VDSS sklep Pdp 1577/2014
Datum: 2015-01-08T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2015:PDP.1577.2014
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: stvarna pristojnost - trpinčenje na delovnem mestu - mobing - fizična oseba

## Jedro

Sodišče prve stopnje se je na podlagi ugotovitve, da tožnica in drugo tožena stranka nista v razmerju delavka - delodajalec, drugo tožena stranka pa prav tako ni pravni naslednik prvo tožene stranke, ki je tožničin delodajalec, pravilno izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o delu zahtevka, s katerim tožnica zahteva plačilo odškodnine za škodo, ki ji je nastala zaradi psihičnega nasilja in trpinčenja na delovnem mestu, solidarno tudi od drugo tožene stranke (fizične osebe), ki naj bi nad tožnico to izvajala. Ker gre za premoženjsko pravni zahtevek med dvema fizičnima osebama, katerega višina presega 20.000,00 EUR, je za odločanje pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.

Druga tožena stranka sama krije svoje pritožbene stroške.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom sklenilo, da za odločanje v sporu glede drugo tožene stranke ni stvarno pristojno, ampak je pristojno Okrožno sodišče v Kranju.

Zoper sklep se pravočasno iz vseh pritožbenih razlogov po 1. odstavku 338. člena ZPP pritožuje druga tožena stranka in predlaga, da pritožbeno sodišče njeni pritožbi ugodi in izpodbijani sklep spremeni tako, da odloči, da je za odločanje v tem sporu za obe toženi stranki stvarno pristojno Delovno in socialno sodišče v Ljubljani ter drugo toženi stranki prizna pritožbene stroške z zakonskimi zamudnimi obrestmi od dneva izdaje določbe sodišča druge stopnje oziroma podrejeno, da izpodbijani sklep v celoti razveljavi in zadevo vrne sodišču prve stopnje v ponovno odločanje. Navaja, da je sklep nepravilen in nezakonit. Tožnica je namreč zoper obe stranki vložila tožbo zaradi plačila odškodnine zaradi mobbinga na delovnem mestu. Drugo tožena stranka je bila v spornem obdobju direktor prve tožene stranke in njemu tožba očita, da je tožnici zaradi njegovega domnevno protipravnega ravnanja nastala škoda. Če bi sodišče ugotovilo, da je zahtevek utemeljen, bi prvo tožena stranka kot pravna oseba odgovarjala za škodo, ki jo je njen organ povzročil tožnici pri opravljanju dela oziroma funkcij (148. člen OZ), odgovarjala pa bi tudi za škodo, ki jo je pri delu in v zvezi z delom povzročil njen delavec (147. člen OZ). Obakrat je to druga tožena stranka. Zato bi sodišče moralo upoštevati pravilo atrakcije in šteti, da je za odločanje o obeh zahtevkih, ki jih tožnica vtožuje, pristojno eno sodišče in sicer delovno sodišče, ker gre za en življenjski primer. Takšno stališče je zavzela sodna praksa in sicer Višje delovno in socialno sodišče v sklepu opr. št. Pdp 873/2011 z dne 19. 10. 2011. Pritožba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani sklep v mejah uveljavljanih pritožbenih razlogov, pri čemer je v skladu z določbo 2. odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadalj.) v zvezi s 1. odstavkom 366. člena istega zakona po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka, navedene v 2. odstavku 350. člena ZPP in na pravilno uporabo materialnega prava. Pri tem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni zagrešilo bistvenih kršitev določb pravdnega postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, odločitev pa je tudi materialnopravno pravilna.

Sodišče prve stopnje se je na podlagi ugotovitve, da tožnica in drugo tožena stranka nista v razmerju delavka - delodajalec, drugo tožena stranka pa prav tako ni pravni naslednik prvo tožene stranke, ki je tožničin delodajalec, izreklo za stvarno nepristojno za odločanje o delu zahtevka, s katerim tožnica zahteva plačilo odškodnine za škodo, ki ji je nastala zaradi psihičnega nasilja in trpinčenja na delovnem mestu, solidarno tudi od drugo tožene stranke, ki naj bi nad tožnico to izvajala. Ker gre za premoženjsko pravni zahtevek med dvema fizičnima osebama, katerega višina presega 20.000,00 EUR, je za odločanje pristojno Okrožno sodišče v Kranju. Pritožbeno sodišče se z odločitvijo sodišča prve stopnje v celoti strinja, v zvezi s pritožbenimi navedbami, ki so odločilnega pomena, pa skladno s 1. odstavkom 360. člena ZPP le še dodaja: Vrhovno sodišče RS je v sklepu opr. št. VIII R 17/2010 z dne 14. 9. 2010 zavzelo stališče, da je po določbi točke b 1. odstavka 5. člena Zakona o delovnih in socialnih sodiščih (ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004 in naslednji) delovno sodišče stvarno pristojno le za odločanje o zahtevku zoper delodajalca. Edina izjema je določena v 2. odstavku 5. člena ZDSS-1 in sicer za primer, ko je poleg delodajalca tožena stranka kot sospornik tudi zavarovalnica. Za škodo, ki so jo delodajalčevi delavci povzročili tretjim osebam, kamor spadajo tudi sodelavci, odgovarja delodajalec po določbah 147. člena Obligacijskega zakonika (OZ, Ur. l. RS, št. 83/2001 in nadaljnji), a ima zoper delavca, ki je škodo povzročil, regresni zahtevek. Oškodovanec pa ima pravico zahtevati povrnitev škode tudi neposredno od delavca, ki je škodo povzročil namenoma, vendar to lahko uveljavlja le pred sodiščem splošne pristojnosti. Enaka je tudi sodna praksa Višjega delovnega in socialnega sodišča (npr. sodba opr. št. Pdp 1288/2010 z dne 24. 3. 2011), tako da je sklep opr. št. Pdp 873/2011 z dne 19. 10. 2011, na katerega se sklicuje pritožba, izjema in odstop od ustaljene sodne prakse.

Glede na navedeno je pritožba tožene stranke neutemeljena, zato jo je pritožbeno sodišče zavrnilo in potrdilo izpodbijani sklep sodišča prve stopnje (2. točka 365. člena ZPP).

Odločitev o pritožbenih stroških temelji na 1. odstavku 165. člena ZPP v zvezi s 154. členom istega zakona. Druga tožena stranka s pritožbo ni uspela, zato sama krije svoje pritožbene stroške.