Sodba II Ips 569/2007
Datum: 2010-12-16T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2010:II.IPS.569.2007
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VSK I Cp 139/2007
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Civilni oddelek
podrocje: STVARNO PRAVO
institut: priposestvovanje stvarne služnosti - opustitev poseganja v lastninsko pravico - stvarna služnost hoje in vožnje - dejanska uporaba poti

## Jedro

Ugotovljena je najmanj obojestranska redna uporaba sporne poti, lastnik te služene nepremičnine pa uporabe izključno na podlagi vsakokratnih dovoljenj ni dokazal, zato je pravilna presoja v priposestvovanju stvarne služnosti.

## Izrek

Revizija se zavrne.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek tožeče stranke, ki je tudi tožena stranka po nasprotni tožbi (v nadaljevanju: tožeča stranka), da morajo toženci opustiti vsakršno poseganje v tožnikovo lastninsko pravico na nepremičnini parc. št. 27/1.S, predvsem hojo in vožnjo z osebnimi avtomobili. Ugodilo pa je tožbenemu zahtevku tožene stranke, ki je po nasprotni tožbi tožeča stranka (v nadaljevanju: tožena stranka), da se ugotovi obstoj služnostne pravice peš prehoda in vožnje za potrebe gospodujoče nepremičnine parc. št. 35/1.S, vl. št. 598 k.o. ..., ki je v lasti tožencev, v breme služeče nepremičnine parc. št. 27/1.S, vl. št. 7 k.o. ..., ki je v tožnikovi lasti. Ugodilo je tudi nadaljnjemu zahtevku iz nasprotne tožbe, da mora tožnik tožencem izstaviti zemljiškoknjižno listino za vknjižbo služnostne pravice prehoda in vožnje po služnostnem zemljišču parc. št. 27/1.S k.o. ... Končno je zavrnilo zahtevek po nasprotni tožbi za prepoved bodočih posegov v služnostno pravico tožene stranke.

2. Odločitev prvostopenjskega sodišča je rezultat presoje, da je nastala stvarna služnost v korist tožencev s priposestvovanjem, ker so toženci in njihovi pravni predniki najmanj 20 let pred vložitvijo tožbe (2004) dejansko izvrševali služnost hoje in vožnje preko zemljišča tožnika in njegovih pravnih prednikov (parc. št. 27/1.S k.o. ... v korist njihove parc. št. 35/1.S. Zaradi obstoja stvarne služnosti je neutemeljen tožnikov tožbeni zahtevek za opustitev hoje in vožnje preko tožnikovega zemljišča parc. št. 27/1.S. 3. Sodišče druge stopnje je zavrnilo pritožbo tožeče stranke in potrdilo prvostopenjsko sodbo v delu o zavrnitvi tožnikovega tožbenega zahtevka in v delu o ugoditvi tožbenemu zahtevku tožene stranke za ugotovitev obstoja služnostne pravice. To sodišče pa je ugodilo pritožbi tožeče stranke tako, da je spremenilo prvostopenjsko sodbo glede izstavitve zemljiškoknjižne listine in ta tožbeni zahtevek zavrnilo. Poleg tega je razveljavilo prvostopenjsko sodbo v delu, v katerem je bil zavrnjen tožbeni zahtevek tožene stranke za prepoved posegov v služnostno pravico. O tem zahtevku je bilo že v predhodnem postopku pravnomočno odločeno.

4. Zoper sodbo sodišča druge stopnje je tožeča stranka vložila revizijo. Uveljavlja revizijska razloga bistvene kršitve določb pravdnega postopka in zmotne uporabe materialnega prava. V reviziji navaja, da sodbi obeh sodišč nimata razlogov o potrebnosti služnosti, o uporabi spornega zemljišča s strani pravnih prednikov tožencev in o tem, da so toženci oziroma pravni predniki res občasno uporabljali pot, vendar so vedno vprašali lastnika za dovoljenje. Služnost v breme tožnikove nepremičnine do prenosa lastninske pravice na nepremičnini tožencev ni obstajala, obstajal je le prekarij v smislu vsakokratnega dovoljenja ob občasni sezonski uporabi poti. Služnostno pravico bi priposestvoval le imetnik nepremičnine, ki bi dejansko uporabljal nepremičnino drugega v obsegu, ki ustreza vsebini služnostne pravice. V takem pogledu oziroma obsegu ne toženci ne njihovi pravni predniki nepremičnine tožeče stranke niso nikoli uporabljali. Zato je po prepričanju tožeče stranke zmotno uporabljeno materialno pravo, ko je odločeno, da je prišlo do priposestvovanja služnostne pravice.

5. Po 375. členu Zakona o pravdnem postopku (ZPP) je bila revizija vročena toženi stranki, ki nanjo ni odgovorila, in Vrhovnemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije.

6. Revizija ni utemeljena.

7. Dejanske ugotovitve prvostopenjskega sodišča, ki so prestale pritožbeni preizkus, so, da je tožnik lastnik parc. št. 27/1.S k.o. ... od leta 1995, ko jo je dobil v last od svoje pravne prednice O. B. po pogodbi o dosmrtnem preživljanju iz leta 1993. Toženci so solastniki vsak do 1/3 parc. št. 35/1.S k.o. ... od leta 1992 po kupoprodajni pogodbi z dne 31. 1. 1992. Parcela št. 35/1.S na južni strani meji s parc. št. 27/2.S k.o. ..., ta pa na južni strani meji na tožnikovo parc. št. 27/1.S. Z javne ceste parc. št. 48/1 k.o. ... vodi preko parc. št. 27/1.S vzdolž tožnikove hiše na tej parceli v naravi dobro vidna makadamska pot do kovinskih vhodnih vrat na južni strani parcele tožencev parc. št. 35/1.S (fotografija na četrti strani sodbe). Vhodna vrata na dvorišče (porton) so uredili v 70-ih letih prejšnjega stoletja in nanje namestili hišno številko. Služnostna pot je široka najmanj 3,2 m, vhodna vrata na dvorišče tožencev pa 2,8 m. Pravna prednica tožencev je bila M. K., ki je umrla leta 1992. Toženci in njihovi pravni predniki so po sporni poti dejansko izvrševali služnostno pravico hoje in vožnje več kot 20 let pred vložitvijo tožbe leta 2004. Sporna služnostna pravica v zemljiško knjigo ni vpisana. Tožnik ni dokazal, da bi njegovi predniki in on sam nasprotovali uporabi služnostne poti ali za uporabo izdajali občasna dovoljenja.

8. Prvostopenjsko sodišče je ob ugotovitvah, da so predniki tožencev in toženci več kot 20 let redno uporabljali sporno pot za dostop peš, s traktorji in avtomobili do gospodujočega zemljišča (parc. št. 35/1), tožnik in njegovi predniki pa temu niso nasprotovali, uporaba pa se ni izvajala na podlagi vsakokratnih dovoljenj, zaključilo, da so toženci priposestvovali stvarno služnost po drugem odstavku 217. člena Stvarnopravnega zakonika (SPZ). Pritožbeno sodišče se je z dejanskimi in materialnopravnimi zaključki strinjalo in je izčrpno in celovito odgovorilo na vse pritožbene trditve. Ko tožeča stranka smiselno zatrjuje bistvene kršitve določb pravdnega postopka, češ da sodbi nimata številnih razlogov, gre za neresnične trditve. Revizijsko sodišče ugotavlja, da ima izpodbijana sodba pravilne razloge o tem, da v pravdi zaradi ugotovitve priposestvovanja stvarne služnosti ni ugotavljanja potrebnosti in koristnosti služnosti, temveč se izključno ugotavljajo okoliščine dejanskega izvrševanja služnosti. Ne drži revizijska trditev, da sodbi nimata razlogov o uporabi služnostne poti s strani pravnih prednikov tožencev, saj v obeh sodbah nižjih sodišč obstajajo ugotovitve in razlogi o tem, kdaj, v kakšnem obsegu in na kakšen način so pravni predniki tožencev uporabljali sporno pot za dostop do nepremičnine parc. št. 35/1.S k.o. ... Tožeča stranka sicer trdi, da so ugotovitve glede izvrševanja služnosti v nasprotju z vsebino zapisnikov o izpovedih prič, vendar je ta navedba neupoštevna zaradi nekonkretiziranosti, dejanski zaključki pa so po ugotovitvah revizijskega sodišča rezultat skrbne dokazne ocene vseh izvedenih dokazov, med njimi tudi izpovedi prič in pa zelo očitnih dokazov o obstoju široke in utrjene sporne poti do vhoda na dvorišče hiše tožene stranke s hišno številko na njem. Ugotovljena je najmanj 20-letna redna uporaba sporne poti, ne pa občasna in sezonska uporaba, kot v reviziji trdi tožnik. Ta in druge trditve tožeče stranke pomenijo nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja (tretji odstavek 370. člena ZPP), ki ni upoštevno. V nedovoljeno izpodbijanje dejanskega stanja spadajo ponavljajoče se revizijske trditve o uporabi sporne poti z dovoljenji tožnikovih pravnih prednikov. Dokazno breme glede dejstev iz tretjega odstavka 217. člena SPZ, da ni priposestvovanja v primeru zlorabe zaupanja lastnika vložeče stvari ali v primeru, če je bila služnost dovoljena do preklica, je na strani tožnika služeče nepremičnine(1), zato je pravilno stališče v izpodbijanih sodbah, da tožnik uporabe sporne poti izključno na podlagi dovoljenj ni dokazal, zmotno pa je revizijsko stališče, da toženci niso dokazali uporabe poti brez poprejšnjih dovoljenj.

9. Nižji sodišči sta ugotovili, da so toženci in njihovi pravni predniki najmanj 20 let dejansko uporabljali sporno služnostno pot, tožnik in njegovi predniki pa tej uporabi niso nasprotovali. Revizijska trditev, da ne toženci in ne njihovi pravni predniki v takem pogledu oziroma obsegu poti niso uporabljali, je tako v nasprotju z dejanskimi ugotovitvami ter je materialnopravno zmotna. Za priposestvovanje stvarne služnosti v skladu z drugim odstavkom 217. člena SPZ navedeno zadošča. V priposestvovalno dobo se všteje vse obdobje dejanskega izvrševanja služnosti, to je tudi obdobje, ko so služnost izvrševali pravni predniki sedanjega lastnika gospodujoče nepremičnine (45. člen SPZ). Tudi na strani lastnikov služečega zemljišča izvrševanju služnosti niso nasprotovali ne tožnik kot sedanji lastnik ne njegovi pravni predniki, zato revizijsko sodišče zaključuje, da je neutemeljeno stališče revizije o zmotni uporabi drugega odstavka 217. člena SPZ. Končno tudi ni pritrditi trditvi, da se služnost ne pridobi z molčečim dopuščanjem lastnika služeče stvari. Ta trditev se sicer opira na sodno odločbo(2), vendar gre za sodno odločbo iz leta 1970, ki se tiče služnosti vodovodnega priključka, tako da ni jasno, ali gre za služnost v javno korist, vsekakor pa je sodna odločba, na katero se sklicuje revident, v nasprotju z določbami kasneje veljavnega prvega odstavka 54. člena Zakona o temeljnih lastninskopravnih razmerjih (ZTLR) in drugega odstavka 217. člena SPZ.

10. Stvarna služnost je nastala s priposestvovanjem, zato je posledično pravilna zavrnitev tožnikovega tožbenega zahtevka za varstvo lastninske pravice v smislu dolžne opustitve hoje in vožnje preko tožnikovega dvorišča. 11. Na podlagi vsega navedenega revizijsko sodišče ugotavlja neutemeljenost uveljavljanih revizijskih razlogov. Zato je bilo treba tožnikovo revizijo po 378. členu ZPP kot neutemeljeno zavrniti.

Op. št. (1): Miha Juhart, Stvarnopravni zakonik s komentarjem, str. 903. Op. št. (2): Glej Tone Frantar, Stvarno pravo, str. 219.