VDSS Sklep Pdp 64/2019
Datum: 2019-02-07T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2019:PDP.64.2019
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: CIVILNO PROCESNO PRAVO
institut: odločitev o pravdnih stroških - delna izpolnitev zahtevka - takojšen umik - načelo uspeha

## Jedro

V sodni praksi je uveljavljeno stališče, da tudi v primeru, ko tožnik tožbe ni umaknil takoj po izpolnitvi zahtevka, ni izgubil pravice do povrnitve stroškov za tožbo glede na njen uspeh, saj ti stroški niso bili povzročeni po njegovi krivdi, povrniti pa ji mora vse stroške, ki so ji nastali po izpolnitvi zahtevka, ker ni takoj umaknil tožbe.

## Izrek

I. Pritožbi tožeče stranke se ugodi in se izpodbijani sklep spremeni tako, da je tožeča stranka toženi stranki v roku 8 dni dolžna povrniti stroške postopka v znesku 9,63 EUR, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9. dne do plačila.

II. Tožena stranka je dolžna v 8 dneh tožeči stranki povrniti stroške pritožbenega postopka v znesku 152,31 EUR od vročitve sklepa, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 9. dne do plačila, svoje stroške odgovora na pritožbo pa krije sama.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je sklenilo, da je tožnik toženi stranki dolžan v roku 8 dni povrniti 117,05 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka tega roka dalje do plačila, ter da sam krije svoje stroške postopka.

2. Zoper odločitev o stroških postopka se pritožuje tožnik zaradi vseh pritožbenih razlogov po 338. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.). Navaja, da je še vedno sporno, ali pripadnikom SV pripada 30 % ali 130 % dodatek. Vztrajanje tožnika pri tožbi je bilo očitno upravičeno, saj je tožena stranka naknadno 5. 12. 2017 in 5. 3. 2018 posameznim pripadnikom ponovno izplačala določene 30 % dodatke, še vedno pa ni pravnomočno odločeno o tem, ali jim morda pripada celo 130 %. Zato ni razumljivo, kdaj naj bi nastopil tisti trenutek, ko naj bi bil tožnik dolžan umakniti tožbo, da ga ne bi zadele posledice po prvem odstavku 158. člena ZPP. Meni, da bi sodišče moralo uporabiti drugi odstavek 154. člena ZPP, kar je bila podlaga za odločitev v drugih istovrstnih zadevah. Tudi pritožbeno sodišče je v zadevi Pdp 412/2018 obrazložilo, da roka ne določata niti Zakon o delovnih in socialnih sodiščih niti ZPP. Zato bi moralo sodišče odločiti, da se mu povrnejo stroški v sorazmerju z uspehom v pravdi oziroma da se mu povrnejo vsi stroški, ker je bila tožba potrebna. Tožnik je namreč za vtoževano obdobje prejel plačilo 178,42 EUR bruto. Predlaga, da pritožbeno sodišče odločitev o stroških spremeni in tožniku prizna vse stroške postopka, ker so bili za postopek potrebni, toženi stranki pa naloži tudi povrnitev pritožbenih stroškov.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo zavrne in potrdi izpodbijani del sklepa sodišča prve stopnje. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. Pritožba je utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je sklep sodišča prve stopnje preizkusilo v okviru pritožbenih razlogov in razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti po drugem odstavku 350. člena v zvezi s 366. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.). Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti.

6. Pravilno je stališče tožnika, da bi moralo sodišče odmeriti stroške postopka po uspehu, ni pa podlage za to, da bi se mu priznali vsi priglašeni stroški kot potrebni za ta postopek. Sodišče prve stopnje je zaradi nepravilnega materialnopravnega stališča (da je tožnik tožbo umaknil nepravočasno, sklicujoč se na Slovar slovenskega knjižnega jezika) tožniku naložilo povrnitev vseh stroškov postopka tožene stranke, čeprav bi moralo stroške odmeriti v skladu z načelom uspeha, to je po določbi drugega odstavka 154. člena ZPP, saj je tožena stranka le delno izpolnila tožbeni zahtevek.

7. V sodni praksi je uveljavljeno stališče, da tudi v primeru, ko tožnik tožbe ni umaknil takoj po izpolnitvi zahtevka, ni izgubil pravice do povrnitve stroškov za tožbo glede na njen uspeh, saj ti stroški niso bili povzročeni po njegovi krivdi, povrniti pa ji mora vse stroške, ki so ji nastali po izpolnitvi zahtevka, ker ni takoj umaknil tožbe. V eni od podobnih zadev je sodišče presodilo, da umik tožbe po preteku štirih mesecev, odkar je tožena stranka izpolnila zahtevek, lahko pomeni kvečjemu podlago za zahtevek, da ji tožnik povrne t. i. krivdno povzročene stroške, ne pa stroškov, ki so toženi stranki nastali do umika tožbe (sklep Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. II Cp 1707/2015). Tudi sicer je pri presoji pravočasnosti umika tožbe po izpolnitvi zahtevka pomembno, da med izpolnitvijo zahtevka in umikom tožbe ni bilo opravljeno nobeno potrebno procesno dejanje in da nobeni stranki niso nastali kakršnikoli stroški, povezani s postopkom. V takšnih primerih je treba šteti, da je tožba umaknjena takoj po izpolnitvi, tudi če med samim izplačilom in umikom preteče nekaj mesecev. Takšno stališče je pritožbeno sodišče zavzelo v več istovrstnih podobnih zadevah. Enako stališče pa je v zvezi s tem vprašanjem (to je razlago pojma "takoj" v citirani določbi prvega odstavka 158. člena ZPP) v sodni praksi zavzeto v številnih odločbah višjih sodišč splošne pristojnosti (npr. v zadevah Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. I Cpg 1091/2015, I Cpg 1577/2013, I Cp 137/2016). V enem od navedenih judikatov (sklep Višjega sodišča v Ljubljani opr. št. I Cpg 1577/2013) je sodišče pojasnilo, da namen določbe prvega odstavka 158. člena ZPP ni v pretirano ozki in posledično nerazumno strogi določitvi časovnega obdobja, ki bi ga še bilo mogoče subsumirati pod termin "takoj", saj se s prevalitvijo negativne stroškovne posledice na tožečo stranko, če ta tožbe ne umakne takoj po izpolnitvi zahtevka s strani tožene stranke, skuša preprečiti nastajanje morebitnih nadaljnjih nepotrebnih pravdnih stroškov. Tako sklicevanje sodišča na Slovar slovenskega knjižnega jezika ni relevantno.

8. Stroški se v takem primeru, kot je obravnavani, odmerijo po določbah 154. člena ZPP. Tožnik je s tožbo zahteval plačilo zneska 660,03 EUR, tožena stranka pa je zahtevek izpolnila le delno, v višini 178,42 EUR. To pa pomeni, da je tožnik v postopku uspel v deležu 27 %, tožena stranka pa v deležu 73 %.

9. Pri odmeri stroškov je pritožbeno sodišče poleg 154. člena in 158. člena ZPP upoštevalo tudi 155. člen ZPP ter določbe Odvetniške tarife (OT, Ur. l. RS, št. 2/2015 in nasl.). Stroške tožnika je odmerilo po specificiranem stroškovniku, upoštevaje OT, in mu priznalo: 200 točk za zahtevek za varstvo pravic pri delodajalcu, 200 točk za tožbo, 50 točk za umik tožbe, 2 % za materialne stroške, kar skupaj znaša 459 točk, kar ob upoštevanju vrednosti odvetniške točke 0,459 EUR znaša 210,68 EUR, z upoštevanjem 22 % DDV v višini 46,35 EUR in 23,80 EUR sodne takse pa 280,83 EUR. Ostali priglašeni stroški nimajo podlage v OT, zato tožniku niso bili priznani.

10. Toženi stranki je že sodišče prve stopnje pravilno odmerilo stroške postopka, in sicer 200 točk za odgovor na tožbo, 50 točk za soglasje k umiku tožbe ter 2 % za materialne stroške, kar skupaj znaša 255 točk oziroma ob upoštevanju vrednosti točke 0,459 EUR 117,05 EUR.

11. Upoštevaje 27-odstotni uspeh tožnika in 73-odstotni uspeh tožene stranke je tožnik upravičen do stroškov v znesku 75,82 EUR, tožena stranka pa v znesku 85,45 EUR. Po medsebojnem pobotanju je tožnik dolžan toženi stranki povrniti 9,63 EUR.

12. Pritožbeno sodišče je zato na podlagi 3. točke 365. člena ZPP pritožbi tožnika ugodilo in sklep sodišča prve stopnje spremenilo in stroške znižalo tako, da je tožnik toženi stranki dolžan povrniti stroške postopka v višini 9,63 EUR, kot izhaja iz izreka tega sklepa.

13. Tožnik je s pritožbo uspel, zato mu je tožena stranka skladno s prvim odstavkom 154. člena in drugim odstavkom 165. člena ZPP dolžna povrniti stroške pritožbenega postopka. Pritožbeno sodišče je, upoštevaje OT, tožniku priznalo naslednje pritožbene stroške: nagrado za pritožbo v višini 250 točk ter 2 % materialnih stroškov v višini 5 točk, skupaj torej 255 točk. Ob upoštevanju vrednosti odvetniške točke 0,459 EUR je tako tožniku priznalo 117,05 EUR, in z upoštevanjem 22 % DDV v višini 25,75 EUR ter sodne takse v višini 9,52 EUR skupno 152,31 EUR. Svoje stroške odgovora na pritožbo tožena stranka krije sama, ker odgovor ni bistveno prispeval k rešitvi pritožbe.