VDSS sodba in sklep Pdp 1083/2015
Datum: 2015-12-03T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2015:PDP.1083.2015
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO - ODŠKODNINSKO PRAVO - OBLIGACIJSKO PRAVO
institut: odškodninska odgovornost delodajalca - mobing - neenaka obravnava

## Jedro

Iz navedb o dejstvih, ki jih je podala tožnica v postopku pred sodiščem prve stopnje, v precejšnjem delu ne izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka za plačilo odškodnine zaradi trpinčenja na delovnem mestu oziroma diskriminacije. Takšne so navedbe, da so bile tožnici ukinjene ure brezplačne pravne pomoči in da ni prejela plačila pri Zvezi svobodnih sindikatov Slovenije v E., da je prejela v podpis najemno pogodbo z napačnimi podatki, da je bil denar nakazan na napačen transakcijski račun in da ji je bila solidarnostna pomoč za smrt očeta nakazana z zamudo. Ker že iz navedb tožnice ne izhaja, da bi šlo za kršitve takšne intenzitete, da bi jih bilo mogoče označiti kot ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti tožnici, oziroma ker sploh ne gre za razmerje med tožnico in toženo stranko, tožena stranka za ta ravnanja ni odškodninsko odgovorna.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdita izpodbijana sodba in sklep sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom zavrglo tožbo v delu, v katerem tožnica zahteva ugotovitev, da jo je tožena stranka na delovnem mestu trpinčila (I. točka izreka). Z izpodbijano sodbo je zavrnilo tožbena zahtevka za plačilo 10.000,00 EUR odškodnine za nematerialno škodo z zakonskimi zamudnimi obrestmi in za povrnitev stroškov postopka z zakonskimi zamudnimi obrestmi (II. točka izreka). Odločilo je, da je tožnica dolžna toženi stranki v roku 15 dni od vročitve sodbe povrniti stroške postopka v višini 985,15 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od zamude dalje (III. točka izreka).

2. Zoper navedena sodbo in sklep se pritožuje tožnica iz pritožbenih razlogov bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, zmotne in nepopolne ugotovitve dejanskega stanja in zmotne uporabe materialnega prava. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in izpodbijano sodbo in sklep spremeni tako, da ugodi tožbenim zahtevkom, podredno pa predlaga, da izpodbijano sodbo in sklep razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje. Vztraja pri postavljenem tožbenem zahtevku za ugotovitev, da je tožena stranka tožnico na delovnem mestu trpinčila, saj meni, da je od ugotovitve tega dejstva odvisno nadaljnje odločanje o dajatvenem tožbenem zahtevku. Sicer pa tožnica v zvezi z odločitvijo, da se denarni tožbeni zahtevek zavrne, meni, da je sodišče prve stopnje napačno ocenilo izvedene dokaze. Pritiski na tožnico so se pokazali pri pogodbi o zaposlitvi, ki ji jo je morala ponuditi v podpis tožena stranka. Tožnica je od 20. 9. 2000 do 11. 5. 2005 večkrat opozorila, da nima pogodbe o zaposlitvi. Tajnica A.A. ji je celo rekla, da se je ravnateljica zmotila, ko je izdala sklep o zaposlitvi za nedoločen čas. Tožnica je pogodbo o zaposlitvi dobila v podpis šele ob napovedanem inšpekcijskem nadzoru, do takrat pa nihče ni kazal interesa, da bi ji pripravil pogodbo o zaposlitvi, tudi takrat ne, ko jo je potrebovala zaradi odobritve posojila za nakup stanovanja. Šikaniranje je bilo še posebej izraženo ob vprašanju strokovnega izpita, ki ga je morala tožnica opraviti. Tožnica se je leta 2001 udeležila izobraževanja za pripravnike in vseh drugih sestankov z mentorico B.B.. Po petih letih samostojnega dela tožnice to ni bilo potrebno, je pa sama želela, da bi čim prej opravila strokovni izpit. Datumi nastopov ji niso bili določeni, ker ni podpisala načrta pripravništva, ker je bil načrt le zapis na papirju, ki se ni izvedel. Po tem je bila za mentorico določena C.C. in ponovno je dobila v podpis načrt pripravništva. To je bilo tudi vse s strani obeh mentoric, nalog oziroma dejavnosti iz načrtov pa nikoli nista izvedli. Datumi nastopov so bili tožnici določeni šele po posredovanju odvetnice. Nastope je tožnica opravila pod mentorstvom C.C., zato je sodišče prve stopnje v 12. točki obrazložitve sodbe in sklepa dejansko stanje napačno ugotovilo, kar potrjuje tudi listina, na kateri je zapisana ocena nastopov. Podobnega odnosa vodstva do tožene stranke je bila tožnica deležna tudi pri razporeditvi svetovalnega dela v letu 2011. Tik pred začetkom pouka 16. 8. 2011 so bile tožnici dodeljene ure svetovalnega dela. Napotke in gradivo, ki je obsegalo okoli 500 strani, je dobila istočasno in z delom naj bi začela takoj. Pričakovala je, da jo bo nadrejeni obvestil o nalogah pravočasno in ji omogočil kakovostno opravljanje dela, vendar se ob tako postavljeni nalogi dela ne da opraviti kakovostno. Trpinčenje se je kazalo tudi pri tožničinem sindikalnem delu, pri zamudi z izplačilom jubilejne nagrade in solidarnostne pomoči. Postavljena je bila v neenakopraven položaj v primerjavi s D.D., ki je bila deset let zaposlena pri toženi stranki brez ustrezne izobrazbe in je bila vsako leto izbrana na razpisu kljub temu, da so se prijavili kandidati z ustrezno izobrazbo. Diskriminirano se je počutila tudi pri napredovanju, saj je ravnateljica ni predlagala, čeprav je bila sicer takšna praksa. Bila je deležna namigovanj o svojem psihičnem zdravju, saj ji je ravnateljica ob vsaki priliki svetovala bolniško in obisk ustreznega zdravnika.

3. Tožena stranka je podala odgovor na pritožbo. Prerekala je pritožbene navedbe tožnice in predlagala, da pritožbeno sodišče pritožbo zavrne kot neutemeljeno in potrdi izpodbijana sodbo in sklep sodišča prve stopnje.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijano sodbo in sklep sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba, in skladno z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP; Ur. l. RS, št. 26/1999 in nadalj.) v zvezi s prvim odstavkom 366. člena ZPP po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka po 1., 2., 3., 6., 7., 11. točki, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, 12. in 14. točki drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, da je pravilno in popolno ugotovilo dejansko stanje ter pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Tožnica pritožbo vlaga tudi iz pritožbenega razloga bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, vendar pa iz nadaljnjih pritožbenih navedb ne izhaja, katere kršitve naj bi storilo sodišče prve stopnje. Pritožbeno sodišče je zato zgolj preverilo, ali sta izpodbijana sklep in sodba obremenjena s kakšno bistveno kršitvijo določb pravdnega postopka, na katero pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, in ugotovilo, da takšne kršitve niso podane.

7. Predmet predmetnega individualnega delovnega spora je plačilo odškodnine zaradi trpinčenja na delovnem mestu in diskriminacije. Tožnica, ki je bila pri toženi stranki zaposlena kot učiteljica nemškega jezika, je zatrjevala kršitve prepovedi trpinčenja in diskriminacije v celotnem obdobju njene zaposlitve pri toženi stranki od 25. 9. 2000 do prenehanja njenega delovnega razmerja v letu 2011, še posebej pa je izpostavljala dogodke od leta 2005 dalje. Sodišče prve stopnje je po izvedenih dokazih presodilo, da tožena stranka tožnice ni niti trpinčila na delovnem mestu niti je ni neenako obravnavala v primerjavi z drugimi zaposlenimi, zato njena odškodninska odgovornost ni podana.

8. Trpinčenje na delovnem mestu prepoveduje in opredeljuje četrti odstavek 6.a člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR; Ur. l. RS, št. 42/2002 in nadalj.), in sicer kot vsako ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti posameznim delavcem na delovnem mestu ali v zvezi z delom. Podlago za odškodninsko odgovornost delodajalca daje četrti odstavek 45. člena ZDR, ki določa, da je delodajalec delavcu v primeru nezagotavljanja varstva pred spolnim in drugim nadlegovanjem ali trpinčenjem, odškodninsko odgovoren po splošnih pravilih civilnega prava. Splošna pravila civilnega prava, ki se nanašajo na odškodninsko odgovornost, so urejena v Obligacijskem zakoniku (OZ; Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadalj.), in sicer v 2. oddelku II. poglavja splošnega dela (členi 131. do 188.). Diskriminacijo prepoveduje prvi odstavek 6. člena ZDR, iz katerega izhaja, da mora delodajalec delavcu v času trajanja delovnega razmerja zagotavljati enako obravnavo ne glede na osebne okoliščine delavca (na primer narodnost, rasa), sankcija odškodninske odgovornosti delodajalca pa je določena v sedmem odstavku 6. člena ZDR.

9. Tožnica je v tem sporu poleg dajatvenega tožbenega zahtevka za plačilo odškodnine uveljavljala tudi tožbeni zahtevek za ugotovitev, da je tožena stranka tožnico na delovnem mestu trpinčila. Ker gre za ugotovitev dejstev, takšen tožbeni zahtevek v skladu s prvim odstavkom 181. člena ZPP ni dopusten, zato je sodišče prve stopnje tožbo v tem delu pravilno zavrglo. Neutemeljeno pritožba v zvezi s tem izpostavlja, da je tožbeni zahtevek potreben, ker je od ugotovitve tega dejstva odvisna odločitev o dajatvenem tožbenem zahtevku. Ugotovitev, da je tožena stranka tožnico trpinčila, je sicer res podlaga za naložitev odškodnine toženi stranki, vendar to še ne pomeni, da takšna ugotovitev sodi tudi v izrek sodbe. Ugotovitveni tožbeni zahtevek je namreč dopusten le v primeru ugotovitve obstoja oziroma neobstoja kakšne pravice ali pravnega razmerja ali pa pristnosti oziroma nepristnosti kakšne listine. Odločitev sodišče prve stopnje je tako pravilna.

10. Sodišče prve stopnje je pravilno ocenilo, da iz samih navedb o dejstvih, ki jih je podala tožnica v postopku pred sodiščem prve stopnje, v precejšnjem delu ne izhaja utemeljenost tožbenega zahtevka niti na podlagi trpinčenja na delovnem mestu niti na podlagi diskriminacije. Takšne so navedbe, da so bile tožnici ukinjene ure brezplačne pravne pomoči in da ni prejela plačila pri Zvezi svobodnih sindikatov Slovenije v E., da je prejela v podpis najemno pogodbo z napačnimi podatki, da je bil denar nakazan na napačen transakcijski račun in da ji je bila solidarnostna pomoč za smrt očeta nakazana z zamudo. Ker že iz navedb tožnice ne izhaja, da bi šlo za kršitve takšne intenzitete, da bi jih bilo mogoče označiti kot ponavljajoče se ali sistematično, graje vredno ali očitno negativno in žaljivo ravnanje ali vedenje, usmerjeno proti tožnici, oziroma ker sploh ne gre za razmerje med tožnico in toženo stranko, tožena stranka za ta ravnanja ni odškodninsko odgovorna. Pritožbeno sodišče tako dodatno ne odgovarja na pritožbene navedbe (ki so hkrati tudi povsem pavšalne), v katerih tožnica vztraja pri odškodninski odgovornosti tožene stranke zaradi navedenih dejanj.

11. Tudi glede preostalih zatrjevanih kršitev je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da tožena stranka tožnice ni niti trpinčila niti neenako obravnavala v primerjavi z ostalimi delavci.

12. Tožnica v pritožbi zgolj pavšalno vztraja pri zatrjevanem trpinčenju v zvezi s prepoznim izplačilom jubilejne nagrade, ki po pravilni materialnopravni presoji sodišča prve stopnje ni podano glede na to, da je bila tožnici jubilejna nagrada z zamudo (le petih mesecev) izplačana zaradi pomanjkanja finančnih sredstev pri toženi stranki. V zvezi z očitki, ki zadevajo tožničino pogodbo o zaposlitvi, pa je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da trpinčenja ne predstavlja napačni zapis v pogodbi o zaposlitvi za nedoločen čas, da je sklenjena za določeno obdobje, prav tako ne dejstvo, da je poslovna sekretarka A.A. želela to napako odpraviti. Iz njene pisne in ustne izpovedi izhaja, da je bila napaka odpravljena, ko je tožnica na to opozorila ravnateljico, in da je do zamude prišlo zaradi obsega dela priče, ne pa namerno. Niti ravnateljica tožene stranke F.F. niti priča A.A. nista izpovedali, da bi tožnica večkrat opozorila na izstavitev pogodbe o zaposlitvi in da ji ta kljub temu ne bi bila izročena. Glede na navedeno se pritožbeno sodišče strinja z zaključki sodišča prve stopnje.

13. Pritožbeno sodišče se strinja s presojo sodišča prve stopnje, da zatrjevano trpinčenje ni podano niti v zvezi z določitvijo datumom nastopov. Ti so v skladu s prvim odstavkom 19. člena Pravilnika o pripravništvu in o strokovnem izpitu strokovnih delavcev na področju vzgoje in izobraževanja (Ur. l. RS, št. 30/1996 in nadalj.; v nadaljevanju Pravilnik) v zvezi z 11. členom Pravilnika pogoj za pristop k strokovnemu izpitu strokovnih delavcev na področju vzgoje in izobraževanja. Pravilnik ne določa obveznosti ravnatelja vrtca oziroma šole, da strokovnemu delavcu določi datume nastopov, zato se pritožbeno sodišče strinja z dejansko ugotovitvijo sodišča prve stopnje, da pri toženi stranki ni bila praksa, da bi ravnateljica določala datume, ampak so (enako kot v drugih primerih) čakali na pobudo tožnice. Iz pisnih in ustnih izpovedi prič C.C. in B.B. izhaja, da sta pripravili program pripravništva, da sta se s tožnico poskušali dogovoriti o izvedbi programa, vendar interesa s tožničine strani ni bilo, prav tako ni bilo njene pobude za nastope. Tožnica pa celo sama navaja, da drugega programa pripravništva ni želela podpisati, ker je po njeni oceni šlo zgolj za zapis na papirju, namenjen plačilu mentorici. V pritožbi tožnica nasprotuje ugotovitvi sodišča prve stopnje, da je tožnica nastope opravila zunaj tožene stranke in se pri tem sklicuje na listino, na kateri je zapisana ocena C.C.. Poleg tega, da je navedena ugotovitev sodišča prve stopnje za predmetni spor nepomembna, je očitek neutemeljen tudi zato, ker se v priloga A v spisu te zadeve ne nahaja nobena listina, iz katerih bi izhajale ocene navedene mentorice. Iz listine A11 pa izhaja zgolj določitev datumom nastopov.

14. Tožnica se ne strinja z ugotovitvami sodišča prve stopnje v zvezi z napredovanjem tožnice v naziv mentor. Neutemeljeno navaja, da je bila pri toženi stranki praksa, da napredovanje zaposlenih predlaga ravnateljica, saj priče tega niso potrdile (izpoved B.B.). Znakov trpinčenja pa nima niti napotilo ravnateljice tožene stranke v odgovoru na predlog za plačano odsotnost, da naj gre tožnica v bolniški stalež. Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje ni razvidno, da bi bilo napotilo dalo na kakršenkoli zaničevalen način ali z namigovanjem na psihično zdravje tožnice. Tudi po presoji pritožbenega sodišča je povsem zakonit in tudi življenjski odgovor delodajalca, ki delavcu ne more odobriti plačane odsotnosti, da ga napoti v bolniški stalež, če delavec zaradi zdravstvenih razlogov ni sposoben za delo.

15. Do drugih pritožbenih navedb, ki niso odločilnega pomena za rešitev v predmetni zadevi, se pritožbeno sodišče ne opredeljuje (prvi odstavek 360. člena ZPP). Prav tako se ne opredeljuje do navedb o dejstvih, ki jih tožnica v postopku pred sodiščem prve stopnje ni zatrjevala, pa ne izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogla navesti pravočasno (286. člen ZPP). Pritožbeno sodišče zato na podlagi prvega odstavka 337. člena ZPP ni upoštevalo navedb o tem, da naj bi ravnateljica tožene stranke dejala, da se je zmotila, ko je izdala sklep za zaposlitev tožnice za nedoločen čas; da ustrezne pogodbe o zaposlitvi ni prejela v podpis niti takrat, ko jo je potrebovala zaradi odobritve posojila za stanovanje; da se je od tožnice zahtevalo, da s svetovalnim delom prične hkrati s prejemom napotkov in 500 strani gradiva; da je bila D.D. vsako leto izbrana, čeprav so se na razpis prijavili tudi kandidati s primerno izobrazbo ter da so tožničini sodelavci napredovali hitreje kot ona.

16. Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljani razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 353. člena ZPP v zvezi z 2. točko 365. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo izpodbijano sodbo in sklep sodišča prve stopnje.

17. Odločitev o pritožbenih stroških je odpadla, ker jih pravdni stranki nista priglasili (prvi odstavek 163. člena ZPP).