VDSS sodba Pdp 886/2015
Datum: 2015-12-03T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2015:PDP.886.2015
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: redna odpoved pogodbe o zaposlitvi zaradi invalidnosti - delavec invalid

## Jedro

Tožena stranka je tožniku – delavcu invalidu zakonito odpovedala pogodbo o zaposlitvi zaradi invalidnosti izvedla zakonito, skladno s 4. alinejo 1. odstavka 89. člena in 2. odstavkom 88. člena ZDR-1. Tožnik je bil z odločbo ZPIZ spoznan za invalida III. kategorije invalidnosti zaradi posledic bolezni, priznana mu je bila pravica do dela na drugem delovnem mestu za dela, z omejitvami. Komisija za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi pri Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti predlog za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi pa je ugotovila, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi brez ponudbe nove pogodbe o zaposlitvi po 1. odstavku 102. člena ZPIZ-1 in 40. člena ZZRI.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek, s katerim je tožnik zahteval ugotovitev nezakonitosti sklepa o redni odpovedi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 10. 2014 iz razloga nezmožnosti opravljanja dela pod pogoji pogodbe o zaposlitvi zaradi invalidnosti in razveljavitev tega sklepa, ter ugotovitev, da mu delovno razmerje pri toženi stranki ni prenehalo, temveč še traja z vsemi pravicami in ga je tožena stranka dolžna v roku 8 dni pozvati nazaj na delo, za čas nezakonitega prenehanja pogodbe o zaposlitvi priznati delovno dobo, ga prijaviti v zdravstveno, pokojninsko in invalidsko zavarovanje, obračunati plače, ki bi jih prejel, če bi delal, od bruto zneska plače odtegniti in plačati vse davke in prispevke ter mu nato izplačati neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo do vsakega 18. dne v mesecu za pretekli mesec (točka I izreka). Odločilo je, da tožena stranka sama krije svoje stroške postopka (točka II izreka).

2. Zoper sodbo (razen zoper odločitev o stroških postopka) se iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena ZPP, pritožuje tožeča stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče pritožbi ugodi in izpodbijani del sodbe razveljavi ter zadevo vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. Navaja, da je napačen zaključek sodišča prve stopnje, da tožena stranka za tožnika nima na razpolago ustreznega delovnega mesta, saj je tožnik po prejemu odločbe Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje z dne 30. 1. 2014 še vedno delal pri toženi stranki. Zato tožena stranka ni dokazala, da zanj nima ustreznega dela.

3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila. Navaja, da je sodišče prve stopnje pravilno ugotovilo, da je tožena stranka postopek redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi izpeljala v skladu z zakonskimi zahtevami. Skladno z omejitvami po odločbi Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije z dne 30. 1. 2014 tožniku ni mogla zagotoviti delovnega mesta, na katerem bi bile upoštevane vse omejitve iz te odločbe. Tožnik po prejemu odločbe z dne 30. 1. 2014 ni nikoli delal na ustreznem delovnem mestu. Sodišče prve stopnje je pravilno ugotovilo dejansko stanje, prav tako pa tudi ni bistveno kršilo določb pravdnega postopka. Priglaša stroške odgovora na pritožbo.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je po uradni dolžnosti pazilo na absolutne bistvene kršitve določb postopka iz 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) in na pravilno uporabo materialnega prava. Po izvedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo nobene absolutne bistvene kršitve določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti. Pritožba se na ta pritožbeni razlog le pavšalno sklicuje. Sodišče prve stopnje je na pravilno in popolno ugotovljeno dejansko stanje tudi pravilno uporabilo materialno pravo.

6. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da je tožena stranka postopek redne odpovedi pogodbe o zaposlitvi zaradi invalidnosti izvedla zakonito in sicer skladno s 4. alinejo 1. odstavka 89. člena in 2. odstavkom 88. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013). Tožnik je bil z odločbo ZPIZ z dne 30. 1. 2014 spoznan za invalida III. kategorije invalidnosti zaradi posledic bolezni. Priznana mu je bila pravica do dela na drugem delovnem mestu za dela, kjer ni potrebno dvigovati ali prenašati bremen, težjih od 15 kg, brez skakanja z enega nivoja na drugega, s polnim delovni časom od 28. 1. 2014 dalje. Ker tožena stranka ni imela na razpolago ustreznega dela, kar izhaja tudi iz izpovedi prič, zaslišanih v dokaznem postopku pred sodiščem prve stopnje (točke 8, 9, 10 in 11 obrazložitve sodbe), je dne 30. 5. 2014 vložila na Komisijo za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi pri Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti predlog za ugotovitev podlage za odpoved pogodbe o zaposlitvi po 103. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (ZPIZ-1, Ur. l. RS, št. 109/2006 in naslednji), ki se skladno z določbo 429. člena Zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju (ZPIZ-2, Ur. l. RS, št. 96/2012 in naslednji) do ureditve v zakonu, ki ureja zaposlitveno rehabilitacijo in zaposlovanje invalidov, še vedno uporablja. Ta komisija je dne 12. 9. 2014 izdala mnenje, s katerim je ugotovila, da tožena stranka tožniku utemeljeno ne more ponuditi nove pogodbe o zaposlitvi in da obstaja podlaga za odpoved pogodbe o zaposlitvi brez ponudbe nove pogodbe o zaposlitvi po 1. odstavku 102. člena ZPIZ-1 in 40. člena Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji invalidov (ZZRI, Ur. l. RS, št. 63/2004 in naslednji).

7. Tožnik je bil še po tem, ko je bil spoznan za invalida III. kategorije invalidnosti, v delovnem razmerju pri toženi stranki. Vendar pa to ne pomeni, da je imela ta zanj na razpolago ustrezno delovno mesto. Tožena stranka je tožniku šele po prejemu mnenja komisije z dne 12. 9. 2014 lahko iz utemeljenega razloga odpovedala pogodbo o zaposlitvi.

8. Pritožbeno sodišče je odgovorilo le na tiste pritožbene navedbe, ki so odločilnega pomena (1. odstavek 360. člena ZPP). Ugotovilo je, da niso podani razlogi, iz katerih se sodba lahko izpodbija, in tudi ne razlogi, na katere se pazi po uradni dolžnosti, zato je pritožbo kot neutemeljeno zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje v izpodbijanem delu (353. člen ZPP).

9. Tožena stranka sama krije svoje stroške odgovora na pritožbo skladno z določbo 5. odstavka 41. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004).