VDSS Sodba Pdp 1028/2016
Datum: 2017-06-21T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2017:PDP.1028.2016
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: letni dopust - misija - neizkoriščen letni dopust - vojak

## Jedro

Sodišče prve stopnje je pravilno zaključilo, da je dodelitev letnega dopusta, za čas opravljanja nalog v tujini, v izključni pristojnosti delodajalca, ter da javni uslužbenec ne more biti za isto obdobje upravičen do dvojnega dopusta. V razmerju med delodajalcem in javnim uslužbencem velja zakonodaja RS ter določbe pogodbe o zaposlitvi, sklenjene zaradi napotitve tožnika na mednarodno misijo. Dodatni dopust med napotitvijo na delo v tujino tožniku ni bil priznan s pogodbama o zaposlitvi in niti z ZNOMCMO niti kak drug predpis tožniku ne priznava pravice do posebnega letnega dopusta oziroma, do dvojnega letnega dopusta v primeru napotitve na mednarodne misije. Pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje, da v primeru, če bi napotena oseba v času opravljanja nalog v tujini izrabila posebni letni dopust, ki ji ga je dodelila mednarodna organizacija oziroma misija, potem potrdilo mednarodne organizacije o neizkoriščenem letnem dopustu ne bi bilo potrebno. Zato je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo odškodnine za neizkoriščen letni dopust za sporno leto.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se odpravita sklepa tožene stranke št. ... z dne 5. 12. 2014 in št. ... z dne 25. 2. 2015 in da je tožena stranka dolžna tožniku plačati bruto znesek v višini 2.127,06 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 1. 1. 2015 dalje do plačila ter, da je tožena stranka dolžna tožniku povrniti stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od dneva izdaje sodbe sodišča prve stopnje do plačila. Odločilo je, da je tožnik dolžan, v roku 8 dni, toženi stranki plačati stroške postopka v višini 280,91 EUR, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od izteka izpolnitvenega roka do plačila.

2. Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov ter pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in sodbo sodišča prve stopnje razveljavi ter ugodi tožbenemu zahtevku, podredno pa, da zadevo vrne sodišču prve stopnje v nov postopek. V pritožbi navaja, da bi moralo sodišče utemeljenost tožbenega zahtevka presojati na podlagi določb Zakona o napotitvi oseb v mednarodne civilne misije in mednarodne organizacije (ZNOMCMO) ter na podlagi 13.1. točke Operativnega načrta EUPOL COPPS OPLAN za misijo v okviru SVOP, ki ga je potrdil Svet Evropske unije v Bruslju dne 23. 7. 2013. ZNOMCMO v 20. členu določa, da napotena oseba izpolnjuje svoje pravice in obveznosti, glede izrabe letnega dopusta in drugih odsotnosti, ki so vezane na opravljanje nalog v misiji ali mednarodni organizaciji, v skladu z notranjimi pravilni mednarodne organizacije in navodili vodstva misije ali mednarodne organizacije. Izraba letnega dopusta je odvisna od delovnih potreb misije in mednarodne organizacije in se presoja po pravilih mednarodne organizacije. Zmotno je naziranje sodišča prve stopnje, da bi napotena oseba, s koriščenjem dopusta, ki ji ga je določila tožena stranka, in dopusta na misij, dvakrat koristila dopust, ki ji je bil določen s sklepom tožene stranke z dne 21. 3. 2013. V 5. členu pogodbe o zaposlitvi sta se stranki dogovorili, da javni uslužbenec izpolnjuje svoje pravice in obveznosti glede izrabe letnega dopusta in drugih oblik odsotnosti ter druge pravice in obveznosti, ki so vezane na opravljanje nalog v misiji, v skladu z notranjimi pravili in navodili vodstva misije. Izraba letnega dopusta je odvisna od delovnih potreb misije, organizacije in se presoja po pravilih misije. Peti člen pogodbe o zaposlitvi napotuje na zaključek, da tožena stranka izda tožniku sklep o določitvi letnega dopusta, obenem pa tožniku za čas napotitve na misijo pripada letni dopust v skladu s pravili misije. Tožnik je kot dokaz predložil potrdilo z dne 14. 4. 2014, iz katerega je razvidno, da je tožnik v skladu z operativnim načrtom EUPOL COPPS OPLAN za misijo v okviru SVOP koristil letni dopust in proste dneve le na način, določen z OPLAN-om. Dopis, ki ga je predložil tožnik dne 4. 11. 2013 dokazuje, da je tožnik v skladu z veljavnimi pravili in postopkom koristil 15 dni v obdobju 1. 1. 2013 do 30. 6. 2013 in 13 dni v obdobju od 1. 7. 2013 do 6. 11. 2013. Zato je zmoten in protispisen zaključek sodišča prve stopnje, da je tožnik pridobil in izrabil dopust po pravilih misije, s tem pa hkrati tudi letni dopust, ki mu ga je tožena stranka odmerila s sklepom z dne 21. 3. 2013. Tožnik je dokazal, da je v skladu z 20. členom ZNOMCMO koristil letni dopust v skladu z notranjimi pravili in navodili vodstva misije. Tožnik v času, ko je bil na misiji ni mogel koristiti letnega dopusta, ki ga je določila tožena stranka, zato je bil upravičen do koriščenja dopusta po vrnitvi z misije. Priglaša stroške pritožbe.

3. Pritožba ni utemeljena.

4. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo absolutnih bistvenih kršitev pravil postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in da je na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje pravilno uporabilo materialno pravo.

5. Neutemeljena je pritožbena trditev tožene stranke, da sodišče prve stopnje ni pravilno uporabilo materialnega prava, ker utemeljenost tožbenega zahtevka ni presojalo na podlagi določb Zakona o napotitvi oseb na mednarodne civilne misije in mednarodne organizacije (Ur. l. RS, št. 20/2006, ZNOMCMO). Sodišče prve stopnje je pravilno upoštevalo 17. člen ZNOMCMO in sicer, da se mora kandidatu, ki ga izbere mednarodna organizacija, najpozneje v treh dneh po prejemu obvestila mednarodne organizacije o izbiri, ponuditi sklenitev pogodbe o zaposlitvi v skladu z zakonom, ki ureja položaj javnih uslužbencev ali drugim zakonom, ki ureja njihov položaj oziroma službo. Pogodba o zaposlitvi se sklene za čas trajanja misije in dela v mednarodni organizaciji, vendar ne dlje kakor štiri leta. V 18. členu ZNOMCMO pa je določeno, da mora pogodba o zaposlitvi obvezno vsebovati tudi navedbe o letnem dopustu in načinu njihove izrabe. Napotena oseba izpolnjuje pravice in obveznosti glede izrabe letnega dopusta v skladu z notranjimi pravili mednarodne organizacije in navodili vodstva misije ali mednarodne organizacije. Izraba letnega dopusta je odvisna od delovnih potreb misije in mednarodne organizacije. Navedene določbe tožnik napačno tolmači, ko meni, da ima napotena oseba, v času opravljanja nalog v tujini, pravico koristiti poseben letni dopust, ki mu ga dodeli mednarodna organizacija oziroma misija in da je po vrnitvi z misije upravičen koristiti še dopust, naveden v 5. členu pogodbe o zaposlitvi. Vsekakor je izraba letnega dopusta odvisna od delovnih potreb misije ali mednarodne organizacije in se le-ta presoja po pravilih mednarodne organizacije, vendar v skladu z številom dni letnega dopusta, določenega v pogodbi o zaposlitvi.

6. V drugem odstavku 5. člena pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožeča stranka sklenila s tožnikom je določeno, da če tožnik ne more izkoristiti letnega dopusta med delom v misiji, ga lahko za tekoče leto izkoristi po vrnitvi v Republiko Slovenijo, na podlagi potrdila misije o neizkoriščenem letnem dopustu. Navedeno pa je v skladu s 4. odstavkom 163. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR, Ur. l. RS, št. 42/2002 s spremembami) in 5. točko 162. člena ZDR-1 (Ur. l. RS, št. 21/2013), ki sta veljala v spornem obdobju. Tožnik namreč vtožuje nadomestilo za neizkoriščen letni dopust v letu 2013. Tožena stranka je tožniku izdala sklep, s katerim je pridobil pravico do izrabe letnega dopusta v višini 31 dni v letu 2013. Tožnik je po vrnitvi z misije zaprosil za izrabo letnega dopusta, tožena stranka pa mu je 17. 2. 2014 izdala sklep, da ima pravico do izrabe le treh dni letnega dopusta za leto 2013. Zoper sklep se je tožnik pritožil pri Vladi RS in njegovi pritožbi zoper ta sklep je komisija ugodila ter zadevo vrnila organu prve stopnje v ponovno odločanje. Tožena stranka je v novem postopku dne 5. 12. 2014 izdala sklep, s katerim je ponovno ugotovila, da ima tožnik pravico do treh dni letnega dopusta, ki ga lahko izrabi do konca leta 2014. Glede ostalega letnega dopusta pa je tožena stranka njegovo pritožbo zavrnila. Komisija za pritožbe pa je pritožbo tožnika s sklepom z dne 25. 2. 2014 zavrnila.

7. ZDR v četrtem odstavku 163. člena (ZDR-1 pa v 5. točki 162. člena) ureja izrabo letnega dopusta in določa, da je delavec, ki dela v tujini, lahko v celoti izrabi letni dopust do konca naslednjega koledarskega leta, če je tako določeno s kolektivno pogodbo delodajalca. V tretjem odstavku 5. člena pogodbe o zaposlitvi, ki jo je tožena stranka sklenila s tožnikom je določeno, da se lahko letni dopust, ki zaradi opravljanja službe v tujini ni bil izrabljen v tekočem letu, izrabi do konca naslednjega koledarskega leta. Iz potrdila z dne 4. 11. 2013 (priloga A11) je razvidno, da je tožnik v času napotitve, v skladu z veljavnimi pravili in postopki, koristil letni dopust v času od 1. 1. do 30. 6. 2013 (v sodbi sodišča prve stopnje napačno 2016) v trajanju 15 dni ter v času od 1. 7. do 6. 11. 2013 v trajanju 13 dni. Pravilno je sodišče prve stopnje zaključilo, da je dodelitev letnega dopusta, za čas opravljanja nalog v tujini, v izključni pristojnosti delodajalca ter da javni uslužbenec ne more biti za isto obdobje upravičen do dvojnega dopusta. V razmerju med delodajalcem in javnim uslužbencem velja zakonodaja RS ter določbe pogodbe o zaposlitvi, sklenjene zaradi napotitve tožnika na mednarodno misijo v A.. Dodatni dopust med napotitvijo na delo v tujino tožniku ni bil priznan s pogodbama o zaposlitvi in niti z ZNOMCMO niti kak drug predpis tožniku ne priznava pravice do posebnega letnega dopusta oziroma do dvojnega letnega dopusta v primeru napotitve na mednarodne misije. Pravilno ugotavlja sodišče prve stopnje, da če bi napotena oseba v času opravljanja nalog v tujini izrabljala posebni letni dopust, ki ji ga je dodelila mednarodna organizacija oziroma misija, potem potrdilo mednarodne organizacije o neizkoriščenem letnem dopustu ne bi bilo potrebno. Glede na navedeno je sodišče prve stopnje utemeljeno zavrnilo tožbeni zahtevek za odpravo izpodbijanih sklepov tožene stranke in posledično plačilo odškodnine za neizkoriščen letni dopust za leto 2013. 8. Zaradi navedenega je pritožbeno sodišče pritožbo tožnika kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo odločitev sodišče prve stopnje, za kar je imelo pravno podlago v določbah 353. člena ZPP.

9. Pritožbeno sodišče je odločilo, da tožnik sam krije svoje stroške pritožbenega postopka, saj s pritožbo ni uspel. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določilih 165. člena ZPP.