UPRS Sodba I U 1378/2019-22
Datum: 2021-04-02T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2021:I.U.1378.2019.22
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: TUJCI
institut: dovoljenje za stalno prebivanje - zadostna sredstva za preživljanje - izplačilo plače v gotovini

## Jedro

Glede na to, da v prvem odstavku 2. člena Pravilnika o načinu ugotavljanja zadostnih sredstev za preživljanje v postopku izdaje dovoljenja za prebivanje izrecno piše, da je možno plačo izkazati ne samo z plačilnimi listinami in izpiski s transakcijskega računa, ampak so navedeni tudi „drugi dokazi, ki nedvoumno izkazujejo prejem dohodkov in prejemkov“, po presoji sodišča to pomeni, da lahko tujec na kakršenkoli način izkazuje, da je plačo tudi dejansko prejel na takšen ali drugačen način.

## Izrek

I. Tožbi se ugodi in se odločba Upravne enote Grosuplje št. 214-295/2019-27 (111) z dne 29. 4. 2019 v zvezi z določbo Ministrstva za notranje zadeve št. 2140-29/2019/2 (1314-02) z dne 16. 7. 2019, odpravi ter se zadeva vrne prvostopenjskemu organu v ponoven postopek.

II. Tožena stranka je dolžna povrniti tožeči stranki stroške postopka v znesku 285,00 EUR, povečane za 22 % DDV, v roku 15 dni od vročitve te sodbe, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

## Obrazložitev

1. Prvostopenjski organ je z izpodbijano odločbo zavrnil prošnjo tožnice za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje. V obrazložitvi odločbe navaja, da je od tožnice prejel prošnjo za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje na podlagi 52. člena Zakona o tujcih (v nadaljevanju ZTuj-2). Zakon o tujcih v 55. členu določa razloge za zavrnitev. Prva alineja prvega odstavka tega člena določa, da se dovoljenje za prebivanje v Republiki Sloveniji tujcu ne izda, če niso izpolnjeni pogoji iz tretjega in četrtega odstavka 33. člena tega zakona. Tretji odstavek 33. člena pa določa, da mora imeti tujec, ki želi prebivati v Sloveniji, med drugim tudi zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v državi. Način ugotavljanja izpolnjevanja pogoja zadostnih sredstev določa Pravilnik o načinu ugotavljanja zadostnih sredstev za preživljanje v postopku izdaje dovoljenja za prebivanje (v nadaljevanju Pravilnik). Navedeni Pravilnik v 2. členu med drugim določa, da tujec, ki je v Republiki Sloveniji že zaposlen, dokazuje zadostna sredstva za preživljanje s sredstvi, ki si jih zagotavlja na podlagi zaposlitve ali s pravicami iz delovnega razmerja, izpolnjevanje pogoja zadostnih sredstev za preživljanje pa dokazuje s plačo, dogovorjeno s pogodbo o zaposlitvi, plačo, nadomestilom plače, povračilom stroškov v zvezi z delom, bonitetami in regresom za letni dopust. Navedeno izkaže s plačilnimi listami za preteklih šest mesecev in za mesec, v katerem se vlaga prošnja oziroma mesecem odločanja pristojnega organa o prošnji, izpiski iz transakcijskega računa in drugimi dokazi, ki nedvoumno izkazujejo prejem dohodkov in prejemkov iz tega odstavka. Tožnica je k plačilnim listom kot dokaz priložila blagajniške izdatke, iz katerih je razvidno, da njen mož A.A. prejema plačo v gotovini. Tega prvostopenjski organ ne more upoštevati kot dokaz o prejemu dohodkov. Pri tem se sklicuje na Zakon o davčnem postopku, po katerem morajo pravne in druge osebe, samostojni podjetniki posamezniki, posamezniki, ki samostojno opravljajo dejavnost ter drugi organi plačila prejemnikom nakazovati na njihove transakcijske račune. V postopku so bile predložene plačilne liste. Finančna uprava Republike Slovenije je sporočila, da je iz davčnih evidenc razvidno, da je davčni zavezanec FASADERSTVO-A. v stečaju in da ni predložil individualnih obračunov davčnega odtegljaja za izplačilo plač. Zaradi tega prvostopenjski organ tega ne more upoštevati kot dokaz. Iz navedenih razlogov je prošnjo zavrnil. 2. Tožnica se je zoper prvostopenjsko odločbo pritožila, drugostopenjski organ pa je z odločbo odpravil sklep, s katerim ni bilo ugodeno prošnji tožnice za podaljšanje roka za dopolnitev prošnje za izdajo dovoljenja za prebivanje, hkrati pa je zavrnil njeno pritožbo zoper prvostopenjsko odločbo. Pri tem je drugostopenjski organ zavzel stališče, da se v postopku izdaje dovoljenja za stalno prebivanje ne zahteva kot dokaz o zagotovljenih sredstvih za preživljanje, da so bili davčnemu organu predloženi obračuni davčnega odtegljaja, kajti to je stvar delodajalca in ne zaposlenega. To še ne pomeni, da dohodki zaposlenemu niso bili izplačani. Vendar tožnica kljub temu ni izkazala, da ima sredstva za preživljanje. Način ugotavljanja izpolnjevanja tega pogoja določa Pravilnik v 2. členu. Le-ta določa, da izpolnjevanje pogoja zadostnih sredstev za preživljanje tujec dokazuje s plačo, nadomestilom plače, povračilom stroškov v zvezi z delom, bonitetami in regresom za letni dopust. To se dokazuje s plačilnimi listami za preteklih šest mesecev in za mesec, v katerem se vlaga prošnja in z izpiski iz transakcijskega računa ter drugimi dokazi, ki nedvoumno izkazujejo prejem dohodkov in prejemkov iz zaposlitve oziroma delovnega razmerja. Ta dokazila so torej plačilne liste, izpiski iz transakcijskega računa in drugi dokazi. Tožnica bi morala zakončevo plačo izkazati tako s plačilnimi listami kot tudi z izpiski iz transakcijskega računa in drugimi dokazi. Tožnica je sicer predložila plačilne liste, ni pa predložila izpiskov iz transakcijskega računa. Ker pa teh izpiskov ni predložila, čeprav je bila k temu pozvana, tudi po mnenju drugostopenjskega organa ni izkazala, da izpolnjuje pogoje za dovoljenje za stalno prebivanje. Prejemkov pa ni mogoče izkazati z blagajniškimi izdatki. Plača se v skladu z Zakonom o delavnih razmerjih izplača le na bančni račun delavca. Tako ni izkazala, da bi njen zakonec od delodajalca zahteval odpravo nepravilnosti in pravilno izplačilo plače, kakor tudi ne, da bi delodajalca prijavila Inšpektoratu RS za delo.

3. Tožnica v tožbi navaja, da organa neutemeljeno nista upoštevala predloženih plačilnih listin in blagajniških izdatkov njenega zakonca, ki dokazujejo, da ima tožnica zagotovljena sredstva za preživljanje. Dejstvo, da je delodajalec dohodek tožnikovemu možu izplačeval na roke in ne na bančni račun, ne more biti v škodo tožnici. Ne on ne tožnica ne moreta nositi posledic morebitnega nepravilnega ravnanja delodajalca. Na to ne moreta vplivati. Ni mogoče pričakovati, da bodo svojega delodajalca prijavili inšpektoratu. Dokazila v Pravilniku so našteta le primeroma in ne taksativno in kumulativno, kot zaključuje organ druge stopnje. Upravno sodišče RS je že sprejelo stališče, da za odločanje, da naj takšnih plač ne bi bilo mogoče upoštevati, ni pravne podlage. Gre za sodbo Upravnega sodišča RS III U 8/2015. Tožnica predlaga, naj sodišče obe odločbi odpravi, zahteva pa tudi povrnitev stroškov postopka, v primeru zamude z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

4. Tožena stranka v odgovoru na tožbo navaja, da so dokazi, s katerimi se dokaže plača in drugi dohodki, v Pravilniku določeni taksativno in kumulativno in ne primeroma, kot meni tožeča stranka. Plačo je treba izkazati tako s plačilnimi listami kot tudi z izpiski iz transakcijskega računa kot tudi z drugimi dokazi. V zvezi s sodbo Upravnega sodišča RS pa tožena stranka odgovarja, da je bila sodba izdana v času pred spremembami in dopolnitvami Pravilnika. Tožena stranka predlaga, naj sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrne.

5. Tožnica v pripravljalnih vlogah navaja, da gre v navedeni sodbi za identično situacijo. Gre za to, da nepravilnega načina izplačevanja dohodka s strani delodajalca tujec ne more trpeti v tem smislu, da se mu ne bi priznalo, da je dohodke prejel. V zvezi z dopisom tožene stranke, da je davčni organ pri nadzoru nad delodajalcem ugotovil nepravilnosti, ker delavcem izplačuje plačo v gotovini, pa poudarja, da to potrjuje tožničine navedbe, da je njen mož plače prejel, pa čeprav v gotovini. Predlaga tudi, naj več tožb s strani istega pooblaščenca, kjer se pravice strank opirajo na isto dejansko stanje in pravno podlago, združi sodišče v en postopek.

K točki I izreka:

6. Tožba je utemeljena.

7. Sodišče najprej v zvezi s predlogom pooblaščenca tožnika, naj se več istovrstnih zadev združi v en postopek, pojasnjuje, da ZUS-1 v prvem odstavku 42. člena določa, da lahko sodišče s sklepom več pri oddelku odprtih postopkov v istem predmetu združi v skupno obravnavo in odločanje. Ker pa gre za izpodbijanje različnih upravnih aktov s strani različnih tožnikov, se je sodišče odločilo, da bo v tem primeru zadevo tega upravnega spora obravnavalo le v tem upravnem sporu.

8. Prvostopenjski organ se pri svoji odločitvi sklicuje na tretji odstavek 33. člena ZTuj-2, ki med pogoji, ki jih mora tujec, ki želi prebivati v Republiki Sloveniji, izpolnjevati, določa tudi to, da mora imeti zadostna sredstva za preživljanje v času prebivanja v državi oziroma mu mora biti preživljanje kako drugače zagotovljeno in sicer mesečno najmanj v višini, kolikor znaša osnovni znesek minimalnega dohodka v Republiki Sloveniji. Na podlagi ZTuj-2 je bil sprejet Pravilnik. Pravilnik določa način ugotavljanja izpolnjevanja pogoja zadostnih sredstev za preživljanje, ki jih tretji odstavek 33. člena in drugi odstavek 36. člena ZTuj-2 določata kot pogoj za izdajo ali podaljšanje dovoljenja za prebivanje tujca v Republiki Sloveniji (prvi odstavek 1. člena Pravilnika). Pravilnik v prvem odstavku 2. člena določa, da tujec, ki se namerava zaposliti in zadostna sredstva za preživljanje dokazuje s sredstvi, ki si jih bo zagotavljal na podlagi zaposlitve, izpolnjevanje pogoja zadostnih sredstev za preživljanje dokazuje s plačo, dogovorjeno s pogodbo o zaposlitvi. Tujec, ki je v Republiki Sloveniji že zaposlen in zadostna sredstva za preživljanje dokazuje s sredstvi, ki si jih zagotavlja na podlagi zaposlitve ali s pravicami iz delovnega razmerja, izpolnjevanje pogoja zadostnih sredstev za preživljanje dokazuje s plačo, dogovorjeno s pogodbo o zaposlitvi, plačo, nadomestilom plače, povračilom stroškov v zvezi z delom, bonitetami in regresom za letni dopust. Plačo, nadomestilo plače, povračilo stroškov v zvezi z delom, bonitete in regres za letni dopust izkaže s plačilnimi listami za preteklih šest mesecev in za mesec, v katerem se vlaga prošnja oziroma mesecem odločanja pristojnega organa o prošnji, izpiski iz transakcijskega računa in drugimi dokazi, ki nedvoumno izkazujejo prejem dohodkov in prejemkov iz tega odstavka.

9. Tožnica je v upravnem postopku predložila plačilne liste in blagajniške prejemke, med strankama pa je sporno, ali zaradi tega, ker ni predložila izpiskov iz transakcijskega računa, ni izkazala, da bi prejemke njen mož v obliki plače tudi dejansko prejemal. Po stališču tožene stranke zadostuje že to, da izpiskov iz transakcijskega računa ni predložila in s tem po mnenju tožene stranke ni dovolj izkazala, da bi dejansko njen mož prejemal plačo, kot je izkazana na plačilnih listih. Vendar gre po mnenju sodišča za napačno razlago prvega odstavka 2. člena Pravilnika. Glede na to, da v prvem odstavku 2. člena izrecno piše, da je možno plačo izkazati ne samo z plačilnimi listinami in izpiski s transakcijskega računa, ampak so navedeni tudi „drugi dokazi, ki nedvoumno izkazujejo prejem dohodkov in prejemkov“, po presoji sodišča pomeni, da lahko tujec na kakršenkoli način izkazuje, da je plačo tudi dejansko prejel na takšen ali drugačen način. Prvostopenjski organ in tožena stranka pa sta izhajala iz stališča, da zato, ker tožnica ni predložila izpiskov iz transakcijskega računa, s tem ni v zadostni meri izkazala, da bi njen mož plačo prejel. Pri tem pa nista upoštevala, da je možno plačilo dokazovati tudi z „drugimi dokazi“. Iz navedenega razloga prvostopenjski organ tudi ni izvedel kakšnega drugega dokaza. Ni dodatno preverjal, ali plačila dejansko niso bila prejeta, ker mu je zadostovalo že to, da izpiski iz transakcijskega računa niso bili predloženi. Če sta tožena stranka in prvostopenjski organ dvomila o tem, da je tožničin mož dejansko prejel plačo, bi se to dalo preveriti tudi z drugimi dokazi, kot je na primer zaslišanje tožnice, delodajalca in podobno.

10. Glede na zgoraj navedeno je sodišče prvostopenjsko odločbo odpravilo na podlagi 4. in 2. točke prvega odstavka 64. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Glede na to, da je bil razlog za ugoditev tožbi in za odpravo odločbe nepravilna uporaba materialnega prava in posledično temu nepopolna ugotovitev dejanskega stanja, se sodišče do vseh navedb strank ni opredeljevalo. V ponovljenem postopku je prvostopenjski organ vezan na pravno mnenje sodišča glede uporabe materialnega prava (četrti odstavek 64. člena ZUS-1).

11. Sodišče je v navedeni zadevi odločilo na nejavni seji brez glavne obravnave, ker je že na podlagi tožbe, izpodbijanega akta ter upravnih spisov očitno, da je potrebno tožbi ugoditi in izpodbijano odločbo odpraviti, v postopku pa ni sodeloval udeleženec s stranskim interesom. V takem primeru pa lahko v skladu s prvo alinejo drugega odstavka 59. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1) sodišče odloči brez glavne obravnave.

K točki II izreka:

12. Ker je tožnik zahteval tudi povrnitev stroškov postopka in je sodišče tožbi ugodilo in izpodbijani akt odpravilo, je tudi odločilo, da mora tožena stranka v skladu s določilom 3. odstavka 25. člena ZUS-1 povrniti stroške postopka. V skladu z navedenim določilom se tožniku v upravnem sporu prisodi pavšalni znesek povračila stroškov skladno s Pravilnikom o povrnitvi stroškov tožniku v upravnem sporu. Na podlagi 2. odstavka 3. člena tega pravilnika je sodišče prisodilo ustrezen pavšalni znesek. Zadeva je bila namreč rešena na seji, tožnik pa je v postopku imel pooblaščenca, ki je odvetnik.