sklep IV U 167/2011
Datum: 2011-08-10T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2011:IV.U.167.2011
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: UPRAVNI SPOR - JAVNI ZAVODI - ŠOLSTVO
institut: osnovna šola - svet šole - sestava sveta šole - razrešitev predstavnika ustanovitelja - akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu - začasna odredba - pogoji za izdajo začasne odredbe

## Jedro

Predstavništvo ustanovitelja v svetu zavoda ne pomeni uresničevanje pravice predstavnika, temveč pravice ustanovitelja, ki je tega predstavnika imenoval, zato članstvo v svetu zavoda ni tožnikova pravica ali pravna korist, zato z izpodbijanim sklepom o razrešitvi prvo tožnika ni bilo odločeno o materialnopravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi, ki bi posegla v pravni položaj prvo tožnika.

## Izrek

1. Tožba se zavrže. 2. Zahteva za izdajo začasne odredbe se zavrže.

## Obrazložitev

Tožena stranka je z izpodbijanim sklepom razrešila prvotožnika A.A. kot predstavnika ustanovitelja v Svetu zavoda OŠ C. in kot nadomestno članico imenovala B.B. (v nadaljevanju stranka z interesom).

Tožeča stranka v tožbi navaja, da sklep o razrešitvi nima nobene obrazložitve in pravnega pouka. Po 10. odstavku 46. člena Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja (Uradni list RS št. 16/07 – UPB in nadaljnji, v nadaljevanju ZOFVI) traja mandat izvoljenih oziroma imenovanih članov sveta 4 leta, ki so lahko ponovno zaporedoma izvoljeni oziroma imenovani največ dvakrat. Tudi po 7. odstavku 15. člena Odloka o ustanovitvi javno vzgojno izobraževalnega zavoda Osnovna šola Dobje (Uradni list RS št. 60/1999 in nadaljnji, v nadaljevanju Odlok) izhaja, da je mandat člana sveta 4 leta, to pa izhaja tudi iz sklepa o imenovanju prvo tožnika za člana Sveta zavoda. Iz navedenega razloga tožeča stranka meni, da je tožena stranka kršila 10. odstavek 46. člena ZOFVI ter 7. odstavek 15. člena Odloka. Razen tega pa je kršila tudi 4. odstavek 12. člena prehodnih določb novele H ZOFVI (Uradni list RS št. 58/2009), ki določa, da „sveti javnih vrtcev in šol nadaljujejo svoje delo do poteka mandata“ ter da „članom sveta zavoda, ki so bili imenovani oziroma izvoljeni pred uveljavitvijo tega zakona, in članom, ki so izvoljeni v skladu s tem členom, poteče mandat s potekom mandata sveta“. To pa velja tudi za prvo tožnika. Njegov mandat je vezan na mandat sveta, ki pa se izteče po preteku 4 let od konstituiranja sveta, torej 27. 11. 2012. Četrti odstavek 153. člena ustave določa, da morajo posamični akti in dejanja organov lokalnih skupnosti temeljiti na zakonu ali zakonitem predpisu. Sklep o razrešitvi krši zakonsko določeno dolžino mandata člana sveta zavoda, saj ga krajša na neutemeljeni podlagi, ker ZOFVI ne vsebuje nobenih določb, ki bi omenjale morebitne razrešitve in jasno poudarja, da traja mandat članov in sveta 4 leta. Omenjeni zakon tudi nikjer ne dovoljuje, da lahko občina kot ustanovitelj to materijo ureja avtonomno. Tožeča stranka predlaga, naj sodišče izpodbijani sklep ugotovi za ničnega oziroma ga odpravi, naj toženi stranki prepove nadaljnja ravnanja, ki bi pomenila kršitev zakonskih določb glede trajanja mandata članov sveta zavoda in da naj povrne tožeči stranki stroške postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi. Zahteva tudi izdajo začasne odredbe, s katero naj se odloži izvršitev izpodbijanega akta do izdaje pravnomočne odločbe, saj bi prvo tožniku z izvršitvijo izpodbijanega sklepa o razrešitvi nastala nepopravljiva škoda, ker izvrševanje mandata za nazaj ni možno, saj ima zakoniti mandat samo še do novembra 2012, v tem času pa ne bi mogel izvrševati zakonitih pravic iz naslova mandata članov sveta zavoda OŠ C. Tožena stranka v odgovoru na zahtevo za izdajo začasne odredbe navaja, da javni interes narekuje zavrnitev zahteve za izdajo začasne odredbe. To zahtevo je potrebno zavrniti zato, ker zanjo ni podlage, saj ni izkazana kakršnakoli nenadomestljiva škoda. Prvo tožnik je bil razrešen funkcije predstavnika ustanovitelja, predstavniki ustanovitelja pa ne zastopajo svojih osebnih interesov, ampak interese ustanovitelja, to je Občine C. Tožnika je imenovala tožena stranka ter ga na podlagi 106. člena Poslovnika Občinskega sveta Občine Dobje (Uradni list RS št. 37/07) tudi razrešila. Javni zavod funkcionira normalno, saj je tožena stranka imenovala nadomestno članico, da je lahko zagotovljeno nemoteno delo organa, katerega član je bil tožnik. Nasprotno pa bi v primeru izdaje začasne odredbe bil javni interes podrejen posamičnemu. Tožnik je bil kot predstavnik ustanovitelja razrešen iz razloga, ker mu predstavniki občinskega sveta ne zaupajo več vloge predstavnika ustanovitelja v svetu zavoda OŠ C. Stranka z interesom v odgovoru na zahtevo za izdaje začasne odredbe navaja, da svojo funkcijo nadomestne članice opravlja v interesu in v skladu s stališči ustanovitelja, ki ga v svetu zavoda zastopa in jo je na to funkcijo tudi imenoval. S svojo udeležbo na sejah sveta zavoda omogoča nemoteno delo ter odločanje tega organa. S tem ne povzroča nepopravljive škode tožniku. Smiselno predlaga, naj se zahteva za izdajo začasne odredbe zavrne.

K točki 1 izreka: Sodišče je tožbo zavrglo iz naslednjih razlogov: Iz 2. člena Zakona o upravnem sporu (Uradni list RS št. 105/06 in nadaljnji, dalje ZUS-1) izhaja, da v upravnem sporu sodišče odloča o zakonitosti dokončnih upravnih aktov, s katerimi se posega v pravni položaj tožnice oziroma tožnika. Upravni akti so opredeljeni v 2. odstavku 2. člena ZUS-1. V skladu s tem določilom je upravni akt upravna odločba in drug javnopravni, enostranski, oblastveni posamični akt, izdan v okviru izvrševanja upravne funkcije, s katerimi je organ odločil o pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne osebe ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje akta. Značilnost upravnih aktov je torej, da so izdani v okviru izvrševanja upravne funkcije in da vsebujejo odločitev o materialno-pravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi posameznika, pravne ali druge osebe, ki je lahko stranka v postopku izdaje takega akta. Iz stališča ustavnega sodišča, izraženega v odločbi opr. št. Up-1850/08 izhaja, da „upravni spor o zakonitosti dokončnih posamičnih aktov ni dopusten v zadevah, ko predpisi tožniku lastnih pravic ali pravnih interesov sploh ne podeljujejo“ (8. točka obrazložitve navedene odločbe).

Zakon o zavodih (Uradni list RS št. 12/91 in nadaljnji, v nadaljevanju ZZ) v 29. členu določa, da zavod upravlja svet ali drug kolegijski organ upravljanja. Svet zavoda sestavljajo predstavniki ustanovitelja, predstavniki delavcev zavoda ter predstavniki uporabnikov oziroma zainteresirane javnosti. Sestava, način imenovanja oziroma izvolitve članov, trajanje mandata in pristojnosti sveta se določijo z zakonom ali aktom o ustanovitvi oziroma s statutom ali pravili zavoda. 46. člen ZOFVI pa določa, da svet javnega vrtca oziroma šole sestavljajo: trije predstavniki ustanovitelja, pet predstavnikov delavcev in trije predstavniki staršev (1. odstavek). V 10. odstavku 46. člena je določeno, da so člani sveta imenovani oziroma izvoljeni za 4 leta in so lahko ponovno imenovani oziroma izvoljeni, lahko pa so zaporedoma imenovani oziroma izvoljeni največ dvakrat. 15. člen Odloka pa določa, da predstavnike ustanovitelja imenuje občinski svet izmed delavcev občinske uprave ali občinskih organov ter občanov posameznih naselij šolskega okoliša. Iz nobenega od teh predpisov ne izhaja pravica ali kakšen pravno varovani interes posameznika, da je imenovan kot predstavnik ustanovitelja v svet javnega zavoda. To, da je nekdo član sveta zavoda, po mnenju sodišča ni pravica ali neposredna, na zakon oprta pravna korist. Sodišče se s tem v zvezi strinja s stališčem tožene stranke, ki navaja, da predstavniki ustanovitelja ne zastopajo svojih osebnih interesov, temveč interese ustanovitelja. Iz navedenih razlogov sodišče ocenjuje, da predstavništvo ustanovitelja v svetu zavoda ne pomeni uresničevanje pravice predstavnika, temveč pravice ustanovitelja, ki je tega predstavnika imenoval. Iz tega razloga sodišče meni, da z izpodbijanim sklepom ni bilo odločeno o pravici oziroma pravni koristi prvo tožnika, saj kot predstavnik ustanovitelja ne zastopa svojih interesov, ampak interese ustanovitelja. Torej glede na vse navedeno članstvo v svetu zavoda ni tožnikova pravica ali pravna korist, zato z izpodbijanim sklepom o razrešitvi prvo tožnika ni bilo odločeno o materialnopravno določeni pravici, obveznosti ali pravni koristi, ki bi posegla v pravni položaj prvo tožnika. Iz navedenega razloga izpodbijani sklep ni upravni akt v smislu ZUS-1. Po določbi 4. točke 1. odstavka 36. člena ZUS-1 sodišče tožbo zavrže s sklepom, če ugotovi, da akt, ki se izpodbija s tožbo, ni upravni akt oziroma akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu. Podobno stališče kot v tem sklepu je zavzelo upravno sodišče tudi v sklepu opr. št. I U 627/2011-2 z dne 14. 4. 2011, kjer gre za primerljivo zadevo.

Glede na to, da je bila tožba zavržena iz procesnih razlogov, se sodišče do vseh navedb strank v postopku ni opredeljevalo. Ker je sodišče tožbo zavrglo, trpi skladno s 4. odstavkom 25. člena ZUS-1 tožeča stranka sama svoje stroške postopka, zato sodišče ni ugodilo zahtevi za povrnitev stroškov postopka.

K točki 2 izreka: Ker je sodišče odločilo, da upravni spor v obravnavanem primeru ni dopusten, tudi ni podlage za izdajo začasne odredbe iz 32. člena ZUS-1. Vsebinsko odločanje o takšnem predlogu je namreč mogoče le ob dopustnosti upravnega spora. Ker upravni spor glede na zgoraj navedeno ni dopusten, ker niso podane procesne predpostavke za tožbo, je sodišče zahtevo za izdajo začasne odredbe s sklepom zavrglo. O zahtevi za izdajo začasne odredbe je odločal senat, ki je pristojen za odločanje v nujnih zadevah v času sodnih počitnic. Ker pa je za odločanje o zahtevi za izdajo začasne odredbe najprej potrebno preveriti, ali so sploh podane procesne predpostavke za tožbo, v tem primeru pa je sodišče ugotovilo, da procesne predpostavke za tožbo niso podane, senat, pristojen za odločanje v nujnih zadevah, ni mogel ravnati drugače, kot da je zavrgel tako tožbo kot tudi zahtevo za izdajo začasne odredbe, saj ni mogoče zgolj samostojno zavreči zahteve za izdajo začasne odredbe iz razloga, ker niso podane procesne predpostavke za tožbo in pri tem ne odločiti o sami tožbi.