VDSS Sodba Psp 110/2017
Datum: 2017-05-18T02:00:00.000+02:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2017:PSP.110.2017
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za socialne spore
podrocje: POKOJNINSKO ZAVAROVANJE
institut: pokojninska doba - kmetijska dejavnost

## Jedro

Kljub temu, da je tožniku opravljanje kmetijske dejavnosti v spornem obdobju predstavljalo edini ali glavni poklic, zaradi ne lastništva, solastništva oz. zakupa kmetijskih obdelovalnih površin, niti ni mogel biti zavarovanec starostnega zavarovanja kmetov. Zato ni izpolnjen dejanski stan, da bi se mu lahko v pokojninsko dobo kot zavarovalna doba vštelo vtoževano obdobje dela na kmetiji, ki je bila v lasti staršev. Ker ni izpolnjen nobeden od pogojev iz 164. člena ZPIZ-83 v zvezi s 17. členom SZK, je z izpodbijano sodbo tožbeni zahtevek na odpravo zakonitih zavrnilnih upravnih aktov utemeljeno zavrnjen in posledično tudi vtoževani čas iz naslova starostnega zavarovanja kmetov.

## Izrek

I. Pritožba se zavrne in potrdi sodba sodišča prve stopnje.

II. Tožnik krije sam svoje stroške pritožbe.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek na odpravo odločbe št. ... z dne 9. 11. 2015 in iste št. z dne 2. 7. 2015 ter vrnitev zadeve toženi stranki v ponovno upravno odločanje oziroma spremembo izpodbijanih odločb tako, da se tožniku v pokojninsko dobo prizna čas, prebit v starostnem zavarovanju kmetov od 18. 4. 1974 do 15. 8. 1980 (I. tč. izreka). Hkrati je izreklo, da tožnik trpi sam svoje stroške postopka (II. tč. izreka). Presodilo je, da sta izpodbijana zavrnilna upravna akta pravilna in zakonita.

2. Zoper sodbo se pritožuje tožnik po pooblaščeni odvetniški pisarni iz vseh pritožbenih razlogov. Predlaga njeno spremembo v smeri stroškovne ugoditve zahtevkom, oziroma podrejeno predlaga razveljavitev in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v novo sojenje. Priglaša stroške pritožbe.

Prvostopenjskemu sodišču očita zmotno uporabo materialnega prava in nepravilno presojo izpovedi zaslišanih prič, da zakupna pogodba ni bila sklenjena, in da na podlagi takšnega pravnega naslova ni obdeloval kmetijskega zemljišča. Odločitev naj bi oprlo na dejstvo, da priče niso znale izpovedati, koliko je moral plačevati za zakup. Priče so povedale, da je kmetijska zemljišča obdeloval, in plačeval staršema, kar je bistveni element zakupne pogodbe, ki predstavlja odplačno naravo pravnega posla. Iluzorno je pričakovati, da bi se sam in priči po več kot 30-ih ali 40-ih letih od nastanka zakupnega razmerja spomnili, koliko je znašala zakupnina. Če bi to vedeli izpovedati, bi kazalo, da sta naučeni, in da so se predhodno uskladili za vsebino izpovedi. Bistveno je, da je bila zakupnina plačevana, da je oče lahko plačal prispevke. Ker ni pravnik, ni umestno sklicevanje na navedbe, da je bil uživalec kmetijskih zemljišč in ne zakupnik. Pravnih terminov ne pozna tako dobro kot sodišče. Tudi v zakupu je imel skladno s 581. členom Zakona o obligacijskih razmerjih pravico rabiti kmetijsko zemljišče, kot dober gospodar in uživati plodove. Zakupnik kmetijskega zemljišča je tudi uživalec. Pojem uživalec je potrebno ločiti od osebnega užitka. Zakupna pogodba ki je bila realizirana, predstavlja realni kontrakt. Zakon o obligacijskih razmerjih za veljavnost zakupnega razmerja ni določal obličnosti. V 596. členu je celo dopuščal, da se zakupna pogodba obnovi ustno. Glede vpisa v zemljiško knjigo izpostavlja, da je bil v času družbene lastnine celo vpis lastninske pravice v zemljiško knjigo zapostavljen vse do sprejema Zakona o lastninjenju nepremičnin v družbeni lasti. Zakup se načeloma ni zaznamoval v zemljiški knjigi. To področne naj bi uredil šele Zakon o skladu kmetijskih zemljišč iz leta 1993. Meni, da bi sodišče zahtevek moralo obravnavati tudi po 1. odstavku 159. člena Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju iz leta 1983. Ker ni odločalo o pravni podlagi iz 3. točke tožbe, torej o zavarovalni dobi, ki se šteje v pokojninsko dobo, izpodbijana sodba nima razlogov o odločilnih dejstvih.

3. Pritožba ni utemeljena.

4. Pritožnik ne navaja ničesar takega, kar bi lahko vplivalo na pravilnost in zakonitost izpodbijane sodbe, ki je izdana ob dovolj razčiščenem dejanskem stanju in pravilno uporabljenem materialnem pravu. V postopku ni prišlo do procesnih kršitev iz 2. odst. 339. člena Zakona o pravdnem postopku1 (ZPP), na katere je potrebno paziti po uradni dolžnosti. Zavrnilna sodba je utemeljena z odločilnimi dejanskimi in pravilnimi pravnimi razlogi. Ker jo je mogoče preizkusiti, smiselno uveljavljana kršitev iz 14. tč. 2. odstavka 339. člena ZPP, ni podana. Bistveno pravilnih razlogov pritožbeno sodišče ne navaja znova, temveč na pritožbeno izvajanje dodaja predvsem naslednje.

5. Pravna podlaga za pritožbeno rešitev zadeve je podana v 129. členu Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju2 (ZPIZ-2) v zvezi z Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju3 (ZPIZ-83). Po 164. členu ZPIZ-83 se je namreč v pokojninsko dobo zavarovancem starostnega zavarovanja kmetov kot zavarovalna doba štel čas, prebit v starostnem zavarovanju kmetov po Zakonu o starostnem zavarovanju kmetov4(SZK) za katerega so bili plačani prispevki oz. so bili prispevki zmanjšani ali oproščeni v skladu s predpisi, veljavnimi do 31. 12. 1983. V starostno zavarovanje kmetov, ki ni bilo prvo pokojninsko in invalidsko zavarovanje, temveč je temeljilo na lastništvu kmetij ter načelih ena kmetija, en prispevek ena pokojnina, so bile glede na 17. člen SZK vključene osebe, ki so opravljale kmetijsko dejavnost kot svoj edini ali glavni poklic. Štelo se je, da so osebe opravljale kmetijsko dejavnost kot edini ali glavni poklic, če so se kot lastniki, solastniki, zakupniki ali uživalci kmetijskega zemljišča ukvarjali s kakršnokoli kmetijsko dejavnostjo in bile zavezanci za davek od dohodka iz kmetijske dejavnosti. Takšno dejansko stanje pa v obravnavani zadevi zagotovo ni dokazano, kot je pravilno ugotovilo sodišče prve stopnje in pred njim že tožena stranka.

6. Ni sporno, da tožnik, ki je rojen 18. 4. 1959 in je 15 let starosti dopolnil 18. 4. 1974 od tega datuma dalje do 15. 8. 1980 ni bil lastnik, niti solastnik kmetijskih obdelovalnih površin. Hkrati je ostalo nedokazano, da bi bil v vtoževanem obdobju zakupnik dela kmetijskih obdelovalnih površin, ki so bila v lasti staršev. Logična je sicer pritožnikova navedba o iluzornost pričakovanja, da bi se priče po več kot tridesetih oz. skoraj štiridesetih letih spomnile višine zatrjevane zakupnine. Vendar je še bolj iluzorno njegovo pričakovanje, da bo lahko s tovrstnim dokaznim sredstvom (svojo izpovedjo in izpovedbami zaslišanih prič) uspešno dokazal zatrjevani zakup kmetijskih obdelovalnih površin.

Pritožnik se ne more uspešno sklicevati na 596. člen Zakona o obligacijskih razmerjih5 (ZOR). Ne samo zato, ker je ZOR začel veljati šele 1. 10. 1978, temveč tudi zato, ker se določbe ZOR o vprašanju obličnosti zakupa, glede na 568. člen istega zakona niso uporabljale za zakupe, ki so jih urejali posebni predpisi. To je seveda veljalo tudi za zakup kmetijskih zemljišč.

Po tedaj veljavnem Zakonu o kmetijskih zemljiščih6 (ZKZ), je morala biti zakupna pogodba kmetijskega zemljišča sklenjena v pisni obliki, saj v nasprotnem primeru ni imela pravnega učinka (30. člen ZKZ). Pomeni, da tožnik za potrebe tega sodno socialnega spora brez ustrezne pisne pogodbe ne more uspešno zatrjevati zakupa dela kmetijskih obdelovalnih površin v lasti pokojnega očeta niti tega pravno relevantnega dejstva dokazati z pričami.

7. Četudi je tožniku opravljanje kmetijske dejavnosti v spornem obdobju predstavljalo edini ali glavni poklic, zaradi ne lastništva, solastništva oz. zakupa kmetijskih obdelovalnih površin ni bil, niti ni mogel biti zavarovanec starostnega zavarovanja kmetov. V obravnavanem primeru zato ni izpolnjen dejanski stan, da bi se mu lahko v pokojninsko dobo kot zavarovalna doba vštelo vtoževano obdobje dela na kmetiji, ki je bila v lasti staršev. Ker ni izpolnjen nobeden od pogojev iz 164. člena ZPIZ-83 v zvezi s 17. členom SZK, je z izpodbijano sodbo tožbeni zahtevek na odpravo zakonitih zavrnilnih upravnih aktov utemeljeno zavrnjen in posledično tudi vtoževani čas iz naslova starostnega zavarovanja kmetov.

8. Res je sicer, da se izrek izpodbijane sodbe ne glasi na vštetje časa prebitega v starostnem zavarovanju kmetov v pokojninsko dobo, vendar to samo po sebi ne vpliva na zakonitost zavrnilne sodne odločbe. Izrek sodbe je izključno posledica tožbenega zahtevka, kakršnega je postavil tožnikov kvalificirani pooblaščenec. Že zato pritožba s tem v zvezi ne more biti uspešna.

9. Enako velja za pritožnikovo vztrajanje, da naj bi bilo sodišče prve stopnje dolžno zadevo presojati tudi po 1. odstavku 159. člena ZPIZ-83. Navedena določba je zavarovancem iz 10. in 11. člena zakona, t. j. združenim in drugim kmetom omogočala dokup pokojninske dobe pred uvedbo obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, če so plačali prispevek za kritje obveznosti iz tega zavarovanja. V obravnavanem predsodnem postopku pa ni šlo za odločanje o dokupu pokojninske dobe, saj takšna zahteva 4. 9. 2014 ni bila postavljena. Posledično v tej smeri seveda ni procesne predpostavke za vsebinsko sojenje, kot je pravilno razlogovano že v prvostopenjski sodbi.

Sicer pa iz listinske dokumentacije v upravnem spisu izhaja, da je bila že 8. 4. 2009 izdana odločba o priznanju petih let, enega meseca in devet dni pokojninske dobe od 18. 4. 1974 do 15. 8. 1980 s presledkom služenja vojaškega roka, pod pogojem, da predlagatelj (v predmetnem socialnem sporu tožnik) plača prispevek v višini 20.039,62 EUR. Vendar iz dokumentacije ni razvidno, da bi tožnik tedaj odmerjeni prispevek plačal in s tem realiziral omogočen dokup pokojninske dobe.

10. Zaradi predhodno obrazloženega in ker preostale pritožbene navedbe, od tega, da so bili plačani prispevki za starostno zavarovanje kmetov, problematike vpisovanja zakupa kmetijskih zemljišč v zemljiško knjigo in nekaterih drugih, za rešitev predmetne zadeve same po sebi pravno niso odločilne, je potrebno pritožbo v skladu s 353. členom ZPP kot neutemeljeno zavrniti in potrditi sodbo sodišča prve stopnje. Ob takšnem pritožbenem izidu je potrebno v skladu s 154. členom ZPP hkrati odločiti, da trpi tožnik sam svoje stroške pritožbenega postopka.

1 Ur. l. RS, št. 73/2007 in 45/2008. 2 Ur. l. RS, št. 96/2012 s spremembami.  
3 Ur. l. RS, št. 27/83. 4 Ur. l. SRS št. 13/1972. 5 Ur. l. SFRJ, št. 29/78. 6 Ur. l. SRS, št. 26/1973.