VSRS Sodba III Ips 104/2016-3
Datum: 2017-10-24T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2017:III.IPS.104.2016.3
opravilna_stevilka_ii_stopnje: Sodba VSM I Cpg 118/2016
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Gospodarski oddelek
podrocje: OBLIGACIJSKO PRAVO - STEČAJNO PRAVO
institut: stečajni postopek nad pozneje najdenim premoženjem - izbris pravne osebe iz sodnega registra brez likvidacije - zastaranje terjatve - zadržanje zastaranja

## Jedro

Zmotno je kategorično stališče, da v času od izbrisa družbe do začetka stečaja nad pozneje najdenim premoženjem (vselej) obstajajo nepremagljive ovire, ki zadržujejo tek zastaralnega roka. Upnik, ki ve za premoženje izbrisane osebe, mora namreč v skladu z načelom vestnosti in poštenja (5. člen OZ) ter v skladu s skrbnostjo dobrega gospodarstvenika (6. člen OZ) predlagati začetek stečajnega postopka nad pozneje najdenim premoženjem, da njegova terjatev ne bi zastarala

## Izrek

I. Revizija se zavrne.

II. Tožena stranka sama krije svoje stroške revizijskega postopka.

III. Tožena stranka mora v 15 dneh od vročitve te sodbe povrniti tožeči stranki stroške revizijskega odgovora v znesku 8.255,00 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ki tečejo od prvega naslednjega dne po izteku roka za izpolnitev obveznosti, določenega v tej točki izreka.

## Obrazložitev

**Dosedanji potek postopka**

1. Tožeča stranka je vložila tožbo, s katero je zahtevala, da se ugotovi obstoj njene terjatve v skupni višini 1,997.145,13 EUR1, ki izvira iz kreditne pogodbe, ki je bila leta 2007 sklenjena s C., d. o. o. Tožena stranka je plačilu nasprotovala z ugovorom zastaranja, medtem ko je tožeča stranka zatrjevala, da je bilo zastaranje (od izbrisa dolžnice iz sodnega registra do začetka stečajnega postopka nad pozneje najdenim premoženjem) zadržano.

2. Sodišče prve stopnje je (v ponovljenem sojenju) ugotovilo, da obstaja terjatev tožeče stranke zoper toženo stranko kot stečajno dolžnico v višini 1,981.517,63 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 1. 2013 (I. točka izreka). V presežku je tožbeni zahtevek zavrnilo (II. točka izreka), toženi stranki pa je naložilo povračilo pravdnih stroškov tožeče stranke (III. točka izreka).

3. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke delno ugodilo: sodbo sodišča prve stopnje je v III. točki izreka razveljavilo v celoti, v I. točki izreka pa jo je razveljavilo glede odločitve, da se ugotovi, da obstaja terjatev tožeče stranke do tožene stranke v višini 748.388,53 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 1. 2013 dalje ter je zadevo v tem obsegu vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (I. točka izreka). V preostalem delu je pritožbo zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje v ne-razveljavljenem delu I. točke izreka, to je glede ugotovitve, da obstaja terjatev tožeče stranke do tožene stranke za plačilo 1,233.129,10 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 30. 1. 2013 dalje (II. točka izreka). Pri tem je odločitev o pritožbenih stroških pridržalo za končno odločbo (III. točka izreka).

4. Tožena stranka je zoper II. točko izreka odločbe sodišča druge stopnje vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Vrhovnemu sodišču je predlagala, da reviziji ugodi ter v izpodbijanem delu sodbi sodišč druge in prve stopnje (ustrezno) spremeni, tožeči stranki pa naloži plačilo pravdnih stroškov. Kot pravno vprašanje, ki je pomembno za odločitev v obravnavani zadevi, je izpostavila vprašanje, ali tožeča stranka [res] ni mogla sodno zahtevati izpolnitve obveznosti od tožene stranke zaradi nepremagljivih ovir po 360. členu Obligacijskega zakonika (v nadaljevanju OZ), kljub temu, da naj bi že ob izbrisu družbe C., d. o. o., iz sodnega registra (9. 5. 2008) vedela za premoženje izbrisane družbe; tedaj naj bi imela tudi terjatev do izbrisane družbe, pa ni predlagala začetka stečajnega postopka nad premoženjem izbrisane družbe po 443. členu Zakona o o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju (v nadaljevanju ZFPPIPP). O nepremagljivi oviri namreč (po mnenju tožene stranke) ni mogoče govoriti, zaradi česar zastaranje v času od izbrisa družbe iz sodnega registra do začetka stečajnega postopka ni moglo biti zadržano.

5. Revizija je bila vročena tožeči stranki, ki je v odgovoru predlagala njeno zavrnitev. Strinjala se je z odločitvijo sodišča druge stopnje, da zadržanje zastaranja v skladu z 360. in 361. členom OZ traja od izbrisa pravne osebe iz sodnega registra do (morebitnega) začetka stečajnega postopka nad najdenim premoženjem, ko postane spet mogoče sodno zahtevati izpolnitev obveznosti. Da je pravna oseba izbrisana iz sodnega registra, je namreč izključna odgovornost te družbe ter izvira iz njene sfere. V odgovoru je navedla tudi, da so zmotne navedbe revidentke, da naj bi tožeča stranka že ob izbrisu vedela za premoženje izbrisane družbe (oziroma, da bi se o tem lahko prepričala z vpogledom v zemljiško knjigo), saj je bila med D., d. o. o., in C., d. o. o., sklenjena Pogodba o prenosu celotnega premoženja, vključno z obveznostmi, ki je bila odpovedana (šele) v stečajnem postopku nad toženo stranko (17. 7. 2013), zaradi česar zadevne nepremičnine potem niso prešle na D., d. o. o. **Glede uporabe ZPP**

6. Sodba sodišča prve stopnje je bila izdana pred začetkom uporabe Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona pravdnem postopku - ZPP-E (Ur. list RS 10/17), zato se glede na določbo prvega in tretjega odstavka 125. člena ZPP-E v tem revizijskem postopku uporabljajo pravila Zakona o pravdnem postopku - ZPP, veljavna pred začetkom uporabe novele ZPP-E. **Relevantno dejansko stanje**

7. Tožeča stranka je z družbo C., d. o. o., 6. 7. 2007 sklenila kreditno pogodbo v višini 1,300.000,00 EUR za nakup nepremičnine v Sloveniji. Znesek kredita je tožeča stranka toženi stranki nakazala v dveh tranšah in jo o tem tudi pisno obvestila. Ker tožena stranka ni poravnavala zapadlih obveznosti po kreditni pogodbi, je tožeča stranka od kreditne pogodbe odstopila in zahtevala takojšnje plačilo (dopis tožeče stranke toženi stranki z dne 17. 10. 20082).

8. Družba C., d. o. o., je bila 9. 5. 2008 izbrisana iz sodnega registra. Zoper izbris C., d. o. o., se je tožeča stranka sicer pritožila (19. 2. 2008), vendar pa njena pritožba ni bila uspešna.

9. Pred izbrisom iz sodnega registra je družba C., d. o. o., 11. 4. 2008 z družbo D., d. o. o. (prevzemnico), sklenila Pogodbo o prevzemu gospodarskih dobrin in obveznosti obratovalnice gospodarske družbe.

10. 30. 8. 2008 je tožeča stranka zoper družbo D., d. o. o., vložila predlog za izvršbo.

11. 22. 5. 2012 je tožeča stranka pred stečajnim sodiščem vložila predlog za začetek stečajnega postopka nad premoženjem izbrisane pravne osebe D., d. o. o., in prijavila svojo terjatev.

12. 30. 1. 2013 se je na predlog stečajnega upravitelja družbe D., d. o. o., začel stečajni postopek nad pozneje najdenim premoženjem izbrisane družbe C., d. o. o., v katerem je tožeča stranka prijavila sporno terjatev.

**Presoja utemeljenosti revizije**

13. Revizija ni utemeljena.

14. Izbris pravne osebe iz sodnega registra brez predhodne likvidacije temelji na predpostavki, da družba nima niti premoženja niti obveznosti. Z izbrisom iz sodnega registra pravna oseba preneha, vendar pa se na podlagi določb ZFPPIPP nad (pozneje) najdenim premoženjem takšne družbe (lahko) opravi stečajni postopek (prvi odstavek 443. člena ZFPPIPP). Ta se lahko začne kadarkoli, saj ni omejen z nobenimi roki. Na podlagi 1. točke tretjega odstavka 443. člena ZFPPIPP pa je upravičen predlagatelj začetka stečajnega postopka nad premoženjem izbrisane pravne osebe (tudi) vsak upnik, ki verjetno izkaže svojo terjatev do izbrisane pravne osebe.

15. Drži stališče izpodbijane sodbe, da upnik svoje terjatve proti izbrisani pravni osebi ne more uveljaviti, ker izbrisana pravna oseba ne more biti tožena stranka ali stranka izvršilnega postopka, zaradi česar možnost sodno zahtevati izpolnitev obveznosti upnik ponovno pridobi šele v trenutku začetka stečajnega postopka nad pozneje najdenim premoženjem izbrisane pravne osebe. Za upnika tako od izbrisa pravne osebe iz sodnega registra do začetka stečajnega postopka nad pozneje najdenim premoženjem izbrisane pravne osebe obstaja ovira, da bi lahko proti njej sodno zahteval izpolnitev obveznosti. Vendar pa je preuranjen ter presplošen zaključek sodišča druge stopnje, da ta ovira zaradi učinkov oziroma pravnih posledic vložitve predloga za začetek stečajnega postopka ter pravnih posledic samega začetka stečajnega postopka vselej ustreza tudi standardu nepremagljive ovire po 360. členu OZ, v posledici katerega je v tem obdobju zastaranje zadržano. Šele ob upoštevanju okoliščin konkretnega primera je namreč mogoče oceniti, ali ta ovira glede na določbe OZ in ZFPPIPP dejansko ustreza kvalificiranemu standardu nepremagljive ovire po 360. členu OZ.

16. Uvedba instituta zastaranja se utemeljuje z neizvrševanjem pravice. Dejstvo, da nekdo pravico ima, vendar ne izkoristi možnosti za njeno realizacijo, opravičuje zastaranje.3 Vendar pa je v nekaterih primerih potrebno, da zastaranje ne teče; gre zlasti za položaje oziroma okoliščine, ki upniku onemogočajo uveljavljanje zahtevka. Upnikova pasivnost je v takšnih, zakonsko predvidenih in varovanih primerih, lahko opravičljiva. In prav s tem namenom OZ vsebuje določbe o zadržanju zastaranja, ki upnika, ki zaradi nepremagljivih ovir svoje terjatve ne more uveljaviti, varujejo tako, da v primeru obstoja okoliščin, ki so podlaga za zadržanje zastaranja, zastaralni rok ne teče, pri čemer pa po prenehanju vzrokov za zadržanje zastaranja zastaralni rok teče naprej. Pravni standard nepremagljivih ovir nujno zajema okoliščine, ki ne izvirajo iz sfere upnika - okoliščine, ki jih stranka ni zakrivila in na katero stranka ni imela vpliva, saj le takšne okoliščine lahko opravičujejo upnikovo pasivnost. 17. Ob pojasnjenem bi bila okoliščina, da naj bi upnik po izbrisu pravne osebe iz sodnega registra izvedel, da izbrisana pravna oseba razpolaga s premoženjem, ki bi lahko bilo predmet stečajnega postopka, pa stečajnega postopka nad tem premoženjem ni predlagal, pomembna. To, da upnik ve za premoženje izbrisane pravne osebe, pa nad njim ne predlaga začetka stečajnega postopka, namreč brez dvoma vpliva na presojo okoliščin po 360. členu OZ. Takšnega stališča ne omaje niti sklicevanje tožene stranke na 258. člen ZFPPIPP. Upnik, ki ve za premoženje izbrisane osebe, mora namreč v skladu z načelom vestnosti in poštenja (5. člen OZ) ter v skladu s skrbnostjo dobrega gospodarstvenika (6. člen OZ) predlagati začetek stečajnega postopka nad tem (to je nad pozneje najdenim) premoženjem, da njegova terjatev ne bi zastarala. Ob logični razlagi določbe 360. člena OZ je upnik namreč varovan z zadržanjem zastaranja le do trenutka, ko izve za premoženje, iz katerega bi se lahko v stečajnem postopku nad njim poplačal. Po tem trenutku pa mora izkoristiti možnosti, ki mu jih nudi zakonodaja (443. člen ZFPPIPP) in predlagati začetek stečajnega postopka ter s tem poskrbeti, da se odstranijo ovire, ki mu onemogočajo sodno uveljavljanje terjatve, saj v nasprotnem primeru sam nosi škodljive posledice svoje pasivnosti.

18. Po obrazloženem je torej zmotno kategorično stališče izpodbijane sodbe, da v času od izbrisa družbe do začetka stečaja nad pozneje najdenim premoženjem (vselej) obstajajo nepremagljive ovire, ki zadržujejo tek zastaralnega roka. Vendar pa revidentka kljub temu v postopku ne more uspeti. V postopku pred sodiščema nižjih stopenj namreč ni uspela dokazati, da je tožeča stranka ob izbrisu C., d. o. o., iz sodnega registra vedela za premoženje le-te.4 Iz ugotovljenega dejanskega stanja namreč izhaja, da je bila med družbama C., d. o. o., in D., d. o. o., 11. 4. 2008 (to je tik pred izbrisom družbe C., d. o. o., iz sodnega registra) sklenjena Pogodba o prevzemu gospodarskih dobrin in obveznosti obratovalnice gospodarske družbe, s katero je tožena stranka na prevzemnico (D., d. o. o.) prenesla svoje premoženje in obveznosti. Tožeči stranki tako, glede na sklenjen pravni posel, tudi ni mogoče očitati, da ni sprožila stečajnega postopka nad (pozneje najdenim) premoženjem izbrisane družbe C., d. o. o., saj je upravičeno pričakovala njegove posledice tudi na področju lastninske pravice na spornem premoženju. Da je temu tako, kažejo zlasti ugotovljena dejstva, da je tožeča stranka zoper družbo D., d. o. o., po izbrisu tožene stranke iz sodnega registra sprožila ustrezne postopke za izterjavo svoje terjatve (izvršilni postopek), da je nato vložila tudi predlog za začetek stečaja nad pozneje najdenim premoženjem družbe D., d. o. o., ter da je v stečajnem postopku prijavila svojo terjatev.

19. Ker razlogi, zaradi katerih je bila revizija vložena, niso podani (371. člen ZPP), jo je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP kot neutemeljeno zavrnilo (I. točka izreka).

**Odločitev o stroških**

20. V skladu s prvim odstavkom 165. člena ZPP je revizijsko sodišče odločilo tudi o stroških, ki so nastali v revizijskem postopku. Ker tožena stranka z revizijo ni uspela, v skladu s prvim odstavkom 154. člena ZPP sama krije svoje revizijske stroške (II. točka izreka), medtem ko je tožeči stranki dolžna povrniti njene stroške revizijskega postopka (III. točka izreka). Ti so odmerjeni v skladu z Zakonom o odvetniški tarifi in znašajo 8.255,00 EUR (6.750,00 EUR za nagrado za postopek z revizijo po tar. št. 3300; 20,00 EUR za pavšal za plačilo poštnih in telekomunikacijskih storitev po tar. št. 6002 ter 1.485,00 EUR za 22% DDV).

1 Znesek 1,233.129,10 EUR predstavlja glavnico, znesek 748.388,53 EUR pa kapitalizirane obresti.  
2 To je po izbrisu pravne osebe iz sodnega registra.  
3 Kranjc, V.: Obligacijski zakonik s komentarjem, GV založba, Ljubljana, 2003, 2. knjiga, str. 446. 4 Iz ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja, da je tožeča stranka 19. 2. 2008 vložila pritožbo zoper izbris C., d. o. o. (druga alineja 7. točke obrazložitve njegove sodbe), ki pa jo je višje sodišče 17. 4. 2008 zavrnilo (četrta alineja 7. točke obrazložitve iste sodbe).