Sodba in sklep VIII Ips 367/2009
Datum: 2011-02-21T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2011:VIII.IPS.367.2009
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VDSS Psp 138/2009
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Delovno-socialni oddelek
podrocje: POKOJNINSKO ZAVAROVANJE
institut: ponovna odmera pokojnine - delnice - pravnomočna odločba - obnova postopka - plačilo neizplačanih zneskov za nazaj

## Jedro

ZPIZ-1 ponovne odmere pokojnine ne ureja in zato tudi ne določa, od kdaj gre v takem primeru upravičencu novo odmerjena pokojnina.

Glede na ureditev podobnih primerov, ko gre za novo odmero pravic (pokojnine) na podlagi že pred upokojitvijo nastalih dejstev le za naprej, je sodišče utemeljeno presodilo, da tožena stranka s priznanjem višje pokojnine tožniku na podlagi upoštevanja podatkov o izplačilih plače v obliki delnic in obveznic le od 1. 7. 2006 dalje (glede na vložitev tožnikovega predloga dne 2. 6. 2006) ni ravnala nezakonito.

## Izrek

Revizija zoper odločitev o zavrnitvi zahtevka za plačilo odškodnine v višini razlike med vsakomesečno prejeto pokojnino in pokojnino z upoštevanjem izplačil v letih 1990 in 1991 za čas od 31. 12. 2001 do 1. 7. 2006, se zavrže. Sicer se revizija zavrne.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo primarni tožbeni zahtevek za odpravo odločb tožene stranke št. 14 4025839 z dne 7. 6. 2006 in št. 4025839 z dne 7. 8. 2007, za izdajo nove odločbe, v kateri bo tožniku odmerjena starostna pokojnina, upoštevajoč kot pokojninsko osnovo tudi del plače, izplačane v obliki vrednostnih papirjev v letih 1990 in 1991 ter za izplačilo zneska v višini, ki predstavlja razliko vsakomesečne pokojnine med dejansko prejeto in pokojnino, ki bi mu pripadala v času od 31. 12. 2001 do 1. 7. 2006, vse z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zapadlosti do plačila. Zavrnilo je tudi podredni zahtevek za plačilo odškodnine v višini razlike med vsakomesečno prejeto pokojnino in pokojnino z upoštevanjem izplačil v letih 1990 in 1991 za čas od 31. 12. 2001 do 1. 7. 2006. Ugotovilo je, da je bila tožniku starostna pokojnina že pravnomočno odmerjena, ker pa je tožnik zahteval, da se plače, izplačane v obliki vrednostnih papirjev v letih 1990 in 1991 upoštevajo v pokojninsko osnovo, mu je bila predčasna pokojnina na novo odmerjena. Sodišče je sicer presodilo, da pogoj za obnovo postopka po 4. točki 260. člena Zakona o splošnem upravnem postopku (ZUP, Ur. l. RS, št. 80/99 in naslednji) ni izpolnjen. Ker pa je tožena stranka tožniku kljub temu – ob dejstvu, da Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 106/99 in naslednji) ponovne odmere pokojnine tudi ne predvideva – odmerila pokojnino s pričetkom izplačevanja od 1. 7. 2006 dalje, ni podlage za novo odmero pokojnine že od 31. 12. 2001 dalje. Posledično je neutemeljen tudi odškodninski zahtevek.

2. Sodišče druge stopnje se je strinjalo z dejanskimi in pravnimi zaključki sodišča prve stopnje, zato je pritožbo tožnika zavrnilo in potrdilo izpodbijano sodbo.

3. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je pravočasno revizijo vložil tožnik zaradi bistvenih kršitev določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da se zoper odločbe o odmeri pokojnine ni pritožil, saj ni vedel, da je z vštevanjem plač v pokojninsko osnovo kaj narobe. Sam izračuna ni mogel preveriti in bi ga morala tožena stranka opozoriti, da določen del plač ni vštet v pokojninsko osnovo. Tožena stranka bi morala izpeljati obnovo postopka po 4. točki 260. člena ZUP, odločba pa bi, kljub temu, če bi učinkovala za naprej, lahko vsebovala tudi zavezo povrnitve premalo izplačane pokojnine za nazaj v enkratnem znesku. Tožnik je imel namreč ves čas od upokojitve dalje pravico do višjega zneska pokojnine in se v reviziji sprašuje, kakšen smisel ima izredno pravno sredstvo, če ne more sanirati krivice, ki se je zgodila. V postopku pred sodiščem prve stopnje je tožnik zatrjeval neupravičeno obogatitev tožene stranke oziroma uveljavljal odškodnino za premalo izplačano pokojnino in bi sodišče prve stopnje lahko ugodilo samo temu delu tožbenega zahtevka. Zaradi ravnanja tožene stranke je bil neupravičeno prikrajšan. Škodo je dokazal, saj se kaže v razliki med pripadajočimi in izplačanimi pokojninami. V letu 1990 in 1991 še ni veljala določba 46. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ, Ur. l. RS, št. 12/92 in naslednji) niti spremenjena določba 46. člena iz leta 1996, temveč Temeljni zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (Ur. l. SFRJ, št. 23/82 in naslednji), republiški zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in Statut SPIZ. Tožena stranka je ravnala protipravno, ker je pri izdaji odločbe z dne 7. 1. 2002 za obdobje od leta 1990 do 1992 uporabila ZPIZ, ki tedaj še ni veljal. Nadalje je ravnala protipravno, ker ob odločanju o zahtevku tožnika za priznanje pokojnine ni ob upoštevanju 5. člena ZUP upoštevala 263. člena ZPIZ. Ker je pravica do pokojnine neodtujljiva osebna pravica, bi morala tožena stranka škodo oziroma neupravičeno zadržan denar povrniti. Zato revident predlaga spremembo izpodbijane sodbe in sodbe sodišča prve stopnje tako, da se zahtevku v celoti ugodi, podrejeno pa razveljavitev obeh sodb in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje.

4. Po drugem odstavku 367. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in naslednji) revizija ni dovoljena, če vrednost spornega predmeta izpodbijanega dela pravnomočne sodbe ne presega 40.000,00 EUR. Ker v obravnavani zadevi vrednost uveljavljane denarne terjatve - odškodnine v višini razlike med vsakomesečno prejeto pokojnino in pokojnino z upoštevanjem izplačil v letih 1990 in 1991 za čas od 31. 12. 2001 do 1. 7. 2006 - in s tem vrednost spornega predmeta sploh ni navedena ,

za vsebinsko obravnavanje revizije v zvezi z odločitvijo o podrednem odškodninskem zahtevku zahtevan pogoj ni izpolnjen (1). Zato je Vrhovno sodišče revizijo v tem delu zavrglo.

5. Sicer pa revizija ni utemeljena.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

7. Neutemeljen je revizijski očitek, da izpodbijana sodba ne vsebuje razlogov o odločilnih dejstvih. S tem revizija smiselno zatrjuje kršitev iz 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, ki pa ni podana. Izpodbijana sodba ima razloge o odločilnih dejstvih, konkretno o tem, zakaj tožnik ni upravičen do na novo odmerjenega zneska pokojnine tudi za nazaj – vse od dneva, ko mu je bila pokojnina prvič odmerjena in o tem, zakaj do odškodnine ni upravičen.

8. Materialno pravo ni zmotno uporabljeno.

9. Tožniku je bila prvič odmerjena pokojnina z odločbo z dne 7. 1. 2002. Tožena stranka v osnovo za odmero pokojnine ni vštela zneskov, ki jih je tožnik na račun manj izplačanih plač v letih 1990 in 1991 prejel v obliki vrednostnih papirjev. To pomeni, da je tožena stranka pokojnino z odločbo z dne 7. 1. 2002 odmerila z upoštevanjem napačne osnove. Tožnik se zoper izdane odločbe ni pritožil, zato so postale pravnomočne.

10. Odpravi nezakonitih odločb sodišč in drugih državnih organov, organov lokalnih skupnosti in nosilcev javnih pooblastil, s katerimi ti odločajo o pravicah, dolžnostih ali pravnih interesih, je namenjen sistem pravnih sredstev. Po četrtem odstavku 225. člena ZUP je pravnomočno odločbo mogoče odpraviti, razveljaviti ali spremeniti samo na podlagi pravnih sredstev, določenih z zakonom. Stranka ima možnost obnove postopka kot izrednega pravnega sredstva na podlagi 260. člena ZUP. Po četrtem odstavku 263. člena ZUP se obnova po preteku treh let od vročitve odločbe stranki ne more več predlagati in ne začeti po uradni dolžnosti. Izjemoma se lahko predlaga po preteku treh let le iz razlogov, navedenih v 2., 3. in 4. točki 260. člena ZUP.

11. Tožnik se v reviziji sklicuje na 4. točko 260. člena ZUP, po kateri se postopek obnovi, če se odločba organa, ki je vodil postopek, opira na kakšno predhodno vprašanje, pa je pristojni organ pozneje to vprašanje v bistvenih točkah rešil drugače. Ne glede na to, da iz tožnikovega predloga z dne 2. 6. 2006 ne izhaja, da predlaga obnovo postopka iz tega razloga, je treba poudariti, da sodba Ps 211/98 oziroma Psp 25/2002 v sporu med tožnikovim delodajalcem in toženo stranko, s katerima je sodišče odločilo, da je tožnikov delodajalec podatke v obrazce M4 za leto 1990 in 1991 vpisal pravilno, nista pomenili odločitve o predhodnem vprašanju, pomembnem za odločanje o tožnikovi pravici do pokojnine oziroma o osnovi za odmero pokojnine. Ustavno sodišče je z odločbo št. U-I-392/98 že dne 10. 7. 2002 odločilo, da je bila določba četrte alineje 46. člena ZPIZ v delu, kolikor se je nanašala na del plač, s katerim so bile vplačane delnice za notranji odkup, v neskladju z Ustavo. O tem, ali se mora plača, „izplačana“ v obliki delnic, upoštevati pri osnovi za odmero pokojnine, torej ni bilo odločeno šele s citiranima sodbama sodišč prve in druge stopnje. Revizijska navedba, da se v spornem primeru ne more uporabiti ZPIZ, ampak pred njim veljavni predpisi, kot so veljali v letih 1990 in 1991, je nejasna. Tožena stranka določb ZPIZ (konkretno 46. člena) sploh ni uporabila in tega tudi sodišči prve in druge stopnje nista storili. Tožnik je uveljavil pravico do pokojnine v letu 2002 (oziroma od 31. 12. 2001 dalje), tedaj pa je veljal že ZPIZ-1. Zato je pri izdaji odločbe z dne 7. 1. 2002 predstavljal pravno podlago za odmero pokojnine ta zakon.

12. Tožnik je dne 2. 6. 2006 pri toženi stranki vložil „predlog za obnovo postopka“, na podlagi katerega mu je tožena stranka od 1. 7. 2006 dalje na novo odmerila pokojnino z upoštevanjem tudi plač, izplačanih v obliki vrednostnih papirjev v letih 1990 in 1991. Glede na to, da je dne 2. 6. 2006 že potekel objektivni rok za obnovo postopka (četrti odstavek 263. člena ZUP), in je kljub temu tožena stranka tožniku na novo odmerila višjo pokojnino od 1. 7. 2006 dalje, je sodišče utemeljeno presodilo, da tožbeni zahtevek za priznanje višje pokojnine za nazaj ni utemeljen.

13. Plače, ki so bile izplačane v obliki vrednostnih papirjev za leto 1990 in 1991, niso bile naknadno ugotovljene, saj so bili podatki o tako izplačanih plačah znani, s strani delodajalca pravilno prikazani in od plač plačani tudi prispevki že v letih 1990 in 1991, le pri odmeri pokojnine se niso upoštevali. V času vložitve tožnikove zahteve so toženo stranko pri odločanju zavezovala pravila ZPIZ-1, ki take ponovne odmere ne ureja in zato tudi ne določa, od kdaj gre v takem primeru upravičencu novo odmerjena pokojnina. Glede na določbo drugega odstavka 3. člena Zakona o sodiščih (ZS, Ur. l. RS, št. 19/94 in naslednji) je potrebno upoštevati ureditev ZPIZ-1 v podobnih primerih (2).

14. ZPIZ-1 v 263. členu določa, da odločba, izdana v obnovi postopka, učinkuje od prvega naslednjega meseca po dani zahtevi za obnovo, oziroma od prvega dne naslednjega meseca po izdaji odločbe, če je bil postopek obnove uveden po uradni dolžnosti. V primeru naknadnega priznanja določenega obdobja pokojninske dobe, dopolnjene pred uveljavitvijo pravice do pokojnine, ZPIZ-1 v 181. členu določa, da se takšna doba upošteva za odstotno povečanje že uveljavljene pokojnine. Pri tem pa v drugem odstavku določa, da gre zavarovancu pravica do takšnega odstotnega povečanja pokojnine od prvega dne naslednjega meseca po vložitvi zahteve. Glede na tako ureditev podobnih primerov, ko gre za novo odmero pravic (pokojnine) na podlagi že pred upokojitvijo nastalih dejstev le za naprej, je sodišče utemeljeno presodilo, da tožena stranka s priznanjem višje pokojnine tožniku na podlagi upoštevanja podatkov o izplačilih plače v obliki delnic in obveznic le od 1. 7. 2006 dalje (glede na vložitev tožnikovega predloga dne 2. 6. 2006) ni ravnala nezakonito. Vse do navedenega datuma je glede višine tožnikove pokojnine učinkovala pravnomočna odločba z dne 7. 1. 2002. Ker je tožnik prejemal pokojnino na njeni podlagi, je sodišče upravičeno zavrnilo tudi zahtevek za plačilo razlike v pokojnini za čas od 31. 12. 2001 do 1. 7. 2006. 15. Ker niso podani razlogi, zaradi katerih je bila vložena in ne razlogi, na katere mora paziti po uradni dolžnosti, je sodišče v ostalem delu revizijo zavrnilo (378. člen ZPP).

Op. št. (1): Prim. sklep VS RS št. VIII Ips 53/2001 z dne 11. 12. 2001 Op. št. (2): Prim. sodba in sklep VS RS št. VIII Ips 535/2008 z dne 22. 10. 2010, sodba VIII Ips 537/2008 z dne 21. 12. 2010