VDSS sklep Pdp 1208/2013
Datum: 2014-10-16T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2014:PDP.1208.2013
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO - CIVILNO PROCESNO PRAVO
institut: redna odpoved pogodbe o zaposlitvi - razlog nesposobnosti - izvedenec - izvedensko mnenje - predlog za izločitev izvedenca

## Jedro

Odločitev sodišča prve stopnje o zakonitosti odpovedi iz razloga nesposobnosti je oprta na izvedensko mnenje o obstoju tega odpovednega razloga, zato je bistvenega pomena, ali je bila tožnikova zahteva za izločitev izvedenca utemeljena. Sodišče prve stopnje se v izpodbijani sodbi zaradi napačnega stališča, da je bila zahteva podana prepozno, ni opredelilo do uveljavljanih izločitvenih razlogov. Navedlo je le, da bi s postavitvijo drugega izvedenca prišlo do nepotrebnega zavlačevanja postopka. Sodišče z argumentom ekonomičnosti ne more opravičiti pomanjkljivosti sodbe. Sodišče prve stopnje bi zahtevo za izločitev moralo presojati tudi vsebinsko.

## Izrek

Pritožbi se ugodi, izpodbijana sodba se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo.

## Obrazložitev

Z izpodbijano sodbo je sodišče prve stopnje zavrnilo zahtevek tožnika za ugotovitev, da je redna odpoved pogodbe o zaposlitvi iz razloga nesposobnosti z dne 24. 6. 2010 nezakonita in da je bil tožnik v delovnem razmerju pri toženi stranki z vsemi pravicami in ugodnostmi iz pogodbe o zaposlitvi z dne 8. 8. 2008 in aneksa z dne 10. 12. 2009 do 10. 1. 2011. Zavrnilo je zahtevek, da je tožena stranka dolžna tožniku v roku 8 dni: - za čas od 25. 12. 2010 do 10. 1. 2011 priznati vse pravice, kot da bi delal in ga za to obdobje prijaviti v zavarovanje za vpis v matične evidence pri ZPIZ in ZZZS; - obračunati sorazmerni del bruto plače za december 2010 v višini 2.048,81 EUR, od tega zneska odvesti predpisane davke in prispevke in mu izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. 1. 2011 do plačila ter obračunati sorazmerni del bruto plače za januar 2011 v višini 2.048,81 EUR, od tega zneska odvesti predpisane davke in prispevke in mu izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 16. 2. 2011 do plačila; - plačati nadomestilo za nevplačano letno premijo nezgodnega zavarovanja za leto 2010 v neto višini 2.000,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 7. 2010 do plačila; - zaradi nezmožnosti uporabe osebnega službenega vozila za zasebne namene za čas od 1. 7. 2010 do 10. 1. 2011 plačati mesečne neto zneske v višini 1.000,00 EUR za vsak koledarski mesec z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki se obračunavajo od vsakega prvega dne v mesecu za pretekli mesec do plačila; - plačati nadomestilo namesto sistematičnega zdravstvenega pregleda za leto 2010 v neto znesku 700,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 15. 7. 2010 do plačila; - plačati odškodnino za poslovno škodo zaradi nezakonito odpovedane pogodbe o zaposlitvi za čas od januarja 2011 do marca 2012 v zneskih in z zapadlostjo, kakor je opredeljeno v izreku, od aprila 2012 dalje do izdaje sodbe pa v bruto višini 7.360,00 EUR mesečno z zakonskimi zamudnimi obrestmi od neto zneska od vsakega 16. dne v mesecu za pretekli mesec; - plačati odškodnino namesto reintegracije v višini 110.400,00 EUR, z zakonskimi zamudnimi obrestmi od poteka roka za plačilo do plačila.

Zavrnilo je tudi zahtevek, da je tožena stranka dolžna plačati tožniku stroške postopka.

Zoper navedeno sodbo se pritožuje tožnik iz vseh pritožbenih razlogov, to je zaradi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, zmotne uporabe materialnega prava ter bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi, sodbo razveljavi (pravilno: spremeni) ter tožbenemu zahtevku v celoti ugodi, podredno pa, da sodbo razveljavi ter zadevo vrne prvostopnemu sodišču v ponovno obravnavo. V pritožbi navaja, da je sodišče prve stopnje v 9. in 12. točki obrazložitve sodbe v nasprotju z navedbami tožene stranke in izvedenimi dokazi prekvalificiralo odpovedni razlog in tako kršilo razpravno načelo in načelo kontradiktornosti. Tožena stranka je tožniku pogodbo o zaposlitvi odpovedala iz razlogov nesposobnosti, in sicer iz razlogov, ki jih je v obrazložitvi sklepa o odpoklicu navedel nadzorni svet tožene stranke. Navedla je, da tožnik nima znanja, sposobnosti in izkušenj za vodenje poslov tožene stranke v pogojih nujne sanacije. Sodišče prve stopnje bi moralo preizkusiti tiste razloge za odpoved pogodbe, ki jih je določila tožena stranka in med strankama niso sporni. Sodišče je povzelo izvedensko mnenje, da bi tožnik moral strateški dokument izdelati že v juniju 2009, čeprav za to ni bilo podlage v navedbah strank. Med strankama ni bilo sporno, da je bil rok za pripravo strateškega dokumenta družbe do konca decembra 2009 in da je tožnik do tega roka ta dokument pripravil. Sodišče je ugotovilo odločilna dejstva mimo trditvene podlage strank in v nasprotju z listinami v spisu.

Sodišče prve stopnje je navedlo, da je odpovedni razlog podan, ker je bil tožnik odpoklican s funkcije generalnega direktorja tožene stranke, kar po sodni praksi predstavlja razlog nesposobnosti. Sodišče prve stopnje je razloge sodbe glede začetka teka šestmesečnega roka v 11. točki sodbe utemeljilo na drugem odpovednem razlogu kot ga je opredelilo v 9. in 12. točki sodbe. Ugotovilo je namreč, da je razlog nesposobnosti podan z odpoklicem tožnika s funkcije generalnega direktorja, zato bi moralo kot začetek roka šteti dan 28. 5. 2010. Sodba v 13. točki nasprotuje drugim razlogom sodbe, zato je podana bistvena kršitev določb postopka. Sodišče se je opredelilo, da so razlogi za odpoklic tožnika vprašanje statusnega prava, zaradi česar niso bistveni za presojo utemeljenosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Take ugotovitve v 13. - 18. točki so v nasprotju z razlogi sodbe iz 12. točke. Iz sodbe ni razvidno, katere razloge je sodišče prve stopnje štelo za odpovedni razlog in kako bi morebitna ugotovitev o obstoju diskriminacije v postopku odločanja nadzornega sveta vplivala na zakonitost te odpovedi. Sodišče je morebitno diskriminacijo ugotavljalo mimo navedb pravdnih strank in postavljenih tožbenih zahtevkov. Tudi razlogi v 20. točki sodbe so v nasprotju z vsebino listin in zapisnikov o izvedbi dokazov. Zaključek, da tožnik ni oporekal utemeljitvi tožene stranke, da ni imela drugega prostega delovnega mesta, ki bi ga ponudila tožniku v skladu s pogodbo o zaposlitvi, je nepravilen. Tožnik je namreč v tožbi in pripravljalni vlogi navedel, da tožena stranka ni preverila možnosti za ponudbo nove pogodbe o zaposlitvi na drugem ustreznem delovnem mestu. Tožena stranka pa ni podala navedb, kako je to možnost preverila, oziroma za to ni predlagala dokazov - predlagati bi morala zaslišanje tedanjega zakonitega zastopnika A.A. ali delavca v kadrovski službi. Sodišče pa sploh ni izvajalo dokazov v zvezi s tem.

Sodišče prve stopnje ni izvedlo dokaznega postopka glede razlogov za izločitev izvedenca. Izvedenec je bil v poslovnem razmerju z večinskim družbenikom tožene stranke in je prejel visoke honorarje za svetovalne storitve prav za področje strateškega svetovanja. Generalni direktor tožene stranke A.A. in predsednik nadzornega sveta B.B. sta bila člana strokovne skupine, ki je sodelovala z dr. C.C. pri pripravi strateškega dokumenta Skupine D., ki vključuje tudi strategijo tožene stranke. Izvedenec ni izkazal, da nima ekonomskega interesa za opravljanje svetovalnih storitev za večinskega družbenika tožene stranke, kar je pomembno pri presoji njegove pristranskosti. Tožnik je sicer imel legitimen interes za vložitev pritožbe na sklep sodišča prve stopnje o odmeri izvedenine, zato je opazka sodišča o zavlačevanju postopka neprimerna.

Sodišče prve stopnje je zmotno ugotovilo, da je bil razlog za odpoved pogodbe v prenehanju mandata tožniku. Tožniku se očita nesposobnost za vodenje poslov družbe v pogojih nujne sanacije. Sodišče bi moralo za vsakega od očitanih razlogov nesposobnosti ugotoviti, ali je pravočasen in utemeljen ter ugotoviti, ali je izkazan razlog nesposobnosti iz 1. odstavka 88. člena ZDR, a se je izreklo le glede izdelave strateškega dokumenta tožene stranke, pa še to le z vidika, ali so v fazi odločanja pri toženi stranki podani elementi diskriminacije. Sodišče ni ugotavljalo dejstev, ki so bistvena za odločanje o utemeljenosti odpovednega razloga. Sodišče ne more po uradni dolžnosti preverjati utemeljenosti drugega odpovednega razloga, ki ga delodajalec ni navedel v redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi.

Izvedensko mnenje in recenzija E. inštituta pri F. fakulteti izkazujeta, da tožnik ni imel primernega roka, da bi lahko od 4. 5. 2010 do 25. 5. 2010 predložil nadzornemu svetu ustrezno pripravljeno strategijo z načrti za družbi G. in H. Sodišče je zanemarilo navedbe in dokaze o tem, da je novi nadzorni svet na seji dne 19. 10. 2009 določil, da se izdela strategija do konca decembra 2009. Tožnik je dokument predložil v roku, nadzorni svet pa ga je obravnaval 14. 1. 2010. Na seji 4. 5. 2010 pa se je nadzorni svet odločil, da se strateški načrt dopolni z akcijskima načrtoma za družbi G. in H.. Tožnik je za sejo 25. 5. 2010 predložil zahtevane načrte, a ne glede vseh podrobnosti, saj je imel na voljo le 3 tedne. Sodišče ni pojasnilo, zakaj ni upoštevalo tožnikovih navedb, da kot poslovodja tožene stranke v tako kratkem roku ni mogel predložiti dveh podrobnih načrtov za sanacijo odvisnih družb. Tožnik kot zastopnik družbenika odvisne družbe je pooblaščen le za nadzor nad pripravo podrobnega akcijskega načrta odvisnih družb. Sodba tudi nima razlogov o tem, da so aktivnosti za sanacijo vseskozi potekale, neodvisno od poteka priprave strateškega dokumenta. Zaključek sodišča, da je tožnik imel dovolj časa za dopolnitev podrobnega strateškega dokumenta za odvisni družbi temelji na zmotni in protispisni ugotovitvi, da bi moral to izdelati že do junija 2009. Sodišče je tudi zmotno ugotovilo datum, od katerega se šteje začetek teka roka za odpoved (5. 1. 2010). Šestmesečni rok se namreč šteje od nastanka razloga in ne od ugotovitve delodajalca o nastanku razloga. Če je sodišče presodilo, da bi tožnik moral izdelati strateški načrt do junija 2009, bi moralo ugotoviti, da je razlog nesposobnosti podan najkasneje junija 2009. Sodišče bi moralo ugotoviti, da je odpoved podana po poteku prekluzivnega roka.

Tožena stranka je v odgovoru na pritožbo izpostavila, da sodišče ni prekvalificiralo odpovedi, temveč je pojasnilo, da v primeru, ko generalnemu direktorju preneha mandat, ni pogojev da se v veljavi ohrani pogodba o zaposlitvi za to delovno mesto. Sodišče je preizkusilo zatrjevani odpovedni razlog nesposobnosti. Tožnik je zatrjeval, da mu je tožena stranka odpovedala pogodbo iz nesposobnosti iz diskriminatornih razlogov. Razlogi iz sklepa o odpoklicu ter razlogi iz odpovedi pa so enaki. Iz izvedenskega mnenja in sklepa nadzornega sveta o odpoklicu izhaja, da je novi nadzorni svet od tožnika v oktobru 2009 zahteval konkretnejšo strategijo, zato so neutemeljene pritožbene trditve, da je sodišče odločalo mimo trditvene podlage strank. Razlog za podajo odpovedi je nastajal postopoma, od 5. 1. 2010 dalje. Nadzorni svet je bil sicer o vseh okoliščinah za podajo odpovedi dokončno seznanjen na seji 28. 5. 2010. Sodišče se v sklep nadzornega sveta o odpoklicu tožnika pravilno ni spuščalo, ker gre za statustnopravni akt, ki bi ga tožnik sicer moral izpodbijati pred drugim sodiščem. Ne glede na to, da tožnik ni postavil zahtevka za plačilo odškodnine, je sodišče pravilno presojalo razloge za odpoved tudi v luči morebitne diskriminacije. Tožnik ni pojasnil, na katerem (ustreznem) delovnem mestu bi lahko še nadalje opravljal delo pri toženi stranki, oziroma ali je bilo to mesto prosto. Tožena stranka ni mogla predlagati nobenega dokaza, saj gre za t.i. negativni dokaz. Neživljenjsko bi bilo pričakovati, da tožena stranka po razrešitvi tožnika kreira zaposlitev, zato je tožena stranka podredno tudi predlagala prenehanje delovnega razmerja po sodbi sodišča. V primeru ugotovitve nezakonitega prenehanja delovnega razmerja bi tožniku tako od dne prenehanja do dne izdaje sodbe kvečjemu pripadla plača za drugo ustrezno delovno mesto, česar pa tožnik niti ni zahteval. Tožnik tudi neutemeljeno vztraja na izločitvi izvedenca dr. C.C.. Zahteva je bila prepozna ter neutemeljena. I. zavarovalnica ima številne zunanje sodelavce različnih strok, zato dejstvo, da je izvedenec v preteklosti sodeloval z I. zavarovalnico, na njegovo pristranskost v konkretni zadevi nima vpliva.

Sodišče je pravilno izvedlo obsežen dokazni postopek o utemeljenosti razlogov za odpoved, ki so navedeni v izpodbijani odpovedi. Kot začetni rok za izdelavo zahtevanih dokumentov je potrebno vzeti december 2009, ko je nadzorni svet tožniku prvič naložil pripravo takega dokumenta. Tožnik pa vse do maja 2010 kljub opozorilom ni pripravil strateškega načrta s planom akcije. Bistven je zaključek sodišča, da nadzorni svet avtonomno odloča, kdaj uprava nima več njegovega zaupanja. Tožnik nikoli ni izpodbijal sklepa nadzornega sveta o razrešitvi, ki vsebuje enake razloge nesposobnosti kot izpodbijana odpoved. Razloge iz odpovedi je preveril izvedenec, potrdile pa so jih zaslišane priče in listinski dokazi. Tožnik je kot generalni direktor tožene stranke vodil celotni koncern, zato neutemeljeno navaja, da ni bil zadolžen za vodenje odvisnih družb tožene stranke. Tožnik bi moral izvrševati svoj vpliv z dajanjem direktnih navodil upravam odvisnih družb glede vodenja teh družb. Pritožba je utemeljena.

Na podlagi drugega odstavka 350. člena ZPP je pritožbeno sodišče preizkusilo izpodbijano sodbo sodišča prve stopnje v mejah razlogov, navedenih v pritožbi, pri tem pa je po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb pravdnega postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo absolutnih bistvenih kršitev določb postopka, na katere se pazi po uradni dolžnosti. V izpodbijani sodbi nista podani absolutni bistveni kršitvi postopka po 14. in 15. točki 2. odstavka 339. člena ZPP, saj je sodba podrobno obrazložena in vsebuje razloge o vseh odločilnih dejstvih, razlogi sodbe med seboj niso v nasprotju, vsi izvedeni dokazi pa so povzeti pravilno, zato obrazložitev ne nasprotuje izvedenim dokazom. Sodišče prve stopnje tudi ni odločalo mimo trditvene podlage strank, ko je v okviru presojanja obstoja odpovednega razloga nesposobnosti preverilo, ali pri odpovedi obstajajo elementi diskriminacije. Tožnik je namreč zatrjeval, da tožena stranka v obrazložitvi odpovedi ni navedla oziroma utemeljila subjektivnih razlogov za odpoved in da so njene navedbe le pavšalne ter da po njegovem mnenju odpovedni razlog ne obstaja oziroma je neutemeljen.

Tožnik v pritožbi smiselno uveljavlja tudi relativno bistveno kršitev postopka po 1. odstavku 339. člena ZPP, ki naj bi jo sodišče prve stopnje storilo s tem, ko ni upoštevalo določb 247. člena ZPP v zvezi z izločitvijo izvedenca. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da je prvostopenjsko sodišče zmotno uporabilo materialno pravo in zagrešilo očitano relativno bistveno kršitev pravdnega postopka, posledično pa ni popolno ugotovilo dejanskega stanja, zato je sprejeta odločitev nepravilna oziroma vsaj preuranjena.

V tem individualnem delovnem sporu se presoja zakonitost odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 24. 6. 2010, ki jo je tožena stranka podala tožniku iz razloga nesposobnosti. Iz odpovedi izhaja, da tožnik ni dosegal pričakovanih rezultatov dela in ključnih nalog, ki mu jih je naložil nadzorni svet, oziroma teh nalog ni izvajal pravočasno in dovolj strokovno. Iz odpovedi je nadalje razvidno, da je tožena stranka preverila tudi možnosti prezaposlitve tožnika pod spremenjenimi pogoji ali na drugem delovnem mestu oziroma ga prekvalificirati, a mu ni bilo mogoče ponuditi nove, ustrezne zaposlitve. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je podana odpoved pravočasna in v celoti skladna z določbami Zakona o delovnih razmerjih (Ur. l. RS, št. 42/2002 in spremembe - ZDR), zato je tožbeni zahtevek zavrnilo.

Tožena stranka je v odpovedi med drugim navedla, da je nadzorni svet od tožnika jasno in natančno zahteval hitro pripravo strateškega dokumenta s konkretnimi ukrepi za sanacijo poslovanja, in sicer do konca leta 2009, a je po več zahtevanih dopolnitvah tega strateškega dokumenta nadzorni svet ta dokument zavrnil. Tožena stranka je tožniku v okviru razloga nesposobnosti zato očitala, da ni bil sposoben pripraviti in izvesti zahtevane strategije in ukrepov za sanacijo poslovanja tožene stranke. Obstoj razloga nesposobnosti je sodišče prve stopnje presojalo tudi s pomočjo izvedenca ekonomske stroke dr. C.C. z J. fakultete v K., ki je svoje mnenje podal 5. 7. 2012. Tožnik je po prejemu izvedenskega mnenja dne 17. 8. 2012 podal ugovor na izvedensko mnenje s predlogom za izločitev izvedenca.

Postopek z zahtevo za izločitev izvedenca predpisuje 247. člen ZPP, ki v 1. odstavku določa, da je izvedenec lahko izločen iz istih razlogov, iz katerih je lahko izločen sodnik ali sodnik porotnik. Skladno z 2. in 6. odstavkom 247. člena ZPP mora stranka zahtevati izločitev izvedenca, takoj ko izve, da je podan razlog za izločitev, najpozneje pa do začetka dokazovanja z izvedencem, če pa izve stranka za razlog izločitve šele potem, ko je izvedenec že opravil izvedensko delo, in zaradi tega ugovarja zoper izvedensko delo, ravna sodišče, kakor da bi bila izločitev izvedenca zahtevana, preden je izvedenec opravil svoje delo. V zahtevi za izločitev izvedenca mora stranka navesti okoliščine, na katere opira svojo zahtevo za izločitev (3. odstavek 247. člena ZPP). O zahtevi za izločitev odloči (pravdno) sodišče. Sodnik zaprošenega sodišča in predsednik senata odločita o izločitvi, če je njima prepuščena izvedba dokaza z izvedenci. Zoper sklep, s katerim se ugodi zahtevi za izločitev, ni pritožbe, zoper sklep, s katerim se zahteva zavrne, pa ni posebne pritožbe (4. in 5. odstavek 247. člena ZPP).

Tožnik je zahtevo za izločitev izvedenca podal po prejemu izvedenskega mnenja, skupaj z ugovorom zoper izvedensko mnenje. V njej je navedel, da se je z razlogi za izločitev izvedenca seznanil 26. 7. 2012, ko je po prejemu izvedenskega mnenja med iskanjem informacij o teorijah s področja strateškega poslovanja, našel tri članke iz leta 2010, iz katerih izhaja, da je imenovani izvedenec strokovno svetoval pri pisanju strategije skupine D., ki je večinski lastnik tožene stranke. Tožnik je v svoji vlogi podrobno pojasnil, da je po prejemu izvedenskega mnenja med 16. 7. in 26. 7. 2012 med naključnim iskanjem informacij o teorijah s področja strateškega poslovanja, predvsem o sistemu uravnoteženih kazalnikov t.i. L., na katero se sklicuje izvedenec v svojem mnenju, našel tri članke iz leta 2010, objavljene na spletni strani M., iz katerih izhaja, da je imenovani izvedenec strokovno svetoval pri pisanju strategije skupine D., kamor zaradi večinskega lastništva sodi tudi tožena stranka. Tožnik je posebej poudaril, da je izvedenec sodeloval pri oblikovanju strategije tožene stranke v okviru svoje svetovalne vloge za skupino D..

Sodišče prve stopnje je zahtevo za izločitev izvedenca smiselno zavrnilo (o čemer bi sicer moralo odločiti s sklepom) z utemeljitvijo, da je bila zahteva za izločitev izvedenca podana prepozno. Navedlo je, da bi tožnik razloge, ki jih je tožnik navedel v zahtevi za izločitev izvedenca, lahko uveljavljal že po prejetju sklepa o imenovanju izvedenca, saj naj ne bi šlo za take razloge, ki ne bi obstajali že ob sprejetju sklepa o imenovanju izvedenca. Pritožbeno sodišče ne soglaša s takimi stališči sodišča prve stopnje, in meni, da je bila zahteva za izločitev izvedenca podana pravočasno. Pri presoji pravočasnosti zahteve za izločitev je bistvena ugotovitev, kdaj je stranka izvedela za razlog izločitve - ne glede na to, ali je razlog obstajal že prej.

Odločitev sodišča prve stopnje o zakonitosti odpovedi iz razloga nesposobnosti je oprta prav na izvedensko mnenje o obstoju tega odpovednega razloga, zato je po oceni pritožbenega sodišča bistvenega pomena, ali je bila zahteva za izločitev utemeljena. Sodišče prve stopnje pa se v izpodbijani sodbi zaradi stališča, da je bila zahteva podana prepozno, ni opredelilo do uveljavljanih izločitvenih razlogov - v zvezi s predlagano izločitvijo je navedlo le, da bi s postavitvijo drugega izvedenca prišlo do nepotrebnega zavlačevanja postopka. Pritožba v zvezi s tem utemeljeno navaja, da sodišče z argumentom ekonomičnosti ne more opravičiti pomanjkljivosti sodbe. Sodišče prve stopnje bi zahtevo za izločitev moralo presojati tudi vsebinsko.

Ker so uveljavljani pritožbeni razlogi podani in je zaradi zmotne pravne presoje dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, je pritožbeno sodišče po določbi 355. člena ZPP pritožbi tožnika ugodilo in izpodbijano sodbo razveljavilo ter zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje. V kolikor bi okoliščine oziroma pravno relevantna dejstva prvič obravnavalo le sodišče druge stopnje, bi bila strankam v postopku odvzeta možnost vložitve pravnega sredstva zoper dejansko stanje, ugotovljeno pred drugostopenjskim sodiščem. Gre namreč za ugotovitve o odločilnih dejstvih glede presoje zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi. V posledici razveljavitve izpodbijane odločitve iz navedenega razloga, to je pomanjkljivosti v zvezi z odločanjem o zahtevi za izločitev izvedenca, pritožbeno sodišče ni presojalo ostalih pritožbenih očitkov.

Sodišče prve stopnje bo moralo v ponovljenem postopku odpraviti ugotovljene pomanjkljivosti, dopolniti dokazni postopek in o zahtevi za izločitev izvedenca vsebinsko odločiti. Pridobi naj tudi izjavo izvedenca v zvezi s tožnikovo zahtevo za izločitev. Po oceni pritožbenega sodišča je potrebno posebej skrbno preveriti tožnikove trditve, da naj bi imenovani izvedenec strokovno svetoval pri pisanju strategije skupine D., v katero zaradi večinskega lastništva sodi tudi tožena stranka, saj se tožniku očita nesposobnost prav v zvezi s pisanjem strategije za toženo stranko. V primeru, da se bodo uveljavljani izločitveni razlogi izkazali za resnične, bo sodišče prve stopnje moralo postaviti drugega izvedenca in dopolniti dokazni postopek v zvezi z odpovednim razlogom nesposobnosti, in nato ponovno odločiti o tožbenem zahtevku.

Odločitev o pritožbenih stroških se skladno s 3. odstavkom 165. člena ZPP pridrži za končno odločbo.