UPRS sodba II U 14/2016
Datum: 2016-09-15T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:UPRS:2016:II.U.14.2016
sodisce: Upravno sodišče
oddelek: Upravni oddelek
podrocje: OROŽJE
institut: dovoljenje za nabavo rožja - razlog za izdajo orožne listine - ogrožanje osebne varnosti

## Jedro

Upravna organa sta pravilno zaključila, da v obravnavanem primeru pogoji za izdajo dovoljenja za nabavo orožja za potrebe osebne varnosti niso podani. Pritrditi je zaključku, da se takšno dovoljenje izda le osebi, katere osebna varnost je dejansko ogrožena do te mere, da oseba nima druge možnosti varovanja in je uporaba orožja edino in najbolj učinkovito sredstvo za odvrnitev napada.

## Izrek

I. Tožba se zavrne.

II. Vsaka stranka trpi svoje stroške postopka.

## Obrazložitev

1. S prvostopno odločbo je Upravna enota Maribor zavrnila tožnikovo vlogo za izdajo dovoljenja za nabavo orožja za potrebe lastne varnosti. Tožnik je dne 22. 7. 2015 vložil vlogo za izdajo orožne listine za potrebe lastne varnosti in kot razlog navedel, da opravlja v Šentilju dejavnost vzreje nojev, ki so zelo teritorialni in napadalni ter v primeru brce smrtno nevarni za njegovo življenje. Prvostopni organ je tožnikovo vlogo s sklicevanjem na 14. in 17. člen Zakona o orožju (v nadaljevanju: ZOro-1) zavrnil, saj je ugotovil, da ne obstajajo utemeljeni in dovolj tehtni razlogi za izdajo orožne listine za varnost oziroma prenos orožja iz orožne listine za šport v orožno listino za varnost. Upravni organ pojasnjuje, da so razlogi za izdajo dovoljenja za nabavo orožja za potrebe lastne varnosti podani le, če so izkazani s konkretno in utemeljeno ogroženostjo varnosti osebe oziroma premoženja in bi bila z nabavo orožja ta konkretna nevarnost zmanjšana ali odpravljena. Tožnik pa ni dokazal, da je orožje edino in najbolj učinkovito sredstvo za preprečitev eventualnega napada ali posledic, ki bi lahko nastale pri opravljanju navedene dejavnosti. Razen tega ima tožnik možnost nabaviti orožje in strelivo za omamljanje živali. Prvostopni organ dodaja, da tudi iz dopisa Policijske postaje Maribor izhaja, da ne beležijo ogroženosti ali napada s strani nojev ali da bi bil kdorkoli pri opravljanju te dejavnosti poškodovan. To potrjuje tudi mnenje inšpektorja Uprave RS za varno hrano, veterinarstvo in varstvo rastlin. Obstaja tudi nevarnost, da bi tožeča stranka situacijo napačno ocenila in po nepotrebnem uporabila strelno orožje ali ga zlorabila, kar je v nasprotju z 19. in 26. členom Zakona o zaščiti živali (v nadaljevanju ZZZiv),

2. Odločitev prvostopnega organa je potrdilo tudi Ministrstvo za notranje zadeve kot drugostopni organ. Ta dodaja, da že iz narave stvari, ki ima podlago v 1., 2., 17., 28. in drugih členih ZOro-1 ter drugih predpisih, izhaja, da je civilno orožje prvenstveno namenjeno za lov, šport, zbiranje in le izjemoma za osebno varnost. Zato se takšna listina izda le osebi, pri kateri je osebna varnost dejansko ogrožena v takšni meri, da bi uporaba orožja pomenila skrajno možnost varovanja oziroma odvrnitve nevarnosti in da pri tem oseba nima na izbiro druge možnosti varovanja. Drugostopni organ dodaja, da pritožnik posest orožja opravičuje z gospodarsko dejavnostjo reje nojev, v takšnem primeru pa se od njega upravičeno pričakuje temeljito poznavanje dejavnosti vzreje nojev, samozaščitnega vedenja in ravnanja ob delu in stikih s temi živalmi, posebej pa še skrbi za lastno varnost. Noji sami po sebi in ob primerni strokovni oskrbi ne napadajo ljudi in z ljudmi ne prihajajo v stik, skrbniki in rejci pa težav ne rešujejo z varnostnim orožjem.

3. Tožnik v tožbi izpodbijani odločitvi očita samovoljnost in arbitrarnost. Po njegovem mnenju je upravni organ samovoljno postavil višji standard pri ugotavljanju razlogov za upravičenost izdaje dovoljenja za orožje za osebno varnost kot v drugih primerih. Sklicuje se na to, da ima Upravna enota Maribor drugačno politiko izdajanja teh dovoljenj kot druge upravne enote, razlog za to pa je v osebnem odklonilnem mnenju načelnice upravne enote. Navaja, da si je res sam izbral to dejavnost, vendar pa to ne pomeni, da ni upravičen do ustrezne in primerne samozaščite in preventivnih varnostnih ukrepov. Meni, da orožja, za katerega želi pridobiti dovoljenje, ne more nadomestiti orožje in strelivo za omamljanje, kot se mu predlaga v izpodbijani odločbi. Ponavlja svoja stališča o nevarnosti nojev in predlaga v zvezi s tem pritegnitev izvedenca. Neutemeljena je ugotovitev upravnega organa o možnosti zlorabe orožja, pri čemer dodaja, da že ima dovoljenje za posedovanje orožja iz razloga športa. Predlaga, da sodišče izpodbijano odločbo odpravi in njegovi vlogi ugodi. Priglaša tudi stroške tega upravnega spora.

4. Tožena stranka v odgovoru na tožbo vztraja pri izpodbijani odločbi iz razlogov, ki so v njej navedeni in predlaga, da sodišče tožbo zavrne.

5. Tožba ni utemeljena.

6. Po presoji sodišča je izpodbijani upravni akt pravilen in na zakonu utemeljen iz razlogov, ki so navedeni v prvostopni in drugostopni odločbi in se sodišče nanje v tej sodbi sklicuje (drugi odstavek 71. člena Zakona o upravnem sporu - v nadaljevanju ZUS-1). Zato je sodišče tožbo kot neutemeljeno zavrnilo (prvi odstavek 63. člena ZUS-1), k tožbenim navedbam pa še dodaja:

7. Pravice in obveznosti posameznikov, pravnih oseb in samostojnih podjetnikov posameznikov v zvezi z orožjem, z namenom varovanja življenja, zdravja in varnosti ljudi ter javnega reda določa ZOro-1 (1. člena tega Zakona). Pogoje za izdajo orožne listine določa ZOro-1 v 14. členu. Za odločitev v tem upravnem sporu je relevanten pogoj iz 4. točke drugega odstavka, da ima prosilec upravičen razlog za izdajo orožne listine. Prva alinea 17. člena ZOro-1 pa določa, da ima posameznik upravičen razlog za izdajo orožne listine, med ostalim tudi, če dokaže, da je njegova osebna varnost ogrožena v tolikšni meri, da bi za zagotovitev le-te potreboval varnostno orožje.

8. Tožnik kot razlog, zaradi katerega potrebuje orožje za osebno varnost, navaja, da se ukvarja z rejo nojev, ki so zelo agresivni in nevarni za človeka, tako da se lahko napad na človeka konča s smrtjo. Po presoji sodišča sta upravna organa pravilno zaključila, da v obravnavanem primeru pogoji za izdajo dovoljenja za nabavo orožja za potrebe osebne varnosti niso podani. Pritrditi je zaključku, da se takšno dovoljenje izda le osebi, katere osebna varnost je dejansko ogrožena do te mere, da oseba nima druge možnosti varovanja in je uporaba orožja edino in najbolj učinkovito sredstvo za odvrnitev napada. Tožnik obstoja takšnih okoliščin ni izkazal. Sodišče pritrjuje upravnima organoma, da reja nojev ne pomeni takšnih okoliščin. Tožnik mora rejo živali izvajati v skladu s pravili stroke in kot rejec spoštovati določila ZZZiv. Pri tem je treba posebej opozoriti na 15. člen ZZZiv, po katerem so vsi nedovoljeni posegi na živalih so prepovedani, usmrtitev živali pa je dovoljena le pod pogoji, ki jih določa 26. člen ZZZiv. Kar zadeva zatrjevano nevarnost nojev, pa drugi odstavek 11. člena skrbniku nalaga, da z ustreznimi ukrepi zagotovi, da žival ni nevarna okolici, in posebej še fizično varstvo nevarnih živali (prvi odstavek 12. člena ZZZiv). Živali je torej treba rediti v skladu s pravili stroke, problemov v zvezi s tem pa ni mogoče reševati z nošenjem strelnega orožja.

9. Tožeča stranka tudi z ostalimi tožbenimi navedbami ne more biti uspešna. V ugotovitvenem postopku pred upravnim organom so bila ugotovljena vsa za odločitev relevantna dejstva in glede na zgoraj navedeno materialnopravno podlago izvedba drugih predlaganih dokazov, vključno s predlogom za pritegnitev izvedenca veterinarske stroke, ni potrebna. Enako velja glede dokaznega predloga po ugotavljanju števila izdanih dovoljenj za nabavo orožja iz varnostnih razlogov. Utemeljenost izdaje dovoljenja za nabavo orožja se ugotavlja v vsakem primeru posebej, zato izvedba takšnega dokaza na odločitev v tej zadevi ne more vplivati. Na odločitev tudi ne vpliva okoliščina, da tožnik že ima dovoljenje za posedovanje orožja iz razloga športa. Pri izdaji orožne listine iz razloga športa, mora biti izpolnjen pogoj iz tretje alineje prvega odstavka 17. člena ZOro-1 (izkazano članstvo v strelski športni organizaciji), to pa nima nobenega vpliva na ugotavljanje upravičenosti izdaje orožne listine za osebno varnost, ko mora biti izpolnjen razlog iz prve alineje prvega odstavka 17. člena ZOro-1, kot je zgoraj podrobneje obrazloženo. Izpodbijana odločitev pa je tudi ustrezno obrazložena tako glede ugotovljenega dejanskega stanja kot uporabe materialnega prava in ji tako ni mogoče očitati arbitrarnosti.

10. Po obrazloženem je sodišče odločilo, kot izhaja iz izreka te sodbe. Sodišče je v zadevi odločilo brez glavne obravnave, saj njena oprava glede na dejansko in materialnopravno stanje zadeve ne bi v ničemer vplivala na odločitev (drugi odstavek 59. člena ZUS-1).

11. Tožeča stranka je zahtevala tudi povrnitev stroškov postopka. Če sodišče tožbo zavrne, trpi vsaka stranka svoje stroške postopka (četrti odstavek 25. člena ZUS-1). Ker je sodišče tožbo zavrnilo, mora torej tožeča stranka sama nositi svoje stroške, zato je sodišče o tem odločilo, kot izhaja iz II. točke izreka te sodbe.