Sklep I Up 161/2009
Datum: 2009-12-16T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2009:I.UP.161.2009
opravilna_stevilka_ii_stopnje: Sklep UPRS (zunanji oddelek v Mariboru) U 94/2008
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: UPRAVNI SPOR - UPRAVNI POSTOPEK
institut: zavrženje tožbe - upravna zadeva - upravni akt - določitev roka za opravljanje preizkusa znanja za izvršitelje

## Jedro

Odločbe ministra, s katero je ugotovljeno, da je bil tožnik določenega dne imenovan za izvršitelja, da štiriletni rok, v katerem so izvršitelji dolžni opravljati preizkus znanja, poteče na določen dan, ter določeno, da bo tožnik preizkus znanja opravljal določenega dne pred določeno komisijo, po njeni vsebini ni mogoče šteti za odločbo v smislu ZUP, saj z njo ni bilo odločeno o pravici, obveznosti ali pravni koristi s področja upravnega prava (prvi odstavek 2. člena ZUP). Zato bi moralo sodišče prve stopnje tožbo zavreči na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.

II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka.

## Obrazložitev

1. Z izpodbijanim sklepom je sodišče prve stopnje na podlagi 6. točke prvega odstavka 36. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1 zavrglo tožnikovo tožbo zoper odločbo tožene stranke z dne 11. 1. 2008. S citirano odločbo je minister za pravosodje ugotovil, da je bil tožnik z odločbo dne 20. 4. 2004, imenovan za izvršitelja (1. točka izreka); da štiriletni rok, v katerem so izvršitelji dolžni opraviti preizkus znanja, tožniku poteče dne 20. 4. 2008 (2. točka izreka). Odločil je tudi, da bo tožnik opravljal preizkus znanja dne 18. 4. 2008 pred komisijo in določil njeno sestavo (3. točka izreka) ter da stroški opravljanja preizkusa znašajo 190,08 EUR (4. točka izreka).

2. Sodišče prve stopnje je v obrazložitvi izpodbijanega sklepa navedlo, da si tožnik svojega pravnega položaja v obravnavani zadevi ne more izboljšati, ker je tožena stranka o isti stvari dne 12. 11. 2008 izdala novo odločbo, s katero je na novo ugotovila tožnikovo obveznost, da opravlja preizkus znanja za izvršitelja, in določila nov rok za opravljanje preizkusa ter izpitno komisijo. Tožnik ne zatrjuje, da so mu iz izpodbijane odločbe do izdaje nove odločbe nastale kakšne pravne posledice v smislu 20. člena Pravilnika o strokovnem izobraževanju ter programu, pogojih in načinu opravljanja preizkusov znanja izvršiteljev (v nadaljevanju Pravilnik). Glede na to, da je z novo odločbo določen tudi novi rok za opravljanje preizkusa znanja (23. 2. 2009), pa tudi na podlagi odločbe, ki je predmet tega upravnega spora, za tožnika ne morejo nastati več pravne posledice v smislu določb Zakona o izvršbi in zavarovanju - ZIZ in Pravilnika.

3. Tožnik v pritožbi navaja, da je stališče sodišča, da izdaja nove odločbe avtomatično nadomesti prejšnjo odločbo, materialnopravno zmotno in v nasprotju z ustaljeno sodno prakso. Glede na določbo 242. člena Zakona o splošnem upravnem postopku – ZUP mora dispozitiv nove odločbe vsebovati dva dela. V prvem delu se drugače odloči o zadevi, v drugem pa se izreče, da se s to odločbo nadomesti prejšnja odločba. Brez nadomestitvenega dela izreka prejšnja odločba ostane v veljavi. Takšno stališče je zavzela tudi sodna praksa. Zato lahko tožnika še vedno zadenejo posledice v smislu 20. člena Pravilnika. Tožnik je zahteval odpravo odločbe v celoti, saj ocenjuje, da mu preizkusa znanja ni treba opravljati, ker ima opravljen pravniški državni izpit. Izpodbijani sklep o teh tožnikovih navedbah molči, kar je bistvena kršitev določb postopka. Vrhovnemu sodišču predlaga, da izpodbijani sklep spremeni tako, da tožbenemu zahtevku ugodi oziroma podrejeno, da izpodbijani sklep razveljavi in vrne zadevo prvostopnemu sodišču v novo sojenje.

4. Pritožba ni utemeljena.

5. Po presoji Vrhovnega sodišča je sodišče prve stopnje sicer pravilno zavrglo tožnikovo tožbo, vendar pa je navedlo napačne razloge za svojo odločitev. V obravnavani zadevi se izpodbija odločba Ministra za pravosodje, ki pa po vsebini ni odločba v smislu Zakona o splošnem upravnem postopku – ZUP, čeprav ima naziv „odločba“, saj z njo ni bilo odločeno o upravni zadevi. V prvem odstavku 2. člena ZUP je predpisano, da je upravna zadeva odločanje o pravici, obveznosti ali pravni koristi fizične ali pravne osebe oziroma druge stranke na področju upravnega prava. To pa z izpodbijano odločbo, s katero je ugotovljeno, da je bil tožnik dne 20. 4. 2004 imenovan za izvršitelja, da štiriletni rok, v katerem so izvršitelji dolžni opravljati preizkus znanja, poteče dne 20. 4. 2008, ter določeno, da bo tožnik preizkus znanja opravljal določenega dne pred določeno komisijo, ni bilo storjeno, saj nič od tega ni pravica, obveznost ali pravna korist s področja upravnega prava. Odločbe ministra po njeni vsebini zato ni mogoče šteti za odločbo v smislu ZUP. Takšne odločbe pa tudi ni dopustno izpodbijati po 2. in 4. členu ZUS-1. Z njo se namreč ne posega niti v pravni položaj tožnika, niti v njegove ustavne pravice, saj gre za akt, ki sam po sebi še ne učinkuje in ne povzroča pravnih posledic. Enako stališče je Vrhovno sodišče zavzelo v sklepu I Up 160/2009 z dne 22. 10. 2009. 6. Na drugačno odločitev Vrhovnega sodišča v obravnavani zadevi ne more vplivati dejstvo, da je v pravnem pouku izpodbijane odločbe navedeno, da je dovoljen upravni spor, saj napačen pravni pouk tožniku ne more zagotoviti več procesnih pravic, kot mu jih daje zakon.

7. Ker v obravnavanem primeru akt, ki se izpodbija s tožbo, ni upravni akt oziroma akt, ki se lahko izpodbija v upravnem sporu, bi jo moralo sodišče prve stopnje zavreči na podlagi 4. točke prvega odstavka 36. člena ZUS-1. Ugotovljena pomanjkljivost izpodbijanega sklepa pa po presoji Vrhovnega sodišča ni vplivala na njegovo zakonitost. 8. Na drugačno odločitev Vrhovnega sodišča pritožbene navedbe glede vsebine odločbe tožene stranke z dne 12. 11. 2008 ne morejo vplivati, saj navedena odločba ni predmet tega upravnega spora.

9. Glede na navedeno je Vrhovno sodišče na podlagi 76. člena v zvezi s prvim odstavkom 82. člena ZUS-1 pritožbo zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

10. Ker tožeča stranka s pritožbo ni uspela, sama trpi svoje stroške pritožbenega postopka (prvi odstavek 165. člena v zvezi s 154. členom ZPP in prvim odstavkom 22. člena ZUS-1).