Sodba VIII Ips 68/2012
Datum: 2012-11-20T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2012:VIII.IPS.68.2012
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VDSS Psp 390/2011
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Delovno-socialni oddelek
podrocje: POKOJNINSKO ZAVAROVANJE
institut: naknadna odmera starostne pokojnine - pravnomočno odmerjena pokojnina - pokojninska osnova - pravnomočnost - zavrženje zahteve za novo odmero - novo dejstvo - obseg varovanja pravnomočnosti v upravni odločbi - obnova postopka - odstotno povečanje pokojnine

## Jedro

Tožnik se neutemeljeno sklicuje na določbe 181. člena ZPIZ-1, ki posebej urejajo le primer naknadnega priznanja določenega obdobja pokojninske dobe, dopolnjene pred uveljavitvijo pravice do pokojnine, ki pri odmeri pokojnine ni bilo upoštevano. Zgolj za ta primer zakon določa možnost odstotnega povečanja pokojnine. Za primer naknadnega ugotavljanja dohodkov, od katerih bi bila lahko odvisna višina pokojninske osnove, pa sedaj veljavni ZPIZ-1 nove odmere pokojnine posebej ne omogoča.

## Izrek

Revizija se zavrne.

## Obrazložitev

1. Sodišče prve stopnje je ugodilo tožbenemu zahtevku in odpravilo sklep tožene stranke, št. 2012304 z dne 22. 3. 2010 ter dokončno odločbo z dne 16. 7. 2010, o zavrženju tožnikove zahteve za ponovno odmero starostne pokojnine. Hkrati je toženi stranki naložilo, da tožniku izda odločbo o novi odmeri starostne pokojnine ob upoštevanju izplačil v obliki obveznic v letu 1992, od katerih so bili plačani prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbi tožene stranke ugodilo in sodbo sodišča prve stopnje spremenilo tako, da je tožnikov tožbeni zahtevek zavrnilo. Ob ugotovitvi, da je bilo o odmeri tožnikove starostne pokojnine pravnomočno odločeno že z odločbo, št. 12 2012304 z dne 29. 4. 1998, je presodilo, da v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju (v nadaljevanju ZPIZ-1) ni podlage za novo odmero pokojnine. Na podlagi določb Zakona o splošnem upravnem postopku (v nadaljevanju ZUP) pa je tožena stranka zahtevo za ponovno odmero pokojnine utemeljeno zavrgla, ker je bilo o višini tožnikove starostne pokojnine že pravnomočno odločeno.

3. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje vlaga tožnik revizijo iz vseh razlogov po 370. členu Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP), zlasti zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da utemeljenost zahtevka za novo odmero pokojnine z dne 17. 3. 2010 izhaja iz narave pravic iz obveznega pokojninskega zavarovanja. Pravica do pokojnine temelji na delu in plačanih prispevkih zavarovancev in se uvršča med neodtujljive osebne pravice. Če del plač ni bil upoštevan pri določitvi pokojninske osnove in ni ugotovljeno, da gre za prejemke, ki se ne vštevajo v pokojninsko osnovo, ima upravičenec do starostne pokojnine vedno pravico zahtevati novo odločitev. Prvotna odločitev o višini tožnikove pokojnine je pravnomočna le glede tistih dohodkov, ki so bili pri odločanju že upoštevani. Zato se z novo odmero ne posega v pravnomočna razmerja, saj se zahteva, da se pri bodočih pokojninskih dajatvah upošteva zgolj to, o čemer tožena stranka ob upokojitvi tožnika še ni odločala. Iz 43. člena Zakona o matični evidenci zavarovancev in uživalcev pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja (v nadaljevanju ZMEPIZ) izhaja, da je naknadna sprememba podatkov možna, če pristojni organ ugotovi, da so v matični evidenci vpisani nepravilni podatki. Na podlagi novega dejanskega stanja glede višine tožnikovih prejemkov, od katerih so bili plačani prispevki, kar se uvršča med podatke matične evidence, bi tožena stranka morala po vsebini odločiti na podlagi tožnikove nove zahteve. Postopek ponovne odmere pokojnine bi morala izvesti že po uradni dolžnosti, saj iz zapisnika revizorja izhaja, da mora tožena stranka pri izračunu pokojninske osnove upoštevati zneske izplačil na račun delavcev iz naslova dobička podjetja in ugotovljene pomanjkljivosti odpraviti v roku 30 dni. Ker naknadno priznanje določenih zneskov v ZPIZ-1 ni posebej urejeno, bi bilo treba smiselno uporabiti 181. člen ZPIZ-1, ki določa postopanje v primeru naknadnega priznanja določenega obdobja pokojninske dobe. Hkrati navaja, da je tožena stranka v nekaterih identičnih primerih ugodila zahtevam zavarovancev za ponovno odmero pokojnine, tako da je tožnika tudi sicer neenakopravno obravnavala.

4. Revizija ni utemeljena.

5. Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni (prvi odstavek 371. člena ZPP).

6. Tožnik v reviziji uvodoma sicer navaja, da vlaga revizijo iz vseh razlogov iz 370. člena ZPP, vendar v nadaljevanju ne konkretizira bistvenih kršitev določb pravdnega postopka. Zato sodišče z vidika tega revizijskega razloga izpodbijane sodbe ni preizkušalo.

7. Materialno pravo ni bilo zmotno uporabljeno.

8. Tožniku je bila z odločbo tožene stranke, št. 12 2012304 z dne 29. 4. 1998 priznana pravica do starostne pokojnine in zoper to odločbo ni bila vložena pritožba. Zato je postala dokončna in pravnomočna. Dne 17. 5. 2010 je revident vložil zahtevo za novo odmero starostne pokojnine, tako da se ji pri izračunu pokojninske osnove upošteva tudi dohodek, izplačan strani delodajalca v letu 1992 v obliki obveznic, od katerega so bili plačani prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje.

9. Tožnik se neutemeljeno sklicuje na določbe 181. člena ZPIZ-1, ki posebej urejajo le primer naknadnega priznanja določenega obdobja pokojninske dobe, dopolnjene pred uveljavitvijo pravice do pokojnine, ki pri odmeri pokojnine ni bilo upoštevano. Zgolj za ta primer zakon določa možnost odstotnega povečanja pokojnine. Za primer naknadnega ugotavljanja dohodkov, od katerih bi bila lahko odvisna višina pokojninske osnove, pa sedaj veljavni ZPIZ-1 nove odmere pokojnine posebej ne omogoča. 10. Po določbi prvega odstavka 12. člena in 249. člena ZPIZ-1 se za odločanje o pravicah iz obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja uporabljajo določbe ZUP, če s tem zakonom ni določeno drugače. Vrhovno sodišče je že v večih odločbah zavzelo stališče, da dejansko stanje, ki je podlaga za priznanje pravic oziroma za naložitev obveznosti, ne predstavljajo le dejstva, ugotovljena z odločbo, temveč vsa dejstva, ki so nastala do izdaje upravne odločbe in bi lahko predstavljala dejansko podlago za odločanje o pravici oziroma obveznosti materialnega prava. Če tožena stranka pokojninsko osnovo izračuna napačno, lahko zavarovanec zmotno ugotovljena dejstva uveljavlja v pritožbenem postopku, ali pa nova dejstva in nove dokaze (nove z vidika stranke in izpodbijane odločbe), ki so obstajala v času prvotnega odločanja, uveljavlja po pravnomočnosti z izrednim pravnim sredstvom obnove postopka (1). Hkrati pa ZUP v 4. točki 129. člena določa, da organ s sklepom zavrže zahtevo, če se o isti upravni zadevi že vodi upravni ali sodni postopek, ali je bilo že pravnomočno odločeno, pa je stranka z odločbo pridobila kakšne pravice, ali pa so ji bile naložene kakšne obveznosti.

11. Glede na navedeno ureditev stranka razen z izrednim pravnim sredstvom ne more doseči spremembe dokončne in pravnomočne odločbe, s katero ji je bila priznana pravica do pokojnine. Zato sodišče druge stopnje ni zmotno uporabilo materialnega prava, ko je pritrdilo ravnanju tožene stranke, ki je tožnikovo zahtevo za ponovno odmero pokojnine, vloženo šele v letu 2010 (torej tudi po poteku roka za obnovo), na podlagi navedene določbe ZUP kot nedovoljeno zavrglo.

12. Ker revizijski razlogi niso podani, je Vrhovno sodišče na podlagi 378. člena ZPP revizijo kot neutemeljeno zavrnilo.

Op. št. (1): Glej sodbe Vrhovnega sodišča VIII Ips 147/2010 z dne 20. 2. 2012, VIII Ips 263/2010 z dne 20. 2. 2012, VIII Ips 116/2011 z dne 17. 4. 2012 in druge.