Sklep X Ips 175/2012
Datum: 2012-05-17T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2012:X.IPS.175.2012
opravilna_stevilka_ii_stopnje: Sodba UPRS I U 555/2011
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: DAVKI - UPRAVNI SPOR
institut: dovoljenost revizije - davek na dodano vrednost - neizkazanost poslovnih dogodkov - missing trader - pomembno pravno vprašanje - nekonkretizirano pravno vprašanje - splošno vprašanje

## Jedro

Trditveno in dokazno breme za dovoljenost revizije sta na revidentu.

Ne gre za pomembno pravno vprašanje glede na vsebino zadeve, če se vprašanje nanaša na enega od razlogov izpodbijane odločbe, ki pa ni nosilni razlog za takšno odločitev. Rešitev takega vprašanja na drugačno odločitev v zadevi ne more vplivati. Ni pomembno pravno vprašanje, če je zastavljeno na splošni ravni in odgovor nanj, ki ne more biti drugačen kot splošen, v ničemer ne bi prispeval k pravni varnosti, enotni uporabi prava ali razvoju prava preko sodne prakse. Pomembno pravno vprašanje mora biti zastavljeno natančno in konkretno, navedeno mora biti pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, mora pa biti tudi na kratko obrazloženo, zakaj naj bi prvostopenjsko sodišče to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka morajo biti opisane natančno in konkretno, na enak način pa je treba izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala oziroma neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje. Če to ni, se revizija zavrže kot nedovoljena.

## Izrek

I. Revizija se zavrže. II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

## Obrazložitev

1. Zoper v uvodu tega sklepa navedeno pravnomočno sodbo prvostopenjskega sodišča je tožeča stranka (v nadaljevanju revident) vložila revizijo. V zvezi z dovoljenostjo revizije navaja, da se v zadevi odpira več pomembnih pravnih vprašanj v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu (v nadaljevanju ZUS-1). Priglaša stroške revizijskega postopka.

2. Revizija ni dovoljena.

3. Z izpodbijano sodbo je prvostopenjsko sodišče na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo revidentovo tožbo zoper odločbo Davčnega urada Ljubljana, št. DT 0610-1883/2007-08-0803-75 z dne 13. 12. 2007 (v zvezi z odločbo Ministrstva za finance, št. DT 499-16-32/2008 z dne 11. 2. 2011), s katero je bil revidentu za obdobje od 1. 4. do 30. 4. 2007 odmerjen dodaten davek na dodano vrednost (v nadaljevanju DDV) v znesku 3.273,40 EUR ter pripadajoče obresti. Davek je bil dodatno odmerjen, ker je bilo ugotovljeno, da je revident neupravičeno odbijal vstopni DDV. Po presoji prvostopenjskega in drugostopenjskega organa, ki ji pritrjuje tudi prvostopenjsko sodišče, namreč račun, na podlagi katerega je revident odbijal vstopni DDV, ne izkazuje resnične transakcije, obenem pa iz okoliščin zadeve izhaja, da je revident vedel ali bi moral vedeti, da sodeluje v goljufivih transakcijah, katerih namen je pridobitev davčnih ugodnosti.

4. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je izpolnjen eden izmed tam navedenih pogojev za njeno dovoljenost. Po ustaljeni upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča je tako trditveno kot dokazno breme o izpolnjevanju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče RS je že v več sklepih (npr. Up-858/08 z dne 3. 6. 2008, Up-1124/08 z dne 23. 9. 2008, Up-1057/08 z dne 2. 4. 2009, Up-1186/08 z dne 23. 4. 2009 in Up-1808/08 z dne 17. 9. 2009) ugotovilo, da takšno stališče ni v nasprotju z Ustavo RS.

5. Po določbi 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo.

6. Kot pomembno pravno vprašanje revident izpostavlja vprašanje: „Ali gre za kršitev načela kontradiktornosti iz 5. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), če se v postopku davčno inšpekcijskega nadzora upoštevajo ugotovitve iz davčno inšpekcijskega nadzora o poslovanju dobavitelja tožeče stranke in se nanje sklicuje sodba v upravnem sporu, čeprav tožeča stranka ni imela možnosti izjaviti se o teh ugotovitvah?“

7. Vprašanje se nanaša na ugotovitve davčnega organa, zaradi katerih je izdajatelja spornega računa štel za t. i. neplačujoči gospodarski subjekt oziroma missing traderja v smislu Uredbe Komisije (ES) št. 1925/2004 (s spremembami) z dne 29. oktobra 2004. Ker v obravnavanem primeru odločitev o dodatni odmeri davka temelji predvsem na oceni, da resničnost poslovnega dogodka ni izkazana, revizijsko sodišče meni, da glede na vsebino obravnavane zadeve ni pomembno, ali je bil izdajatelj spornega računa (dobavitelj) t. i. missing trader, saj to ob neizkazanih poslovnih dogodkih ne more vplivati na drugačno odločitev v tej zadevi. Zato zastavljeno vprašanje tudi ne more biti pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1. Po dikciji te določbe se namreč pomembnost pravnega vprašanja presoja glede na vsebino zadeve.

8. Revizijsko sodišče pa je bistveno podobna vprašanja že obravnavalo, npr. v zadevah X Ips 535/2007, X Ips 97/2009, X Ips 428/2009, X Ips 477/2009, X Ips 168/2010, X Ips 273/2010, v katerih je ravno tako ocenilo, da v primerih, ko resničnost poslovnih dogodkov ni izkazana, ni pomembno, ali je bil dobavitelj t. i. missing trader, in posledično tudi ne, ali je prejemnik računa sodeloval v davčnem postopku, v katerem je bilo ugotovljeno, da je njegov dobavitelj t. i. missing trader. Po ustaljeni upravnosodni praksi revizijskega sodišča pa se vprašanje, o katerem je to sodišče že zavzelo stališče, ne šteje za pomembno pravno vprašanje v smislu določbe 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 (npr. X Ips 435/2007, X Ips 743/2007, X Ips 6/2008, X Ips 47/2009).

9. Revident izpostavlja tudi naslednja vprašanja: „Ali je podana kršitev 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP, če sodišče brez logično prepričljivih razlogov in v nasprotju s procesnim gradivom zavrne tožbene razloge kot neutemeljene? Ali je podana kršitev načela kontradiktornosti iz 5. člena ZPP, če sodišče v sodbi le povzame navedbe tožeče stranke in se nato do njih vsebinsko ne opredeli? Ali je podana bistvena kršitev določb postopka iz drugega odstavka 75. člena ZUS-1, če sodišče kljub spornemu dejanskemu stanju na seji zavrne tožbo kot neutemeljeno? Ali se obstoj pogodbenih razmerij presoja po pravilih davčnega prava ali po pravilih obligacijskega prava?“

10. Gre za splošno zastavljena vprašanja, kar pa za dovoljenost revizije ne zadostuje. Na taka vprašanja je mogoče odgovoriti le na splošno, kar pa ne bo v ničemer prispevalo k pravni varnosti, enotni uporabi prava ali razvoju prava preko sodne prakse, kar je eno od temeljnih razlogov za dovoljenost revizije, ki je uveljavljeno v upravnosodni praksi Vrhovnega sodišča in je vsebovano v 367. a členu ZPP, ki se na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1 primerno uporablja za vprašanja postopka, ki v ZUS-1 niso urejena. Skladno z ustaljeno upravnosodno prakso Vrhovnega sodišča (npr. X Ips 433/2007 z dne 23. 10. 2008, X Ips 69/2009 z dne 19. 3. 2009, X Ips 592/2007 z dne 21. 5. 2009, X Ips 189/2009 z dne 4. 6. 2009) in z določbo četrtega odstavka 367. b člena ZPP mora revident natančno in konkretno navesti sporno pravno vprašanje in pravno pravilo, ki naj bi bilo prekršeno, okoliščine, ki kažejo na njegovo pomembnost, ter na kratko obrazložiti, zakaj je sodišče prve stopnje to vprašanje rešilo nezakonito; zatrjevane kršitve postopka mora opisati natančno in konkretno, na enak način pa mora izkazati tudi obstoj sodne prakse Vrhovnega sodišča, od katere naj bi odločitev odstopala, oziroma neenotnost sodne prakse sodišča prve stopnje. V 9. točki te obrazložitve povzeta zastavljena vprašanja pa ne zadostijo navedenim kriterijem.

11. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče revizijo zavrglo kot nedovoljeno na podlagi 89. člena ZUS-1. 12. Odločitev o stroških temelji na 165. in 154. členu ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.