sodba I U 932/2012
Datum: 2013-03-05T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2013:I.U.932.2012
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Javne finance
podrocje: DAVKI
institut: davek na motorna vozila - odmera davka na motorna vozila - davčna osnova

## Jedro

Osnova za davek je prodajna cena posameznega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in davka na dodano vrednost. Če prodajna cena ne ustreza prometni vrednosti, ali če plačila ni, je davčna osnova prometna vrednost teh vozil, ki jo ugotovi davčni organ. Ker je med strankama sporno ali je tožena stranka pravilno določila davčno osnovo, je bilo treba zaradi nepopolno ugotovljenega dejanskega stanja tožbi ugoditi.

## Izrek

Tožbi se ugodi, odločba Davčne uprave Republike Slovenije, Davčnega urada Ljubljana, DT 4234-1/2011-256 (08141-16)-2 z dne 2. 8. 2011 se odpravi in zadeva vrne temu organu v ponoven postopek.

Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 420,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka dalje do plačila z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

## Obrazložitev

Z izpodbijano odločbo je Davčni urad Ljubljana (v nadaljevanju prvostopenjski organ) tožniku od davčne osnove 15.521,00 EUR odmeril davek na motorna vozila (v nadaljevanju DMV) po stopnji 20,00 % v znesku 3.104,20 EUR, ki mora biti plačan v roku 30 dni od vročitve odločbe, po preteku tega roka bodo zaračunane zamudne obresti in začet postopek davčne izvršbe. Posebni stroški v postopku niso nastali, pritožba pa ne zadrži izvršitve odločbe. Tožnik je prvostopenjskemu organu 16. 6. 2011 predložil napoved za odmero DMV za pridobitev osebnega vozila VW, TIGUAN 5N iz druge države članice EU (Nemčije) v vrednosti 5.000,00 EUR in napovedi predložil izvirnik računa o nakupu vozila z dne 6. 6. 2011, izjavo o emisijski ustreznosti vozila, izvirnik oz. overjeno kopijo registracijskega dokumenta oziroma prometnega dovoljenja in servisno knjižico. Prvostopenjski organ se sklicuje na 3. člen Zakona o davku na motorna vozila (v nadaljevanju ZDMV), ki ga citira. Zavezanec za obračunavanje in plačevanje tega davka je proizvajalec oziroma oseba, ki pridobi motorno vozilo v drugi državi članici EU oziroma uvoznik motornih vozil. Osnova za davek je prodajna cena posameznega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in davka na dodano vrednost (v nadaljevanju DDV). Kot prodajna cena se pri pridobitvi motornega vozila iz druge države članice EU šteje nakupna cena, pri uvozu pa vrednost določena v prvem do četrtem odstavku 38. člena Zakona o davku na dodano vrednost (v nadaljevanju ZDDV-1). Če prodajna cena ne ustreza prometni vrednosti, ali če plačila ni, je davčna osnova prometna vrednost teh motornih vozil, ki jo ugotovi davčni organ. Davčni organ ugotavlja davčno osnovo na podlagi vseh okoliščin posameznega primera, pri čemer kot izhodišče za ugotavljanje prometne vrednosti, razen v primeru uvoza motornega vozila, uporabi orientacijske vrednosti motornih vozil iz katalogov za vrednotenje vozil. Prvostopenjski organ je v postopku ugotovil večje odstopanje med nabavno ceno vozila po pogodbi v višini 5.000,00 EUR in vrednotenjem vozila po katalogu za vrednotenje vozil Eurotax, ki vrednoti vozilo VW TIGUAN, prva registracija november 2007, moč motorja 103 KW, prostornina 1968 ccm, v višini 15.521,00 EUR. Vozilo naj bi imelo prevoženih 370.000,00 km in naj bi povprečno prevozilo 382 km na delovni dan. Po katalogu za vrednotenje vozil se z vnosom prevoženih km zmanjša vrednost vozila za 10.152,00 EUR. Ker je odbitna postavka zaradi števila prevoženih km ekstremno velika, je davčni organ na spletnih straneh mobil.de preveril vpliv števila prevoženih km na prodajno ceno in ugotovil, da le-ta bistveno ne vpliva na prodajno ceno na avtomobilskem trgu. Zato je določil davčno osnovo po katalogu za vrednotenje vozil, upoštevajoč povprečno število prevoženih km v višini 15.521,00 EUR. Sestavil je obvestilo o ugotovljeni vrednosti ter ga 4. 7. 2011 posredoval tožniku. Tožnik je 11. 7. 2011 podal pripombe na obvestilo o ugotovljeni vrednosti in priložil kopije servisne knjižice vozila. Davčni organ je pregledal servisno knjižico in v njej ugotovil nelogičnosti in nepravilnosti, ki jih navaja. Zato je zaključil, da pri vrednosti vozila ni mogoče upoštevati odbitne postavke zaradi števila prevoženih km. Pri vrednotenju vozila po katalogu je davčni organ tako upošteval kriterij povprečnega števila prevoženih km in za davčno osnovo določil vrednost v višini 15.521,00 EUR.

Ministrstvo za finance kot drugostopenjski organ je tožnikovo pritožbo zavrnilo. Menilo je, da je pravilno stališče prvostopenjskega organa, da zaradi zaznanih nepravilnosti pri servisni knjigi ter dejstva, da število prevoženih kilometrov nima takšnega velikega vpliva na ceno vozila, ni mogoče kot prodajne cene ter s tem osnove za odmero DMV upoštevati zneska 5.000,00 EUR, kot to izhaja iz predloženega računa. Predvsem prepriča dejstvo, da iz predložene kopije servisne knjige izhajajo določene nelogičnosti, ki jih tožnik tudi v pritožbi ne pojasni. Tožnik ni predložil nobenega verodostojnega dokaza, iz katerega bi bilo mogoče ugotoviti, da gre v obravnavanem primeru za vozilo s tako velikim številom prevoženih kilometrov.

Tožnik se z navedeno odločitvijo ne strinja in vlaga tožbo v upravnem sporu. Ugotavlja, da prvostopenjski organ ni verjel servisni knjižici, zato pojasnjuje, da je obravnavano vozilo že drugo vozilo, ki ga je kupil od istega prodajalca. Ta prodajalec trguje z žlahtnimi kovinami, zaradi česar res veliko prevozi, tudi do 400 km dnevno. Davčni organ bi lahko preveril resničnost podatkov o prevoženih kilometrih po centralni računalniški evidenci tudi v Republiki Sloveniji pri generalnemu uvozniku za to znamko vozil. Tožnik se ne strinja z navedbo davčnega organa, da na vrednost vozila bistveno ne vpliva število prevoženih kilometrov. Ob tako velikem številu prevoženih kilometrov v relativno kratkem obdobju se vozilo tudi hitreje obrabi. Meni, da ni pravilno, da se davčni organ pri določitvi vrednosti vozila poslužuje neke internetne strani v Nemčiji. Pri izračunu vrednosti vozil je namreč merodajen normativ Eurotax, ki ga uporabljajo vsi sodni izvedenci, sodišča in zavarovalnice. Tožnik je zato naročil izdelavo izvedeniškega mnenja, iz katerega izhaja, da je dejanska vrednost vozila (skupaj z DDV) 5.928,00 EUR, kar pa pomeni, da je bila prodajna cena vozila v pogodbi dokaj pravilna.

Glede podatkov v servisni knjižici pa tožnik navaja, da mu ni jasno kaj točno predstavljajo označbe v servisni knjižici, pri vpisu kilometrov pa gre lahko zgolj za napako. S poizvedbo pa bi se natančno ugotovilo ali se ob pregledih vozil vpisuje točno število prevoženih kilometrov ali ne, oziroma kaj oznake sploh pomenijo. Nadalje navaja, da je isti serviser opravljal redna servisna dela na vozilu v letu 2008 in 2009, zato je malo verjetno, da bi ob samem servisnem pregledu napačno vpisal število prevoženih kilometrov. Izvedenec pa je pridobil za obravnavano vozilo uradni pregled in kronologijo vzdrževalnih del z vsakokratnim vpisom stanja prevoženih kilometrov. Iz priloženega pregleda je jasno razvidno, da je stanje kilometrov v servisni knjižici natančno popisano. Ker je tožnik z izpodbijano odločbo določeni znesek DMV že plačal, uveljavlja njegovo vračilo. Za izdelavo izvedeniškega mnenja je plačal 80,00 EUR, kar priglaša kot stroške postopka. Sodišču predlaga, da izpodbijano odločbo odpravi ter odloči, da mu je tožena stranka dolžna povrniti znesek 3.194,31 EUR in znesek 80,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Hkrati zahteva povrnitev stroškov postopka.

Tožena stranka v odgovoru na tožbo prereka tožbene navedbe in vztraja pri razlogih iz obrazložitev upravnih odločb. Navaja, da tožnik v tožbi kot dokaz prilaga tudi izvedeniško mnenje z izračunom dejanske vrednosti obravnavanega vozila. Ker iz upravnega spisa ne izhaja, da bi tožnik izvedensko mnenje predložil že v postopku izdaje upravnega akta in ker tudi ni obrazložil zakaj ga ni predložil že v tem postopku, gre za nedovoljeno tožbeno novoto. Zato tožena stranka predlaga, da sodišče izvedenskega mnenja pri odločanju v zadevi ne upošteva ter predlaga zavrnitev tožbe.

Tožnik v pripravljalni vlogi pojasnjuje, da je pridobil izvedeniško mnenje zato, ker je tožena stranka vztrajno zavračala njegove trditve in trdila, da prevoženi kilometri ne vplivajo na vrednost vozila. Tožena stranka se je pri svojih utemeljitvah ves čas sklicevala na neuradne vire, medtem, ko je tožnik predložil verodostojne listine. Internetna stran za oglaševanje prodaje vozil ni merodajna in ne dokazuje resnične vrednosti oglaševanih vozil. Tožnik sam uradnih podatkov na servisu ni mogel dobiti, čeprav je to poskušal, saj mu je bilo rečeno, da te podatke dajejo zgolj državnim organom, odvetnikom in izvedencem. Zato je bil prisiljen izbrati pomoč preko odvetnika in izvedenca. Tožnik se nadalje sklicuje na to, da tožena stranka ni dokazala, da je servisna knjižica ponarejena oziroma kakorkoli neresnična, prav tako s podatki z internetne strani ni dokazala, da je bilo kakšno vozilo po ponudbi dejansko tudi prodano za ceno, ki se oglašuje na tej strani. Tožnik še navaja, da vsak povprečen človek ve, da več prevoženih kilometrov znižuje vrednost avtomobila. Posledica večje uporabe in več prevoženih kilometrov je večja potreba po servisih na vozilu, kar pomeni, da je več vpisov le-teh v servisno knjižico. Vsakemu povprečnemu človeku je tudi jasno, da državnim organom ni dobro dajati ponarejenih dokumentov, ker se to vse vodi tudi računalniško in se lahko v take računalniške zapise vpogleda kadarkoli. Predvsem pa je vsem jasno, da imajo dostop do teh podatkov vse uradne institucije. Zaradi vsega navedenega tožnik meni, da izvedeniško mnenje ne predstavlja nedopustne tožbene novote. Izvedenca je moral tožnik dobiti tudi zato, da je lahko pridobil uradne računalniške strani od uradnega in pooblaščenega prodajalca vozil za določeno znamko. Tožnik pričakuje, da se bo v zadevi izvedla glavna obravnava, na kateri mu bo omogočena prisotnost. Tožba je utemeljena.

V skladu s prvim in drugim odstavkom 6. člena ZDMV je osnova za davek prodajna cena posameznega motornega vozila, ki ne vključuje tega davka in DDV. Kot prodajna vrednost se pri pridobitvi motornega vozila iz druge države članice EU šteje nakupna cena, pri uvozu pa vrednost določena v prvem do četrtem odstavku 38. člena ZDDV-1. Iz tretjega odstavka tega člena pa izhaja, da če prodajna cena ne ustreza prometni vrednosti, je davčna osnova prometna vrednost, ki jo ugotovi davčni organ. Davčni organ ugotavlja davčno osnovo na podlagi vseh okoliščin posameznega primera, pri čemer kot izhodišče za ugotavljanje prometne vrednosti, razen v primeru uvoza motornega vozila, uporabi orientacijske vrednosti motornih vozil iz katalogov za vrednotenje vozil. V predmetni zadevi je davčni organ postopal v skladu z zakonskim pooblastilom iz tretjega odstavka 6. člena ZDMV-C in davčno osnovo za določitev DMV za obravnavano vozilo določil v višini 15.521,00 EUR. Sporno pa je, ali je davčni organ pravilno določil davčno osnovo in s tem pravilno tožniku naložil v plačilo DMV v višini 3.104,20 EUR.

Po presoji sodišča prvostopenjski organ pri določitvi davčne osnove za obravnavano vozilo ni zadostno in popolno ugotovil dejanskega stanja. Tožnik je pri napovedi za odmero DMV prvostopenjskemu organu predložil pogodbo, iz katere izhaja nabavna cena vozila v znesku 5.000,00 EUR in število prevoženih kilometrov v višini 370.000,00 km. Tožnik je v postopku zatrjeval, da je razlog tako nizke cene vozila število prevoženih kilometrov. Kopijo servisne knjižice, ki jo je v postopku predložil tožnik, in s katero je dokazoval, da je imelo vozilo res prevoženih 370.000,00 km, pa prvostopenjski organ, zaradi nepravilnosti v servisni knjižici, ki jih opisuje, ni upošteval kot verodostojen dokaz. Zato pri določitvi davčne osnove za navedeno vozilo ni upošteval odbitne postavke zaradi števila prevoženih kilometrov.

Vendar pa po presoji sodišča v predmetni zadevi ni mogoče zaključiti, da so bile pri določitvi davčne osnove za obravnavano vozilo upoštevane vse okoliščine konkretnega primera, kot to nalaga tretji odstavek 6. člena ZDMV. Potem, ko je prvostopenjski organ ocenil, da kopija servisne knjižice, ki jo je predložil tožnik, ni verodostojno dokazilo, odbitne postavke zaradi števila prevoženih kilometrov ni upošteval in je pri ugotovitvi višine davčne osnove izhajal iz povprečnega števila prevoženih kilometrov (77.000 km). Iz obrazložitve izpodbijane odločbe izhaja še, da je davčni organ na spletnih straneh mobil.de preveril vpliv števila prevoženih km na prodajno ceno ter da je ugotovil, da le-ta bistveno ne vpliva na prodajno ceno na avtomobilskem trgu. Utemeljeni so tožbeni ugovoru tožnika, ki takemu zaključku nasprotuje, in ki se sklicuje na vrednotenje po Eurotaxu. Da je pri slednjem za vrednotenje pomembno tako veliko število prevoženih kilometrov, kot ga za obravnavano vozilo zatrjuje tožnik (370.000,00 km), izhaja tudi iz izpodbijane odločbe. Navedena okoliščina, ki je v zadevi zelo pomembna, pa po presoji sodišča ni bila zadostno ugotovljena. Zaključek davčnega organa, da pri določitvi davčne osnove za predmetno vozilo ni mogoče upoštevati odbitne postavke glede števila prevoženih kilometrov, pa je zato vsaj preuranjen.

Glede na to, da je tožnik število prevoženih kilometrov izkazoval s kopijo prodajne pogodbe, ki jo je predložil prvostopenjskemu organu, in nato tudi s kopijo servisne knjižice, bi davčni organ moral, ne glede na to, da jo je ocenil kot neverodostojno dokazilo, dejansko stanje glede omenjene okoliščine bolj natančno ugotoviti. V predmetni zadevi pa davčni organ ni ugotavljal posebnih okoliščin konkretnega primera. Tako v postopku niti ni bil opravljen ogled obravnavanega vozila in tudi ni bil zaslišan tožnik, da bi pojasnil navedene okoliščine. Drugostopenjski organ, ki je tožnikovo pritožbo zavrnil, je povsem sledil zaključkom prvostopenjskega organa, pri čemer sodišče ugotavlja, da se niti ni opredelil do listin, ki jih je tožnik priložil v pritožbenem postopku, s katerimi je dokazoval, da je imelo obravnavano vozilo res zatrjevano število prevoženih kilometrov.

Iz pojasnjenih razlogov dejansko stanje v predmetni zadevi ni bilo popolno ugotovljeno, kar je posledično vplivalo na zakonitost izpodbijane odločitve. Ker je bilo treba izpodbijano odločbo odpraviti iz navedenih razlogov, sodišče vseh ostalih tožbenih ugovorov niti ni ocenjevalo.

Sodišče je izpodbijano odločbo odpravilo na podlagi 2. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) in zadevo vrnilo prvostopenjskemu organu v ponoven postopek. V ponovnem postopku bo imel tožnik tudi možnost, da priglasi svoje stroške, ki so mu nastali v zvezi z upravnim postopkom.

Sodišče je v zadevi odločalo brez glavne obravnave na podlagi prve alineje drugega odstavka 59. člena ZUS-1, saj je že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta ter upravnih spisov ugotovilo, da je treba tožbi ugoditi.

Če sodišče tožbi ugodi in odpravi izpodbijani upravni akt, se tožniku, v skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1, glede na opravljena procesna dejanja in način obravnavanja zadeve v upravnem sporu, prisodi pavšalni znesek povračila stroškov v skladu s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Tožnik je po drugem odstavku 3. člena Pravilnika upravičen do povračila stroškov v višini 350,00 EUR, ob upoštevanju 20% DDV pa je upravičen do povračila stroškov postopka v skupni višini 420,00 EUR.