VDSS sodba Pdp 1138/2014
Datum: 2015-03-18T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2015:PDP.1138.2014
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - poslovni razlog - posebno pravno varstvo pred odpovedjo - delavci pred upokojitvijo - odpovedni rok - starostna pokojnina - pridobitev pravice

## Jedro

Tožnica je bila ob podaji redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga februarja 2014, stara 52 let in je imela dopolnjenih 35 let pokojninske dobe. Glede na to, da tožnica ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bila stara 58 let, oziroma glede na prehodno obdobje v letu 2014 55 let, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da starostni pogoj po določbi 114. člena ZDR-1 v zvezi z določbo 226. člena ZDR-1 ni izpolnjen. Izpolnjen tudi ni drugi pogoj po določbi 114. člena ZDR-1, da delavcu do izpolnitve pogojev za starostno upokojitve manjka do pet let pokojninske dobe, saj tožnica tudi 5 let po odpovedi pogodbe o zaposlitvi (v letu 2019), kljub morebitnemu izpolnjevanju pogoja dopolnjene pokojninske dobe, ne bo izpolnila starostnega pogoja za pridobitev pravice do starostne pokojnine po določbi 27. člena ZPIZ-2. Oba pogoja, starost upravičenca in število let pokojninske dobe, pa morata biti izpolnjena kumulativno. Ker tožnica ne spada v varovano kategorijo delavcev pred upokojitvijo, ki so varovani pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga v skladu z določbo 114. člena ZDR-1 v zvezi z določbo 226. člena ZDR-1, izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi iz tega razloga ni nezakonita.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijana sodba sodišča prve stopnje.

Tožeča stranka sama krije svoje stroške pritožbe.

## Obrazložitev

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo tožničin primarni tožbeni zahtevek za ugotovitev nezakonitosti redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 24. 2. 2014 in za ugotovitev, da tožnici delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, ampak na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 7. 2010 še traja ter da je tožena stranka dolžna tožnico pozvati nazaj na delo, ji priznati delovno dobo in vse pravice in obveznosti iz delovnega razmerja za čas od nezakonitega prenehanja delovnega razmerja, ji obračunati in izplačati vse mesečne plače za čas od prenehanja delovnega razmerja do ponovnega nastopa dela pri toženi stranki v višini plače, ki jo je tožnica prejemala pred nezakonitim prenehanjem pogodbe o zaposlitvi z upoštevanimi zakonskimi in drugimi povečanji plače, tako da od minimalne mesečne bruto plače v višini 789,15 EUR za tožnico odvede davke in prispevke, ter tako pridobljen neto znesek izplača na račun tožnice skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti posamezne plače v plačilo dalje, vse v roku 8 dni. Zavrnilo je tudi tožničin podredni tožbeni zahtevek, s katerim je tožnica od tožene stranke zahtevala izplačilo odpravnine za obdobje od 1. 7. 2008 do prenehanja pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, v 8 dneh od izdaje prepisa sodbe z zakonskimi zamudnimi obrestmi od izdaje redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga z dne 24. 2. 2014 do plačila in da je tožena stranka dolžna tožnici iz naslova šestletne delovne dobe pri istem delodajalcu zagotoviti 38 - dnevni odpovedni rok s plačilom pravdnih stroškov, v primeru zamude z zakonskim zamudnimi obrestmi od poteka paricijskega roka do plačila.

Zoper takšno sodbo se tožnica pritožuje iz vseh treh pritožbenih razlogov, navedenih v 1. odstavku 338. člena ZPP. Pritožbenemu sodišču predlaga, da izpodbijano sodbo odpravi (pravilno: razveljavi) in zadevo vrne v ponovni postopek sodišču prve stopnje oziroma izpodbijano sodbo spremeni tako, da tožbenemu zahtevku tožnice ugodi. Priglaša pritožbene stroške. Navaja, da sta pogoja v 114. členu ZDR-1, kjer je urejeno posebno varstvo pred odpovedjo, navedena alternativno, tako da posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi uživajo tudi delavci, ki sicer pogoja starosti ne izpolnjujejo, jim pa do izpolnitve pogojev za starostno upokojitev manjka pet let ali manj. Tožena stranka bi lahko z namenom, da bi ugotovila, ali tožnica uživa posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, pridobila podatke Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije (v nadaljevanju ZPIZ) o tem, ali tožnica izpolnjuje pogoje za starostno upokojitev oziroma kdaj bo tožnica te pogoje izpolnila. Tožnica je na obravnavi predložila v spis potrdilo ZPIZ-a z dne 21. 3. 2014, iz katerega je razvidno, da je tožnica do vključno 28. 2. 2014 imela 35 let, 2 meseca in 27 dni skupne pokojninske dobe. Varstvo po določbi 114. člena ZDR-1 velja, ker tožnici ni zagotovljena pravica do denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti do izpolnitve pogojev za starostno pokojnino. Opozarja na določbo 60. člena Zakona o urejanju trga dela (ZUTD; Ur. l. RS, št. 80/2010, in nadaljnji), saj bo tožnica glede na starost in zavarovalno dobo več kot 25 let upravičena do denarnega nadomestila v trajanju 19 mesecev. Postavlja se vprašanje, ali bi tožnica po prejemanju denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti že izpolnila minimalne pogoje za starostno pokojnino. Če teh pogojev ne bi izpolnila, ji delodajalec brez njenega soglasja ne bi smel odpovedati pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga. Sodišče prve stopnje je pri odločitvi prezrlo določbo 28. člena ZPIZ-2, ki opredeljuje znižanje starostne meje za pridobitev pravice do starostne pokojnine.

Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo prerekala pritožbene navedbe tožnice in predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje.

Pritožba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z 2. odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke 2. odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni bistveno kršilo določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo.

V tem individualnem delovnem sporu se presoja pravilnost in zakonitost redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ki jo je tožena stranka tožnici podala dne 24. 2. 2014. S podrednim tožbenim zahtevkom pa je tožnica od tožene stranke uveljavljala plačilo odpravnine in daljši, 38 - dnevni, odpovedni rok. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku, predvsem na podlagi vpogleda v listine, predložene s strani obeh pravdnih strank, in z zaslišanjem strank ter priče A.A., oba tožbena zahtevka zavrnilo. Ugotovilo je, da tožnica ne spada v varovano kategorijo delavcev, ki v skladu z določbo 114. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/13 in nadaljnji) uživajo posebno varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga in da je tožena stranka dokazala utemeljenost poslovnega razloga za odpoved pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 2. 2014, to je prenehanje potreb po tožničinem delu na delovnem mestu prodajalec, v posledici racionalizacije poslovanja. Ugotovilo je tudi, da je tožnica glede na 5 let delovne dobe pri toženi stranki, upoštevajoč določbo 94. člena ZDR-1, upravičena do 36 - dnevnega odpovednega roka. Tožena stranka pa je tožnici pripadajočo odpravnino tudi že izplačala.

Ker pritožba dejanskih in pravnih zaključkov sodišča prve stopnje v zvezi z utemeljenostjo odpovednega razloga in v zvezi s plačilom odpravnine ter trajanja odpovednega roka, ne izpodbija, je pritožbeno sodišče te zaključke prve stopnje preverilo le v okviru preizkusa po uradni dolžnosti in ugotovilo, da so pravilni in zakoniti.

Pritožba vztraja na stališču, da je tožnica kot delavka pred upokojitvijo varovana pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, ker meni, da ji do izpolnitve pogojev za starostno pokojnino manjka manj kot pet let pokojninske dobe. V skladu z določbo 1. odstavka 114. člena ZDR-1 v zvezi s prehodno določbo 226. člena ZDR-1 delodajalec ne sme delavcu, ki je dopolnil starost 58 let (v letu 2014 starost 55 let) ali delavcu, ki mu do izpolnitve pogojev za starostno upokojitev manjka do 5 let pokojninske dobe, brez njegovega soglasja odpovedati pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga, dokler delavec ne izpolni pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Pogoji za pridobitev pravice do starostne pokojnine so določeni v 27. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-2; Ur. l. RS, št. 96/2012 in nadaljnji). V skladu s 1. odstavkom 27. člena ZPIZ-2 zavarovanec (moški in ženska) pridobi pravico do starostne pokojnine pri starosti 65 let, če je dopolnil najmanj 15 let zavarovalne dobe. V 3. odstavku istega člena pa je določeno, da ne glede na določbo prvega odstavka tega člena, pridobi pravico do starostne pokojnine tudi zavarovanec (moški in ženska), ki je dopolnil 60 let starosti in 40 let pokojninske dobe brez dokupa dobe.

Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je bila tožnica ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi, februarja 2014, stara 52 let in je imela dopolnjenih 35 let pokojninske dobe. Glede na to, da tožnica ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi ni bila stara 58 let, oziroma glede na prehodno obdobje v letu 2014 55 let, je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da starostni pogoj po določbi 114. člena ZDR-1 v zvezi z določbo 226. člena ZDR-1 ni izpolnjen. Izpolnjen pa tudi ni drugi pogoj po določbi 114. člena ZDR-1, da delavcu do izpolnitve pogojev za starostno upokojitve manjka do pet let pokojninske dobe, saj tožnica tudi 5 let po odpovedi pogodbe o zaposlitvi (v letu 2019), kljub morebitnemu izpolnjevanju pogoja dopolnjene pokojninske dobe, ne bo izpolnila starostnega pogoja za pridobitev pravice do starostne pokojnine po določbi 27. člena ZPIZ-2. Oba pogoja, starost upravičenca in število let pokojninske dobe, pa morata biti izpolnjena kumulativno.

Glede na navedene ugotovitve je pravilen materialno pravni zaključek sodišča prve stopnje, da tožnica ne spada v varovano kategorijo delavcev pred upokojitvijo, ki so varovani pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga v skladu z določbo 114. člena ZDR-1 v zvezi z določbo 226. člena ZDR-1 in izpodbijana odpoved pogodbe o zaposlitvi iz tega razloga ni nezakonita.

Neutemeljene so pritožbene navedbe, da varstvo po določbi 1. odstavka 114. člena ZDR-1 velja, ker tožnici ni zagotovljena pravica do denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti do izpolnitve pogojev za starostno pokojnino. V določbi 2. odstavka 114. člena ZDR-1 je med drugim določeno, da varstvo po prejšnjem odstavku ne velja, če je delavcu zagotovljena pravica do denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti do izpolnitve pogojev za starostno pokojnino. Navedeno pomeni, da tudi v primeru, če delavec spada v kategorijo varovanih delavcev pred upokojitvijo, ni avtomatično upravičen do varstva pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga po določbi 1. odstavka 114. člena ZDR-1, temveč je potrebna še presoja po 2. odstavku istega člena, ki pa določa v katerih primerih varstvo po prejšnjem odstavku ne velja. Iz citirane določbe torej jasno izhaja, da je presoja po 2. odstavku mogoča zgolj v primeru, če je delavka varovana kategorija upokojencev, ki uživa varstvo pred odpovedjo pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga po 1. odstavku istega člena. Glede na ugotovitev, da tožnica ni varovana kategorija delavcev pred upokojitvijo, presoja, ali je upravičena do varstva iz razloga, ker ji ni zagotovljena pravica do denarnega nadomestila iz naslova zavarovanja za primer brezposelnosti do izpolnitve pogojev za starostno pokojnino, ne pride v poštev.

Pritožba neutemeljeno navaja, da bi moralo sodišče prve stopnje pri presoji izpolnjevanja pogojev za starostno upokojitev upoštevati znižanje starostne meje. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je tožnica trditve v zvezi z znižanjem starostne meje prvič uveljavljala šele v pritožbi, zato te navedbe predstavljajo nedovoljeno pritožbeno novoto in so neupoštevne (1. odstavek 337. člena ZPP). V določbi 337. člena ZPP je namreč določeno, da sme pritožnik navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze le, če izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predlagati do prvega naroka za glavno obravnavo oziroma do konca glavne obravnave, če so izpolnjeni pogoji iz 4. odstavka 286. člena ZPP. Tožnica pa v pritožbi niti ne navaja, zakaj navedenih dejstev ni navedla že v postopku pred sodiščem prve stopnje.

Pritožbeno sodišče še pojasnjuje, da tudi sicer znižanja starostne meje po 28. členu ZPIZ-2 ni mogoče upoštevati pri presoji, ali delavcu manjka do pet let pokojninske dobe do izpolnitve pogojev za starostno upokojitev. Takšno stališče je pritožbeno sodišče zavzelo že v zadevi opr. št. Pdp 1494/2014 z dne 15. 3. 2015. V skladu z zakonsko ureditvijo je namreč od zavarovanca odvisno, ali bo za pridobitev pravice do starostne pokojnine uveljavljal znižanje starostne meje in na ta način izpolnil minimalne pogoje za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Zato pri razlagi pojma „izpolnitev pogojev za starostno upokojitev“ v skladu s 1. odstavkom 114. člena ZDR-1 ni mogoče upoštevati znižanja starostne meje za pridobitev pravice do starostne pokojnine. Na takšno stališče se je Vrhovno sodišče RS postavilo v zvezi z upoštevanjem dodane dobe (193. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju - ZPIZ-1; Ur. l. RS, št. 106/1999 in nadalj.), vendar ga je mogoče upoštevati tudi v konkretnem primeru, saj je tako uveljavljanje dodane dobe, kot tudi znižanje starostne meje odvisno od volje zavarovanca (glej sodbo VS RS, opr. št. VIII Ips 161/2014 z dne 8. 12. 2014). Presoja, ali je delavec, kateremu ima delodajalec namen odpovedati pogodbo o zaposlitvi iz poslovnega razloga, varovan pred odpovedjo v skladu s 114. členom ZDR-1 mora temeljiti na z vidika delodajalca objektivnih okoliščinah. Delodajalec namreč zgolj na podlagi takšnih objektivnih okoliščinah, ki jih je mogoče ugotoviti že v času podaje odpovedi pogodbe o zaposlitvi iz poslovnega razloga lahko z gotovostjo ugotovi, ali ima delavec varstvo pred odpovedjo ali ne. Uveljavljanje znižanja starostne meje za pridobitev pravice do starostne pokojnine ni objektivna okoliščina, ki bi bila delodajalcu znana že ob podaji odpovedi pogodbe o zaposlitvi, zato je pri presoji, ali delavcu manjka do pet let pokojninske dobe do izpolnitve pogojev za starostno upokojitev, ni mogoče upoštevati.

S pritožbo uveljavljeni razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje (353. člen ZPP).

Tožnica s pritožbo ni uspela, zato v skladu z načelom odgovornosti za uspeh, sama krije svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 154. člena ZPP).