VDSS Sklep Pdp 830/2016
Datum: 2017-03-23T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2017:PDP.830.2016
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: odpravnina - odškodnina zaradi izgubljenega plačila za čas odpovednega roka - izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi - trpinčenje na delovnem mestu - prepoved nadlegovanja in trpinčenja na delovnem mestu

## Jedro

Sodišče prve stopnje je zmotno uporabilo materialno pravo, ko je presojalo kršitev po 8. alineji prvega odstavka 111. člena ZDR-1 (kršitev prepovedi nadlegovanja ali trpinčenja) le v delu, ki se je nanašal na trpinčenje, ni pa presojalo zatrjevanega nadlegovanja in sicer dogodka z dne 3. 4. 2014, ki bil predmet pravnomočne obsodilne kazenske sodbe. Glede na prvi odstavek 7. člena ZDR-1, ki določa, da je nadlegovanje vsako nezaželeno vedenje (lahko tudi enkratni dogodek), povezano s kakršnokoli osebno okoliščino (tožnica je bila bivša izvenzakonska partnerica tožene stranke), pri čemer je tožnici dne 3. 4. 2014 v prostorih tožene stranke, zato, da bi jo ustrahoval, grdo ravnal, ko jo je prijel za roko in jo potisnil tako, da je padla na tla in pri tem utrpela odrgnino desnega komolca, povzročil občutek ogroženosti in prestrašenosti (kakor izhaja iz pravnomočne kazenske obsodilne sodbe). Ker je sodišče prve stopnje naveden dogodek presojalo zgolj kot trpinčenje na delovnem mestu, ne pa tudi v zatrjevani kršitvi prepovedi nadlegovanja, je zaradi zmotne uporabe materialnega prava, dejansko stanje v tem delu ostalo nepopolno ugotovljeno.

## Izrek

I. Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

II. Pritožbeni stroški so nadaljnji stroški postopka.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo zavrnilo tožbeni zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki plačati znesek 17.469,73 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zneska 13.646,53 EUR od 29. 5. 2014 dalje do plačila in od zneska 3.823,20 EUR od 29. 6. 2014 dalje do plačila ter, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti pravdne stroške (I. točka izreka). Odločilo je, da je tožeča stranka dolžna v 15 dneh od vročitve sodbe povrniti toženi stranki pravdne stroške v višini 1.008,70 EUR, po izteku paricijskega roka pa skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi do plačila (II. točka izreka).

2. Zoper navedeno sodbo vlaga tožeča stranka pravočasno pritožbo zaradi zmotne uporabe materialnega prava, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in bistvene kršitve določb pravdnega postopka. Pritožba zatrjuje, da je tožbeni temelj opirala na zakonske razloge izredne odpovedi o zaposlitvi delavca, ki so podani na strani delodajalca v 7. in 8. točki prvega odstavka 111. člena ZDR-1. Med temi razlogi je tudi zagotavljanje enake obravnave v skladu s 6. členom zakona, ki med drugim določa prepoved diskriminacije tudi zaradi družinskega statusa zaposlenega. Meni, da bi sodišče moralo upoštevati, da tudi nerazrešena medsebojna razmerja vsled razpada izvenzakonske skupnosti zakonitega zastopnika in tožeče stranke, predstavljajo zakonski razlog za izredno odpoved pogodbe o zaposlitvi s strani delavca. To naj bi po mnenju pritožbe veljalo toliko bolj, ker je sodišče samo obrazloženo zaključilo, da gre pri ravnanju z dne 3. 4. 2014 za ravnanje direktorja družbe z namenom ustrahovanja delavca s fizično agresijo nanj, kar predstavlja skrajno nesprejemljivo in zavržno ravnanje delodajalca zoper delavca, za katerega ni opravičila. Navaja, da se sodišče prve stopnje tudi ni opredelilo do uveljavljenega zakonskega razloga izredne odpovedi delavca, ki pomeni nadlegovanje na delovnem mestu po 8. alineji prvega odstavka 111. člena ZDR-1. Meni, da ni mogoče prezreti, da je kršitev izvajal zakoniti zastopnik družbe, torej delodajalec tožnice in ne sozaposleni ali druga oseba. Gre za subjekt, ki bi moral tudi po določbah internega pravilnika poskrbeti za to, da se preprečijo ravnanja, ki kršijo tako dostojanstvo kot enakopravnost, varnost in zdravje delavcev, njihovo neenakopravno obravnavo ter nadlegovanje in trpinčenje. Nasprotuje zaključku sodišča prve stopnje, da kljub temu, da je direktor družbe v zvezi s pravicami in obveznostmi za zaposlene iz delovnega razmerja v času dela izvršil celo zakonske znake kvalificirane oblike kaznivega dejanja grožnje, s katerimi je tožnico na delovnem mestu tudi poškodoval, štelo, da tak enkraten dogodek ne predstavlja razloga za izredno odpoved. Meni, da tudi enkratno intenzivno ravnanje ob dogodku dne 3. 4. 2014, ki je izvršeno s strani direktorja družbe do zaposlenega na delovnem mestu, v zvezi z odobravanjem pravice zaposlenega do dopusta, predstavlja razlog za izredno odpoved delavca. Tožena stranka je tovrstna dejanja implementirala v internem pravilniku o ukrepih delodajalca za zaščito delavca pred ustrahovanjem in trpinčenjem na delovnem mestu, ki v določbi tretjega odstavka 4. člena izrecno določa, da je nadlegovanja vsako nezaželeno vedenje ali ravnanje, ki je povzročeno z namenom prizadeti dostojanstvo osebe ali ustvariti zastraševalno, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje, oziroma ustvariti učinke zanj, in da osebne okoliščine ne smejo biti razlog za tovrstno ravnanje. Zatrjuje, da je tožena stranka do tožeče stranke izvajala nedopustna ravnanja in to po zakonitem zastopniku družbe, torej osebi, ki bi morala to preprečevati, ravnala pa je ravno nasprotno, saj je premišljeno, ponavljajoče in konfliktno komunicirala s toženo stranko in jo nespoštljivo obravnavala. Meni, da je očitno, da so bili podani zakonski razlogi za izredno odpoved po 8. alineji prvega odstavka 111. člena ZDR-1, torej zaradi trpinčenja na delovnem mestu iz razlogov, ki jih določa 47. člen istega zakona in interni pravilnik. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi v celoti ugodi, sodbo sodišča prve stopnje spremeni in zahtevku tožeče stranke ugodi oziroma podredno, da sodbo razveljavi in vrne zadevo v ponovno odločanje sodišču prve stopnje.

3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo prereka pritožbene navedbe kot neutemeljene in pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbo zavrne in potrdi sodbo sodišča prve stopnje.

4. Pritožba je utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo v mejah razlogov, ki so navedeni v pritožbi in na podlagi drugega odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 in nasl., ZPP) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7. in 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni kršilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti in ki jih uveljavlja pritožba, vendar je zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje ostalo nepopolno ugotovljeno.

6. V predmetnem individualnem delovnem sporu tožeča stranka uveljavlja plačilo odpravnine in odškodnine zaradi izgubljenega plačila za čas odpovednega roka na podlagi izredne odpovedi, ki jo je podala tožencu dne 29. 4. 2014 iz razlogov po 7. in 8. alineji prvega odstavka 111. člena Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 21/2013 - ZDR-1). Navajala je, da je bila dne 3. 4. 2014 okoli 10.45 ure na sedežu družbe v času opravljanja dela verbalno in fizično napadena s strani direktorja družbe A.A., in sicer ob tem, ko je izrazila željo za koriščenje letnega dopusta. Pri tem je prejela razžalitev in žaljivo obdolžitev z besedami, da je direktorja okradla za 120.000,00 EUR, nato pa jo je začel fizično naganjati iz pisarne z besedami "zgini ven" in dejal, da jo bo vrgel iz pisarne, ob tem pa je bilo njegovo obnašanje do tožnice zelo agresivno. Ko mu je dejala, naj se je ne dotika in da bo poklicala policijo, jo je direktor prijel za levo nadlaket in jo vrgel po tleh, tako da je padla na desni komolec in desni bok. Zaradi bolečin je odšla v UKC B., kjer je bilo ugotovljeno, da je utrpela lahko telesno poškodbo vsled udarnine desnega komolca in desne strani zadnjice. Uveljavljala je tudi diskriminacijo in trpinčenje na delovnem mestu tudi že pred dogodkom z dne 3. 4. 2014. 7. Sodišče prve stopnje je v zvezi z zatrjevanim trpinčenjem na delovnem mestu pravilno ugotovilo, da je imela tožnica po razpadu zunajzakonske skupnosti od aprila 2013 drugačen status kot ostali zaposleni delavci, saj jim je bila pred tem formalno nadrejena z enako višino plače kot direktor, od decembra 2013 dalje pa je bila tožnica zaposlena na nižje rangiranem delovnem mestu svetovalec (ko je prejela odpoved pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi, ki jo je podpisala, ter umaknila tožbo za izpodbijanje nezakonitosti odpovedi) in s tem sprejela tudi drugačen opis del in nalog (v primerjavi z delovnim mestom pomočnik direktorja). Z nižjim delovnim mestom se je tožničin delovnopravni status približal statusu ostalih sodelavcev (ki jim je bila prej formalno nadrejena), zato je sodišče prve stopnje pravilno zaključilo, da tudi zato ni bilo razloga, da zanjo navodila v zvezi z evidentiranjem prisotnosti in delovnih opravil ne bi veljala. Ker je imela tožnica v opisu del in nalog "svetovalca" tudi izrecno določeno izpolnjevanje ostalih del po nalogu direktorja, je razumljivo, da se je morala podrejati njegovim navodilom, tudi če se z njimi ni strinjala. Pritožba je torej v delu izpodbijanja trpinčenja in zatrjevane diskriminacije neutemeljena, saj je bila tožnica glede na svoj delovnopravni status obravnavana enako kot ostali delavci pri toženi stranki.

8. Sodišče prve stopnje je po izvedenem dokaznem postopku zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke za plačilo odpravnine in odškodnine za čas odpovednega roka, ker niso bili podani zakonski razlogi za izredno odpoved na strani delodajalca (7. in 8. alineja 111. člena ZDR-1). Zaključilo je tudi, da v predmetni zadevi ne gre za trpinčenje, saj gre za enkratni dogodek, ki za zaključek o trpinčenju na delovnem mestu ne zadošča. Ugotovilo je, da je bil dogodek z dne 3. 4. 2014 obravnavan tudi v kazenskem postopku in je bil direktor tožene stranke s pravnomočno sodbo1 v kazenskem postopku spoznan za krivega, da je dne 3. 4. 2014 okoli 10.45 ure v prvem nadstropju pisarne toženca, zato da bi jo ustrahoval, s tožnico grdo ravnal, ko jo je prijel za roko in jo potisnil tako, da je padla na tla in pri tem utrpela odrgnino desnega komolca, s čimer je pri poškodovani povzročil občutek ogroženosti. S tem pa storil kaznivo dejanje grožnje po drugem odstavku v zvezi s prvim odstavkom 135. člena Kazenskega zakonika2 . Sodišče prve stopnje je tudi pravilno ugotovilo, da kadar temelji tožbeni zahtevek na istem dejanskem stanju, na podlagi katerega je že bilo odločeno v kazenskem postopku, je vezano na pravnomočno obsodilno sodbo, izdano v kazenskem postopku, glede obstoja kaznivega dejanja in kazenske odgovornosti storilca (14. člen ZPP). Kazenska obsodilna sodba tako pomeni oviro, zaradi katere delovno sodišče ne sme ugotavljati dejstev, ki bi utemeljevala sklepanje, da dejanje, za katerega je bil direktor tožene stranke obsojen, ni bilo storjeno. Glede na to, da je tožnica utemeljevala izredno odpoved na 7. (kršitev prepovedi diskriminacije) in 8. alineji prvega odstavka 111. člena ZDR-1 (kršitev prepovedi nadlegovanja ali trpinčenja) je zaključilo, da ne gre za trpinčenje, ker gre za osamljen enkratni dogodek (3. 4. 2014).

9. Pritožbeno sodišče soglaša z ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da spornega dogodka z dne 3. 4. 2014 ni mogoče opredeliti kot trpinčenje3 . Vendar pa sodišče prve stopnje spornega dogodka ni presojalo glede uveljavljane kršitve prepovedi nadlegovanja, kar pritožba utemeljeno uveljavlja.

10. Nadlegovanje je vsako nezaželeno vedenje, povezano s kakršnokoli osebno okoliščino, z učinkom ali namenom prizadeti dostojanstvo osebe ali ustvariti zastraševalno, sovražno, ponižujočo, sramotilno ali žaljivo okolje. Da bi se lahko določeno nezaželeno vedenje (takšno je bilo prav gotovo vedenje direktorja tožene stranke) opredelilo kot nadlegovanje, mora biti to vedenje povezano z osebno okoliščino delavca in z učinkom ali namenom prizadeti njegovo dostojanstvo oziroma mora namen tega vedenja ustvariti zastraševalno, sovražno, ponižujoče, sramotilno ali žaljivo okolje.

11. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče zmotno uporabilo materialno pravo, ko je presojalo kršitev po 8. alineji prvega odstavka 111. člena ZDR-1 (kršitev prepovedi nadlegovanja ali trpinčenja) le v delu, ki se je nanašal na trpinčenje, ni pa presojalo zatrjevanega nadlegovanja in sicer dogodka z dne 3. 4. 2014, ki bil tudi predmet pravnomočne obsodilne kazenske sodbe. Glede na prvi odstavek 7. člena ZDR-1, ki določa, da je nadlegovanje vsako nezaželeno vedenje (lahko tudi enkratni dogodek), povezano s kakršnokoli osebno okoliščino (tožnica je bila bivša izvenzakonska partnerica tožene stranke), pri čemer je tožnici dne 3. 4. 2014 v prostorih tožene stranke, zato, da bi jo ustrahoval, grdo ravnal, ko jo je prijel za roko in jo potisnil tako, da je padla na tla in pri tem utrpela odrgnino desnega komolca, povzročil občutek ogroženosti in prestrašenosti (kakor izhaja iz pravnomočne kazenske obsodilne sodbe). Ker je sodišče prve stopnje naveden dogodek presojalo zgolj kot trpinčenje na delovnem mestu, ne pa tudi v zatrjevani kršitvi prepovedi nadlegovanja, je zaradi zmotne uporabe materialnega prava, dejansko stanje v tem delu ostalo nepopolno ugotovljeno.

12. Glede na obrazloženo je sodišče prve stopnje preuranjeno zavrnilo zahtevek tožeče stranke, saj ni presodilo, ali enkratno ravnanje direktorja tožene stranke do tožnice dne 3. 4. 2014 ustreza kršitvi nadlegovanja po 8. točki prvega odstavka 111. člena ZDR-1, in ali je zaradi tega nastopila vsaj ena od prepovedanih posledic po prvem odstavku 7. člena ZDR-1. Pritožbeno sodišče je zato pritožbi ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (355. člen ZPP).

13. Izrek o stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP.

1 Opr. št. IK 39222/2014 z dne 19. 1. 2015 v zvezi s sodbo Višjega sodišča VI Kp 39222/2014 z dne 27. 8. 2015. 2 Ta v prvem odstavku določa, da kdor komu, zato da bi ga ustrahoval ali vznemiril, resno zagrozi, da bo napadel njegovo življenje ali telo ali prostost ali uničil njegovo premoženje velike vrednosti, ali da bo dejanje storil zoper njegovo bližnjo osebo, se kaznuje z denarno kaznijo ali zaporom do 6 mesecev.  
3 V skladu s četrtim odstavkom 7. člena ZDR-1 je trpinčenje na delovnem mestu vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom.