VDSS Sodba Pdp 83/2017
Datum: 2017-07-20T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2017:PDP.83.2017
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: pogodba o zaposlitvi za določen čas - transformacija - dovoljenje za sezonsko delo

## Jedro

Sezonsko delo je tipično za gostinstvo in turizem, do njega pa lahko pride tudi v dejavnosti letalskega prometa, ki ga opravlja tožena stranka.

Iz definicije sezonskega dela iz 4. člena ZZDT-1 oziroma 28. člena sedaj veljavnega ZZSDT izhaja, da gre pri sezonskem delu za znatno povečan obseg potrebe po delavcih, kar pomeni, da ne izključuje možnosti, da se določeno delo opravlja tudi izven sezone, v sezoni pa, zaradi posebnosti te dejavnosti, pride do povečane potrebe po opravljanju tega dela. Sezonsko pogojena potreba po zaposlovanju dodatnih delavcev je zakonit razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi opravljanja sezonskega dela, zato je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zaključilo, da pogodba o zaposlitvi za določen čas, ki sta jo stranki sklenili za čas od 30. 3. 2014 do 25. 10. 2014, ni bila sklenjena v nasprotju z zakonom, saj je obstajal v pogodbi naveden razlog za sklenitev takšne pogodbe, to je opravljanje sezonskega dela. Če se čas, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi ne ujema povsem natančno s poletno sezono, tudi ne vpliva na zakonitost sklenitve pogodbe.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožeča stranka sama krije stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, da se ugotovi, da je tožnici pogodba o zaposlitvi z dne 26. 3. 2014 nezakonito prenehala dne 30. 11. 2014; da je bila pogodba o zaposlitvi za določen čas z dne 26. 3. 2014, sklenjena v nasprotju z Zakonom o delovnih razmerjih in se šteje, da je tožnica dne 26. 3. 2014 s toženo stranko sklenila pogodbo o zaposlitvi za nedoločen čas; da tožnici delovno razmerje ni prenehalo 30. 11. 2014 temveč še traja na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 26. 3. 2014 z vsemi pravicami in obveznostmi iz delovnega razmerja; da je tožena stranka dolžna tožnico pozvati nazaj na delo in ji od prenehanja delovnega razmerja do vrnitve na delo obračunati bruto nadomestilo plače v višini 962,55 EUR ter ji po odvodu davkov in prispevkov plačati neto zneske z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. dne v mesecu za pretekli mesec, upoštevaje ob tem pravice iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti in zavarovanja za primer starševskega varstva ter, da je tožena stranka dolžna tožnici od vrnitve na delo obračunati osnovno bruto plačo, v skladu s pogodbo o zaposlitvi z dne 26. 3. 2014, v višini 962,55 EUR, od tega plačati davke in prispevke ter tožnici izplačati neto plače. Odločilo je, da vsaka stranka krije svoje stroške postopka.

2. Zoper sodbo sodišča prve stopnje se pritožuje tožnica iz vseh pritožbenih razlogov in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo spremeni tako, da v celoti ugodi tožbenemu zahtevku tožnice, podredno pa, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo razveljavi, zadevo pa vrne v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. V pritožbi navaja da Direktiva sveta 1999/70/ES z dne 28. 6. 1999, v okvirnem sporazumu o delu za določen čas, določa, da so pogodbe za nedoločen čas splošna oblika delovnega razmerja med delodajalci in delavci. Izhajajoč iz Direktive mora država določiti primere, v katerih je iz objektivnih razlogov dopustno sklepanje pogodbe o zaposlitvi za določen čas, najdaljše skupno trajanje zaporednih pogodb ali razmerij za določen čas in število obnovitev takšnih pogodb ali razmerij. ZDR-1 taksativno našteva zakonsko dopustne razloge za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas in med njimi tudi začasno povečan obseg dela ter opravljanje sezonskega dela. V konkretnem primeru je zato bistveno vprašanje, kdaj je podan razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas, torej kdaj je podan razlog "začasno povečan obseg dela" in kdaj "opravljanje sezonskega dela". Sodišče prve stopnje je tolmačilo opravljanje sezonskega dela kot občasno obliko dela, ki je neločljivo povezana s sezono oziroma letnim časom, v katerem je za posemzno dejavnost značilna povečana potreba po delu in pri tem nepravilno uporabilo materialno pravo. V sodnem postopku je bilo ugotovljeno, da se je število zaposlenih pri toženi stranki v letu 2014 gibalo od 57 do 59, v letu 2013 od 56 v mesecih od januarja do aprila, 57 novembra in decembra, 58 od junija do oktobra ter 59 v mesecu maju. Tožena stranka je pojasnila, da letalski prevozniki toženi stranki za vsako sezono posebej najavijo svoje plane letenja, na podlagi teh planov letenja pa tožena stranka ugotovi predviden obseg letalskega prometa. Dejanski obseg letov in potnikov pa je mogoče ugotoviti šele ob vzletu posameznega letala. Sodišče ni upoštevalo, da tožena stranka, na istem delovnem mestu, zaposluje stevardese skozi vso, da se trajanje pogodbe o zaposlitvi ne ujema z datumom zatrjevanja trajanja sezone in da je tožena stranka za enako obdobje kot s tožnico, v letu 2015, sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi začasno povečanega obsega dela. Sodišče se tudi ni opredelilo do navedb tožnice, da je dejansko mogoče ugotoviti število premikov letal in število potnikov ob koncu tekočega leta in da je tožena stranka delo tožnice pogojevala z vmesno zaposlitvijo pri A. in ko je le-to odklonila, je tožena stranka njeno delo nadomestila s študentskim delom. Navedene okoliščine so bistvene, saj dokazujejo, da je bila pogodba o zaposlitvi sklenjena nezakonito in razlog "sezonsko delo" ni obstajal. Glede na to, da je tožena stranka s sklenitvijo pogodbe prekoračila čas poletne sezone, ki jo je določila tožena stranka, pa čeprav samo za en mesec in pet dni, v konkretnem primeru ni mogoče govoriti o sezonskem delu in delo tožnice ni bilo neločljivo povezano s poletno sezono, zato je sodišče materialno pravno zmotno uporabilo, predvsem je napačno tolmačilo pojem "opravljanje sezonskega dela". Pri sezonskem delu gre za delo, ki po naravi traja manj kot eno leto. Razlogovanje pravnih pojmov na način, kot je to storilo sodišče, in sicer, da se odvzame pojmu "opravljanje sezonskega dela" element, ki ga loči od začasno povečanega obsega dela, to je delo, ki po naravi stvari ne more trajati celo leto, je pravno nedopustno, pravno nevarno in pravno zmotno. Da ne gre enačiti sezone in dela v določeni datumsko opredeljeni sezoni ter začasno povečanega obsega dela, je tako nesporno mogoče razbrati iz izpovedi prič, le tega pa se zaveda tudi tožena stranka, zato je v letu 2015 za isto obdobje, kot ga je delala tožnica, sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas iz razloga začasno povečanega obsega dela. Sodišče prve stopnje je nepravilno in nepopolno ugotovilo dejansko stanje, posledično pa zmotno uporabilo materialno pravo ter storilo bistveno kršitev določb postopka, saj se ni opredelilo do izpovedi priče B.B., da je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi za mesec november zato, da se izteče njihova cela delovna obveznost, saj delavke delajo v neenakomernem delovnem času. Ker se sodišče ni opredelilo do vseh bistvenih navedb, ki so bile v postopku zatrjevane s strani tožnice in tudi potrjene v dokaznem postopku, je navedeno bistveno vplivalo na odločitev v tem postopku, s čimer je sodišče kršilo pravila pravdnega postopka. Priglaša stroške pritožbenega postopka.

3. Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala trditve tožeče stranke v pritožbi in predlagala, da se pritožba zavrne kot neutemeljena ter potrdi sodba sodišča prve stopnje.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi, in v skladu z določbo drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl.) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena tega zakona in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo vsa odločilna dejstva ter pravilno uporabilo materialno pravo.

6. V obravnavani zadevi je sodišče prve stopnje odločalo drugič. Prvič je sodišče prve stopnje zahtevku tožnice ugodilo, po pritožbi tožene stranka pa je pritožbeno sodišče sodbo sodišča prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje. Po dopolnjenem dokaznem postopku je sodišče prve stopnje, ob upoštevanju 7. člena ZPP, ponovno odločilo o tožbenem zahtevku ter zahtevek tožnice zavrnilo.

7. Neutemeljena je pritožbena trditev, da sodišče ni upoštevalo vseh okoliščin, ki kažejo na to, da pri opravljanju dela stevardese ni šlo za opravljanje sezonskega dela in s tem bistveno kršilo določbe pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Tožnica z navedbami, da se sodišče prve stopnje ni opredelilo do odločilnih trditev tožene stranke glede gibanja števila zaposlenih v letu 2012 do 2014 ter dejstva, da je tožena stranka za enaka obdobja kot s tožnico, v letu 2015, sklepala pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi začasno povečanega obsega dela, v pretežni meri izpodbija ugotovljeno dejansko stanje. Bistveno kršitev določb pravdnega postopka iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP stori sodišče prve stopnje, kadar sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih in zato sodbe sodišča prve stopnje ni možno preizkusiti. Izpodbijana sodba nima pomanjkljivosti, zaradi katerih je ne bi bilo mogoče preizkusiti.

8. Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je pri toženi stranki obstajala povečana potreba po delu stevardes v poletni sezoni. Pri tem ni bistveno, če tožena stranka zaposluje stevardese, ki to delo opravljajo celo leto. Da je šlo pri toženi stranki za povečan obseg dela v poletni sezoni, v primerjavi z zimsko sezono, izhaja iz predložnih podatkov tožene stranke (razpredelnice o številu potnikov in premikih letal), in sicer, da je bilo v poletni sezoni premikov letal za 23 % več kot v zimski sezoni in tudi število potnikov je bilo za 48 % več kot v zimski sezoni. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo, da glede na vsebino del in nalog stevardese, opredeljenih v 2. členu izpodbijane pogodbe o zaposlitvi (izvajanje aktivnosti ob sprejemanju in odpravi potnikov ter prtljage, izvajanje nalog zemeljske oskrbe potnikov, posredovanje informacij) število premikov letal in potnikov nedvomno vpliva na obseg dela stevardes. Da je bilo število potnikov v poletni sezoni večje in je zato bil večji tudi obseg dela stevardes sta potrdili tako tožnica kot priča C.C.. Glede na navedeno je sodišče je sodišče prve stopnje pravilno presodilo, da je pogodba o zaposlitvi z dne 26. 3. 2014 sklenjena s tožnico, zakonita.

9. Eden od taksativno naštetih razlogov za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas je tudi opravljanje sezonskega dela (7. alineja prvega odstavka 54. člena ZDR-1). Pri tem zakon ne določa, kdaj gre za sezonsko delo, vendar je iz samega pojma razvidno, da gre za delo, ki traja le v času sezone, to je v določenem delu leta. Pri razlagi izraza je v oporo lahko tudi določba 4. člena v spornem obdobju veljavnega Zakona o zaposlovanja in delu tujcev (ZZDT-1, Ur. l. RS, št. 26/2011 s spremembami). Ta sezonsko delo opredeljuje kot občasno obliko dela in zaposlitev v kmetijstvu in gozdarstvu, ki je neločljivo povezan s sezono, v kateri je za posamezno dejavnost značilen izrazito povečan obseg dela po delovni sili. Okoliščina, da je opredelitev iz ZZDT-1 omejena le na dejavnost kmetijstva in gozdarstva, ne pomeni, da je sezonsko delo v smislu določbe ZDR-1 omejeno le na ti dve dejavnosti. Sezonsko delo je tipično tudi za gostinstvo in turizem, do njega pa lahko pride tudi v dejavnosti letalskega prometa, ki ga opravlja tožena stranka (tako je zapisalo Vrhovno sodišče RS v sodbi opr. št. VIII Ips 288/2016 z dne 10. 1. 2017).

10. Že iz definicije sezonskega dela iz 4. člena ZZDT-1 oziroma 28. člena sedaj veljavnega Zakona o zaposlovanju, samozaposlovanju in delu tujcev (ZZSDT, Ur. l. RS, št. 47/2015) izhaja, da gre pri sezonskem delu za znatno povečan obseg potrebe po delavcih, kar pomeni, da ne izključuje možnosti, da se določeno delo opravlja tudi izven sezone, v sezoni pa, zaradi posebnosti te dejavnosti, pride do povečane potrebe po opravljanju tega dela. Sezonsko pogojena potreba po zaposlovanju dodatnih delavcev je povsem zakonit razlog za sklenitev pogodbe o zaposlitvi za določen čas zaradi opravljanja sezonskega dela, zato je sodišče prve stopnje pravilno uporabilo materialno pravo, ko je zaključilo, da pogodba o zaposlitvi za določen čas, ki sta jo stranki sklenili za čas od 30. 3. 2014 do 25. 10. 2014, ni bila sklenjena v nasprotju z zakonom, saj je obstajal v pogodbi naveden razlog za sklenitev takšne pogodbe, to je opravljanje sezonskega dela. Če se čas, za katerega je bila sklenjena pogodba o zaposlitvi ne ujema povsem natančno s poletno sezono, tudi ne vpliva na zakonitost sklenitve pogodbe (tako je zapisalo Vrhovno sodišče RS v sodbi opr. št. VIII Ips 288/2016 z dne 10. 1. 2017).

11. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, zato je na podlagi 353. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje. Na druge pritožbene navedbe, ki za odločitev o predmetni zadevi niso odločilnega pomena, pritožbeno sodišče ne odgovarja (1. odstavek 360. člena ZPP).

12. Tožeča stranka sama krije stroške pritožbenega postopka, ker s pritožbo ni uspela. Odločitev o pritožbenih stroških temelji na določbi prvega odstavka 165. člena ZPP.