Judgment of the Court (First Chamber) of 12 February 2019.
TC.
Request for a preliminary ruling from the Rechtbank Amsterdam.
Reference for a preliminary ruling — Judicial cooperation in criminal matters — Framework Decision 2002/584/JHA — European arrest warrant — Article 12 — Keeping a person in detention — Article 17 — Time limits for adoption of the decision to execute the European arrest warrant — National legislation providing for automatic suspension of detention 90 days after arrest — Interpretation in conformity with EU law — Suspension of time limits — Charter of Fundamental Rights of the European Union — Article 6 — Right to liberty and security — Differing interpretations of national legislation — Clarity and predictability.
Case C-492/18 PPU. (2019)
Language: Latvian

TC lūdza piemērot apcietinājuma apturēšanu no 2018. gada 4. jūlija, proti, datuma, kad ir pagājušas 90 dienas kopš viņa aizturēšanas.
Iesniedzējtiesa precizē, ka atbilstoši OLW 22. panta 4. punktam tai principā ir pienākums apturēt apcietinājuma pasākumu sakarā ar pieprasītās personas nodošanu, tiklīdz ir beidzies 90 dienu termiņš galīgā lēmuma pieņemšanai par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi. Pieņemot šo tiesību normu, Nīderlandes likumdevējs būtībā esot balstījies uz pieņēmumu, ka Pamatlēmumā 2002/584 ir paredzēta šāda apturēšana.
Tomēr no 2015. gada 16. jūlija sprieduma Lanigan (C‑237/15 PPU, EU:C:2015:474) izriet, ka šis pieņēmums ir kļūdains un tajā nav pietiekami ņemti vērā pienākumi, kas saskaņā ar Savienības primāro tiesību normām ir tiesai, kura izskata pieteikumu par Eiropas apcietināšanas ordera izpildi, tostarp it īpaši pienākums kā pēdējās instances tiesai šādos gadījumos vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, ja atbilde uz šo lūgumu ir nepieciešama, lai pieņemtu nolēmumu, un apturēt nodošanas procedūru, ja pastāv reāls necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks pret pieprasīto personu izsniegšanas dalībvalstī, 2016. gada 5. aprīļa sprieduma Aranyosi un Căldăraru (C‑404/15 un C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198) nozīmē.
Tādēļ iesniedzējtiesa norāda, ka tā ir izstrādājusi judikatūru, atbilstoši kurai tā OLW 22. panta 4. punktu var interpretēt vienlīdz atbilstīgi kā Pamatlēmumam 2002/584, tā arī OLW, proti, ka lēmuma par nodošanu pieņemšana ir jāaptur iepriekšējā punktā minētajos gadījumos. Ar šādu interpretāciju netiktu ignorēts OLW 22. panta 4. punkts, ņemot vērā, ka termiņš lēmuma par nodošanu pieņemšanai ir apturēts.

Legal relationship diagram (Graphviz):
digraph {
    rankdir=LR;
    node [shape=box];
    
  "rechtbank Amsterdam (iesniedzējtiesa)"[shape=doubleoctagon];
  "TC"[shape=doubleoctagon];
    
  "rechtbank Amsterdam (iesniedzējtiesa)"->"apturēt nodošanas procedūru, ja pastāv reāls necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks pret pieprasīto personu izsniegšanas dalībvalstī.";
  "apturēt nodošanas procedūru, ja pastāv reāls necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks pret pieprasīto personu izsniegšanas dalībvalstī."->"TC";
  "apturēt nodošanas procedūru, ja pastāv reāls necilvēcīgas vai pazemojošas izturēšanās risks pret pieprasīto personu izsniegšanas dalībvalstī."->"interpretēt OLW 22. panta 4. punktu vienlīdz atbilstīgi kā Pamatlēmumam 2002/584, tā arī OLW"[dir=none];
  "TC"->"TC lūdza piemērot apcietinājuma apturēšanu no 2018. gada 4. jūlija 04/07/2018";
  "TC lūdza piemērot apcietinājuma apturēšanu no 2018. gada 4. jūlija 04/07/2018"->"rechtbank Amsterdam (iesniedzējtiesa)";
  "TC lūdza piemērot apcietinājuma apturēšanu no 2018. gada 4. jūlija 04/07/2018"->"2018. gada 4. jūlija, proti, datuma, kad ir pagājušas 90 dienas kopš viņa aizturēšanas..";
}