8. Tožena stranka v odgovorih na tožnikove pripravljalne vloge navaja, da pravno podlogo za plačila zaradi neizpolnjevanja kvot predstavlja ZZRZO. V skladu s 65. členom ZZRZI Sklad delodajalca, zavezanca h kvoti, ki ne izpolnjuje kvote, objavi obveznost plačila prispevka na spletnem mestu sklada za elektronsko izmenjavo podatkov najpozneje do desetega v mesecu za pretekli mesec. V primeru neplačila ali zamude s plačilom sledi pisni opomin. Kvota je določena z Uredbo. Kot podlago navaja tudi Navodilo. ZZZS skladno z ZZRZI mesečno pošilja Skladu podatke o številu prijavljenih in odjavljenih zaposlenih invalidih pri posameznemu delodajalcu. Na podlagi 65. člena ZZRZI Sklad tekoče mesečno spremlja izpolnjevanje kvote. V zvezi s tožnikovim ugovorom, da v predmetni zadevi Generalštaba Slovenske vojske ni mogoče šteti za delodajalca in s tem za zavezanca h kvoti pa navaja 6. člen Uredbe, 68. člen ZZRZI in ponovno navaja, da je Generalštab Slovenske vojske od 1. 1. 2012 dalje pravni subjekt s svojo matično in davčno številko in tako sam zavezan h kvoti. V kvoto, ki je določena z Uredbo, za posamezen mesec štejejo le invalidi, ki jih delodajalci-zavezanci tekoče prijavijo v zavarovanje kot invalide, skladno z navodilom. Od 1. 1. 2012 se ta obveznost ugotavlja ločeno za Ministrstvo za obrambo in ločeno za Generalštab Slovenske vojske. Identiteta zavezanca pa je razvidna iz evidence Poslovnega registra Slovenije. Pravilnik (o obrazcih) je bil izdan na podlagi ZMEPIZ-1. Iz obrazca M-1 sta razvidni matična, registrska in davčna številka zavezanca, iz obrazca M-2 pa med drugim tudi vrsta invalidnosti invalidov. Ti akti so podlaga za pravilno in obvezno prijavo in odjavo podatkov zavarovanja vseh zaposlenih, tudi invalidov, ki jih izvajajo vsi zavezanci (delodajalci) na ZZZS

9. Tožba je utemeljena.

10. Iz listin upravnega spisa izhaja, da je med strankama še vedno sporna opredelitev pojma „delodajalec“ oz. posledično opredelitev zavezanca, ki je na podlagi prvega odstavka 62. člena ZZRZI dolžan zaposlovati invalide oz. zavezanca za plačilo prispevka za zaposlovanje invalidov. Posledično je sporna tudi z izpodbijano odločbo naložena višina prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov.

11. V danem primeru gre za ponovljen postopek na podlagi napotkov iz sodbe Upravnega sodišča RS I U 1570/2014-7 z dne 19. 8. 2015, ki pa jim prvostopenjski organ ni sledil. Sodišče ugotavlja, da je tožnik tudi v ponovljenem postopku ugovarjal, da s 1. 1. 2012 ni prišlo do spremembe delodajalca za pripadnike Slovenske vojske oz. do prenosa zaposlenih iz Ministrstva za obrambo na Generalštab Slovenske vojske. Ugovarjal je tudi, da niti ZZRZI niti drug predpis ne določa, da je „delodajalec“ tisti subjekt, ki ima lastno matično in davčno številko. Delodajalec oz. subjekt, ki je lahko zavezanec h kvoti za zaposlovanje invalidov, je lahko le subjekt, ki je določen z zakonom in ne z podzakonskimi akti. Tožnik navaja, da je na podlagi prvega odstavka 39. člena ZObr Generalštab Slovenske vojske organ v sestavi Ministrstva za obrambo in ni „delodajalec“. Za pripadnike Slovenske vojske pa je delodajalec Ministrstvo za obrambo in ne Generalštab Slovenske vojske (92. člen ZObr v zvezi z 13. točko 5. člena ZObr). Tožnik tudi ugovarja, da je lahko v predmetni zadevi delodajalec le Ministrstvo za obrambo. Po mnenju tožnika je napačno stališče toženke, da je tožnik zavezanec h kvoti oz. za plačilo prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov, ker ima lastno registrsko, matično in davčno številko. Do teh ugovorov, ki so po presoji sodišča bistveni za pravilno in zakonito odločitev, pa se nista opredelila niti prvostopenjski organ niti pritožbeni organ v obrazložitvah izpodbijanih odločb. 12. Na podlagi prvega odstavka 62. člena ZZRZI so delodajalci, ki zaposlujejo najmanj 20 delavcev, razen tujih diplomatskih in konzularnih predstavništev, invalidskih podjetij in zaposlitvenih centrov, dolžni zaposlovati invalide v okviru določenega deleža od celotnega števila zaposlenih delavcev (kvote). Na podlagi tretjega odstavka 62. člena ZZRZO je višina kvote odvisna od dejavnosti delodajalca in jo določi Vlada RS z Uredbo. Delodajalec, ki ne izpolni kvote, je dolžan mesečno ob izplačilu plač obračunati in plačati v Sklad prispevek za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov v višini 70 % minimalne plače za vsakega invalida, ki bi ga bil dolžan zaposliti za izpolnitev predpisane kvote (prvi odstavek 65. člena ZZRZI). Na podlagi drugega odstavka 65. člena ZZRZI Sklad delodajalca, ki prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov ni plačal pravočasno, pisno pozove, da prispevek naknadno v določenem roku plača skupaj z zamudnimi obrestmi. Če delodajalec tega ne stori, niti ne dokaže, da ni zavezanec za plačilo, Sklad izda odločbo o obveznosti plačila. Pojem „delodajalca“ opredeljuje 5. člen ZDR kot pravno ali fizično osebo ter drug subjekt, kot je državni organ, lokalna skupnost, podružnica tujega podjetja ter diplomatsko in konzularno predstavništvo, ki zaposluje delavca na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Na podlagi 3. člena ZJU pa je „delodajalec“ pravna oseba, s katero je javni uslužbenec v delovnem razmerju. Delodajalec v državnem organu je Republika Slovenija, v lokalni skupnosti pa lokalna skupnost. Do predhodno navedenih navedb tožnika pa se upravna organa nista opredelila.

13. V upravnem postopku stranka navaja dejstva, ki utegnejo vplivati na rešitev zadeve. Pravico ima tudi izpodbijati pravilnost navedb, ki se ne ujemajo z njenimi navedbami (drugi odstavek 146. člena Zakona o splošnem upravnem postopku, v nadaljevanju ZUP). Pristojni organ ne sme izdati odločbe, preden ne da stranki možnost, da se izreče o dejstvih in okoliščinah, ki so pomembna za odločitev (četrti odstavek 146. člena ZUP). Iz določbe prvega odstavka 214. člena ZUP pa izhajajo obvezne sestavine obrazložitve upravne odločbe. Med obvezne sestavine obrazložitve upravne odločbe med drugim sodijo tudi navedbe razlogov, ki so bili odločilni za presojo dokazov oz. razlogov v zvezi z navedbami stranke. Teh razlogov v zvezi s predhodno navedenimi ugovori tožnika pa obrazložitev izpodbijane odločbe, kakor tudi obrazložitev odločbe pritožbenega organa, nima.

14. Med strankama ni sporno, da je iz evidence AJPES dne 1. 1. 2012 razviden vpis pri Ministrstvu za obrambo in sicer Generalštab Slovenske vojske, kot organ v sestavi. Po izvedeni reorganizaciji Ministrstva za obrambo so od 1. 1. 2012 dalje njegovi organi v sestavi s svojo registrsko, matično in davčno številko: Generalštab Slovenske vojske, Inšpektorat RS za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami in Inšpektorat RS za obrambo. Nesporno je tudi Generalštab Slovenske vojske kot organ v sestavi dobil novo lastno matično številko in novo lastno davčno številko. Temu tožnik tudi ne ugovarja. Sporen pa je subjekt, ki v danem primeru velja za delodajalca oz. za zavezanca v skladu z določbo 62. člena ZZRZI. Do navedenega tožnikovega ugovora pa se prvostopenjski organ v obrazložitvi svoje odločbe, kakor tudi pritožbeni organ, nista konkretno opredelila. Zavezanci za plačilo prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov morajo biti tudi po presoji sodišča opredeljeni z zakonom, torej na zakonski ravni in ne morejo biti opredeljeni s podzakonskimi akti (uredbami, pravilniki, navodili). Iz obrazložitve izpodbijane odločbe, kakor tudi iz obrazložitve odločbe pritožbenega organa pa ne izhajajo navedbe zakonske podlage za opredelitev tožnika kot zavezanca v predmetni zadevi.

15. Po presoji sodišča je povsem utemeljen ugovor tožnika, da v obravnavanem primeru Sklad v obrazložitvi izpodbijane odločbe in tudi tožena stranka nista navedla pravnih podlag, na podlagi katerih naj bi se Generalštab Slovenske vojske štel za delodajalca in s tem za zavezanca za plačilo prispevka za vzpodbujanje zaposlovanja invalidov.

16. Ker torej ostaja izpodbijana odločitev v bistvenem brez razlogov, je ni mogoče preizkusiti in ji tudi ni mogoče učinkovito ugovarjati s pravnimi sredstvi. To pa pomeni, da je kršitev pravil postopka (214. člena ZUP), ki se nanaša na razloge izpodbijane odločbe, bistvena (7. točka drugega odstavka 237. člena ZUP). Bistvena kršitev pravil postopka pa narekuje odpravo odločbe ter ponovno odločanje v zadevi.

17. Sodišče je zato na podlagi 3. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) tožbi ugodilo in izpodbijano odločbo odpravilo ter zadevo vrnilo v ponovno odločanje organu prve stopnje. Pristojni organ mora v zadevi ponovno odločiti v 30 dneh od dneva, ko je dobil sodbo, pri tem pa je vezan na stališče sodišča glede uporabe prava, ki ga je zavzelo v tej sodbi, ter svojo odločitev, kolikor pri njej vztraja, utemeljiti tako v dejanskem, kot tudi v pravnem pogledu (četrti odstavek 64. člena ZUS-1).

18. Sodišče je odločalo na nejavni seji na podlagi prvega odstavka 59. člena ZUS-1.