VDSS sodba Psp 507/2013
Datum: 2014-02-06T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2014:PSP.507.2013
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za socialne spore
podrocje: SOCIALNO VARSTVO
institut: denarna socialna pomoč - socialnovarstveni prejemki

## Jedro

Do denarne socialne pomoči so upravičene osebe, ki si zase in za svoje družinske člane sredstev v višini minimalnega dohodka ne morejo zagotoviti iz razlogov, na katere niso mogle oziroma ne morejo vplivati in so uveljavljale pravico do denarnih prejemkov po drugih predpisih in pravico do oprostitve in olajšav po tem zakonu ter izpolnjujejo druge pogoje po tem zakonu. Prejemnik ali prejemnica denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ne more biti v ugodnejšem socialnem položaju od tistega, ki si sredstva za preživetje zagotavlja z delom ali na podlagi pravic iz dela.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi sodba sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je z izpodbijano sodbo prvi in četrti odstavek odločbe Centra za socialno delo A. št. ... z dne 6. 4. 2012 in odločbo Republike Slovenije, Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti št. ... z dne 21. 8. 2012 odpravilo (I. točka). Obenem je naložilo toženi stranki, da je dolžna v roku 30 dni od pravnomočnosti te sodbe tožniku izdati novo odločbo glede priznanja pravice do denarne socialne pomoči in pravice do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev in tožniku povrniti stroške postopka v višini 473,65 EUR, v roku 15 dni, z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki začnejo teči naslednji dan po poteku izpolnitvenega roka do plačila, na račun Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani.

Zoper sodbo je pritožbo vložila tožena stranka zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da je bilo v predmetnem socialnem sporu med pravdnima strankama sporno, ali je neuspešno opravljeno poskusno delo in iz njega izhajajoča izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, izključitveni razlog za priznanje socialne pomoči in plačila kritja do polne vrednosti zdravstvenih storitev. Tožeča stranka je že v okviru tožbenih navedb zatrjevala, da je zoper bivšega delodajalca, ki ji je izredno odpovedal pogodbo o zaposlitvi iz krivdnih razlogov, vložila tožbo pri Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani, nato pa je na glavni obravnavi dne 3. 9. 2013 predložila sodbo in sklep delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani, Zunanjega oddelka v Kranju, opr. št. Pd 93/2012-18 z dne 23. 11. 2012 ter sodbo in sklep Višjega delovnega in socialnega sodišča opr. št. Pdp 282/2013 z dne 4. 7. 2013. S citirano sodbo, ki je bila potrjena s sodbo Višjega delovnega in socialnega sodišča, je prvostopenjsko sodišče odločilo, da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi nezakonita in se razveljavi ter da delovno razmerje tožeči stranki pri bivšem delodajalcu ni prenehalo dne 31. 3. 2012, ampak je trajalo do 31. 8. 2012. Nadalje je sodišče odločilo, da mora bivši delodajalec za čas od 1. 4. 2012 do 31. 8. 2012 tožečo stranko prijaviti v zavarovanje in ji obračunati bruto plačo za posamezne mesece ter po plačilu davkov in prispevkov izplačati pripadajočo neto plačo s pripadajočimi zakonskimi zamudnimi obrestmi. Navedeno sodbo, s katero je tožeča stranka uspela v delovnem sporu zoper svojega bivšega delodajalca, je v izpodbijani sodbi povzelo tudi naslovno sodišče, vendar pa je zavzelo stališče, da sodišče odloča v socialnem sporu ob upoštevanju dejstev, nastalih do izdaje dokončne odločbe, to je do 21. 8. 2012, ko pa navedena odločitev o delovnem sporu še ni bila znana, posledice te odločitve pa so lahko predmet drugega postopka. Poudarja, da se s tovrstnim stališčem sodišča, nikakor ne more strinjati in meni, da je bilo v predmetni zadevi napačno uporabljeno materialno pravo. Tožena stranka ne sprejema obrazložitve sodišča, da se pri sojenju upoštevajo dejstva, nastala do dokončne odločbe, temveč meni, da je potrebno upoštevati, kdaj so ta dejstva nastala. Iz zgoraj citirane sodbe izhaja, da je bil tožnik pri bivšem delodajalcu zaposlen vse do 31. 8. 2012 in posledično tudi prijavljen v zavarovanje po tej zavarovalni podlagi za čas od 1. 4. 2012, prav tako pa mu je za navedeno obdobje od aprila do avgusta pripadala tudi plača. Navaja, da je že v odgovoru na tožbo, kot tudi na naroku za glavno obravnavo dne 3. 9. 2013, poudarila, da tožnik v primeru uspeha v delovnem sporu proti delodajalcu ne more biti upravičen do denarne socialne pomoči, saj v primeru pravnomočno ugotovljene nezakonite odpovedi pogodbe o zaposlitvi, delovno razmerje tožniku pri delodajalcu ne bi prenehalo, zaradi česar bi bil tožnik za vtoževano obdobje upravičen do nadomestila plače, kot če bi delal. Meni, da glede na navedeno, tožnik nima več pravnega interesa za predmetni socialni spor in ne more biti upravičen do denarne socialne pomoči ter pravice do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev.

Pritožba ni utemeljena.

Po preizkusu zadeve v skladu z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (Ur. l. RS, št. 26/99 s spremembami, v nadaljevanju ZPP) pritožbeno sodišče ugotavlja, da je sodišče prve stopnje na podlagi ugotovljenih dejstev pravilno odločilo in uporabilo materialno pravo, v postopku pa tudi ni prišlo do absolutnih bistvenih kršitev določb ZPP, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti.

Sodišče prve stopnje je v tem postopku v skladu s 63. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (Ur. l. RS, št. 2/2004 in 10/2004, v nadaljevanju ZDSS-1) v zvezi z 81. členom zakona presojalo pravilnost in zakonitost dokončne odločbe tožene stranke Republike Slovenije, Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti št. … z dne 21. 8. 2012 v zvezi s prvostopno odločbo Centra za socialno delo št. ... z dne 6. 4. 2012 glede prvega in četrtega odstavka in sicer je izpodbijani odločbi pravilno presojalo na podlagi dejanskega stanja in dejstev, ki izhajajo in so ugotovljene do dokončne odločbe. V kolikor bi presojalo in upoštevalo tudi dejstva, nastala po dokončni odločbi, bi poseglo v pristojnost toženca in odločilo v nasprotju z določbama 63. in 81. člena ZDSS-1. Da je izredna odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo je dal tožniku njegov bivši delodajalec nezakonita, je Delovno in socialno sodišče v Ljubljani, Oddelek v Kranju, odločilo s sodbo in sklepom opr. št. Pd 93/2012 z dne 23. 12. 2012, potrjeno s sodbo in sklepom Višjega delovnega in socialnega sodišča, opr. št. Pdp 282/2013 z dne 4. 7. 2013. S citirano sodbo in sklepom je odločilo, da je tožena stranka, to je delodajalec tožniku nezakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi, glede česar mu je glede na sklenjeno pogodbo za določen čas, ki bi se iztekla 31. 8. 2012, priznalo delovno razmerje do navedenega datuma in za ta čas tudi pripadajoče nadomestilo plače v mesečni bruto višini 1.200,00 EUR ter še dolgovane zneske za stroške prehrane in prevozne stroške.

Zakon o socialnovarstvenih prejemkih (Ur. l. RS, št. 61/2010 s spremembami, v nadaljevanju ZSVarPre) v 6. členu določa, da je vsakdo po svojih sposobnostih dolžan skrbeti za dostojno preživetje sebe in svojih družinskih članov. Kdor si ne more preživetja zagotoviti sam z delom, s pravicami iz dela ali zavarovanja, z dohodki iz premoženja in iz drugih virov oziroma z nadomestili ali prejemki po drugih predpisih, ali s pomočjo tistih, ki so ga dolžni preživljati ali na drug način določen s tem zakonom, ima pravico do denarne socialne pomoči v višini in pod pogoji, določenimi s tem zakonom. Do denarne socialne pomoči so upravičene osebe, ki si zase in za svoje družinske člane sredstev v višini minimalnega dohodka ne morejo zagotoviti iz razlogov, na katere niso mogle oziroma ne morejo vplivati in so uveljavljale pravico do denarnih prejemkov po drugih predpisih in pravico do oprostitve in olajšav po tem zakonu ter izpolnjujejo druge pogoje po tem zakonu. Prejemnik ali prejemnica denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ne more biti v ugodnejšem socialnem položaju od tistega, ki si sredstva za preživetje zagotavlja z delom ali na podlagi pravic iz dela.

Način določitve denarne socialne pomoči pa je urejen v 30. členu ZSVarPre. Višina denarne socialne pomoči za upravičenca, ki nima lastnih dohodkov po tem zakonu, se določi v višini minimalnega dohodka, ki pripada upravičencu po tem zakonu (prvi odstavek). V drugem odstavku navedenega člena pa je določeno, da višina denarne socialne pomoči za druge upravičence (torej za tiste, ki imajo lastni dohodek po tem zakonu) se določi kot razlika med minimalnim dohodkom, ki pripada upravičencu in njegovim lastnim dohodkom, ugotovljenih na način, ki ga določa ta zakon.

Nadalje je v 44. členu zakona določeno, da če se v času vložitve vloge do poteka obdobje, za katero je bila denarna socialna pomoč dodeljena, spremeni lastni dohodek upravičenca oziroma družine, se posamezni spremenjeni dohodki upoštevajo tako, da se na enak način kot za obdobje iz 20. člena zakona ugotavljajo za obdobje preteklih treh koledarskih mesecev, pri čemer se kot prvi koledarski mesec šteje mesec sprememb dohodka. Nespremenjeni dohodki, ugotovljeni v obdobju z 20. člena tega zakona se upoštevajo v že ugotovljeni oziroma enaki višini. V 45. členu ZSVarPre pa je določeno, da Center za socialno delo lahko v roku treh let po dokončnosti odločbe upravičenosti do denarne socialne pomoči in ves čas prejemanja trajanja denarne socialne pomoči po uradni dolžnosti začne postopek ugotavljanja upravičenosti do denarne socialne pomoči, kadar ugotovi, da so nastopile okoliščine, zaradi katerih bi bilo treba izdati drugačno odločbo o upravičenosti do denarne socialne pomoči, ker upravičenec ni bil upravičen do denarne socialne pomoči ali je bil upravičen v nižjem znesku ali za krajše obdobje, ker je podatke prikazoval lažno ali jih je zamolčal ali ni pravočasno sporočil podatkov in ravnal po 43. členu tega zakona, torej, da ni sporočil vseh dohodkov in prejemkov, prejetih v času od vložitve vloge do poteka obdobja, za katero mu je bila denarna socialna pomoč dodeljena in dejstev in okoliščin oziroma vseh sprememb, ki vplivajo na pravico do denarne socialne pomoči, njeno višino in obdobje prejemanja.

V obravnavanem primeru je sodišče z izpodbijano sodbo, poleg tega, da je odpravilo uvodoma navedeni izpodbijani odločbi s Centra za socialno delo z dne 6. 4. 2012 in Republike Slovenije, Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti z dne 21. 8. 2012, naložilo toženi stranki, da izda novo odločbo glede priznanja pravice do denarne socialne pomoči in pravice do kritja razlike do polne vrednosti zdravstvenih storitev, torej, da tožena stranka ponovno odloči o tožnikovi zahtevi za priznanje pravice do omenjenih denarno socialnih dajatev.

Ker so pritožbene navedbe neutemeljene, izpodbijana sodba pa pravno formalno pravilna, je pritožbeno sodišče pritožbo tožene stranke v skladu z določbo 353. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.