VDSS sodba Pdp 482/2014
Datum: 2014-11-06T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VDSS:2014:PDP.482.2014
sodisce: Višje delovno in socialno sodišče
oddelek: Oddelek za individualne in kolektivne delovne spore
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: plača - obveznost plačila - plačilo za delo

## Jedro

Tožena stranka tožeči stranki ni izplačala plače za sporni mesec, zato je tožnikov zahtevek iz tega naslova utemeljen.

Sodišče prve stopnje je pravilno ugodilo zahtevku o plačilu prikrajšanja pri izplačilu neto plače za sporni mesec, ki je predstavljal znesek dolga iz naslova kredita in bi ga tožena stranka morala ob izplačilu plače nakazati kreditodajalcu tožeče stranke, vendar te obveznosti ni izpolnila.

## Izrek

Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje.

## Obrazložitev

Sodišče prve stopnje je v izpodbijani sodbi razveljavilo sporazum o prenehanju pogodbe o zaposlitvi z dne 31. 7. 2013 v delu, „da so medsebojno izpolnjene vse obveznosti in da ni odprtih zadev na strani delodajalca, niti na strani delavca“, v preostalem delu pa tožbeni zahtevek glede razveljavitve sporazuma zavrnilo (I. točka izreka). Toženi stranki je naložilo: da je dolžna tožeči stranki obračunati plačo za mesec julij 2013 v bruto znesku 783,66 EUR, od tega zneska odvesti davke in prispevke, tožeči stranki pa izplačati pripadajoči neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 8. 2013 dalje do plačila, ob upoštevanju že izplačanega neto zneska 200,00 EUR (II. točka izreka); da je dolžna tožeči stranki izplačati prikrajšanje pri plači za mesec junij 2013 v neto znesku 148,08 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 7. 2013 dalje do plačila (III. točka izreka); da je dolžna tožeči stranki izplačati znesek 144,80 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi od 19. 8. 2013 dalje do plačila (IV. točka izreka); da je dolžna tožeči stranki obračunati in izplačati regres za letni dopust za leto 2012 in 2013 v višini in z zapadlostjo razvidno iz izreka (V. točka izreka). Odločilo je, da je tožena stranka dolžna tožeči stranki povrniti stroške postopka v znesku 529,55 EUR v roku 8 dni, po poteku tega roka pa z zakonskimi zamudnimi obrestmi (VI. točka izreka).

Zoper navedeno sodbo v točki II, III in IV izreka sodbe vlaga tožena stranka pravočasno pritožbo smiselno iz razloga zmotne ugotovitve dejanskega stanja. Navaja, da je sodišče prve stopnje toženi stranki naložilo, da tožeči stranki obračuna plačo za mesec julij 2013 v bruto znesku 783,66 EUR, od tega odvede prispevke in davke, tožeči stranki pa izplača pripadajoči neto znesek z zakonskimi zamudnimi obrestmi, ob upoštevanju že izplačanega neto zneska 200,00 EUR. Iz obračuna plače za mesec julij 2013 je razvidno, da je bila tožeči stranki obračunana bruto plača v znesku 791,49 EUR, kar znaša 604,85 EUR neto. Tožeči stranki so bila obračunana tudi povračila za prehrano med delom (122,40 EUR) in prevoz na delo in z dela (28,80 EUR). V skladu s podpisano izjavo o materialni odgovornosti, je bil tožeči stranki izstavljen račun za nevrnjeno prejeto embalažo. Po medsebojnem dogovoru je račun odplačevala z odtegljajem od osebnega dohodka do zneska minimalne neto plače, kar znaša 599,73 EUR. Tako je bil tožeči stranki pri plači za julij 2013 opravljen odtegljaj v znesku 150,20 EUR. Tožeči stranki je bil pri plači za julij 2013 opravljen tudi odtegljaj v višini 148,08 za poplačilo kredita pri A., na podlagi odstopne izjave in upravno izplačilne prepovedi. Omenjen dokument tožena stranka ne more predložiti kot dokaz, ker je bil v skladu z navodili A. vrnjen kreditodajalcu ob prenehanju delovnega razmerja tožeče stranke. Na podlagi obračuna plače tako tožeči stranki pripada izplačilo v znesku 451,65 EUR. Tožena stranka navaja, da je znesek za izplačilo že poravnala in sicer z dne 21. 11. 2013 v znesku 200,00 EUR in o tem tudi obvestila že sodišče. Tudi glede III. točke izreka, v kateri je sodišče toženi stranki naložilo, da je dolžna tožeči stranki plačati prikrajšanje pri plači za mesec junij 2013 v neto znesku 148,08 EUR, navaja, da je naveden znesek že poravnala 6. 9. 2013 na račun A., saj je bil omenjen znesek namenjen pokrivanju kredita, ki ga ima tožeča stranka pri navedenem prejemniku plačila. Tožena stranka je to poravnala na podlagi asignacijske izjave s podjetjem B. d.o.o. in o tem obvestila sodišče. Pritožbenemu sodišču predlaga, da pritožbi ugodi in da v izpodbijanem delu razveljavi ter v tem delu zahtevek tožeče stranke zavrne.

Pritožba ni utemeljena.

Pritožbeno sodišče je preizkusilo izpodbijani del sodbe sodišča prve stopnje v mejah razlogov, ki jih uveljavlja pritožba in skladno z drugim odstavkom 350. člena Zakona o pravdnem postopku (ZPP, Ur. l. RS, št. 26/99 in nadaljnji) po uradni dolžnosti pazilo na bistvene kršitve določb postopka iz 1., 2., 3., 6., 7., 11. točke, razen glede obstoja in pravilnosti pooblastila za postopek pred sodiščem prve stopnje, ter 12. in 14. točke drugega odstavka 339. člena ZPP ter na pravilno uporabo materialnega prava. Pri navedenem preizkusu je ugotovilo, da sodišče prve stopnje ni storilo bistvenih kršitev določb postopka, na katere pazi pritožbeno sodišče po uradni dolžnosti, pravilno in popolno je ugotovilo dejansko stanje in pravilno uporabilo materialno pravo.

Tožena stranka s pritožbo izpodbija prikrajšanje pri neto plači za mesec junij 2013 in plačilo plače za mesec julij 2013 s pripadajočimi stroški.

Iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje izhaja: - da je bila tožeča stranka v delovnem razmerju pri toženi stranki na podlagi pogodbe o zaposlitvi z dne 1. 10. 2011 za nedoločen čas na delovnem mestu voznik motornega vozila za razvoz blaga široke potrošnje; - da je tožeči stranki delovno razmerje pri toženi stranki prenehalo dne 31. 7. 2013 na podlagi pisnega sporazuma; - da tožena stranka tožeči stranki ni izplačala plače za mesec julij 2013, prav tako pa ne stroškov prehrane in prevoza na delo; - da je tožena stranka tožeči stranki pri izplačilu neto plače za mesec junij 2013 odtegnila znesek 148,08 EUR, kar je predstavljal znesek dolga iz naslova kredita in bi ga tožena stranka morala ob izplačilu plače nakazati kreditodajalcu tožeče stranke, vendar ni izkazala, da je to obveznost izpolnila.

Glede na navedene dejanske ugotovitve je sodišče prve stopnje ugodilo zahtevku tožeče stranke po izplačilu plače za mesec julij 2013, saj je tožena stranka že v odgovoru na tožbo navajala, da naj bi njene dolgove do tožeče stranke izpolnila druga družba, pri kateri naj bi se tožeča stranka tudi zaposlila in po temelju plačilu plače za mesec julij 2013 ni nasprotovala. Sodišče prve stopnje je zahtevku po plačilu plače za julij 2013 pravilno ugodilo in tožeči stranki priznalo vtoževani minimalni znesek plače, skladno z Zakonom o minimalni plači (ZMinP, Ur. l. RS, št. 13/2010) in sicer v višini 783,66 EUR bruto. Toženi stranki je naložilo, da je dolžna ob obračunu plače za tožečo stranko odvesti davke in prispevke ter tožeči stranki izplačati ustrezen neto znesek, ob upoštevanju že izplačanega neto zneska 200,00 EUR, kar je tožena stranka tožeči stranki za mesec julij 2003 nakazala dne 22. 11. 2013 (B4). Ker tožeči stranki za mesec julij 2013 niso bili izplačani stroški prehrane med delom v znesku 116,00 EUR in stroški prevoza na delo in z dela v znesku 28,00 EUR, je sodišče prve stopnje temu zahtevku pravilno ugodilo, skladno z določbo prvega odstavka 130. člena Zakona o delovnih razmerjih (ZDR-1, Ur. l. RS, št. 21/2013 in nadalj.). Tožena stranka namreč v dokaznem postopku ni izkazala, da bi te stroške tožeči stranki poravnala.

Sodišče prve stopnje je ob upoštevanju dokaznega bremena (tožena stranka bi morala dokazati svojo trditev, da je plačo za mesec julij 2013 in stroške v zvezi z delom tožnici tudi dejansko plačala), zato pravilno uporabilo materialno pravo, ko je na podlagi 126. in 130. člena ZDR dosodilo tožeči stranki plačo za mesec julij 2013, kakor tudi materialne stroške v zvezi z delom.

Sodišče prve stopnje je pravilno tudi ugodilo zahtevku o plačilu prikrajšanja pri izplačilu neto plače za mesec junij 2013 v znesku 148,08 EUR, ki je predstavljal znesek dolga iz naslova kredita in bi ga tožena stranka morala ob izplačilu plače nakazati kreditodajalcu tožeče stranke, vendar te obveznosti ni izpolnila. Iz plačilne liste za mesec junij 2013 izhaja, da je tožena stranka tožeči stranki dejansko odtegnila izplačilo kredita v višini 148,08 EUR, vendar navedenega zneska ni nakazala A.. Le-ta je namreč pozvala tožečo stranko z opominom z dne 5. 8. 2013, da ni pravočasno poravnala dolga po kreditu (A3). Tožena stranka v dokaznem postopku ni izkazala, da je to obveznost dejansko izpolnila, predložila je le potrdilo o plačilu, ki ga naj bi opravilo podjetje B. d.o.o., iz katerega pa ne izhaja, da je tožena stranka kredit, ki ga je tožeči stranki odbila od plače tudi dejansko nakazala A., zato je sodišče prve stopnje pravilno tudi temu delu zahtevka ugodilo.

Pritožbeno novoto predstavljajo pritožbene navedbe in predložene listine, da je tožena stranka za mesec julij 2013 plačo v neto znesku že izplačala, da je bil tožeči stranki izstavljen račun za nevrnjeno prejeto embalažo in bil opravljen odtegljaj pri plači za julij 2013 v znesku 150,20 EUR. V dokazne namene je predložila potrdila o plačilu v znesku 251,65 EUR z dne 8. 1. 2013 in plačilno listo za mesec julij 2013. V pritožbi sme pritožnik navajati nova dejstva in predlagati nove dokaze le, če izkaže, da jih brez svoje krivde ni mogel navesti oziroma predložiti do prvega naroka za glavno obravnavo oziroma do konca glavne obravnave, če so izpolnjeni pogoji iz drugega odstavka 286. člena ZPP (337. člen ZPP). Tožena stranka pri navajanju novih dejstev in predlaganju novih dokaznih listin ni zatrjevala, da jih brez svoje krivde ni mogla navesti oziroma predložiti do prvega naroka, zato pritožbeno sodišče teh pritožbenih navedb ne more upoštevati.

Pritožbeno sodišče ugotavlja, da s pritožbo uveljavljeni razlogi niso podani, prav tako ne razlogi, na katere pritožbeno sodišče pazi po uradni dolžnosti, zato je na podlagi 335. člena ZPP pritožbo zavrnilo kot neutemeljeno in v izpodbijanem delu potrdilo sodbo sodišča prve stopnje.