Sklep X Ips 650/2007
Datum: 2009-09-10T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2009:X.IPS.650.2007
opravilna_stevilka_ii_stopnje: Sodba UPRS (zunanji oddelek v Mariboru) U 729/2006
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: CARINE - UPRAVNI SPOR
institut: carine - dovoljenost revizije - zavrženje - pomembno pravno vprašanje - pooblastilo predstojnika - neenotna sodna praksa - vrednost izpodbijanega dela

## Jedro

Vprašanje veljavnosti pooblastila uradne osebe za odločanje v upravnem postopku ni nerešeno pravno vprašanje, saj obstoji ustaljena upravnosodna praksa sodišča prve stopnje, o tem vprašanju pa je Vrhovno sodišče RS že zavzelo stališče v sodbi X Ips 1783/2006 z dne 3.12.2008.

## Izrek

I. Revizija se zavrže. II. Tožeča stranka sama trpi svoje stroške revizijskega postopka.

## Obrazložitev

1. Zoper pravnomočno sodbo sodišča prve stopnje, navedeno v uvodu tega sklepa, je tožeča stranka dne 9. 7. 2007 po odvetniku vložila revizijo. Njeno dovoljenost utemeljuje z razlogi iz 2. točke drugega odstavka 83. člena Zakona o upravnem sporu – ZUS-1. Priglaša tudi stroške revizijskega postopka.

2. Tožena stranka v odgovoru na revizijo predlaga zavrnitev revizije, saj revizija ni utemeljena.

3. Revizija ni dovoljena.

4. Z izpodbijano pravnomočno sodbo je sodišče prve stopnje na podlagi prvega odstavka 63. člena ZUS-1 zavrnilo tožbo tožeče stranke zoper odločbo tožene stranke z dne 16. 11. 2006, s katero je tožena stranka zavrnila pritožbo tožeče stranke zoper odločbo Carinskega urada Maribor z dne 17. 12. 2003. Z navedeno odločbo je prvostopenjski carinski organ prvi in drugi tožnici kot solidarnima dolžnicama za blago, sproščeno v prost promet s carinsko deklaracijo (ECL) z dne 7. 3. 2000, naknadno obračunal carinski dolg v skupnem znesku 77.593,00 SIT na podlagi točko a) prvega odstavka 154. člena Carinskega zakona – CZ (Ur. l. RS, št. 1/1995, 28/1995, 32/1999 in 40/1999) v zvezi s točko b) prvega odstavka 146. člena CZ, saj je ob naknadnem preverjanju deklaracij (62. člen CZ) ugotovljeno, da izdelki, na katere se je potrdilo o poreklu nanašalo, ne štejejo za izdelke s preferencialnim poreklom, zato ob času vložitve ECL uveljavljena preferencialna obravnava blaga ni bila upravičena.

O zavrženju revizije prve tožnice:

5. Ker pooblaščenec prve tožnice (oziroma pooblaščenec družbenikov, kot pravnih naslednikov prve tožnice) ob vložitvi navedene revizije ni predložil pooblastila za vložitev revizij (prvi odstavek 98. člena Zakona o pravdnem postopku, ki se na podlagi prvega odstavka 22. člena ZUS-1 primerno uporablja za vprašanja postopka, ki jih ZUS-1 ne ureja), ga je revizijsko sodišče s sklepom X Ips 650/2007-3 z dne 1. 10. 2007 pozvalo, da v roku 8 dni sodišču predloži pooblastilo za vložitev revizije in ga pri tem opozorilo, da bo v nasprotnem primeru revizijo zavrglo. Poziv je bil pooblaščencu vročen dne 6. 10. 2007, tako da se je osemdnevni rok za predložitev pooblastila iztekel z dnem 15. 10. 2007. Ker pooblaščenec ni predložil pooblastila za vložitev v revizije v roku, ki ga je določilo revizijsko sodišče, je revizijsko sodišče revizijo prve tožnice zavrglo v skladu s četrtim odstavkom 98. člena ZPP.

O zavrženju revizije druge tožnice:

6. Po drugem odstavku 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če je podan eden izmed pogojev za njeno dovolitev, pri čemer je po ustaljeni upravno sodni praksi vrhovnega sodišča tako trditveno kot dokazno breme o obstoju pogojev za dovoljenost revizije na strani revidenta, saj revizije po uradni dolžnosti ni mogoče dovoliti oziroma uvesti. Ustavno sodišče je v več svojih sklepih (na primer: Up-858/08-8 z dne 3. 6. 2008 Ur. l. RS, št. 62/2008), ugotovilo, da to stališče Vrhovnega sodišča ni v nasprotju z Ustavo RS.

7. Po 1. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če vrednost izpodbijanega dela dokončnega upravnega akta oziroma pravnomočne sodbe, če je sodišče odločilo meritorno, v zadevah, v katerih je pravica ali obveznost stranke izražena v denarni vrednosti, presega 20.000,00 EUR. Druga tožnica glede vrednosti zgolj pavšalno navaja vrednost spora v višini 21.000,00 EUR, iz odločbe, izpodbijane s tožbo, pa je razvidno, da je bil drugi tožnici solidarno naknadno obračunan carinski dolg v skupnem znesku 77.593,00 SIT, kar predstavlja znesek 323,79 EUR. Ker vrednost izpodbijanega dela ne presega zneska 20.000,00 EUR, revizijsko sodišče ugotavlja, da v obravnavani zadevi ni izpolnjen pogoj za dovoljenost revizije po 1. točki drugega odstavka 83. člena ZUS-1. 8. Po določbi 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 je revizija dovoljena, če gre po vsebini zadeve za odločitev o pomembnem pravnem vprašanju ali če odločba sodišča prve stopnje odstopa od sodne prakse Vrhovnega sodišča glede pravnega vprašanja, ki je bistveno za odločitev, ali če v sodni praksi sodišča prve stopnje o tem pravnem vprašanju ni enotnosti, Vrhovno sodišče pa o tem še ni odločalo. Druga tožnica kot pomembno pravno vprašanje izpostavlja vprašanje veljavnosti pooblastila državne podsekretarke A. A. Ta je namreč podpisala odločbo druge stopnje po pooblastilu ministra za finance B. B., ki pa v času odločanja v carinskih postopkih na drugi stopnji ni bil več minister. Vlada Republike Slovenije v novi sestavi je zaprisegla dne 3. 12. 2004 in je bil obenem imenovan nov minister za finance C. C. Meni, da pooblastilo državne podsekretarke ne izhaja iz zakona, temveč od osebe, ki je minister. Zakon o splošnem upravnem postopku – ZUP v 28. do 32. členu pooblašča za odločanje v upravnem postopku zgolj predstojnika organa.

9. Vprašanje veljavnosti pooblastila državne podsekretarke, ki ga druga tožnica izpostavlja kot pomembno pravno vprašanje, ni nerešeno pravno vprašanje, saj o tem vprašanju že obstaja ustaljena upravno-sodna praksa sodišča prve stopnje, ki jo je potrdilo tudi revizijsko sodišče s sodbo X Ips 1783/2006 z dne 3. 12. 2008. V skladu z navedeno upravno-sodno prakso pooblastilo določenega ministra, ki ga ta podeli uradni osebi za odločanje v upravnem postopku, ni vezano na njegov mandat in ostane veljavno tudi po prenehanju mandata tega ministra, dokler ni preklicano oziroma odvzeto.

10. Neizkazane so tudi navedbe druge tožnice o neenotni sodni praksi sodišča prve stopnje, saj druga tožnica navaja primere, ko je bil tožeči stranki carinski dolg naknadno obračunan na isti pravni podlagi kot v izpodbijani sodbi na podlagi točke a) prvega odstavka 154. člena CZ v zvezi s točko b) prvega odstavka 146. člena CZ, s čimer druga tožnica potrjuje stališču v izpodbijani sodbi.

11. Prav tako ne zadostijo trditvenemu in dokaznemu bremenu o dovoljenosti revizije po določbi 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1 njene navedbe v zvezi z zastopanjem pravne osebe ter v zvezi s tem zgolj sklicevanje na sodbo Vrhovnega sodišča U 113/95 z dne 25. 3. 1998. 12. Ker vprašanje, ki ga druga tožnica izpostavlja kot pomembno pravno vprašanje, ni pomembno pravno vprašanje v smislu 2. točke drugega odstavka 83. člena ZUS-1, niti ni podan zatrjevana neenotnost sodne prakse, po presoji Vrhovnega sodišča ni izpolnjen zatrjevani pogoj za dovoljenost revizije.

13. Zato je Vrhovno sodišče revizijo kot nedovoljeno zavrglo na podlagi 89. člena ZUS-1. 14. Odločitev o revizijskih stroških temelji na prvem odstavku 165. člena in prvem odstavku 154. člena ZPP v zvezi s prvim odstavkom 22. člena ZUS-1.