VDS sklep Pdp 196/2003
Datum: 2003-01-24T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2003:VDS.PDP.196.2003
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: začasna odredba - začasna odredba - pogoj

## Jedro

Po 19. členu ZDSS lahko sodišče izda po uradni dolžnosti začasno odredbo z namenom, da se prepreči samovoljno ravnanje delodajalca ali pa odvrne nenadomestljiva škoda. V primeru, če stranka predlaga izdajo začasne odredbe, pa mora sodišče po 2. odst. citirane določbe o predlogu odločiti brez odlašanja, najkasneje v treh dneh. Za izdajanje začasnih odredb v individualnih delovnih sporih na predlog strank se smiselno uporabljajo določbe ZIZ, zato je v primeru, ko sodišče odloča o začasni odredbi na podlagi predloga, potrebno izhajati iz opredelitve pogojev v 272. členu ZIZ, ki določa pogoje za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi sklep sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom izdalo začasno odredbo, s katero je zadržalo izvajanje sklepa o začasni razporeditvi delavca iz kraja v kraj, ki ga je izdala tožena stranka dne 4.10.2002, na podlagi katerega je tožnik razporejen iz delovnega mesta vodja PE M. na enako delovno mesto v PE S.G. ter toženo stranko zavezalo, da zagotovi tožniku delo v PE M.. Izdana začasna odredba velja do pravnomočne rešitve te zadeve.

Zoper sklep o začasni odredbi se pritožuje tožena stranka iz vseh pritožbenih razlogov ter predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani sklep v celoti razveljavi. Po mnenju pritožnika v predmetni zadevi niso podane procesne predpostavke, določene v ZDSS in 272. členu ZIZ. Citirana zakonska določila namreč zahtevajo, da bi morala tožena stranka ravnati samovoljno, s čimer se predvideva očitno protipravno ravnanje oziroma groba kršitev delovnopravnih predpisov, čemur v predmetni zadevi ni moč pritrditi, prav tako pa mora biti izpolnjena procesna predpostavka - odvrnitev nenadomestljive škode. Tožnik je v svojem predlogu zelo skopo obrazložil obstoj procesnih predpostavk za izdajo začasne odredbe, saj je navedel le, da je izkazal svojo terjatev, kakor tudi to, da bo utrpel škodo.

Pritožba ni utemeljena. je sodišče prve stopnje utemeljeno izdalo predlagano začasno odredbo. Po 19. členu Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS - Ur.l. RS št. 19/94) lahko sodišče izda po uradni dolžnosti začasno odredbo z namenom, da se prepreči samovoljno ravnanje delodajalca ali pa odvrne nenadomestljiva škoda. V tej zakonski določbi je dano pooblastilo delovnemu sodišču, da izda začasno odredbo tudi po uradni dolžnosti, torej samo brez predloga strank in sicer z namenom, da se prepreči samovolja delodajalca oziroma odvrne nastanek nenadomestljive škode. V primeru, če stranka predlaga izdajo začasne odredbe, pa mora sodišče po 2. odst. citirane določbe o predlogu odločiti brez odlašanja, najkasneje v treh dneh. Za izdajanje začasnih odredb v individualnih delovnih sporih, po predlogu strank, se smiselno uporabljajo določbe Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ - Ur.l. RS št. 51/98 in 75/02). V primeru, ko sodišče odloča o začasni odredbi na podlagi predloga je potrebno pri presoji utemeljenosti predloga izhajati iz opredelitve pogojev v 272. členu ZIZ, ki določa pogoje za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve, za kar tudi v konkretnem primeru gre. Po citirani določbi se izda začasna odredba v zavarovanje nedenarne terjatve, če upnik izkaže za verjetno, da terjatev obstoji, ali da mu bo terjatev zoper dolžnika nastala, poleg tega pa mora upnik še izkazati eno izmed naslednjih predpostavk: - nevarnost, da bo uveljavitev terjatve onemogočena ali precej otežena, - da je odredba potrebna, da se prepreči uporaba sile in nastanek nenadomestljive škode in - da dolžnik z izdajo začasne odredbe, če bi se tekom postopka izkazala za neutemeljeno ne bi utrpel hujših neugodnih posledic od tistih, ki bi brez izdaje začasne odredbe nastala upniku.

Glede na navedbe tožnika v predlogu za izdajo začasne odredbe in glede na v spis predloženo listinsko dokumentacijo tudi pritožbeno sodišče zaključuje, da so v konkretnem sporu podani pogoji za izdajo začasne odredbe v zavarovanje nedenarne terjatve po določbi 272. člena ZIZ, saj je upnik verjetnost terjatve izkazal, poleg tega pa je ta začasna odredba potrebna tudi zato, da se prepreči uporaba sile delodajalca. Iz tožbenih navedb izhaja, da se tožnik vozi na delo v M. izmenično, z avtomobilom, ki mu ga posodijo starši, ali pa z javnim prevoznim sredstvom. Tožena stranka v odgovoru na tožbo tega niti ne osporava, čeprav je v sklepu zapisala, da tožnik začasno stanuje v M.. Iz podpisane pogodbe o zaposlitvi jasno izhaja, da je prebivališče tožnika na naslovu M., M. S. in ta naslov mora tožena stranka tudi upoštevati pri razporejanju tožnika. Tožnik je bil z dokončnim sklepom razporejen iz M. v S. G., kar pa je v nasprotju s 14. členom Splošne kolektivne pogodbe za gospodarske dejavnosti (SKPGd - Ur.l. RS št. 40/97), ki v skladu z napotilno normo 25. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR - Ur.l. RS št. 14/90, 5/91 in 71/93) ureja primere in pogoje, pod katerimi je mogoče razporediti delavca iz kraja v kraj, brez njegove privolitve. Po zgoraj citirani določbi SKPGd delavca ni mogoče razporediti iz kraja v kraj brez njegove privolitve v naslednjih primerih: - če razporeditev lahko vpliva na bistveno poslabšanje delavčevega zdravja, - če traja pot na delo in z dela v normalnih okoliščinah z javnimi prevoznimi sredstvi več kot tri ure, matere delavke z otrokom do treh let starosti pa, če pot traja več kot dve uri.

V čas poti na delo in z dela se šteje tudi čas čakanja na javni prevoz, ki se nanaša na čas "čakanja na zvezo" - torej med enim in drugim prevozom, če mora delavec za pot uporabljati več javnih prevozov, pa tudi čas čakanja na prvi javni prevoz po končanem delovnem času.

Ker je izdaja začasne odredbe utemeljena zlasti takrat, če je zelo verjetno izkazano, da bo tožnikovemu zahtevku ugodeno, je sodišče prve stopnje tudi po oceni pritožbenega sodišča v konkretnem primeru utemeljeno izdalo začasno odredbo, saj so izpolnjeni pogoji za izdajo začasne odredbe po 272. členu ZIZ, torej izkazan je verjeten obstoj terjatve in pa pogoj določen v 2. alinei 2. odst. citirane določbe ZIZ. Zato je pritožbeno sodišče pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in potrdilo sklep sodišča prve stopnje.