VSRS sklep II DoR 419/2014
Datum: 2015-03-12T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2015:II.DOR.419.2014
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VSL I Cp 1764/2014
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Civilni oddelek
podrocje: STVARNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO
institut: dopuščena revizija - skupno premoženje izvenzakonskih partnerjev povrnitev vlaganj v nepremičnino - izplačilo deleža pred delitvijo skupnega premoženja - skupna terjatev iz naslova vlaganj v nepremičnino - nujno sosporništvo - odstop od sodne prakse

## Jedro

Revizija se dopusti glede vprašanja ali lahko eden od zunajzakonskih partnerjev, preden so ugotovljeni obseg in deleži na skupnem premoženju, s tožbo zahteva izplačilo svojega deleža skupnih vlaganj v nepremičnino od lastnika te nepremičnine, ne da bi s tožbo zajel tudi bivšega zunajzakonskega partnerja.

## Izrek

Revizija se dopusti glede vprašanja: Ali lahko eden od zunajzakonskih partnerjev, preden so ugotovljeni obseg in deleži na skupnem premoženju, s tožbo zahteva izplačilo svojega deleža skupnih vlaganj v nepremičnino od lastnika te nepremičnine, ne da bi s tožbo zajel tudi bivšega zunajzakonskega partnerja?

## Obrazložitev

1. Tožnik je s hčerko toženke živel v zunajzakonski skupnosti. Skupaj sta prenovila mansardo v hiši, ki je v lasti toženke. Po prenehanju zunajzakonske skupnosti je toženka zoper tožnika najprej vložila tožbo z zahtevkom za izpraznitev nepremičnine, nato pa še tožbo z zahtevkom za plačilo nadomestila za uporabo nepremičnine. Tožnik pa je 29. 3. 2007 vložil tožbo, s katero od sodišča zahteva, naj razsodi, da mu je toženka dolžna izplačati protivrednost njegovega deleža na skupni terjatvi iz naslova vlaganj v njeno nepremičnino.

2. Sodišče prve stopnje je tožbenemu zahtevku delno ugodilo in je toženki naložilo plačilo 9.917,71 EUR skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 8. 1. 2014 dalje. Odločilo je, da upoštevajoč tretji odstavek 48. člena Stvarnopravnega zakonika (v nadaljevanju SPZ) zahtevek ni zastaral, ugotovilo je, da so bila vsa vlaganja opravljena v času trajanja zunajzakonske skupnosti, da terjatev iz tega naslova predstavlja skupno premoženje tožnika in M. K. Po ugotovitvi, da znaša vrednost vlaganj v mansardno stanovanje 11.638,60 EUR, v delavnico 7.378,82 EUR, v ureditev škarpe in ograje pa 1.226,65 EUR in da je tožnik upravičen do povračila polovice vlaganj v mansardno stanovanje, polovico vlaganj v delavnico in 1/3 vlaganj v ureditev škarpe in ograje, je tožniku prisodilo znesek 9.917,71 EUR.

3. Sodišče druge stopnje je pritožbi obeh pravdnih strank zavrnilo in je sodbo sodišča prve stopnje potrdilo.

4. Toženka zoper odločitev sodišča druge stopnje vlaga predlog za dopustitev revizije in izpostavlja, da je pomembno pravno vprašanje, ali je sodišče druge stopnje pravilno uporabilo določbe 336., 346., 190. in 199. člena Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), 48. in 268. člena SPZ in drugi odstavek 51. člena Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih (v nadaljevanju ZZZDR). Najprej poudarja, da je sodišče druge stopnje napačno odločilo o ugovoru zastaranja. Meni, da sta obe sodišči odstopili od sodne prakse, predvsem od stališča, zavzetega v zadevi II Ips 174/2010, ko sta uporabili tretji odstavek 48. člena SPZ. Toženka poudarja, da je soglasje za adaptacijo mansarde dala samo svoji hčerki, da torej to darilo predstavlja njeno „posebno premoženje“ in ne more biti predmet skupnega premoženja oziroma delitve skupnega premoženja. Poudarja tudi, da vložki posebnega premoženja v obstoječe skupno premoženje vplivajo na velikost deležev vlagateljev na skupnem premoženju, ne morejo pa vplivati na višji delež na posameznem predmetu iz skupnega premoženja. Poudarja, da bi tožnik zato eventualne zahtevke iz skupnega premoženja moral uveljavljati direktno proti svoji bivši partnerki M. K., ne pa proti toženki, oziroma bi morala biti M. K. v vlogi nujne sospornice. Navaja, da tožnik ni dokazal, da je imel soglasje za adaptacijo. Pri tem se sklicuje na odločbo Višjega sodišča v Ljubljani II Cp 542/2010. Toženka poudarja, da bi moralo sodišče opravljene posege v streho na podstrešju šteti kot poslovodstvo brez naročila in upoštevati tudi, da kazijo hišo in so bila storjena v njeno škodo. Meni, da zahtevek ni utemeljen po nobenih pravilih, ne po verzijskih, kondikcijskih, pogodbenih, odškodninskih ali gestijskih in pri tem opozarja na odločbo Višjega sodišča v Ljubljani I Cp 1498/2007. Toženka poudarja tudi, da je bila namembnost delavnice naknadno spremenjena nazaj v garažo, tako da poslovnega prostora ni več. Navaja, da je to izkazovala z listinskimi dokazi, ki pa jih sodišče ni upoštevalo in je s tem zagrešilo bistveno kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP). Poudarja, da sodišče tudi ni uporabilo obogatitvenega principa, saj bi moralo sodišče tožniku prisoditi le tisto, za kolikor je nepremičnina zaradi vlaganj več vredna, ne pa tega, kar je tožnik vložil v nepremičnino (vrnitveni princip - II Ips 125/2011). Poudarja, da je v nasprotju s podatki v spisu tudi ocena sodišč glede vlaganj v škarpo in ograjo in je zato podana bistvena kršitev iz 15. točke drugega odstavka 339. člena ZPP. Opozarja, da je soglašala le z ureditvijo dela mansarde, nikakor pa z drugimi adaptacijami.

5. Predlog je delno utemeljen.

6. Vrhovno sodišče je v zadevi II Ips 174/2010 v obrazložitvi navedlo, da je treba pričetek teka zastaralnega roka za povrnitev vlaganj v tujo nepremičnino presojati po tretjem odstavku 48. člena SPZ v vseh primerih, ko je bila gradnja zaključena po uveljavitvi SPZ, v primerih, ko pa je bila zaključena pred njegovo uveljavitvijo pa le, če je bila tožba vložena po njegovi uveljavitvi (in sicer tudi tedaj, ko je morebitni zahtevek po prejšnjih predpisih pred tem že zastaral). Glede na to, da je bila obravnavana tožba vložena po uveljavitvi SPZ, je pravilna ocena sodišča druge stopnje, da odločitev sodišča prve stopnje ne odstopa od zadeve II Ips 174/2010. Sodišče druge stopnje je tudi obrazložilo, da je sodišče prve stopnje v obravnavani zadevi upoštevalo obogatitveni in ne vrnitvenega principa. Utemeljeno pa toženka opozarja, da izpodbijana odločitev glede vprašanja, ali lahko eden od zunajzakonskih partnerjev, preden so ugotovljeni obseg in deleži na skupnem premoženju, s tožbo zahteva izplačilo svojega deleža skupnih vlaganj v nepremičnino od lastnika te nepremičnine, ne da bi s tožbo zajel tudi bivšega zunajzakonskega partnerja, odstopa od stališča, ki ga je o tem vprašanju že zavzelo Vrhovno sodišče (II Ips 123/2011). Zato je Vrhovno sodišče v tem delu revizijo dopustilo.