Sklep VIII Ips 366/2009
Datum: 2011-02-22T01:00:00.000+01:00
ecli: ECLI:SI:VSRS:2011:VIII.IPS.366.2009
opravilna_stevilka_ii_stopnje: VDSS Pdp 956/2008
sodisce: Vrhovno sodišče
oddelek: Delovno-socialni oddelek
podrocje: DELOVNO PRAVO
institut: presežni delavci - prevzem delavcev - odpravnina - upoštevanje delovne dobe

## Jedro

Ob upoštevanju načela enakega obravnavanja je sodna praksa štela tudi dejanski prevzem delavcev kot podlago za priznanje enakih pravic, torej priznanje delovne dobe, kot če delavec ni spremenil zaposlitve.

## Izrek

Reviziji se ugodi, sodbi sodišča druge in prve stopnje se razveljavita in se zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje.

Odločitev o revizijskih stroških se pridrži za končno odločbo.

## Obrazložitev

1. Tožnici je prenehalo delovno razmerje in je pri delodajalcu, ki ji je odpovedal delovno razmerje, prejela odpravnino za 15 let zaposlitve pri njem. Sodišče prve stopnje je zavrnilo tožbeni zahtevek za plačilo razlike odpravnine na podlagi upoštevanja tudi zaposlitve pri prejšnjem delodajalcu od katerega je bila prevzeta.

2. Sodišče druge stopnje je pritožbo tožnice zavrnilo in potrdilo sodbo sodišča prve stopnje. Strinjalo se je z dejanskimi ugotovitvami in pravno presojo prvostopnega sodišča. Navedlo je, da je tožnici delovno razmerje pri G. (prejšnjem delodajalcu) prenehalo v smislu 12. točke prvega odstavka 100. člena ZDR90, kar je šteti kot ukrep za omilitev škodljivih posledic prenehanja delovnega razmerja v smislu prvega odstavka 35. člena ZDR90. Zoper sklep o prenehanju delovnega razmerja ni ugovarjala, s prvotno toženo stranko (novim delodajalcem) pa je sklenila pogodbo o zaposlitvi, iz katere s tožbo uveljavljana obveznost ne izhaja. Sodišče prve stopnje je zato pravilno upoštevalo določbo tretjega odstavka 36. f člena ZDR90, po kateri delodajalec, ki delavcu ob prenehanju delovnega razmerja zagotovi ustrezno zaposlitev pri drugem delodajalcu, ni dolžan izplačati odpravnine.

3. Vrhovno sodišče je s sklepom Dsp 39/2009 z dne 22. 6. 2009 dopustilo revizijo, ker je tožnica dokazala, da odločitev v njeni zadevi pomeni odstop od sodne prakse Vrhovnega sodišča, po kateri se delovna doba delavcev, ki so bili na podlagi 15. člena ZTPDR prevzeti na delo v drugo organizacijo oziroma delodajalcu upošteva, kot da delavec ni spremenil zaposlitve oziroma, da se institut prevzema ali razporeditve k drugemu delodajalcu obravnava kot delovnopravna kontinuiteta z vsemi posledicami.

4. Zoper pravnomočno sodbo sodišča druge stopnje je tožnica vložila revizijo zaradi zmotne uporabe materialnega prava. Navaja, da ji je iz poslovnega razloga prenehalo delovno razmerje pri E. d.o.o. dne 19. 2. 2007. Že od 20. 3. 1978 je opravljala isto delo v istih prostorih, najprej pri G. in nato pri E. d.o.o., ki je 1. 2. 1991 prevzel opravljanje gostinskih dejavnosti od G., pri čemer se je obvezal, da bo prevzel delavke v bifeju, vključno s tožnico. Tožnica od G. ni prejela nobene odpravnine.

5. Revizija je utemeljena.

6. Revizija je izredno pravno sredstvo zoper pravnomočno sodbo, izdano na drugi stopnji (prvi odstavek 367. člena ZPP v zvezi z 19. členom Zakona o delovnih in socialnih sodiščih – ZDSS-1, Ur. l. RS, št. 2/2004). Revizijsko sodišče preizkusi izpodbijano sodbo samo v tistem delu, v katerem se izpodbija z revizijo, in v mejah razlogov, ki so v njej navedeni, pri čemer pazi po uradni dolžnosti na pravilno uporabo materialnega prava (371. člen v zvezi s četrtim odstavkom 384. člena ZPP).

7. Glede na dejanske ugotovitve je materialnopravno izhodišče obeh sodišč zmotno. Ugotovitev, da je tožnici pri G. zaradi reorganizacije prenehalo delovno razmerje, nima vedno samo posledic v smislu določb 33. do 36. i člena ZDR90 – torej prenehanje delovnega razmerja kot presežni delavki. V takem primeru je sicer res kot eden od ukrepov za omilitev škodljivih posledic prenehanja delovnega razmerja presežnim delavcem predvidena zagotovitev zaposlitve pri drugem delodajalcu. Če je taka možnost v programu razreševanja presežkov predvidena, ima to za posledico tudi, da je delodajalec prost svoje obveznosti za plačilo odpravnine.

8. Toda iz dejanskih ugotovitev sodišča prve stopnje, na katerem temelji tudi izpodbijana sodba, sploh ne izhaja, da bi šlo pri G. za ugotavljanje presežkov delavcev po navedenih določbah ZDR90 v posledici ukinitve opravljanja gostinske dejavnosti. G. je to dejavnost prenesla na družbo E. d.o.o., ki je tudi po ugotovitvi sodišča prve stopnje (stran 4 prvostopne sodbe) prevzela ne samo dejavnost in poslovne prostore, temveč tudi tožnico. Šlo je torej za prevzem delavcev v smislu 15. člena ZTPDR.

9. V času prevzema tožnice k E. d.o.o. določba 11. člena Splošne kolektivne pogodbe za gospodarstvo (Uradni list RS, št. 39/93 – SKPG, enaka je bila določba 15. člena SKPGD, Uradni list RS, št. 40/97) sicer še ni veljala. Pogoji za prevzem delavcev k drugemu delodajalcu bi morali zato biti določeni v splošnih aktih, lahko pa tudi v sporazumih (pogodbah) med delodajalcema (glej na primer sodbo in sklep VIII Ips 53/2004 z dne 26. 10. 2004, sodbo VIII Ips 113/2005 z dne 8. 11. 2005 in sodbo VIII Ips 80/2007 z dne 15. 1. 2008). Ob upoštevanju načela enakega obravnavanja pa je sodna praksa štela tudi dejanski prevzem delavcev kot podlago za priznanje enakih pravic, torej priznanje delovne dobe, kot če delavec ni spremenil zaposlitve (glej posebej zadevo VIII Ips 80/2007 in večje število enakih odločitev). Tudi v primeru tožnice gre za tak primer: prevzem delavcev k novemu delodajalcu, ki je prevzel opravljanje enake dejavnosti v istih poslovnih prostorih. Torej je šlo za institut prevzema delavcev na podlagi 15. člena takrat veljavnega Zakona o temeljnih pravicah iz delovnega razmerja (ZTPDR).

10. Ker je bilo glede na navedeno zaradi zmotne uporabe materialnega prava dejansko stanje nepopolno ugotovljeno, je revizijsko sodišče reviziji ugodilo, sodbi sodišč druge in prve stopnje razveljavilo in zadevo vrnilo sodišču prve stopnje v novo sojenje (drugi odstavek 380. člena ZPP). Sodišče prve stopnje bo moralo preveriti tožbeni zahtevek tudi po višini in nato o njem ponovno odločiti.

11. Izrek o revizijskih stroških temelji na določbi tretjega odstavka 165. člena ZPP.