Sodba IV Ips 45/2007
Datum: 2008-06-05T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2008:IV.IPS.45.2007
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Kazenski oddelek
podrocje: PREKRŠKOVNO PROCESNO PRAVO
institut: bistvena kršitev določb postopka - razlogi za vložitev zahteve za sodno varstvo - pravice obrambe - enako varstvo pravic - pravica do poštenega postopka - možnost izjave o prekršku - izvajanje dokazov v korist obdolženca

## Jedro

Storilcu morajo biti tudi v (hitrem) postopku o prekršku zagotovljena temeljna jamstva poštenega postopka, zlasti da ima ustrezne in zadostne možnosti zavzeti stališče tako glede dejanskih kot tudi glede pravnih vidikov zadeve.

## Izrek

Izpodbijana pravnomočna sodba se razveljavi in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

## Obrazložitev

A. 1. B.P. je bila s plačilnim nalogom Policijske postaje L.C. (prekrškovni organ) z dne 24.1.2006 spoznana za odgovorno storitve prekrška po šestem odstavku 52. člena ZVCP-1, in sicer da je 24.1.2006 v L. napačno parkirala svoj osebni avto. Izrečena ji je bila globa 20.000 SIT. Storilka je zoper navedeni plačilni nalog vložila zahtevo za sodno varstvo, ki je bila z uvodoma navedeno pravnomočno sodbo zavrnjena kot neutemeljena.

2. Zahtevo za varstvo zakonitosti vlaga vrhovni državni tožilec H.J. Navaja, da je storilka v zahtevi za sodno varstvo trdila, da prekrška ni storila, ker je bilo njeno vozilo takrat na servisu in je zahtevo skupaj z dokazilom, to je kopijo delovnega naloga, poslala na Policijsko postajo L.C. Kasneje v postopku se je izkazalo, da je prekrškovni organ Okrajnemu sodišču v Ljubljani zahtevo storilke predložil v reševanje brez kopije delovnega naloga. Po stališču vrhovnega državnega tožilca sodišče zahteve za sodno varstvo ni preučilo dovolj skrbno, zato je spregledalo zapis, da ji je priloženo dokazilo, ter jo zavrnilo z utemeljitvijo, da navedb, ki niso podprte z dokazi, ne more preizkusiti. Storilka je bila z dejstvom, da prekrškovni organ sodišču ni predložil kopije delovnega naloga, seznanjena šele z vročitvijo izpodbijane sodbe, zato ji potrditvi zahteve ni bila dana možnost, da se izjavi o prekršku (bistvena kršitev določb postopka o prekršku iz 2. alineje 62. člena Zakona o prekrških – ZP-1). Vrhovni državni tožilec poleg tega navaja, da sodba nima razlogov o manjkajočem dokazu, kar predstavlja kršitev četrtega odstavka 135. člena ZP-1 v zvezi s prvim odstavkom 167. člena in tretjim odstavkom 59. člena ZP-1. Vrhovnemu sodišču predlaga, naj izpodbijano pravnomočno sodbo razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.

3. Zahteva vrhovnega državnega tožilca za varstvo zakonitosti je bila na podlagi 171. člena ZP-1 v zvezi z drugim odstavkom 423. člena Zakona o kazenskem postopku (ZKP) vročena storilki prekrška, ki nanjo ni odgovorila.

B.

4. Ugotavljanje odločilnih dejstev v postopku pred prekrškovnim organom (hitri postopek) po določbi prvega odstavka 55. člena ZP-1 poteka brez odlašanja, hitro in enostavno, kar velja še posebej takrat, ko se o prekršku odloči s plačilnim nalogom (57. člen ZP-1), ki je namenjen predvsem obravnavi enostavnih dejanskih stanov. Po zaključenem hitrem postopku je upravičencem dana možnost izpodbijanja plačilnega naloga (ki po drugem odstavku 57. člena ZP-1 velja kot pisna odločba o prekršku) z zahtevo za sodno varstvo, ki jo je mogoče vložiti iz razlogov napačne uporabe materialnega in procesnega prava, kakor tudi zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja, če upravičenec ni mogel navajati dejstev in predlagati dokazov v hitrem postopku (62. člen ZP-1).

5. Storilcu morajo biti tudi v (hitrem) postopku o prekršku zagotovljena temeljna jamstva poštenega postopka (prim. odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 18.3.1999, opr. št. Up-120/97), zlasti da so mu dane ustrezne in zadostne možnosti, da zavzame stališče tako glede dejanskih kot tudi glede pravnih vidikov zadeve. Kriterij za presojo, ali je bil storilcu v postopku o prekršku zagotovljen pošten postopek, je jamstvo enakega varstva pravic iz 22. člena Ustave v povezavi z 29. členom Ustave o pravnih jamstvih v kazenskem postopku. Med temi je tudi pravica iz 3. alineje 29. člena Ustave, ki vsakomur, ki je obdolžen kaznivega dejanja oziroma prekrška, ob popolni enakopravnosti zagotavlja izvajanje dokazov v njegovo korist. To sicer ne pomeni, da je sodišče dolžno izvesti vsak dokaz, ki ga predlaga obramba, vendar pa mora (razen če je očitno, da je dokazno sredstvo neprimerno), ugoditi dokaznemu predlogu in izvesti dokaz, če je ta materialno ali procesnopravno relevanten in če je njegov obstoj ter pravna relevantnost utemeljena s potrebno stopnjo verjetnosti. Na drugi strani sme torej sodišče dokazni predlog zavrniti, če je nadaljnje izvajanje dokazov zaradi jasnosti zadeve odveč oziroma če je dejstvo, ki naj bi se dokazovalo, že dokazano.

6. V obravnavani zadevi je bil storilki plačilni nalog vročen in je zoper njega vložila zahtevo za sodno varstvo, v kateri je izpodbijala pravilnost pred prekrškovnim organom ugotovljenega dejanskega stanja. Vrhovni državni tožilec v zvezi s tem utemeljeno opozarja, da je storilka zahtevi priložila kopijo delovnega naloga, s čimer je dokazno podkrepila trditev, da je bil na dan očitanega prekrška njen avtomobil na servisu in da ga zato ni mogla uporabljati, ter da prekrškovni organ te listine ob predložitvi pravnega sredstva Okrajnemu sodišču v Ljubljani ni priložil. Sodišče je zato v izpodbijani sodbi odločitev o zavrnitvi zahteve storilke za sodno varstvo obrazložilo s tem, da je storilka sicer zanikala storitev očitanega prekrška, vendar za svoje trditve, da je bilo tistega dne njeno vozilo na servisu, ni predložila nobenega dokaza. Okoliščina, da je bila storilka z dejstvom, da prekrškovni organ sodišču ni predložil kopije delovnega naloga, seznanjena šele z vročitvijo izpodbijane sodbe, v nasprotju s stališčem zahteve ne pomeni, da storilki v obravnavani zadevi ni bila dana možnost, da se izjavi o prekršku (bistvena kršitev iz 2. alineje 62. člena ZP-1), saj je to pravico izkoristila.

7. Vendar pa sodišče prve stopnje, ki je sicer odgovorilo na navedbe storilke v zahtevi za sodno varstvo (drugi odstavek 167. člena ZP-1 v zvezi s tretjim odstavkom 59. člena ZP-1), v tem postopku ni prebralo listine, ki jo je predlagala kot dokaz za svoje trditve, niti o tem (kot pravilno trdi zahteva) ni navedlo razlogov. Okoliščina, da prekrškovni organ sodišču ni predložil celotnega procesnega gradiva, pri tem z vidika pravice storilke iz 3. alineje 29. člena Ustave niti ni odločilna, pri presoji utemeljenosti zahteve za varstvo zakonitosti pa ni mogoče spregledati, da je bilo na njeni vlogi zapisano, da ji je priloženo dokazilo, to je kopija delovnega naloga serviserja. Glede na to, da je v zahtevi storilke za sodno varstvo zatrjevano dejstvo relevantno za pravilno presojo zadeve in da je s predlaganim dokazom to dejstvo mogoče ugotoviti, Vrhovno sodišče ugotavlja, da je podana kršitev določb postopka o prekršku po drugem odstavku 155. člena ZP-1 v zvezi s 3. alinejo 29. člena Ustave in 59. členom ZP-1, ki je vplivala na zakonitost izpodbijane sodbe.

8. Vrhovno sodišče je glede na navedeno zahtevi vrhovnega državnega tožilca za varstvo zakonitosti ugodilo in izpodbijano pravnomočno sodbo razveljavilo (prvi odstavek 426. člena ZKP v zvezi s 171. členom ZP-1) ter zadevo vrnilo Okrajnemu sodišču v Ljubljani, ki bo o zadevi ponovno odločilo.