UPRS Sodba IV U 173/2016-10
Datum: 2018-08-22T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2018:IV.U.173.2016.10
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: DAVKI
institut: davčna izvršba - prispevki za socialno varnost - vrstni red poplačila - tožbena novota

## Jedro

Vrstni red plačila davkov in pripadajočih dajatev temelji na določilu 93. člena ZDavP-2, v skladu s katerim se iste vrste davki plačujejo po vrstnem redu prej dospele obveznosti.

Sodišče ne more upoštevati tožbenih navedb tožnice v zvezi z dvakratno obremenjenostjo za isto terjatev iz naslova prispevkov za zdravstveno zavarovanje, v zvezi s stanjem na kontnih karticah za avgust in oktober 2016, v zvezi z domnevno napačnim začetnim stanjem dolga v knjigovodskih evidencah na dan 1. 1. 2016 in nevročitvijo obračuna zakonskih zamudnih obresti, ker gre za nedopustne tožbene novote v smislu 52. člena ZUS-1. Navedeno namreč tožnica prvič omenja v tožbi, pri čemer ne obrazloži, zakaj teh dejstev ni navedla že v pritožbenem postopku.

## Izrek

I. Tožba se zavrne.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

## Obrazložitev

1. Z izpodbijanim sklepom o davčni izvršbi na dolžnikova denarna sredstva je tožena stranka zoper tožnico dovolila davčno izvršbo dolžnega zneska obveznosti, in sicer iz naslova glavnice v višini 152,28 EUR, zamudnih obresti v znesku 0,98 EUR ter stroškov davčne izvršbe v znesku 25,00 EUR, kar skupaj znaša 178,26 EUR. Iz sklepa izhaja, da je prvostopni organ začel postopek za izvršbo neplačanih oziroma premalo plačanih davčnih obveznosti tožnice iz naslova prispevkov za socialno varnost za zasebnike za obdobje od 1. 5. 2016 do 31. 5. 2016 ter za obdobje od 1. 6. 2016 do 30. 6. 2016. 2. Tožnica se je zoper sklep pritožila. V pritožbi navaja, da je bila izvršba v predmetni zadevi začeta na podlagi knjigovodske evidence, pri čemer sklepu o izvršbi ni bil priložen overjen prepis iz knjigovodske evidence, ki ima naravo davčnega seznama. V kolikor bi bil davčni seznam priložen in bi finančni organ davčno zavezanko predhodno seznanil s svojim knjigovodskim stanjem, bi davčna zavezanka vložila ugovor in preprečila nepotrebno izvršbo ter nastanek nepotrebnih stroškov. Tožnica v pritožbi nadalje navaja, da njen davčni dolg ne obstoji, saj je vse zneske, ki tvorijo glavnico 152,28 EUR poravnala že v maju in juniju 2016, za kar prilaga dokazila o plačilu, zato meni, da je izvršba davčnega organa neutemeljena.

3. Drugostopni organ je tožničino pritožbo z odločbo št. DT-499-29-649/2016 z dne 20. 10. 2016 zavrnil z obrazložitvijo, da je iz tabele v 4. točki izreka izpodbijanega sklepa razvidno, za katere obveznosti se terja pritožnico, naveden je izvršilni naslov za posamezno obveznost ter datum izvršljivosti, kot tudi znesek davka in zamudnih obresti, izpodbijani sklep pa ima vse sestavine, ki jih določa 151. člen Zakona o davčnem postopku (v nadaljevanju ZDavP-2). ZDavP-2 nikjer ne določa, da bi moral biti sklepu o izvršbi priložen izpis iz knjigovodske evidence, prav tako pa določbe istega zakona davčnemu organu ne nalagajo, da bi moral pred začetkom davčne izvršbe dolžnika seznaniti s knjigovodskim stanjem oziroma mu pred izdajo sklepa o davčni izvršbi poslati opomin. Dolžnik je namreč dolžan sam poskrbeti, da plača davek v višini, na način in v rokih, kot je določeno z zakonom oziroma podzakonskimi akti, sicer lahko davčni organ z izdajo sklepa o davčni izvršbi na podlagi izvršilnega naslova prične s postopkom davčne izvršbe. V zvezi z domnevnimi plačili tožnice pritožbeni organ ugotavlja, da so bila vsa plačila, ki jih v pritožbi zatrjuje tožnica, evidentirana v knjigovodski evidenci davčnega organa, vendar pa so se, ker dolžnica ni imela poravnanih posameznih starejših obveznosti iz naslova prispevkov za socialno varnost, z njenimi plačili, skladno z določbo 93. člena ZDavP-2, najprej pokrivale najstarejše obveznosti na posameznem knjigovodskem kontu in ne z izpodbijanim sklepom terjane obveznosti. Iz knjigovodske evidence prvostopenjskega organa tako nedvomno izhaja, da je na dan izdaje izpodbijanega sklepa davčni dolg pritožnice obstajal. Drugostopni organ je v svoji odločbi tožnici podrobno opisal knjiženje njenih plačil po posameznih kontih in obrazložil zneske dolga po posameznih postavkah, ter zaključil, da je prvostopenjska odločitev pravilna in zakonita.

4. Tožnica se s takšno odločitvijo ne strinja in vztraja pri svojem stališču, ki ga je predstavila v pritožbi. V tožbi navaja, da je že v pritožbi dokazala, da je vse prispevke za meseca maj in junij 2016 plačala pravočasno, celo predčasno, zato iz tega obdobja ne dolguje ničesar in je izvršba zoper njo neutemeljena. Ne strinja se z načinom knjiženja davčnega organa, ko je slednji najprej zapiral najstarejšo terjatev. S takšnim načinom knjiženja bi se strinjala, v kolikor bi davčni organ predložil seznam dolga, ki bi izkazoval določen dolg na določen datum, tako pa je v sklepu o davčni izvršbi naveden točno določen znesek za točno določeno obdobje, za točno določen namen, kar pa je tožeča stranka plačala. Dne 14. 6. 2016 je plačala znesek 124,30 EUR, kar je bilo celo dan pred zapadlostjo terjatve, dne 15. 7. 2016 pa znesek 125,56 EUR. S tem je poravnala celotni dolg, ki ga terja tožena stranka, kar izkazuje s potrdiloma o plačilu. Obširno opisuje dinamiko knjiženja v spornem obdobju po posameznih kontih, saj ji ni jasno, kako je tožena stranka prišla do posameznih zneskov. Prilaga še kartico iz oktobra 2016, stiskano s spletne strani tožene stranke in kartico iz avgusta 2016. Meni, da je iz sklepa o davčni izvršbi razvidno, da je na dan 15. 7. 2016 obremenjena za dvakrat za isto terjatev, to je za prispevek za zdravstveno zavarovanje, in sicer enkrat za 59,37 EUR in zakonske zamudne obresti, drugič pa za 61,24 EUR in zakonske zamudne obresti. Nadalje tožnica izpostavlja tudi, da ji obračun zakonskih zamudnih obresti ni bil nikoli vročen, zato slednjega ni mogoče preizkusiti. Glede na navedeno tožnica sodišču predlaga izvedbo dokaza z angažiranjem izvedenca finančne stroke, nato pa naj sodišče izpodbijano odločbo odpravi oziroma jo podredno odpravi in zadevo vrne toženi stranki v ponovni postopek. Zahteva tudi povrnitev stroškov postopka, v primeru zamude skupaj z zakonskimi zamudnimi obrestmi.

5. Tožena stranka je sodišču poslala upravne spise in odgovor na tožbo, v katerem v celoti prereka tožbene navedbe tožeče stranke in vztraja pri razlogih iz obrazložitve sklepa prve stopnje in odločbe organa druge stopnje, dodatno pa še navaja, da so tožničine navedbe o tem, da je bila na dan 15. 7. 2016 dvakrat obremenjena za isto terjatev iz naslova prispevkov za zdravstveno zavarovanje za obdobje od 1. 6. 2016 do 30. 6. 2016 tožbena novota, na katere se v pritožbi zoper sklep o davčni izvršbi ni sklicevala. Ne glede na navedeno pa tožena stranka pojasnjuje, da gre za dve različni kategoriji prispevkov, in sicer gre v prvem primeru za prispevek, obračunan od zavarovalne osnove (prispevek zavarovanca), v drugem primeru pa za prispevek, obračunan iz zavarovalne osnove (prispevek delodajalca), kot je razvidno že iz samega izvršilnega naslova in izrecno navedeno v sklepu. Dodaja še, da se je v pritožbenem postopku presojala pravilnost sklepa o davčni izvršbi na dan njegove izdaje, to je dne 9. 8. 2016, zato so tožbene navedbe v zvezi s karticami za avgust in oktober 2016 brezpredmetne za ta postopek. Tudi na domnevno napačno začetno stanje dolga v knjigovodskih evidencah na dan 1. 1. 2016 ter na domnevno nepojasnjene bremenitve na posameznih kontih od tega dne dalje se tožeča stranka sklicuje šele v tožbi, med tem ko je v pritožbi zoper sklep zatrjevala zgolj plačila z dne 13. 5. 2016 in 14. 6. 2016. V zvezi z nevročitvijo obračuna zakonskih zamudnih obresti in posledično nezmožnosti tožeče stranke, da slednjega preizkusi tožena stranka navaja, da ZDavP-2 ne določa obveznosti vročitve obračuna pred izdajo sklepa o izvršbi. Skladno s 1. odstavkom 96. člena ZDavP-2, v zvezi s Sklepom o spremembi obrestne mere zamudnih obresti, se za davke, ki jih zavezanec za davek ni plačal v predpisanem roku, obračunavajo zamudne obresti po 0,0247 odstotni obrestni meri do poplačila obveznosti. Obračun obresti je tako možno preizkusiti. Tožena stranka sodišču predlaga, da tožbo kot neutemeljeno zavrne, saj so bili v času izdaje sklepa o davčni izvršbi izpolnjeni vsi pogoji za izvršbo.

K točki I izreka:

6. Tožba ni utemeljena.

7. Po pregledu spisov in izpodbijanega sklepa sodišče ugotavlja, da je izpodbijani sklep zakonit in pravilen, pravilni in skladni z zakonom so tudi razlogi izpodbijanega sklepa in drugostopenjske odločbe, zato jih sodišče ne ponavlja, temveč se nanje po pooblastilu iz 71. člena ZUS-1 sklicuje. Tožbene navedbe, enako kot pred tem pritožbene, na katere poda izčrpen odgovor že pritožbeni organ v svoji odločbi, ne morejo vplivati na drugačno odločitev. Podlaga za izpodbijani sklep so izvršljivi obračuni prispevkov za socialno varnost za zasebnike.

8. Na podlagi prvega odstavka 143. člena ZDavP-2 začne davčni organ davčno izvršbo, če davek ni plačan v roku, ki je predpisan z zakonom, sklep o davčni izvršbi pa mora vsebovati sestavine, kot jih določa 151. člen ZDavP-2. Besedilo 93. člena ZDavP-2 določa vrstni red plačila davka in pripadajočih dajatev. S plačilom davčnega zavezanca se tako poravna davek, ki ga zavezanec navede na plačilnem instrumentu, in sicer po vrstnem redu prej dospele obveznosti te vrste davka.

9. Tožnica v tožbi vztraja, da je prispevke za mesec maj in junij 2016, ki se izterjujejo z izpodbijanim sklepom poravnala, pri čemer ne zanika, da je imela še posamezne starejše neporavnane obveznosti iz naslova prispevkov za socialno varnost. Ne strinja se s toženkinim načinom knjiženja plačil in vrstnim redom zapiranja terjatev. Kot pravilno navaja pritožbeni organ, ki tožnici v svoji odločbi obširno pojasnjuje dinamiko zapiranja terjatev po posameznih kontih, temelji vrstni red plačila davkov in pripadajočih dajatev na določilu 93. člena ZDavP-2, v skladu s katerim se iste vrste davki plačujejo po vrstnem redu prej dospele obveznosti. Z ozirom na to, da je davčni organ, skladno z zakonsko podlago knjižil vsa plačila, ki jih zatrjuje tožnica, knjigovodske evidence pa so na dan izdaje izpodbijanega sklepa, to je 9. 8. 2016, izkazovale dolg v terjani višini, tovrstni tožničini ugovori na drugačno odločitev sodišča ne morejo vplivati, saj je nanje izčrpno odgovoril že organ druge stopnje, sodišče pa jih v izogib ponavljanju, skladno z določbo 71. člena ZUS-1 ne navaja ponovno. Razlogi, s katerimi organ druge stopnje odgovarja na navedbe tožeče stranke v pritožbi, so namreč, kot rečeno, tudi po presoji sodišča izčrpni in dovolj prepričljivi.

10. Sodišče pa ne more upoštevati tožbenih navedb tožnice v zvezi z dvakratno obremenjenostjo za isto terjatev iz naslova prispevkov za zdravstveno zavarovanje, v zvezi s stanjem na kontnih karticah za avgust in oktober 2016, v zvezi z domnevno napačnim začetnim stanjem dolga v knjigovodskih evidencah na dan 1. 1. 2016 in nevročitvijo obračuna zakonskih zamudnih obresti, ker gre po mnenju sodišča za nedopustne tožbene novote v smislu 52. člena ZUS-1. Navedeno namreč tožnica prvič omenja v tožbi, pri čemer ne obrazloži, zakaj teh dejstev ni navedla že v pritožbenem postopku. Nova dejstva in novi dokazi se lahko namreč kot tožbeni razlogi upoštevajo le, če so obstajali v času odločanja na prvi stopnji postopka izdaje upravnega akta in če jih stranka upravičeno ni mogla predložiti oziroma navesti v postopku izdaje upravnega akta.

11. Ker je po povedanem izpodbijana odločba pravilna in zakonita, tožbene navedbe pa neutemeljene, je sodišče tožbo na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 kot neutemeljeno zavrnilo.

12. Sodišče je odločilo na nejavni seji, ker so bili dokazi izvedeni in pravilno presojeni že v postopku izdaje izpodbijane odločbe (59. člen v zvezi z drugim odstavkom 51. člena ZUS-1).

K točki II izreka:

13. Odločitev o stroških temelji na določbi četrtega odstavka 25. člena ZUS-1, v skladu s katerim, če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka.