UPRS Sodba I U 2013/2017-9
Datum: 2019-01-29T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2019:I.U.2013.2017.9
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: KOMUNALNA DEJAVNOST
institut: komunalni prispevek - obračun komunalnega prispevka - višina komunalnega prispevka - površina parcele - stavbno zemljišče - površina stavbnega zemljišča

## Jedro

Iz enotne in ustaljene sodne prakse izhaja, da gradbeno parcelo tvori del zemljišča, na katerem stoji objekt (to je stavbišče), in del zemljišča, na katerem so površine, ki služijo temu objektu.

Toženka bi morala v primeru, kot je obravnavani, šteti, da parcela objekta ni določena, v takem primeru pa jo je treba določiti na podlagi dejanskega stanja oziroma meril in pogojev iz veljavnih prostorsko izvedbenih aktov občine. Sklicevanje toženke izključno na površino katastrske parcele, je materialno pravno napačno.

## Izrek

I. Tožbi se ugodi, odločba Občine Cerknica št. 410-388/2017 z dne 10. 5. 2017 se odpravi ter se zadeva vrne temu organu v ponoven postopek.

II. Tožena stranka je dolžna tožeči stranki povrniti stroške tega postopka v znesku 15,00 EUR v roku 15 dni od vročitve te sodbe, od poteka tega roka do plačila pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

III. Stroškovni zahtevek tožene stranke se zavrne.

## Obrazložitev

1. Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo tožnici na podlagi 79. in 80. člena Zakona o prostorskem načrtovanju (v nadaljevanju ZPNačrt), Pravilnika o merilih za odmero komunalnega prispevka (v nadaljevanju Pravilnik) in Odloka o programu opremljanja stavbnih zemljišč na območju Občine Cerknica (v nadaljevanju Odlok), po uradni dolžnosti odmeril komunalni prispevek v višini 1.370,98 EUR zaradi priključitve stanovanjske stavbe na naslovu ..., na parceli št. 1659-937/2 na javno kanalizacijsko omrežje. Poleg tega je organ določil še rok in način plačila komunalnega prispevka ter ugotovil, da ni stroškov postopka.

2. Iz obrazložitve izhaja, da je navedeno stavbo mogoče priključiti na javno kanalizacijsko omrežje v naselju Rakek, s končnim čiščenjem na čistilni napravi Rakek. Z izgradnjo tega kanalizacijskega omrežja se je izboljšala komunalna opremljenost stavbnega zemljišča, zaradi česar je tožnica zavezanka za plačilo komunalnega prispevka. V nadaljevanju organ povzema način obračuna komunalnega prispevka, ki je sicer določen v 7. členu Odloka in izrecno navaja, da je za izračun neto tlorisne površine stavbe uporabil podatek o površini iz registra nepremičnin, ki ga vodi Geodetska uprava RS, podatek o površini parcele objekta pa iz zemljiškega katastra.

3. Drugostopenjski organ je tožničino pritožbo zoper izpodbijano odločbo zavrnil. V obrazložitvi svoje odločbe med drugim navaja, da je površina parcele ugotovljena v skladu z Uredbo o vsebini programa opremljanja stavbnih zemljišč (v nadaljevanju Uredba) in Odlokom. Glede neto tlorisne površine objekta navaja, da je njena uporaba pri obračunu komunalnega prispevka predpisana v 82. členu ZPNačrt in Pravilniku, kaj pomeni ta površina pa je določeno s standardom SIST ISO. Za neutemeljene šteje tudi pritožbene navedbe, da se predmetno zemljišče ne nahaja v obračunskem območju za odmero komunalnega prispevka ter o pomanjkanju pravne podlage za izdajo izpodbijane odločbe. Po programu opremljanja namreč obračunsko območje sestavljajo tudi stavbna zemljišča v aglomeraciji Rakek, ki so bila določena z Občinskim prostorskim načrtom (v nadaljevanju OPN). Izpodbijana odločba je bila izdana na podlagi Odloka, ki je bil sprejet v skladu z ZPNačrt, Uredbo in Pravilnikom, ob tem pa natančno določa skupne stroške, obračunske stroške in obračunska območja. Navaja tudi, da aglomeracije Ivanje Selo, Slivice in Unec še ne morejo biti vključene v obračunsko območje, ker projekt izvedbe odvajanja in čiščenja komunalnih odpadnih vod še ni v fazi, da bi lahko bil vključen v program opremljanja, saj projekti za te aglomeracije še niso opredeljeni v občinskem proračunu za tekoče in naslednje leto in posledično tudi ne morejo biti zajeti v obračunske stroške.

4. Tožnica zoper odločbo vlaga tožbo, saj se s takšno odločitvijo ne strinja. Izrecno nasprotuje zaključkom, da je toženka kot relevantno za izračun upoštevala 2264 m2 površine parcele in 244,70 m2 neto tlorisne površine objekta, ter njen delež lastništva na nepremičnini 0,5 (1/2). Relevantne površine niso zemljiške parcele, niti površine dela stavbe kot izhaja iz GURS, temveč sta relevantni v evidenci GURS navedena podatka o površini stavbišča in uporabni površini objekta. Ker je objekt zgrajen že v letu 1978 tožnica projektne dokumentacije nima. Zato bi morala toženka površino parcele izračunati tako, da bi površino stavbišča pomnožila z 1,5. Relevantno uporabno površino pa bi moral upravni organ določiti oziroma vzeti iz postavke Uporabna površina dela stvb v evidenci GURS in ne iz postavke Površina dela stavbe taiste evidence. Uporabno površino se namreč določi tako, da se sešteje vse površine vseh prostorov za bivanje, brez tehničnih in nedokončanih prostorov ter gradbenih elementov. V primeru tožnice sta pravilna podatka 44,5 m2 za površino parcele in 70,55 m2 (44,5 m2 x 1,5) za neto tlorisno površino objekta. Poleg tega tudi ni jasno, ali predmetno zemljišče sploh leži v obračunskem območju izboljšanja komunalne opremljenosti tj. čistilne naprave in pripadajoče kanalizacije, saj v izpodbijani odločbi to ni nikjer ugotovljeno. Toženka pa se v preambuli te odločbe napačno sklicuje na Odlok, saj zgolj na njegovi podlagi ni mogoče odmeriti komunalnega prispevka.

5. Za izgradnjo čistilne naprave bi morala toženka sprejeti poseben odlok o programu opremljanja stavbnih zemljišč, ki bi jasno določal obračunska območja in specificiral obračunske stroške zavezancev. Ta odlok ni bil sprejet, ampak je bil sprejet le splošni Odlok, iz katerega izhaja, da obračunska območja tvori osem naselij, toženka pa komunalni prispevek zaračunava zgolj prebivalcem naselja Rakek. Poleg tega iz sredstev javnega obveščanja izhaja, da se bodo na čistilno napravo in kanalizacijo priključila še naselja Ivanje Selo, Slivice in Unec. Zato bi morala biti v obračunska območja vključena tudi ta naselja.

6. Uredba o vsebini programa opremljanja določa, da če se program opremljanja pripravlja le za del območja občine, se deleži skupnih stroškov za posamezno komunalno opremo lahko razlikujejo, vendar razlika med največjim in najmanjšim deležem ne sme presegati višine najmanjšega deleža (peti odstavek 11. člena). Da gre za tako situacijo potrjuje tudi list 2 strateškega dela OPN občine Cerknica, v katerem je toženka predvidela gradnjo čistilne naprave, ki bo služila naseljem Rakek, Unec in Ivanje Selo s pripadajočim kanalizacijskim omrežjem. Tudi iz kapacitete čistilne naprave izhaja, da ne bo služila le prebivalcem naselja Rakek. Prebivalci naselij Unec in Ivanje Selo bodo torej uporabljali čistilno napravo, ki jo plačujejo le prebivalci naselja Rakek. Obračunski stroški, ki jih bo prejela toženka, bodo presegli njene dejanske stroške projekta izboljšanja komunalne opremljenosti, kar je v nasprotju z ZPNačrt, Uredbo in samim smislom komunalnega prispevka.

7. Tožnica opozarja še, da tabela in formula iz Odloka vsebujeta izraze oziroma kratice, ki jih predpisi na državnem nivoju ne poznajo, kar šteje za neuporabo veljavnega materialnega prava. Odločitev organa, da uporabi faktor 0,8, ni obrazložena; naveden je le dopusten razpon. Tudi ostali elementi odmere v odločbi niso konkretizirani tako, da bi bila določena višina stroškov in razmerje, uporabljeno pri odmeri. Tožnici je s tem odvzeta pravica do učinkovitega pravnega sredstva.

8. Iz navedenih razlogov tožnica sodišču predlaga, naj izpodbijano odločbo odpravi oziroma podrejeno, naj v sporu polne jurisdikcije to odločbo spremeni tako, da tožničino obveznost zniža v skladu s tožbenimi navedbami. Zahteva tudi povračilo stroškov postopka.

9. Toženka v odgovoru na tožbo navaja, da je pravilno določila parcelo in opravila izračun. Vsi podatki in faktorji so iz te odločbe jasno razvidni. Površina parcele je izračunana skladno z Odlokom in tožnica neutemeljeno meni, da bi bilo potrebno upoštevati površino pod stavbo pomnoženo s faktorjem 1,5. Uporabna površina objekta je le del neto tlorisne površine, tudi za tožnico pa očitno ni sporno, da je potrebno uporabiti neto tlorisno površino objekta. Prav tako je očitno nesporno, da naselje Rakek sodi med obračunska območja za izboljšanje komunalne opremljenosti, Odlok pa zajema podrobnejša merila za odmero komunalnega prispevka, ki jih sicer določa Pravilnik o merilih za odmero komunalnega prispevka, zato so trditve o uporabi napačnih predpisov neutemeljene. Predlaga zavrnitev tožbe. Uveljavlja tudi povračilo stroškov postopka.

10. Tožba je utemeljena.

11. Zakonska podlaga za odmero komunalnega prispevka je ZPNačrt. Po prvem odstavku 77. člena ZPNačrt je občina dolžna zagotavljati gradnjo komunalne opreme, pri čemer se ta financira iz komunalnega prispevka, proračuna občine, proračuna države in iz drugih virov (drugi odstavek istega člena). Občina je upravičena do povrnitve dela stroškov opremljanja zemljišč, ki ga zavezanec - v obravnavani zadevi lastnik objekta, ki naj bi se na novo priključil na komunalno opremo - plača občini (prvi odstavek 79. člena in 80. člen ZPNačrt).

12. Občina lahko odmeri komunalni prispevek za posamezno vrsto komunalne opreme, če se stavbno zemljišče nahaja v obračunskem območju te vrste komunalne opreme (tretji odstavek 79. člena ZPNačrt), kar pomeni, da se na tem območju zagotavlja priključevanje na to vrsto komunalne opreme (prvi odstavek 76. člena ZPNačrt). Komunalni prispevek se ne odmerja le za potrebe gradnje (šesti odstavek 79. člena ZPNačrt), ampak tudi zaradi izboljšanja opremljenosti stavbnega zemljišča s komunalno opremo (sedmi odstavek 79. člena ZPNačrt). To izhaja tudi iz 80. člena ZPNačrt, po katerem zavezanec za plačilo komunalnega prispevka ni le investitor, temveč tudi lastnik objekta, ki se na novo priključuje na komunalno opremo.

13. Iz izpodbijane odločbe izhaja, da je bila izdana po uradni dolžnosti, zaradi izboljšanja opremljenosti tožničinega stavbnega zemljišča s komunalno opremo, in sicer z javnim kanalizacijskim omrežjem. Tožnica tudi ne oporeka temeljni ugotovitvi, na podlagi katere je bila izdana izpodbijana odločba, da je namreč prišlo do izboljšanja opremljenosti njenega stavbnega zemljišča z javnim kanalizacijskim omrežjem. Trdi pa, da v odločbi ni ugotovljeno, ali to zemljišče sploh leži v obračunskem območju te komunalne opreme. S to tožbeno navedbo se sodišče sicer strinja, vendar pa ugotavlja, da je to pomanjkljivost obrazložitve izpodbijane odločbe odpravil drugostopenjski organ, ko se je skliceval na program opremljanja, iz katerega izhaja, da stanovanjski objekti na območju aglomeracije Rakek ležijo v obračunskem območju komunalne opremljenosti z javnim kanalizacijskim omrežjem. Taka dopolnitev obrazložitve, ki jo opravi drugostopenjski organ, je v skladu s tretjim odstavkom 248. člena in prvim odstavkom 251. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP), torej zakonita.

14. Neutemeljena je tudi tožbena navedba o pomanjkljivi oziroma nezakoniti pravni podlagi za izdajo izpodbijane odločbe. Odločba je bila izdana na podlagi Odloka, ki je bil sprejet za območje celotne občine, v njem pa je bila zajeta vsa obstoječa komunalna oprema, na katero se lahko investitorji priključijo in načrtovane investicije v komunalno opremo, torej tudi oprema, za katero je odmerjen obravnavani komunalni prispevek. Po drugi strani ostaja tožničina trditev, da bi morala Občina Cerknica za gradnjo čistilne naprave in kanalizacijskega omrežja sprejeti poseben odlok o programu opremljanja, povsem pavšalna oziroma neobrazložena, zato se sodišče do nje ne more opredeliti podrobneje, pripominja pa, da taka zahteva iz zakonske ureditve ne izhaja.

15. Kot pravilno izhaja iz izpodbijane in drugostopenjske odločbe, višina odmerjenega komunalnega prispevka temelji na podlagah za odmero komunalnega prispevka, ki jih vsebuje program opremljanja. Tak način določitve podlag za odmero je v skladu z zakonom (tretji odstavek 75. člena ZPNačrt), in v bistvenem pomeni, da je preračun obračunskih stroškov na enoto (EUR/m2) določen v Odloku, zato nanj ne vpliva število odmernih odločb, ki jih je občina izdala posameznim zavezancem, oziroma prebivalcem katerih aglomeracij so bile ali niso bile izdane take odločbe. Zato za pravilnost odmere komunalnega prispevka ni pomembna niti okoliščina, ali bodo na čistilno napravo Rakek nekoč priključeni tudi prebivalci drugih aglomeracij, ki po veljavnem odloku niso zajete v obračunskem območju za to čistilno napravo.

16. To pa ne pomeni, da takih tožbenih razlogov v zadevah odmere komunalnega prispevka ni mogoče uveljavljati, vendar ne v smislu napačne uporabe materialnega prava, temveč v smislu presoje skladnosti Odloka in programa opremljanja (torej podzakonske materialnopravne podlage za izdajo izpodbijane odločbe) z zakonom. Po drugem odstavku 2. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) je sicer predmet preizkusa zakonitosti v upravnem sporu zgolj konkretna upravna odločba, ne pa tudi pravna podlaga za njeno izdajo, vendar je sodišče po 125. členu Ustave RS pri odločanju vezano le na Ustavo in zakon. To pomeni, da mora v primeru, če ugotovi, da je podzakonski akt, ki bi ga moralo uporabiti pri odločanju, v nasprotju z zakonom ali Ustavo, uporabo takega akta v konkretni zadevi zavrniti (tako imenovani institut exceptio illegalis). Sodišče je zato v okviru tožbenih navedb preizkusilo tudi zakonitost Odloka oziroma Programa opremljanja, vendar pa pri tem že uvodoma poudarja, da je po povedanem lahko vsebina tega preizkusa le skladnost podzakonskih aktov z zakonom, ne pa tudi medsebojna skladnost različnih podzakonskih aktov.

17. Sodišče se načeloma strinja s tožničinim stališčem, da bi bile nezakonite določbe podzakonskega akta, ki bi omogočale odmero komunalnega prispevka na način, da bi le del zavezancev nosil celotne stroške izgradnje komunalne infrastrukture. Vendar pa tožnica v tej smeri ni postavila kakršnekoli konkretne trditve, iz katere bi bilo mogoče sklepati na nezakonitost Odloka oziroma programa opremljanja. Povedano drugače: tožnica ne navaja konkretno, zakaj meni, da naj bi lastniki nepremičnin v naselju Rakek prek komunalnega prispevka nosili celotne stroške predmetne komunalne opreme, temveč to na podlagi kapacitete te naprave ter načrtov za priključitev drugih naselij zgolj domneva.

18. Iz že navedenih razlogov (prim. točko 15 te obrazložitve) izhaja, zakaj takih trditev ni mogoče utemeljiti zgolj z navedbami o zmogljivosti čistilne naprave in še manj s sklicevanjem na podatke, katere aglomeracije bodo v prihodnosti priključene na to čistilno napravo. Zgolj iz teh okoliščin, brez kakršnega koli ozira na konkretne podatke iz Odloka oziroma programa opremljanja, namreč ne izhaja, kakšen delež (celotne oziroma končne) investicije v predmetno komunalno opremo naj bi nosili zavezanci iz naselja Rakek, niti to, ali in v kakšni meri bodo k tej investiciji prispevali prebivalci območij, ki bodo na to infrastrukturo priključena v prihodnje. Tako tožbene navedbe ostajajo na ravni povsem posplošenih domnev, ki tudi v primeru, če v celoti držijo, ne zadoščajo za sklepanje o nezakonitosti Odloka in programa urejanja oziroma sodišču ne dajejo podlage za podrobnejšo oziroma vsebinsko opredelitev do zakonitosti teh aktov.

19. Glede na zakonsko predpisano vsebino programa opremljanja (tretji odstavek 75. člena ZPNačrt) podatki iz tega programa niso le javni, temveč so tudi obvezen sestavni del obravnavanih pravnih podlag, zato ni razloga, da tožnica ne bi mogla na njihovi podlagi konkretizirati svojih tožbenih navedb. Drugačno stališče sodišča, namreč raziskovanje zakonitosti predmetnih podzakonskih aktov na podlagi posplošenih domnev, bi smiselno pomenilo preizkus zakonitosti teh aktov onkraj tožbenih razlogov oziroma po uradni dolžnosti, s čimer bi sodišče očitno prekoračilo svoje zakonske pristojnosti oziroma celo ustavno načelo delitve oblasti.

20. ZPNačrt ne daje podlage niti za stališče, da bi bilo treba komunalni prispevek prilagajati dejanskim stroškom gradnje komunalne opreme, kar tožnica smiselno uveljavlja z navedbami, da bo toženka iz naslova komunalnega prispevka prejela več, kot je vložila v predmetno komunalno opremo. Podlage za odmero komunalnega prispevka namreč temeljijo na podatkih iz programa opremljanja, torej na predvidenih in ne na dejanskih stroških. Edina omejitev, ki v tem pogledu izhaja iz zakonskih določb je, da je komunalni prispevek namenski vir financiranja, ki ga lahko občina porablja samo za namen gradnje komunalne opreme skladno z načrtom razvojnih programov občinskega proračuna (prvi in drugi odstavek 84. člena ZPNačrt).

21. Poleg tega se sodišče strinja tudi s stališčem drugostopenjskega organa, ki temelji na okoliščini, da kljub temu, da bodo čistilno napravo razen aglomeracij, ki so po veljavnem Odloku vključene v obračunsko območje, morda uporabljali še prebivalci drugih aglomeracij iste občine, projekt izvedbe odvajanja in čiščenja komunalnih vod za te aglomeracije še ni predviden v občinskih razvojnih programih v okviru občinskega proračuna za tekoče ali naslednje leto. Zato v skladu z drugim odstavkom 76. člena ZPNačrt teh aglomeracij še ni mogoče zajeti v obračunsko območje za to opremo oziroma bi bila njihova vključitev v obračunsko območje nezakonita. Poleg tega zakon ne določa, da bi bilo treba okoliščino, da bodo morda zgrajeno komunalno opremo nekoč v prihodnosti uporabljali tudi prebivalci občine, ki jih trenutno obračunsko območje ne zajema, upoštevati pri določitvi skupnih in obračunskih stroškov. Povedano drugače: ker do komunalne opremljenosti aglomeracij Ivanje Selo, Slivice in Unec z novim kanalizacijskim sistemom še ni prišlo, občina ni imela zakonske podlage za vključitev teh območij v obračunsko območje. To pomeni tudi, da za ta območja občina (še) ni mogla določiti deleža skupnih stroškov, ki se financirajo iz komunalnega prispevka, tako da ni moglo priti niti do kršitve šestega odstavka 11. člena Uredbe; s tem ugovorom pa tožnik tudi sicer uveljavlja neskladnost Odloka s podzakonskim predpisom, ne pa z zakonom ali Ustavo.

22. Da se komunalni prispevek odmerja glede na neto tlorisno površino objekta, izrecno izhaja iz prvega odstavka 82. člena ZPNačrt. Kako se izračuna neto tlorisna površina stavbe za obstoječe objekte, je določeno v petem odstavku 7. člena Odloka, in sicer se lahko uporabi podatek o površini in etažnosti objekta iz registra nepremičnin. V primeru pritožbe na tako ocenjeno neto površino stavbe mora stranka dokazati dejansko neto površino stavbe z načrtom.

23. V zadevi ni sporno, da je toženka pri določitvi neto tlorisne površine stavbe uporabila podatek o površini predmetnega objekta iz registra nepremičnin. Ta podatek je po določbi prvega odstavka 78. člena Zakona o evidentiranju nepremičnin (ZEN) prav neto tlorisna površina objekta, določena v skladu z veljavnim standardom za izračunavanje površin stavb. Ta standard je SIST ISO 9836, ki v točki 5.1.5.1. izrecno določa, da je neto tlorisna površina površina med navpičnimi elementi, ki omejujejo prostor. Uporabna površina, za uporabo katere se zavzema tožnica, je po tem standardu le del neto tlorisne površine (točka 5.1.7.1.). Enako vsebino dajejo pojmu neto tlorisne površine tudi Uredba (drugi odstavek 14. člena), Pravilnik (tretji odstavek 5. člena) in Odlok (četrti odstavek 7. člena). Neto tlorisna površina predmetnega objekta je bila torej določena in uporabljena pri odmeri v skladu z zakonom in podzakonskimi akti, tožnica pa k pritožbi ni priložila dokazov, s katerimi bi v skladu s petim odstavkom 7. člena Odloka (ali kako drugače) lahko dokazala drugačno neto tlorisno površino objekta. Zato ni utemeljen niti tožbeni ugovor, da je toženka nepravilno ugotovila neto tlorisno površino objekta.

24. Iz izpodbijane odločbe jasno izhaja, da je toženka uporabila faktor dejavnosti 0,8 zato, ker gre za stanovanjsko stavbo, tudi sicer pa je določno navedla vrednosti, ki jih je uporabila pri izračunu in način izračuna. Za izračun so uporabljene osnovne računske operacije, zato ni jasno (niti tega ne pojasnjuje tožnica), zakaj bi bil ta izračun nerazumljiv, niti to, zakaj naj bi drugačno poimenovanje posameznih vrednosti pomenilo kršitev materialnega prava. Tožbene navedbe glede neobrazloženosti oziroma nerazumljivosti odločbe v tem pogledu so zato po presoji sodišča neutemeljene.

25. Naslovno sodišče je že večkrat odločalo o vprašanju, katero površino je treba šteti za površino "parcele" oziroma "gradbene parcele", ki se upošteva pri odmeri komunalnega prispevka. Iz enotne in ustaljene sodne prakse izhaja, da gradbeno parcelo tvori del zemljišča, na katerem stoji objekt (to je stavbišče), in del zemljišča, na katerem so površine, ki služijo temu objektu. Le tako površino je treba upoštevati pri izračunu komunalnega prispevka (prim. npr. sodbe I U 190/2013, I U 1731/2011 in I U 890/2015).

26. Po 24. točki prvega odstavka 2. člena ZPNačrt je stavbno zemljišče zemljiška parcela oziroma več zemljiških parcel ali njihovih delov, na katerih je zgrajen objekt, oziroma zemljiška parcela, ki je z občinskim prostorskim načrtom namenjena za graditev objektov. Vsebinsko enaka je določba 2. člena Pravilnika, po katerem je parcela zemljiška parcela ali njen del, na katerem je možno zgraditi objekt ali je objekt že zgrajen (prvi odstavek), oziroma se za parcelo po tem pravilniku šteje tudi gradbena parcela iz veljavnih prostorskih aktov (drugi odstavek. Po drugem odstavku 5. člena Pravilnika se pri izračunu komunalnega prispevka kot površina stavbnega zemljišča upošteva velikost parcele, če parcela objekta ni določena pa stavbišče, pomnoženo s faktorjem 1,5. Ta določba torej govori o tako imenovani parceli objekta, ki jo sestavlja površina, na kateri stoji objekt, in določena površina ob njem.

27. Iz navedenih opredelitev je razvidno, da so pojmi "stavbno zemljišče" (ZPNačrt) oziroma "parcela" (Pravilnik) in "gradbena parcela" (ZGO-1) primerljivi pojmi. Po določbi petega odstavka 127. člena ZGO-1B je namreč gradbena parcela zemljišče, sestavljeno iz ene ali več zemljiških parcel ali njihovih delov, na katerem stoji oziroma na katerem je predviden objekt in na katerem so urejene površine, ki služijo oziroma je predvidena ureditev površin, ki bodo služile takemu objektu. To pomeni, da gradbeno parcelo tvori del zemljišča, na katerem stoji objekt (to je stavbišče) in del zemljišča, na katerem so površine, ki služijo temu objektu. Le tako površino je torej v skladu z ZPNačrt in Pravilnikom mogoče upoštevati pri izračunu komunalnega prispevka. Ta površina sicer lahko predstavlja tudi celotno (zazidljivo) površino zemljiške parcele, vendar pa iz navedenih razlogov ni podlage za stališče, da je tako vedno in v vseh primerih. S takšno opredelitvijo gradbene parcele je skladen tudi Odlok, ki v drugem odstavku 7. člena vsebinsko identično določa, da je parcela objekta zemljišče, sestavljeno iz ene ali več zemljiških parcel, na katerem stoji oziroma na katerem je predviden objekt skupaj z urejenimi površinami, ki služijo temu objektu in je po prostorskem aktu opredeljeno kot stavbno zemljišče. 28. Iz drugostopenjske odločbe izrecno izhaja, da je toženka pri določitvi velikosti parcele, izhajala iz stališča, da je velikost parcele po Odloku, ki - kot je bilo obrazloženo - po vsebini ustreza pojmu gradbene parcele oziroma parcele objekta, enaka velikosti katastrske parcele, na kateri stoji objekt. Kot je bilo prav tako že obrazloženo, bi morala toženka v primeru, kot je obravnavani, šteti, da parcela objekta ni določena, v takem primeru pa jo je po tretjem odstavku 7. člena Odloka treba določiti na podlagi dejanskega stanja oziroma meril in pogojev iz veljavnih prostorsko izvedbenih aktov občine. Če tudi to ni mogoče, se površina stavbišča pomnoži s faktorjem 1,5, kot določa tudi 5. člen Pravilnika. Sklicevanje toženke izključno na površino katastrske parcele, je materialno pravno napačno. Povedano drugače: parcela objekta, na katero se sklicuje toženka, ne pomeni avtomatično tudi stavbnega zemljišča v smislu prej navedenih določb ZPNačrt in Pravilnika. Če tožnica projektne dokumentacije ne poseduje in ta dokumentacija tudi ni arhivirana pri organu, ki je izdal gradbeno dovoljenje (pri katerem lahko toženka opravi poizvedbe), je potrebno upoštevati pravilo, da se površina stavbišča pomnoži s faktorjem 1,5. 29. Glede na to je sodišče izpodbijano odločbo na podlagi 2. in 4. točke prvega odstavka 64. člena ZUS-1 odpravilo in zadevo vrnilo toženki v ponovni postopek, saj zaradi navedenega napačnega materialnopravnega stališča relevantno dejansko stanje - torej površina stavbnega zemljišča - ni bilo ugotovljeno in ga bo treba ugotoviti v upravnem postopku. Na ta način se bo tožnica pred izdajo nove odločbe lahko tudi izrekla o vseh dejstvih in okoliščinah, ki lahko vplivajo na višino komunalnega prispevka. To pa pomeni tudi, da je bilo že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta in upravnih spisov očitno, da je treba tožbi ugoditi in izpodbijano odločbo odpraviti, ob tem pa v postopku ni sodeloval stranski udeleženec z nasprotnim interesom, zato je sodišče v skladu s 1. alinejo drugega odstavka 59. člena ZUS-1 odločilo brez glavne obravnave, na seji.

30. Ker je sodišče tožbi ugodilo, je ugodilo tudi stroškovnemu zahtevku tožnice, ki je v skladu s tretjim odstavkom 25. člena ZUS-1 upravičena do povračila stroškov postopka v pavšalnem znesku po Pravilniku o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu (v nadaljevanju Pravilnik). Zadeva je bila rešena na seji, tožnice pa v postopku ni zastopal odvetnik, zato se ji priznajo stroški upravnega spora v višini 15,00 EUR (prvi odstavek 3. člena Pravilnika). Stroške je dolžna povrniti toženka v roku 15 dni od vročitve te sodbe. Zakonske zamudne obresti od stroškov postopka tečejo od poteka roka za njihovo prostovoljno plačilo (prvi odstavek 299. člena Obligacijskega zakonika). Sodna taksa bo vrnjena tožnici po uradni dolžnosti (opomba 6.1.c Taksne tarife Zakona o sodnih taksah; ZST-1).

31. Stroškovni zahtevek toženke je sodišče zavrnilo po načelu uspeha v pravdi iz 154. člena Zakona o pravdnem postopku, ki se v upravnem sporu uporablja, če ZUS-1 ne določa drugače (22. člen ZUS-1).