title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Tellun, Epun ja Toiston äiti mainitaan myös useasti. Vanhemmissa stripeissä hänen kerrotaan usein laittavan Epun koulueväiden joukkoon yliampuvia tai sarkastisia kannustusviestejä, minkä lisäksi hän joutuu usein sovittelemaan Tellun ja Epun riitoja. Sarjan myöhempinä vuosina hänet mainittiin usein stripeissä, joissa hän ajeluttaa Toistoa polkupyörällä. Useissa näistä stripeistä Toiston edessä näkyy jotain, joka lienee äidin selkä tai takinlieve. Myös perheen isä mainitaan toisinaan.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Piparminttu-Pipsan isä on yksinhuoltaja, jolla on hyvin läheiset suhteet tyttäreensä. Äitiä Piparminttu-Pipsalla ei hänen omien sanojensa mukaan ole lainkaan.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Lipen isä on Lipen mukaan kaikissa suhteissa parempi kuin kaikkien muiden isät. Lippe mainitsee usein erityisesti isänsä saavutukset keilailussa.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Epun ”rievunvihaajaisoäiti” ("blanket-hating grandmother") on Epun isoäiti, joka aina kylään tullessaan yrittää ottaa turvarievun pois Epulta. Eppu onnistuu aina naruttamaan isoäitiä jollain juonella ja välttää siten menettämästä riepuaan. Rievunvihaajaisoäiti mainittiin ensi kerran 22. maaliskuuta 1960. Muista lasten isovanhemmista useimmin sarjassa mainittuja ovat Jaska Jokusen ja Samin isoisät, joista he kertovat monesti toisilleen.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Englanninkielisissä stripeissä useilla lapsista mainitaan olevan Marian-niminen täti, joka antaa hyviä elämänohjeita. Tämä on viittaus Schulzin Marian-tätiin. Nimi on suomennettu eri yhteyksissä eri tavoin (mm. Marjatta-täti, Marja-täti jne.).


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Leijoja syövä puu ("Kite-Eating Tree") on puu, johon Jaska Jokusen leijat aina päätyvät ja joka kirjaimellisesti syö ne. Jaska Jokunen nähdään yleensä puun juurella haukkumassa puuta. Puun kyky syödä leijoja ei ole vain Jaska Jokusen mielikuvituksen tuotetta, sillä vuonna 1969 ilmestyneessä tarinassa sama puu syö myös Amadeuksen lelupianon, jonka Tellu on viskannut puuhun. Jaska Jokusen mukaan leijoja syövä puu ei ole yksittäinen puuyksilö, vaan mikä tahansa puu saattaa osoittautua sellaiseksi. Leijoja syövä puu mainittiin sarjassa ensi kerran 14. maaliskuuta 1965, joskin Jaska Jokusen leijoilla oli taipumus juuttua puihin jo 1950-luvun stripeissä.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Liisa, Leila ja Tuula ("Sophie", "Shirley" ja "Clara", toisessa suomennoksessa Sonja, Stina ja Henni) ovat kolme pikkutyttöä, joiden kesäleiriohjaajana Piparminttu-Pipsa toimii yhdessä kesällä 1968 ilmestyneessä tarinassa. Tuula ("Clara") muistuttaa ulkonäöltään myöhempää Maisan hahmoa, ja jotkut ovat tulkinneet hahmon jonkinlaiseksi Maisan esimuodoksi. Maisa esiteltiin kolme vuotta myöhemmin samankaltaisessa kesäleiritarinassa. Liisa ja Tuula esiintyvät uudelleen hieman erinäköisinä vuonna 1987 tarinassa, jossa Piparminttu-Pipsa ja Maisa toimivat kesäleirin uimaopettajina (tämän tarinan suomennoksessa heidän nimensä ovat Sonja/Sofia ja Klaara).


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Lila on Ressun alkuperäinen omistaja. Hahmoa käsiteltiin kahdessa vuonna 1968 ilmestyneessä tarinassa, joista jälkimmäisessä Jaska Jokuselle paljastuu, että Ressu on ennen häntä kuulunut lyhyen aikaa toiselle perheelle. Lila nähtiin vain yhden, 24. elokuuta 1968 ilmestyneen stripin yhdessä ruudussa, eikä häneen viitattu tämän tarinan jälkeen. Hahmo on kuitenkin keskeisessä roolissa vuonna 1972 valmistuneessa elokuvassa "Ressu lähtee maailmalle" ja esiintyy lyhyesti myös Ressun lapsuutta kuvaavassa takaumassa vuoden 1991 televisioanimaatiossa "Snoopy’s Reunion". Lilalla on pitkät vaaleat hiukset.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Linda ("Lydia", joissain suomennoksissa Lyydia) on tummahiuksinen tyttö, joka on samalla luokalla Epun kanssa. Hänet nähtiin ensimmäisen kerran 9. kesäkuuta 1986 ja hän esiintyi sen jälkeen sarjassa toistuvasti sen loppuvuosiin saakka. Hahmon oikeasta nimestä ei ole varmuutta, sillä Epun kysellessä hänen nimeään vuonna 1987 ilmestyneessä tarinassa hän ilmoittaa itselleen joka päivä eri nimen (”Tänään nimeni on…”), mainiten ainakin nimet Linda, Regina, Iisebel, Susanna ja Saara. Eppu kutsuu häntä Lindaksi. Eppu ja Linda vaikuttavat olevan eri tarinoissa vuorotellen toisiinsa ihastuneita, mutta toinen torjuu aina toisen jollain sarkastisella kommentilla.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Misse ("Faron", toisessa suomennoksessa Faarao) on Kutrin kissa, joka esiintyi sarjassa jonkin aikaa vuonna 1961. Se nähtiin ensimmäisen kerran 24. toukokuuta 1961. Toisin kuin Ressu, Misse ei ilmaise ajatuksiaan mitenkään, eikä yleensäkään tee mitään. Kutri joutuu kantamaan Misseä ympäriinsä ja yrittää jatkuvasti saada jonkun muun pitelemään sitä päästäkseen itse tekemään muuta. Schulz jätti Missen pian pois sarjasta, koska katsoi sen läsnäolon rajoittavan Ressun kehittämistä eikä omien sanojensa mukaan osannut piirtää kissoja hyvin. Hahmo on nimetty kantrilaulaja Faron Youngin mukaan.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Naapurin kissa ("Cat next door") on Jaska Jokusen naapurien omistama valtava ja hirviömäinen kissa, joka on Ressun pahin vihollinen. Naapurin kissaa ei koskaan näytetä lukijalle, mutta sitä kuvaillaan joka kerta entistäkin pelottavammaksi ja suuremmaksi. Kissa pystyy hajottamaan Ressun koirankopin yhdellä käpälänheilautuksella. Ensimmäinen maininta naapurin kissasta on 23. marraskuuta 1958 julkaistussa stripissä. Kissan nimeksi mainitaan Toinen maailmansota ("World War II") 20. lokakuuta 1976 julkaistussa stripissä.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Pieni lettipäinen tyttö on nimetön hahmo, joka nähdään usein Toiston seurana leikkikoulussa. Hahmo nähtiin ensi kerran 11. syyskuuta 1996 ja hän esiintyi sarjassa sen jälkeen melko runsaasti sen kolmen viimeisen vuoden aikana, jolloin Toisto oli käytännössä jo yksi päähenkilöistä. Pieni lettipäinen tyttö noudattaa yleensä päiväkodissa kiltisti kaikkia ohjeita ja sääntöjä, toisin kuin Toisto.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Pieni punatukkainen tyttö ("The Little Red-Haired Girl") on tyttö, johon Jaska Jokunen on rakastunut, mutta jolle tämä ei koskaan uskalla puhua. Hahmoa ei koskaan näytetä sarjassa, paitsi siluettina yhdessä vuonna 1998 julkaistussa stripissä. Eräissä animaatioissa hänelle on annettu kasvot ja nimi.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Pilvikki ("Peggy Jean") on tyttö, johon Jaska Jokunen on myös rakastunut. Hahmo esiintyi useassa tarinassa vuosien 1990 ja 1999 välillä, ensimmäisen kerran 23. heinäkuuta 1990. Hän asuu eri paikkakunnalla ja Jaska Jokunen tapaa hänet useimmiten kesäleirillä. Pilvikki vaikuttaa pitävän Jaska Jokusesta, mutta Jaska Jokunen ei uskalla koskaan kertoa hänelle todellisista tunteistaan, joten tämäkin rakkaus jää yksipuoliseksi. Viimeisen esiintymisensä yhteydessä vuonna 1999 Pilvikki kertoo Jaska Jokuselle, että hänellä on jo poikaystävä. Pilvikki ei koskaan saa tietää Jaska Jokusen oikeaa nimeä, vaan kutsuu häntä nimellä Jaakko Joku ("Brownie Charles").


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Punainen paroni ("The Red Baron") on Ressun mielikuvitusvihollinen sen leikkiessä ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankaria. Hahmo viittaa todelliseen historianhenkilöön, ensimmäisen maailmansodan saksalaiseen lentäjä-ässään Manfred von Richthofeniin. Sarjakuvassa Punaista paronia tai hänen lentokonettaan ei koskaan näytetä. Punainen paroni voittaa aina kaikki ilmataistelut Ressua vastaan.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Pääbeagle ("The Head Beagle", suomennettu myös nimellä Ylikoira) on Ressun mukaan ilmeisesti kaikkien maailman koirien ylin johtaja. Hahmoon viitattiin muutamassa 1960- ja 1970-luvun taitteen aikoihin ilmestyneessä tarinassa, mutta sitä ei koskaan näytetty. Yhdessä näistä tarinoista Ressu nimitetään uudeksi pääbeagleksi ja hän yrittää hoitaa vastuullista tehtävänsä koppinsa katolta käsin, mutta on helpottunut päästessään pian virasta eroon.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Rapa-Ripa ("’Pig-Pen’") on jatkuvasti yltä päältä likainen poika. Hän esiintyi sarjassa vuodesta 1954 alkaen. Häntä nähtiin melko harvakseltaan, mutta hän oli aina lukijoiden keskuudessa tunnettu ja suosittu hahmo.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Remppu ("Spike") on Ressun veli, joka asuu autiomaassa lähellä Neulalan (Needles) kaupunkia. Remppu muistuttaa ulkonäöltään muuten Ressua, mutta on viiksekäs ja paljon laihempi ja käyttää aina fedora-hattua. Rempun esiintymiset sarjassa käsittelevät usein hahmon yksinäisyyttä ja eristynyttä elämää. Rempun ainoa seuralainen on saguarokaktus, jonka kanssa se yrittää saada aikansa kulumaan. Lisäksi Rempun naapureina on kojootteja, joita ei koskaan näytetä. Varhaisemmissa esiintymisissään Remppu harrasti usein epäilyttäviä kiinteistökauppoja. Ressun kuvitellessa itsensä ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankariksi Remppu osallistuu toisinaan leikkiin jalkaväen sotilaana.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Remppu esiintyi "Tenavissa" ensi kerran 13. elokuuta 1975 ja muuttui muutamaa vuotta myöhemmin vakiohahmoksi. Hahmo sai alkuperäisen nimensä (Spike) Schulzin perheen 1930-luvulla omistaman sekarotuisen koiran mukaan. Suomenkielinen nimi tulee Raimo ”Remppu” Aaltosesta, joka toimi 1970-luvulla muun muassa "Tenavien" suomenkielisenä tekstaajana. Needles puolestaan on todellinen kaupunki itäisessä Kaliforniassa, ja Schulzin perhe asui siellä puolitoista vuotta 1930-luvun alussa.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Regina ("Belle") on Ressun sisko. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että hänellä pitkät silmäripset ja joskus pieni rusetti. Hahmo esiintyi ensi kerran 28. kesäkuuta 1976 ja sen jälkeen satunnaisesti. Ensiesiintymisensä yhteydessä Reginalla oli myös poika, jota ei nähty tai mainittu myöhemmin.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Rellu ("Marbles") on Ressun veli. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että on pilkullinen. Rellu esiintyi sarjassa ensi kerran 28. syyskuuta 1982, mutta hänet nähtiin sen jälkeen vain muutaman kerran.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Olavi ("Olaf") on Ressun lihava ja rumaksi mainittu veli. Hän käyttää aina lipallista karvalakkia. Hahmo nähtiin sarjassa ensi kerran 24. tammikuuta 1989 ja esiintyi sen jälkeen satunnaisesti pitkin 1990-lukua, useimmiten yhdessä Antin kanssa.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Antti ("Andy") on Ressun veli, joka esiintyy yleensä yhdessä Olavin kanssa. Hän näyttää muuten samalta kuin Ressu, paitsi että on pitkäkarvaisempi. Antti nähtiin itse sarjassa ensimmäisen kerran 14. helmikuuta 1994, mutta hän oli esiintynyt jo sitä ennen vuonna 1991 valmistuneessa animaatiossa "Snoopy’s Reunion". Hahmo perustuu Andy-nimiseen sekarotuiseen terrieriin, jonka Schulzin perhe omisti vuodesta 1988.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Useammassakin stripissä mainitaan, että Ressulla olisi yhteensä seitsemän sisarusta. Animaatiossa "Snoopy’s Reunion" kahden puuttuvan sisaruksen nimiksi mainittiin Molly ja Rover, mutta nämä hahmot eivät koskaan esiintyneet itse sarjakuvassa.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Raila Rysty ("Molly Volley") on Ressun tennispari sekanelinpelissä. Hänet nähtiin ensi kerran 6. toukokuuta 1977. Hahmo esiintyi sen jälkeen sarjassa useasti, mutta vain tennikseen liittyvissä stripeissä. Hän on hyvin aggressiivinen pelaaja, joka inhoaa syvästi häviämistä ja on herkkä ulkonäöstään. Ressu suorastaan pelkää hänen parinaan pelaamista. Raila Rysty käyttää aina lierihattua ja kuvioitua mekkoa, ja hänellä on paksut ja tummat kulmakarvat. Hahmo sai nimensä Schulzin tennisparin Molly Ackleyn mukaan.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Useissa vuosina 1974–1976 ilmestyneissä stripeissä Salli puhuu koulurakennukselleen, joka vastaa ajatuskuplissa (ensimmäisen kerran 31. elokuuta 1974). Toisinaan rakennus ajatteli itsekseen myös ilman Sallin läsnäoloa. Ahdistuneelta vaikuttanut koulurakennus romahdutti lopulta itse itsensä 9. tammikuuta 1976 ilmestyneessä stripissä ja lakkasi pian tämän jälkeen esiintymästä sarjassa. Salli luonnehti tapahtumaa itsemurhaksi ja koulu on näin ollen ainoa "Tenavissa" ”kuollut” hahmo. Tosin tilalle rakennetulla uudella koululla oli toisinaan sama kyky ajatella. Myöhemmin myös lukuisat muut elottomat esineet kuvattiin sarjassa ajattelevina olentoina, muun muassa Jaska Jokusen baseball-räpylä ja syöttökumpu.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Helena Sanahelinä ("Helen Sweetstory", toisinaan suomennettu Helinä Sanahelinä) on Ressun lempikirjailija. Hän kirjoittaa "Pupukuusikko" ("The Six Bunny-Wunnies") -nimistä lastenkirjasarjaa. Ressu on pari kertaa vieraillut hänen luonaan ja kirjoitti yhdessä vaiheessa hänen elämäkertaansa. Maininnat Sanahelinästä ovat sarjassa pääasiassa 1970-luvulta. "Pupukuusikon" on arveltu olevan parodia "The Happy Hollisters" -nimisestä todellisesta lastenkirjasarjasta.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Joe Shlabotnik on Jaska Jokusen idoli. Hän on entinen baseball-tähti, jonka ura on kääntynyt laskuun huonojen pelitaitojen vuoksi. Joka kerta kun hänet mainitaan, hänet on pudotettu entistä alempaan sarjaan. Shlabotnikilla ei lopulta liene muita faneja kuin Jaska Jokunen, joka pysyy hänelle uskollisena. Shlabotnik mainittiin nimeltä ensimmäisen kerran 18. elokuuta 1963. Jaska Jokunen onnistui tapaamaan hänet yhden kerran vuonna 1975. Suomennoksissa Shlabotnikin nimi on joskus korvattu jonkun muun urheilijan nimellä, joskus taas jätetty kääntämättä tai kokonaan pois.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Suuri kurpitsa ("The Great Pumpkin") on olento, jonka olemassaoloon ainoastaan Eppu uskoo. Sarjassa ei koskaan nähdä yhtäkään todistetta siitä, että suuri kurpitsa olisi oikeasti olemassa.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Tepa ("Roy") on Piparminttu-Pipsan ystävä. Hahmo esiintyi alkujaan tarinassa, jossa Jaska Jokunen ystävystyy hänen kanssaan kesäleirillä. Hänet nähtiin ensi kerran 11. kesäkuuta 1965 julkaistussa stripissä. Vuonna 1966 ilmestyneessä tarinassa Tepa esittelee Piparminttu-Pipsan Jaska Jokuselle. Sen jälkeen hän esiintyi sarjassa satunnaisesti, lähinnä Piparminttu-Pipsan ystävänä sekä Jaska Jokusen seurana muutamissa myöhemmissä kesäleiritarinoissa. Tepa on myös Piparminttu-Pipsan luokkatoveri. Samin ja Maisan ilmaannuttua sarjaan Tepa kävi hahmona tarpeettomaksi ja katosi kokonaan 1970-luvun aikana. Tepa käyttää aina havaijipaitaa ja kesäleiriltä muistoksi jäänyttä valkoista lakkia.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: Neiti Virkkunen ("miss Othmar") on Epun opettaja, johon Eppu on selvästi ihastunut. Muiden aikuisten tavoin häntä ei koskaan nähdä. Hahmo esiintyi sarjassa pääasiassa 1960-luvulla. Neiti Virkkunen on Epun kuvausten perusteella jossain määrin neuroottinen ihminen. Vuonna 1960 ilmestyneessä tarinassa hänen kerrotaan menneen naimisiin, vaihtaneen nimekseen rouva Tarkkanen ("mrs. Hagemeyer") ja lopettaneen opettajan työnsä. Seuraavana vuonna hän kuitenkin palasi Epun opettajaksi aiemmalla nimellään. Othmar oli todellisuudessa erään Schulzin ystävän etunimi ja Hagemeyer hänen armeija-aikaisen tuttunsa sukunimi.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: 5 on Jaska Jokusen naapurustossa asuva ja hänen baseball-joukkueessaan pelaava melko hiljainen poika, jolla on harva pystytukka. Hänet nähtiin sarjassa ensi kerran 30. syyskuuta 1963. Esittelytarinassaan hän kertoo isänsä nimenneen koko perheen numeroilla ja vaihtanen perheen sukunimeksi postinumeron 95472 (kansallinen postinumerojärjestelmä eli ZIP-koodi oli tuolloin juuri otettu käyttöön Yhdysvalloissa; 95472 on todellisuudessa Schulzin tuolloisen kotikaupungin, Kalifornian Sebastopolin postinumero). Hahmon koko nimi on 555 95472, ja 5 on kutsumanimi. Esittelytarinan jälkeen hahmon koko nimeä ei koskaan mainita, mutta hän käyttää usein t-paitaa, jossa on numero 5. Koska esittelytarinaa ei ole julkaistu missään suomenkielisessä kokoelmassa, suomennoksissa hahmo on käytännössä nimetön. 5 hävisi "Tenavista" vähitellen 1970-luvun aikana, joskin esiintyi vielä yhden kerran vuonna 1983.


title: Luettelo Tenavien hahmoista

text: 3 ja 4 ovat 5:n pikkusiskoja, ja keskenään identtiset kaksoset. Heidät esiteltiin samassa tarinassa 5:n kanssa ja nähtiin ensi kerran 18. lokakuuta 1963, mutta he esiintyivät sen jälkeen vain muutamassa stripissä. Esittelytarinaa, jossa hahmot mainittiin ainoan kerran nimeltä, ei julkaistu yhdessäkään "Tenavat"-kokoelmassa ennen 2000-luvulla ilmestynyttä "Complete Peanuts" -sarjaa. Hahmot ovat kuitenkin mukana ensimmäisessä "Tenavat"-animaatiossa "A Charlie Brown Christmas", jossa ne ovat hämmentäneet monia amerikkalaisia tv-katsojia.


title: Pieni punatukkainen tyttö

text: Pieni punatukkainen tyttö ("The Little Red-Haired Girl") on hahmo Charles M. Schulzin sarjakuvassa "Tenavat". Hän on sarjan päähenkilön Jaska Jokusen luokalla oleva tyttö, johon Jaska Jokunen on rakastunut. Ujoutensa vuoksi Jaska Jokunen ei koskaan uskalla mennä puhumaan hänelle, ja rakkaus jää siten katkeralla tavalla yksipuoliseksi.


title: Pieni punatukkainen tyttö

text: Pientä punatukkaista tyttöä ei koskaan näytetä lukijalle, lukuun ottamatta yhtä 25. toukokuuta 1998 ilmestynyttä strippiä, jossa hänet nähdään viimeisessä ruudussa siluettina. Schulz ei halunnut näyttää hahmoa, jotta jokainen lukija voisi kuvitella hänen ulkonäkönsä oman käsityksensä mukaan mahdollisimman kauniiksi. Myöskään pienen punatukkaisen tytön oikeaa nimeä tai hänen mahdollisia ajatuksiaan Jaska Jokusesta ei koskaan paljasteta.


title: Pieni punatukkainen tyttö

text: Pieni punatukkainen tyttö mainittiin sarjassa ensi kerran 19. marraskuuta 1961 (nimellä "That Little Girl with the Red Hair") ja lopullisella nimellään ensi kerran 12. marraskuuta 1963. Vuonna 1969 ilmestyneessä tarinassa hän muutti pois, minkä jälkeen hänestä jäi enää pelkkä muisto Jaska Jokusen mieleen. Tämä asetelma säilyi sarjassa johdonmukaisena vuoteen 1977, minkä jälkeen pieni punatukkainen tyttö alkoi taas selittämättömästi asua Jaska Jokusen naapurustossa.


title: Pieni punatukkainen tyttö

text: Schulzin mukaan pienellä punatukkaisella tytöllä oli todellinen esikuva, Donna Mae Wold, o.s. Johnson (1929–2016), joka vuonna 1950 torjui Schulzin kosinnan ja meni naimisiin toisen miehen kanssa. Schulz vahvisti hänet hahmon esikuvaksi Rheta Grimsley Johnsonin vuonna 1989 kirjoittamassa auktorisoidussa elämäkerrassa. Toisaalta eräässä toisessa yhteydessä Schulz kertoi saaneensa innoituksen hahmoon kuunnellessaan Hank Williamsin laulua.


title: Pieni punatukkainen tyttö

text: Eräissä "Tenavat"-animaatioissa pieni punatukkainen tyttö on nimetty ja näytetty katsojalle. Televisioanimaatioissa "It’s Your First Kiss Charlie Brown" (1977) ja "Happy New Year Charlie Brown" (1985) hänen nimekseen mainitaan Heather. Schulz arveli hahmon näyttämisen animaatioissakin olleen luultavasti virhe. Elokuvassa "Tenavat-elokuva" (2015) hahmolle on annettu uusi ulkonäkö ja ensimmäistä kertaa myös ääni, mutta ei nimeä. Hahmon ääninäyttelijänä elokuvassa toimii Francesca Capaldi.


title: The Property of a Lady

text: The Property of a Lady voi tarkoittaa:


title: Jounin Kauppa

text: Jounin Kauppa on Kolarin Äkäslompolon kylässä sijaitseva K-Market-ketjuun kuuluva kauppa. 2 000 neliömetrin kokoinen K-Market on pinta-alaltaan Suomen suurin.


title: Jounin Kauppa

text: Kaupan perusti vuonna 1950 Jouni Kaulanen talonsa alakertaan, jossa se toimi 1980-luvulle saakka. Hän toimi kauppiaana yli 40 vuoden ajan, jonka jälkeen hänen lapsensa ja tämän puoliso jatkoivat kaupan pitoa. Nykyisin kauppiaana on toiminut vuodesta 2008 lähtien Sampo Kaulanen.


title: Jounin Kauppa

text: Kaulanen on myös tunnettu sosiaalisessa mediassa, jossa hän on järjestänyt kauppansa nimissä muun muassa erilaisia kilpailuja. Jounin Kaupan Facebook-sivuilla on nykyisin yli 576 000 tykkääjää.


title: Postmedia Network

text: Postmedia Network Inc. on suuri kanadalainen mediayhtiö, jonka päämaja sijaitsee Torontossa, Ontariossa. Postmedia Network Inc. on pörssinoteeratun "Postmedia Network Canada Corp.":n (, ) täysin omistama tytäryhtiö.


title: Postmedia Network

text: Postmedia Network Inc. on perustettu vuonna 2005. Sen toiminta keskittyy sanomalehtien kustantamiseen, uutisten toimittamiseen ja Internet-sivustoihin. Yhtiö omistaa suuren osan Kanadan englanninkielisistä tilattavista sanomalehdistä. Näihin kuuluvat mm. National Post, Montreal Gazette, Ottawa Citizen, Edmonton Journal, Calgary Herald ja Vancouver Sun, sekä entisen Sun Median englanninkieliset julkaisut, kuten Toronto Sun.


title: Postmedia Network

text: Se operoi myös uutistoimisto Postmedia Newsisia. Myös englanninkieliset verkkosivustot canoe.com ja o.canada.ca kuuluvat yhtiöryppään hallintaan.


title: Sidney Webb

text: Sidney James Webb (vuodesta 1929 paroni Passfield; 13. heinäkuuta 1859 Lontoo – 13. lokakuuta 1947 Liphook, Hampshire) oli brittiläinen yhteiskuntatieteilijä, sosialistinen teoreetikko ja työväenpuolueen poliitikko, joka toimi alahuoneen jäsenenä vuosina 1922–1929, kauppaministerinä vuonna 1924 ja siirtomaaministerinä vuosina 1929–1931. Webb ja hänen vaimonsa Beatrice Webb olivat Fabian Societyn johtavia hahmoja. He kirjoittivat yhdessä kirjoja.


title: Sidney Webb

text: Webb syntyi Lontoossa keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kirjanpitäjä ja äitinsä puodinpitäjä. Webb jätti koulunsa kesken 15-vuotiaana, mutta jatkoi myöhemmin opiskelua iltaluennoilla Birkbeck-instituutissa ja Lontoon yliopistossa. Saavutettuaan muodollisen pätevyyden hän aloitti vuonna 1878 uran valtion virkamiehenä ja työskenteli vuosina 1881–1891 siirtomaaministeriössä. Hän suoritti myös lakimiehen tutkinnon vuonna 1885. Webb kiinnostui opiskeluvuosinaan sosialismista ja tutustui lehtimies George Bernard Shaw’hon. Shaw kutsui hänet vuonna 1885 jäseneksi äskettäin perustettuun vasemmistoälykköjen seuraan Fabian Societyyn, jonka tavoitteena oli rauhanomainen siirtyminen sosialismiin nyky-yhteiskuntaa koskevan tieteellisen tiedon avulla. Webbistä tuli nopeasti seuran tärkein teoreetikko. Hän kirjoitti ensimmäisen Fabian Societyn julkaiseman traktaatin "Facts for Socialists", joka ilmestyi vuonna 1887 ja josta otettiin uusintapainoksia vuosikymmenien ajan. Hän kirjoitti myös seuran julkaisut "Facts for Londoners" (1888) ja "The Eight Hour Day" (1891) sekä osan laajaa julkisuutta saaneista "Fabian Essays" -teksteistä (1889).


title: Sidney Webb

text: Webb tutustui ja rakastui vuonna 1890 varakkaasta perheestä olleeseen itseoppineeseen Beatrice Potteriin, joka oli tekemässä tutkimusta työväestön osuustoiminnasta. Beatrice suostui naimaan hänet vuonna 1892, jolloin Webb luopui virastaan ja pariskunta jäi elämään Beatricen perinnöllä. He työskentelivät tämän jälkeen yhdessä ja julkaisivat laajan tuotannon työväenkysymystä ja työväenliikkeen historiaa käsitteleviä tutkimuksia sekä poliittisia pamfletteja. Historioitsijoina heidän merkittävin työnsä oli "English Local Government", 11-osainen tutkimus Englannin paikallishallinnon historiasta 1600-luvulta alkaen. He perustivat vuonna 1895 yhdessä liberaalin poliitikon Richard Haldanen kanssa merkittäväksi muodostuneen London School of Economics -korkeakoulun. Perustamispääomana käytettiin Fabian Societyn saamaa testamenttilahjoitusta. Webbit perustivat myös "New Statesman" -lehden vuonna 1913.


title: Sidney Webb

text:
Webb valittiin vuonna 1892 Deptfordin edustajana Lontoon kaupunginvaltuustoon, johon hän kuului vuoteen 1910. Hänet valittiin Lontoon teknisen opetuksen lautakunnan puheenjohtajaksi, missä asemassa hän uudisti kaupungin koulujärjestelmän. Hänen johdollaan valtion toisen asteen koulut Lontoossa uudistettiin, ammattikoulutusta lisättiin ja alakoululaisille luotiin stipendijärjestelmä. Lontoon yliopisto muutettiin useista itsenäisistä yksiköistä muodostuvaksi korkeakouluverkostoksi. Webb myös auttoi Robert Morantia konservatiivihallituksen vuosina 1902 ja 1903 säätämien koululakien valmistelussa. Kun Beatrice Webb oli vuosina 1905–1909 jäsenenä köyhäinhoitolain uudistusta valmistelleessa komiteassa, Sidney auttoi häntä laatimaan raporttina julkaistun komitean vähemmistön eriävän mielipiteen, jossa esitettiin tulevan brittiläisen hyvinvointivaltion pohjapiirrokset.
Sidney ja Beatrice Webb pyrkivät vaikuttamaan päätöksentekoon puolueettomina asiantuntijoina, mutta kokiessaan tämän strategian menettävän tehoaan he päättivät vuonna 1914 liittyä työväenpuolueen jäseniksi. Sidney Webb ystävystyi puolueen johtajan Arthur Hendersonin kanssa ja hänet valittiin jo vuonna 1915 puoluetoimikuntaan, jossa hän vaikutti seuraavat kymmenen vuotta. Yhdessä vaimonsa kanssa Webb laati vuonna 1918 julkaistun työväenpuolueen ohjelmajulistuksen "Labour and the New Social Order", joka säilyi puolueen ohjelmana useita vuosikymmeniä. Webb oli asiantuntijajäsenenä vuonna 1919 asetetussa niin sanotussa Sankeyn komissiossa, joka selvitti mahdollista kaivostoiminnan kansallistamista. Webb valittiin vuonna 1922 äänivyöryllä parlamentin alahuoneeseen Seaham Harbourin vaalipiiristä. Hän oli vuonna 1924 Board of Traden puheenjohtajana eli kauppaministerinä Ramsay MacDonaldin johtamassa ensimmäisessä työväenpuolueen hallituksessa. Kun MacDonald palasi pääministeriksi vuonna 1929, Webbistä tuli siirtomaaministeri ja hänelle myönnettiin Passfieldin paronin arvo, jolloin hän siirtyi alahuoneesta ylähuoneeseen. Hän valitsi päärinarvonsa nimen Hampshiressa omistamansa Passfield Corner -nimisen tilan mukaan. Siirtomaaministerinä Webb yritti huonolla menestyksellä ratkoa Palestiinan mandaattialueeseen liittyneitä kiistoja.


title: Sidney Webb

text: Vaikka Webbin pariskunta tunnettiin ei-vallankumouksellisen, asteittaisen sosialismiin siirtymisen kannattajina, he vaikuttuivat vanhoilla päivillään vuonna 1932 Neuvostoliiton-matkallaan näkemistään saavutuksista ja kirjoittivat neuvostokommunismia ihannoivan kirjan "Soviet Communism: A New Civilisation?" (1935).


title: Sidney Webb

text: Sidney ja Beatrice Webbin tuhkat on haudattu Lontoon Westminster Abbey -katedraaliin.


title: Mnemosyne (anime)

text: Mnemosyne: Mnemosyne no Musumetachi (), tunnetaan myös nimellä RIN ~Daughters of Mnemosyne~ on japanilainen kuusiosainen animesarja, jonka loivat Xebec ja Genco. Animaation lisäksi siitä on julkaistu myös romaani ja mangasarja.


title: Mnemosyne (anime)

text: "Mnemosyne no Musumetachi 2008" () niminen miniromaani julkaistiin 1. huhtikuuta 2009. Sen tarinoita julkaistiin japanilaisen "Charano!"-animelehden sisällä vuoden 2008 aikana.


title: Mnemosyne (anime)

text: Miss Blackin kirjoittama mangasarja julkaistiin vuoden 2008 aikana Kill Time Communicationin "Comic Valkyrie"-lehden mukana.


title: Mnemosyne (anime)

text: Tarina sijoittuu Tokioon, jossa kuolematon yksityisetsivä "Rin Asougi" ("麻生祇 燐 Asōgi Rin") ratkoo ystävänsä "Mimin" ("ミミ") kanssa muiden ongelmia eri vuosikymmenillä.


title: Jaakko Pehkonen

text: Jaakko Pehkonen (s. 1960) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on työskennellyt Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun taloustieteen professorina vuodesta 1998 lähtien, taloustieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 1999–2008 ja Jyväskylän yliopiston vararehtorina vuosina 2010–2012. Pehkonen valittiin OP-ryhmän hallintoneuvoston puheenjohtajaksi vuonna 2013.


title: Jaakko Pehkonen

text: Koulutukseltaan Pehkonen on kauppatieteiden tohtori. Hän väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1990. Pehkosen tutkimus keskittyy työ- ja aluetaloustieteen kysymyksiin.


title: Pacius-palkinto

text: Pacius-palkinto on Helsingin yliopiston vuodesta 1991 myöntämä palkinto yliopiston ensimmäisen musiikinopettajan, Fredrik Paciuksen muistoksi. Se myönnetään henkilölle tai yhteisölle, joka on merkittävällä tavalla edistänyt yliopiston musiikkielämää. Esityksen palkinnon saajasta tekee Helsingin yliopiston musiikkiseura (HYMS). Vuonna 2015 palkintosumma oli 4000 euroa.


title: Pääoma (täsmennyssivu)

text: Pääoma voi tarkoittaa:


title: Kuvasiskot

text: Kuvasiskot on Margit Ekmanin ja Eila Marjalan perustama valokuvausstudio. He kuvasivat paljon julkisuuden henkilöitä, esimerkiksi poliitikkoja ja taiteilijoita mutta myös tavallisten ihmisten perhemuotokuvia ja ylioppilaskuvia. Studio oli värimuotokuvauksen uranuurtaja ja myös kansainvälisesti tunnettu.


title: Kuvasiskot

text: Studion historia alkoi Lahdesta 1946 ja jatkui Helsingissä. Marjalan kuoltua 1983 Ekman jatkoi studion toimintaa vuoteen 1994.


title: Kuvasiskot

text: Studion kuvakokoelma on Museoviraston hallussa, ja kuuluu sen pelastushankkeeseen. Kokoelmaan kuuluu 250 000 kuvaa, negatiiveja, dioja ja vedoksia. Studion kuvia on museoviraston verkkopalvelussa Kuvakokoelmat.fi sekä Finna-sivustolla.


title: Vedos

text: Vedos voi tarkoittaa seuraavia:


title: Organolyijy-yhdisteet

text: Organolyijy-yhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävät lyijyn ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Aikaisemmin organolyijy-yhdisteet olivat hyvin käytettyjä polttomoottoreissa nakutuksenestoaineina ja muovien stabiloijina, mutta näistä käytöistä on luovuttu yhdisteiden myrkyllisyyden vuoksi.


title: Organolyijy-yhdisteet

text: Toisin kuin lyijyn epäorgaanisissa suoloissa organolyijy-yhdisteet, joissa lyijy esiintyy hapetusluvulla +II, ovat hyvin reaktiivisia ja disproportioituvat lyijyksi ja organolyijy(IV)yhdisteiksi. Ainoat suhteellisen stabiilit lyijy(II)organometalliyhdisteet ovat väriltään violetti bis(trimetyylisilyylimetyyli)lyijy ((CH(SiMe))Pb) ja metalloseeneihin kuuluva plumboseeni, jolla onniin kutsuttu vääntynyt sandwich-rakenne. Reaktiivisina välivaiheina tunnetaan niin kutsuttuja plumbyleenejä, jotka muistuttavat karbeeneja.


title: Organolyijy-yhdisteet

text: Organolyijy-yhdisteet lyijyn hapetusluvulla +IV ovat hieman pysyvämpiä, mutta silti reaktiivisempia verrattuna vastaaviin organotinayhdisteisiin. Hiilen ja lyijyn välinen sidos on heikompi kuin hiilen ja tinan välinen sidos johtuen lyijyn suuremmasta koosta, suuremmasta sidospituudesta lyijyn ja tinan välillä ja hiilen ja lyijyn välisestä suuresta polarisoituvuudesta. Neljänarvoisella lyijyllä on tuhansia organometalliyhdisteitä, joissa vaihtelee orgaanisten alkyyli- tai aryyliryhmien ja mahdollisten muiden lyijyyn sitoutuneiden ryhmien määrä. Mono-organolyijyt ovat pysymättömiä ja tunnetaan ainoastaan monoaryylilyijykarboksylaatteja tai monoalkyylilyijytrihalogenideja. Dialkyylilyijy-yhdisteet ovat hieman pysyvämpiä ja niiden yleinen kaava on muotoa RPbX, missä X on halogeeni, hydroksidi-ioni tai karboksylaatti-ioni. Triorganolyijy-yhdisteet ovat lähes yhtä stabiileja kuin vastaavat organotinayhdisteet ja niiden yleinen kaava on muotoa RPbX, missä X on halogeeni, hydroksidiryhmä, karboksylaattiryhmä tai sulfinaattiryhmä. Stabiileimpia organolyijy-yhdisteitä ovat tetra-alkyyli- tai tetra-aryylilyijyt sekä heksaorganodiplumbaanit, joissa esiintyy myös kovalenttinen sidos kahden lyijyatomin välillä. Nämä ovat suhteellisen helposti haihtuvia värittömiä nesteitä.


title: Organolyijy-yhdisteet

text: Ensimmäisen kerran organolyjy-yhdisteitä valmisti Carl Jacob Löwig vuonna 1851. Tyypillisin tapa valmistaa organolyijy-yhdisteitä on lyijykloridin tai lyijyasetaatin reaktio Grignard-reagenssien kanssa. Muita tapoja ovat lyijyn ja natriumin metalliseoksen reaktio organohalogeenien kanssa pyridiinin toimiessa katalyyttinä, organotina- tai organoalumiiniyhdisteiden reaktio lyijysuolojen kanssa tai hydroplumbaatioreaktio, jossa trialkyyli- tai triaryylilyijyhydridi reagoi alkeenin kanssa. Heksaorganodiplumbaaneja valmistetaan matalassa lämpötilassa lyijysuolasta ja Grignard-reagenssista.


title: Organolyijy-yhdisteet

text: Tetraetyylilyijyä on aikaisemmin käytetty suuria määriä polttoaineiden lisäaineena estämää nakutusta ja sen on eniten tuotettu yksittäinen organolyijy-yhdiste. Aineen haitallisuuden vuoksi sen käytöstä on kuitenkin luovuttu. Organolyijy-yhdisteiden myrkyllisyys vähentää niiden käyttöä orgaanisissa synteeseissä verrattuna vastaaviin organotinayhdisteisiin. Muutamia käyttökohteita on kuitenkin kytkentäreaktioissa, joissa muodostuu uusia sidoksia hiiliatomien välille esimerkiksi fenyylilyijytriasetaattijohdannaiset reagoivat fenolien ja alkeenien kanssa kytkentäreaktiolla. Alkyylilyijy-yhdisteet ovat nukleofiilisia ja ne reagoivat elektrofiilien kuten karbonyyliyhdisteiden kanssa nukleofiilisella additioreaktiolla.


title: Lauri Littow

text: Lauri Littow (1902–1980) oli suomalainen pitäjäneuvos, jolla oli keskeinen osuus Temmeksen museoalueen synnyssä. Hän oli Temmeksen kotiseutuyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja johti vuonna 1967 aloitettua museoalueen rakentamista ja kehittämistä. Littow muistetaan myös Temmeksen sähköistämisen uranuurtajana. Lisäksi hän entisöi vuonna 1947 Temmeksen kirkon vaivaisukon. Littow toimi myös paikallisen postiauton kuljettajana.


title: John van den Brom

text: John van den Brom (s. 4. lokakuuta 1966) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Syyskuusta 2014 lähtien hän on toiminut AZ Alkmaarïn päävalmentajana.


title: John van den Brom

text: Van den Brom aloitti pelaajauransa APWC:n joukkueessa kotikaupungissaan Amersfoortissa. Ammattilaisjalkapalloilija hänestä tuli vuonna 1986, kun hän teki sopimuksen SBV Vitessen kanssa. Van den Brom oli yksi seuran kantavia voimia 1980-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun asti ja hän pelasi seurassa yli 200 ottelua. Kaudella 1988/89 hän juhli seuran paidassa Eerste Divisien voittoa ja nousua pääsarjaan, jossa seura menestyikin 1990-luvun alussa hyvin. Menestyksekkäät otteet toivat van den Bromille siirron AFC Ajaxiin kesällä 1993. Hän voitti Ajaxissa kaksi liigamestaruutta ja oli mukana Mestarien liigan kaudella 1994/95 voittaneessa joukkueessa, muttei mahtunut finaalin kokoonpanoon.


title: John van den Brom

text: Kahden Ajax-kauden jälkeen van den Brom pelasi vuoden Turkissa, kunnes palasi 1996 Vitesseen. Joukkueen kantava voima ja seuraikoneihin lukeutunut van den Brom jätti joukkueen toistamiseen vuonna 2001 ja pelasi vielä uransa kaksi viimeistä kautta De Graafschapissa. Pelaajauransa lopetettuaan van den Brom valmensi Bennekomin amatöörijoukkuetta, kunnes nousi kesällä 2004 Ajaxin junoriojoukkueen peräsimeen. Kolmen kauden jälkeen hänen uransa jatkui AGOVV Apeldoornissa, jossa tuli hyviä tuloksia. Pieni joukkue sijoittui van den Bromin alaisuudessa Eerste Divisiessä parhaimmillaan kuudenneksi ja karsi jopa noususta liigaan. Kesällä 2010 hän jätti Apeldoornin ja siirtyi ADO Den Haagin päävalmentajaksi. ADO sijoittui kaudella 2010/11 liigassa seitsemänneksi ja selvitti karsintojen kautta tiensä Eurooppa-liigaan. Kauden jälkeen van den Brom palasi vanhan seuransa SBV Vitessen päävalmentajaksi.


title: John van den Brom

text: Vitessessä toistui edelliskauden tilanne ja joukkue selvisi van den Bromin opeilla Eurooppa-liigaan. Valmentaja itse jätti seuran kuitenkin jo kesällä 2012, kun hänestä tuli RSC Anderlechtin päävalmentaja. Anderlecht voitti hänen alaisuudessaan Belgian mestaruuden kaudella 2012/13 sekä kaksi supercupia. Pesti päättyi potkuihin maaliskuussa 2014.


title: John van den Brom

text: Syyskuussa 2014 van den Bromista tuli AZ Alkmaarin päävalmentaja.


title: Minotaur-luokka (taistelulaiva)

text: Minotaur-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kolmen vuosina 1861-1868 valmistetun aluksen muodostama panssarifregattiluokka. Luokan alukset olivat suurennettuja versioita edeltäneestä "HMS Achilleksesta". Niiden aseistus oli raskaampi, panssarointi paksumpi ja koneisto tehokkaampi. Luokan alukset oli varustettu viidellä mastolla.


title: Richard Jefferson

text: Richard Allen Jefferson (s. 21. kesäkuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija. NBA:ssa vuodesta 2001 pelannut Jefferson voitti sarjan mestaruuden Cleveland Cavaliersin joukkueessa vuonna 2016. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän voitti olympiapronssia Ateenassa 2004 ja Amerikan mestaruuden Puerto Ricossa 2003. Hän lopetti uransa vuonna 2018.


title: Richard Jefferson

text: Houston Rockets varasi Jeffersonin NBA:han 13. vuorolla . Hän edusti vuodet 2001–2008 New Jersey Netsiä, minkä jälkeen hän edusti muun muassa San Antonio Spursia. Tulokaskaudellaan Jefferson valittiin . Vuonna 2003 hän osallistui un. Kaudella 2015–2016 Jefferson edusti Cleveland Cavaliersia, jossa hän voitti sarjan mestaruuden. Jefferson suunnitteli päättävänsä kilpauransa mestaruuteen mutta pyörsi päätöksensä Clevelandin-mestaruusjuhlassa ja teki Cavaliersin kanssa kaksivuotisen ja viiden miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Lokakuussa 2017 Jefferson siirtyi Denver Nuggetsiin, jossa hän pelasi uransa viimeisen kauden.


title: Richard Jefferson

text: Yhdysvaltain maajoukkueessa Jefferson saavutti olympiapronssia Ateenassa 2004 ja Amerikan mestaruuden Puerto Ricossa 2003.


title: Team Sunweb

text: Team Sunweb (UCI-tallikoodi: SUN) on saksalainen maantiepyöräilyn ammattilaistalli, joka osallistuu korkeimpaan UCI World Tour -kilpailusarjaan. Talli aloitti toimintansa vuonna 2003 nimellä Shimano Racing Team. Nykyinen sponsori, lomamatkoja järjestävä Sunweb, aloitti tallin pääsponsorina 2017.


title: Suomalainen Seura

text: Suomalainen Seura () oli vuonna 1869 Helsingissä perustettu suomenmielinen yhdistys, jonka tehtävänä oli edistää suomenkielistä kulttuuria. Sen perustajajäseniä olivat muun muassa Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Kaarlo Bergbom. Ajatus Suomalaisen Seuran perustamisesta tuli toukokuussa 1869 kantaesitetyn Aleksis Kiven näytelmän "Lea" saavuttamasta suosiosta. Bergbomin johtaman seurueen esittämä näytelmä osoitti kulttuuriväelle, että myös suomenkielisen teatterin tekeminen oli mahdollista.


title: Suomalainen Seura

text: Suomalaisen Seuran edeltäjinä voidaan pitää F. W. Rothstenin vuonna 1862 perustamaa Suomen Ystäväin Liittoa, jonka piirissä Oskar Gröneqvist oli aloittanut näyttämöharrastuksen kaksi vuotta myöhemmin, sekä Emil Nervanderin syksyllä 1864 perustamaa Arkadia-seuran suomenkielistä osastoa. 15. lokakuuta 1869 perustetun uuden yhdistyksen tehtäviksi otettiin suomenkielisen taide-elämän edistäminen sekä suomenkielisten kulttuuritilaisuuksien järjestäminen. Perustavassa kokouksessa oli läsnä 60 enimmäkseen yliopistopiireissä vaikuttanutta miestä ja naista. Mukana olivat Yrjö-Koskisen ja Bergbomin lisäksi muun muassa yhdistyksen viralliset syntysanat lausunut Lorenz Nikolai Achté sekä taloudenhoitajaksi valittu Viktor Löfgren.


title: Suomalainen Seura

text: Seuran toiminta jakaantui draamalliseen, kirjalliseen ja soitannolliseen osastoon. Kuvataiteita ei otettu mukaan, koska Suomen Taideyhdistyksen edeltäjä Konstnärsgillet eli Taitoniekkain yhtiö oli perustettu jo vuonna 1846. Suomalainen Seura organisoitiin aktiivi- ja kannattajajäseniin, joista aktiivijäseniin kuuluivat itse taiteita harjoittavat henkilöt. Suomenkielisyys ei ollut jäsenvaatimuksena, mutta kaikki seuran piirissä harjoitettu taide tehtiin kuitenkin suomeksi.


title: Suomalainen Seura

text: Suomalaisen Seuran osastoista merkittävin oli Bergbomin johtama draamallinen osasto, josta myöhemmin vuonna 1872 muodostui nykyisen Kansallisteatterin edeltäjä Suomalainen Teatteri. Yhdistys kantaesitti vielä huhtikuussa 1872 Helsingin Arkadia-teatterissa Kiven näytelmän "Margaareta", jonka jälkeen Suomalainen Teatteri perustettiin toukokuussa Yrjö-Koskisen johtamassa kokouksessa.


title: Sergio Caprari

text: Sergio Caprari (12. heinäkuuta 1932 Civita Castellana – 12. lokakuuta 2015 Faleria) oli italialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.


title: Sergio Caprari

text: Caprari saavutti sarjan 57 kg olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän voitti turnauksessa muun muassa suomalaisen Pentti Niinivuoren ja puolalaisen Leszek Drogoszin.


title: Sergio Caprari

text: Caprari kuoli Faleriassa 83-vuotiaana 12. lokakuuta 2015.


title: Kirkkokatu (Oulu)

text: Kirkkokatu on katu Oulun keskustan ruutukaava-alueella. Katu alkaa Myllytullin koulun ja Åströminpuiston luota, jatkuu Pokkisen ja Vanhatullin kaupunginosien läpi sekä Hollihaan ja Leverin kaupunginosien rajaa pitkin ja päättyy Tarkka-ampujankadulle.


title: Kirkkokatu (Oulu)

text: Kirkkokatu on Isokadun ohella Oulun keskustan tärkeimpiä kauppakatuja. Pakkahuoneenkadun ja Saaristonkadun välinen osuus on osa kävelykatu Rotuaaria. Kirkkokadun varrella sijaitsevat myös Oulun tuomiokirkko ja Oulun kaupungintalo sekä Franzénin, Snellmanin, Mannerheimin, Heinätorin ja Kyösti Kallion puistot.


title: Kirkkokatu (Oulu)

text: Kirkkokatu on merkittävä kevyen liikenteen reitti. Autoliikenteelle sen merkitys on pienempi, eikä sillä ole joukkoliikennettä.


title: PIK-12

text: PIK-12 oli suomalainen puurakenteinen kaksipaikkainen koulutuspurjelentokone, jonka suunnitteli Polyteknikkojen ilmailukerhon (PIK) Ilkka Lounamaa. Koneesta haluttiin tehdä PIK-5:n tapaan Suomen yleisin kaksipaikkainen koulutuspurjekone, mutta tavoitteessa epäonnistuttiin, kun tyyppi myöhästyi kaksipaikkakoulutuksen nopeasta läpilyönnistä 1950-luvun puolivälissä. Konetyyppiä valmistettiinkin lopulta vain neljä yksilöä, kun monet lentokerhot hankkivat kaksipaikkaiset purjekoneensa ulkomailta. Lempinimen ”kaksitoistapaikkainen” saanut PIK-12 palveli monia suomalaisia lentokerhoja vuosikymmenten ajan.


title: PIK-12

text: Alkeiskoulutus yksipaikkaisilla purjelentokoneilla hallitsi lentokoulutusta Suomessa edelleen 1950-luvun alulla. Kaksipaikkaisten koneiden käyttö ei ollut päässyt yleistymään koulutuksessa, sillä koko maassa oli vuosikymmenen alussa vain yksi kaksipaikkainen purjelentokone ja kaksipaikkakoulutus sai vastustusta laajalta yksipaikkakoulutusta tukeneelta kannattajajoukolta. Kaksipaikkaisten koneiden uskottiin tuolloin romuttavan lentokerhojen taloudet niiden korkeampina pidettyjen rakennus- ja ylläpitokustannusten takia. Purjelennosta pelättiin tulevan vain rikkaiden harrastus. Euroopan uudet kaksipaikkakoulutusmallit alkoivat vähitellen rantautua myös Suomeen. Suomen Ilmailuliitto järjestikin vuonna 1952 suunnittelukilpailun kaksipaikkaisesta purjelentokoneesta, ja kilpailun voitti Ilkka Lounamaan vapaa-ajalla tekemä suunnitelma.


title: PIK-12

text: Lounamaan suunnittelemaa alkeis- ja jatkokoulutukseen soveltuvaa purjekonesuunnitelmaa lähdettiin viemään eteenpäin. Koneen suunnittelutavoitteiksi otettiin soveltuvuus lentokerhojen rakennettavaksi ja lento-ominaisuuksien tulisi täyttää hyvän harjoituskoneen vaatimukset. Saavutusarvojen suhteen etusijalle otettiin pieni vajoamisnopeus ja koneen rakenteet suunniteltiin pilvilentoon soveltuviksi. Ohjaintuntuma ja ohjaamorakenteet pyrittiin saamaan samoiksi kuin yksipaikkaisessa PIK-5-purjekoneessa, jotta siirtyminen tyypistä toiseen kävisi vaivatta.


title: PIK-12

text: Suunnittelussa tähdättiin tyyppihyväksyntään ja konetyypin valmistukseen rakennussarjana. Rakennevaatimuksissa noudatettiinkin saksalaisia BVS-standardeja, ja lento-ominaisuuksien pohjana olivat brittiläiset BCAR Section E -normit. Koneen alhainen siipikuormitus salli pienen maksiminopeuden.


title: PIK-12

text: Prototyyppi päätettiin keväällä 1955 teettää alusta loppuun Jämin puusepillä, sillä kerholla oli jo tuolloin muutenkin paljon rakennusprojekteja lento- ja kilpailutoiminnan ohessa. Jämillä konetta rakensi kaksi puuseppää, minkä lisäksi koneen metalliosat teetettiin Tampereen ilmailuyhdistyksellä. Tarvikkeita hankittiin myös Saksasta H. G. Friebeltä.


title: PIK-12

text: Koneen rakennustyöt käynnistyivät marraskuun 1955 alulla ja jatkuivat toukokuun lopulle. Lentokuntoisena, mutta loppuviimeistelyjä vailla kone maksoi PIK:lle 728 000 markkaa. Työtunteja oli kulunut kaikkiaan 2 710, joista 250 metalliosien valmistukseen. Prototyypin kustannuksista 200 000 markkaa kului pelkästään Jämin teknillisen rakennuksen vuokraan ja lämmityskuluihin, jotka olivat korkeat kovan talven takia. Prototyypin rahoitus saatiin PIK:n kannatusyhdistykseltä, Teknilliseltä korkeakoululta, Tekniikan edistämissäätiöltä ja opetusministeriöltä. Sarjakoneen hinnaksi arvioitiin 495 000 markkaa Jämillä teetettynä.


title: PIK-12

text: Juhani Heinonen teki OH-KCA-tunnuksen saaneen prototyypin lopputarkastuksen Jämillä 27. toukokuuta 1956. Tarkastuksessa tuli useita rakenteita koskevia huomautuksia, ja koneen opettajan paikka todettiin epämukavaksi. Polkimien välitykset olivat huonot ja ohjainsauva liian takana. Oppilaan mittarien näkyvyys arvioitiin ”kyseenalaiseksi”. Koneen massa oli 192,5 kilogrammaa eli 6,5 kg suunniteltua enemmän.


title: PIK-12

text: PIK-12 sai tyyppihyväksynnän 21. heinäkuuta 1959 ilmailutoimiston tarkastettua koneen lujuuslaskut, piirustukset, prototyypin ja sen koelentoraportit. Hyväksyntä oli auttamattomasti myöhässä siinä mielessä, että konetyypistä olisi haluttu tehdä Suomen purjelentokoulutuksen ”peruskaksipaikkainen”. Yksipaikkakoulutuksesta oli siirrytty kaksipaikkakoulutukseen PIK-12 kehittelyn aikana, eivätkä kerhotkaan olleet enää samaan tapaan kiinnostuneita kerhorakentamisesta, ja olivat suunnanneet katseensa suorituskykyisempiin tyyppeihin. Kaksipaikkaiset koulukoneet hankittiinkin moniin kerhoihin ulkomailta, ja niillä olikin merkittäviä etuja kotimaiseen PIK-12 nähden. Esimerkiksi saksalaisten Schleicher Ka 2b:n ja Scheibe Bergfalke II:n suoritusarvot olivat huomattavasti suomalaista kilpailijaansa paremmat.


title: PIK-12

text: PIK-12-koneita valmistettiin lopulta prototyypin lisäksi vain kolme, joista yksi PIK:lle, yksi Tampereen ilmailuyhdistykselle ja yksi Porin Ilmailukerholle. Tampereelle meni koneyksilö OH-KYB, joka valmistui heinäkuussa 1957, ja Poriin OH-KYD, joka valmistui vuonna 1963. PIK:n kone rakennettiin 1959 tuhoutuneen prototyypin OH-KYA tilalle.


title: PIK-12

text: Ilmailutoimisto hyväksyi koneen koelentäjiksi suunnittelija Ilkka Lounamaan ja Olavi Roinasen. Ensilentopäivänä 27. toukokuuta 1956 tehtiin yksi lentokonehinaus ja viisi vintturistarttia, joista yksi kaksipaikkaisena. Ensilennon lensi Ilkka Lounamaa. Saavutusarvojen ja lento-ominaisuuksien todettiin vastaavan odotettuja, eikä kone pyrkinyt syöksykierteeseen. Ainoa havaittu ongelma oli koneen korkeasta ja litteästä rungosta aiheutunut heikohko suuntavakaus.


title: PIK-12

text: Ensimmäisen lentopäivän jälkeen Jämillä tehtiin vielä muutamia koelentoja, joiden jälkeen kone siirrettiin Tampereelle, missä sen katsasti Kalle Temmes kesäkuussa 1956. Temmes piti konetta yleisesti ottaen miellyttävänä lentää, mutta piti takaohjaamoa ahtaana, sivuperäsimen ohjaintuntumaa liian kevyenä ja konetta liian etupainoisena. Sivuperäsimessä esiintyi myös niin kutsuttu ”rudder-lock”-ilmiö, jossa peräsin ei palautunut keskelle polkimet vapautettuna, kun tehtiin kaartoja suurilla sivuluisukulmilla. Koneen lentonopeus asettui 75–80 km/h alueelle. Koelentojen perusteella tehtiin joitakin pieniä muutoksia koneen ohjaimiin ja suksilaskutelineeseen. Saavutusarvoja ei mitattu koelennoilla tarkasti, mutta koneen lasketut arvot osoittautuivat oikeiksi DFS Kranichin ja PIK-5:n kanssa tehdyillä vertailulennoilla. Kranichin vajoamisnopeus oli 60 km/h lentonopeudella hieman pienempi ja se sakkasi hieman matalammalla nopeudella.


title: PIK-12

text: PIK-12 prototyyppi, OH-KYA (aiemmalta tunnukseltaan OH-KCA) tuhoutui Nummelassa 7. elokuuta 1959 onnettomuudessa, jossa sai surmansa koneessa olleet lennonopettaja ja oppilas. Onnettomuuspäivänä 8-10 tuntia lentäneet purjelentokurssilaiset harjoittelivat sakkauksia suorasta lennosta. PIK:n alkeiskurssin opettaja Erkki Ojantakanen lähti oppilaan kanssa epäonniselle lennolle kello 7.51. Kone hinattiin ilmaan vintturilla, ja hinaus sujui normaalisti. Maassa olleet henkilöt huomasivat koneen jonkin aikaa myöhemmin, kun se syöksyi pystyasennossa 250–300 metrin korkeudessa kohti maata. Syöksy alkoi hitaasti oieta, mutta kone katosi metsikköön 10–15 asteen liukukulmalla. Kone syöksyi metsään suurella nopeudella ja hajosi 120 metrin matkalle. Oppilas kuoli heti ja lennonopettaja myöhemmin Lohjan sairaalassa.


title: PIK-12

text: Onnettomuutta tutki lautakunta, jonka puheenjohtajana toimi Kai Mellén ja jäseninä Erkki Emaus ja Seppo Saario. Lautakunnan lopullinen päätelmä oli, että lennonopettajan istuinvarjo olisi päässyt siirtymään eteenpäin sakkauksen oikaisussa ja jumittanut näin ohjainsauvan pienelle työnnölle. Kone oli tämän jälkeen ehtinyt hieman oieta vauhdin kiihtyessä ja syöksyneen lopulta metsään lentokorkeuden loppuessa kesken.


title: PIK-12

text: PIK-12 palveli vuosikymmeniä sitä käyttäneissä ilmailukerhoissa. Tampereen OH-KYB myytiin esimerkiksi vasta vuonna 1973 Kurikan lentokerholle, jolloin kone sai myös tunnuksen OH-179. Kone päätyi myöhemmin viimeiselle omistajalleen Suupohjan lentokerholle. Kone poistettiin Suomen ilma-alusrekisteristä vuonna 1984 noin 2 100 tuntia lentäneenä. Porin OH-KYD sai myöhemmin tunnuksen OH-285 ja poistui rekisteristä 1980-luvulla 1 300 tuntia lentäneenä. PIK:n tuhoutuneen prototyypin tilalle rakennettu OH-KYC lensi aina vuoteen 1980, jolloin se poistettiin käytöstä 1 400 tuntia lentäneenä ja myytiin Edustusliike Harald O. Tandefeltille. Kone lahjoitettiin myöhemmin Suomen ilmailumuseolle Vantaalle.


title: PIK-12

text: PIK-12 aerodynaamisten ratkaisujen pohjaksi otettiin PIK-5c, ja koneissa olikin sama siipimuoto ja -profiili. Siipiin ei laitettu kiertoa, vaan sakkausominaisuudet hoidettiin PIK-sarjan aiempien purjekoneiden tapaan solasiivekkeillä. Siipirakenne tukeutui koko siiven matkalla kulkevaan pääsalkoon ja tyven apusalkoihin. Siipisalot ja niiden päälle asennettu vaneri muodostivat jäykän tyviosan. Jättöreuna ja ohjainpinnat olivat kangaspäällysteiset. Siipipuoliskot painoivat koottuina vain 50 kilogrammaa puoliskolta ja olivat melko yksikertaiset valmistaa.


title: Noah Hawley

text: Noah Hawley on yhdysvaltalainen tuottaja, käsikirjoittaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten luomastaan televisiosarjasta "Fargo". Hawley oli tuotti ja käsikirjoitti sarjassa "Bones", ja loi myös sarjat "The Unusuals", "My Generation" ja "Legion". Hawley on julkaissut myös neljä romaania.


title: Eteenpäin (Yhdysvallat)

text: Eteenpäin oli vuosina 1921–1950 ilmestynyt amerikansuomalainen kommunistinen sanomalehti. Sen syntyvaiheet liittyvät Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajoamiseen 1920-luvun alussa. Järjestön itäisen piirin lehti "Raivaaja" jäi sosialistien käsiin, jolloin itärannikon kommunistit päättivät perustaa itselleen uuden äänenkannattajan.


title: Eteenpäin (Yhdysvallat)

text: "Eteenpäin" ilmestyi aluksi New Yorkissa, vuodesta 1922 lähtien Massachusettsin Worcesterissa, vuodesta 1931 jälleen New Yorkissa ja sen jälkeen New Yorkin osavaltion Yonkersissa. Sen kustantajana toimi ensin Bothnia Press Inc. -niminen yritys, vuodesta 1922 lähtien Eteenpäin Co-operative Society ja vuodesta 1931 American Finnish Publishers, Inc. Ensimmäisenä päätoimittajana työskenteli Elis Sulkanen, aputoimittajina Onni Saari, Väinö Wessman, Anna Leppänen ja Toivo Rantanen sekä liikkeenhoitajana Walter Nurminen ja hänen apulaisenaan Hugo Paasikivi. Vuosina 1922–1928 liikkeenhoitajana toimi William Marttila. Sulkasen jouduttua eroamaan keväällä 1925 päätoimittajana toimi lyhyen aikaa John Wiita ja hänen jälkeensä Taavi (Tatu) Heino. Myöhemmin päätoimittajana työskentelivät Matti Wiitala, Richard Pesola ja Knut Einar Heikkinen. Lehden toimituskuntaan kuuluivat eri aikoina Victor Berg, Aaro Hyrske, William Lahtinen, Aarne Halonen, Leo Mattson, Hjalmar Sankari, Carl Päiviö, Toivo Vuorela, Väinö Pelto, U. Mäki, William Janhonen, Aarre Linnala, Fanny Pesonen, Kalle Rissanen, Onni Kaartinen, Rudy Kaartinen, Helen Kruth, A. N. Koskela ja Helmi Mattson. Liikkeenhoitajina työskentelivät myös Bernhard Wirkkula, Fahle Burman, Aarne Mynttinen, Hugo Paasikivi, K. E. Heikkinen, Oscar Luttio, Toivo Wuorela ja Richard Björkbacka.


title: Eteenpäin (Yhdysvallat)

text: Viidesti tai kuudesti viikossa ilmestynyt "Eteenpäin" oli yleensä kuudesta kahdeksaansivuinen. Sen levikki kohosi vuoteen 1930 mennessä lähes 10 000 kappaleeseen. Lehden vaiheita ja sisältöä leimasivat 1930-luvun alkuun saakka amerikansuomalaisten kommunistien sisäiset ristiriidat. Sen jatkuva kiistakumppani oli saman levikkialueen lukijoita tavoitellut "Raivaaja". Vuonna 1924 lehteä vastaan nostettiin kunnianloukkausjuttu, joka tuli maksamaan sille yhteensä yli 30 000 dollaria. Talvisodan aikana "Eteenpäin" tuki voimakkaasti Neuvostoliiton tavoitteita Suomessa. Päätoimittaja K. E. Heikkinen pidätettiin toista maailmansotaa seuranneissa kommunistivainoissa marraskuussa 1949 ja vietiin Ellis Islandille maasta karkottamista varten.


title: Eteenpäin (Yhdysvallat)

text: Lehden kustannusyhtiö julkaisi myös muita suomenkielisiä julkaisuja kuten teoreettista aikakauslehteä "Viesti", naistenlehteä "Työläisnainen" sekä vuosijulkaisuja "Punainen Kalenteri", "Vappu" ja "Työmiehen Joulu". Vuonna 1950 "Eteenpäin" yhdistettiin Wisconsinin Superiorissa julkaistuun "Työmies"-lehteen. Niiden tilalle perustettiin Superiorissa vuoteen 1998 saakka ilmestynyt "Työmies–Eteenpäin".


title: AMC V8-moottorit

text: "Tutustu myös artikkeliin Luettelo AMC-moottoreista, johon on listattu kaikki AMC:n käyttämät moottorit."


title: AMC V8-moottorit

text: American Motors Corporation (AMC) valmisti 1950-luvun puolivälistä lähtien V8-moottoreita useilla eri iskutilavuuksilla ja viritysasteilla eri käyttökohteisiin. Kun AMC vuonna 1987 yhdistettiin Chrysler Corporationiin, AMC:n V8-moottorit pysyivät tuotannossa vuoteen 1991 asti, Jeep Grand Wagoneerin voimanlähteenä.


title: AMC V8-moottorit

text: Nykyisin tästä moottoriperheestä puhuttaessa käytetään ilmaisua "GEN-1" AMC V8, mutta omana aikanaan se tunnettiin nimellä Rambler V8. Osana suurempaa suunnitelmaa, joka koski mahdollista Packardin ja Studebakerin yhdistämistä vastamuodostettuun American Motors Corporationiin, jonka olivat fuusiossaan synnyttäneet Nash-Kelvinator Corporation ja Hudson Motor Car Company, AMC:n silloisella johtajalla George W. Masonilla oli suullinen sopimus Packardin kanssa, että yhtiöt toimittaisivat toisilleen osia ja komponentteja silloin kun se olisi tarkoituksenmukaista. AMC aloitti vuonna 1954 Packardin V8-moottoreiden ostamisen, vuoden 1955 suurikokoisten Nash Ambassador ja Hudson Hornet-mallien voimanlähteeksi. Moottorit toimitettiin pakettina yhdessä Packardin Ultramatic-automaattivaihteiston kanssa. Koska Packardin komponentit olivat hintavia, AMC:n uusi pääjohtaja George W. Romney päätti lopettaa yhteistyön Packardin kanssa.


title: AMC V8-moottorit

text: Romney antoi yhtiön suunnitteluosastolle tehtävän kehittää AMC:lle oma V8-moottori, niin pikaisessa aikataulussa kuin suinkin mahdollista. Suunnitteluosastolle palkattiin avuksi aiemmin Kaiser Motorsilla työskennellyt moottori-insinööri David Potter, joka oli jo suunnitellut Kaiserille oman V8-moottorin. Hänen tietotaitonsa ja kokemuksensa, sekä hänen tiimiinsä kuuluneiden AMC:n pääinsinöörien John Adamsonin ja Carl Burken avulla, AMC sai moottorinsa piirustuspöydältä tuotantoon alle 18 kuukaudessa. Laskutikkujen ja käsin tapahtuvan piirtämisen aikakaudella tätä voidaan pitää melkoisena saavutuksena. American Motorsin 1956 "Rambler V8" -moottorin arkkitehtuuri oli hyvin samankaltainen vuosien '49-'53 "Cadillac V-8" -moottorin kanssa. Se pitää kuitenkin sisällään muutamia merkittäviä Nash- ja Hudson -moottoreille ominaisia piirteitä, kuten esim. "Hudson X" -tyyppisen kampikammion ristikkäistuennan (kampiakselin laakeripukeilta on sivuttaistuenta kampikammion sivuihin. Tällainen rakenne lisää kampiakselin tuennan lujuutta huomattavassa määrin) sekä Nash-suunnittelua edustaneet keinuvivut, jotka tarjosivat aikakautensa parhaimmistoon kuuluneet voiteluominaisuudet kylmäkäynnistyksesä.


title: AMC V8-moottorit

text: Kaikkien GEN-1 moottoreiden ulkoiset mitat ovat samat, samoin paino n. 601 lbs (273 kg). Myös monet mekaaniset osat, mukaan lukien taotut kiertokanget sekä kampiakseli, ovat yhteensopivia. Kaikkien GEN-1 V8-moottoreiden iskunpituus on sama 3,25" (82,55 mm). Eri iskutilavuudet on saatu aikaan porausta muuttamalla: 250 cid (4,1 l)moottorin poraus on 3,50" (88,90 mm), 287 cid (4,7 l) poraus on 3,75" (95,25 mm) ja 327 cid (5,4 l) poraus on 4,0" (101,6 mm). Porauksen koko on valettuna numerona lohkon yläosassa, lähellä oikeanpuoleisen sylinterikannen takaosaa. Tätä numeroa on vaikea nähdä moottorin ollessa konetilassa, etenkin Ramblereissa lämmityslaite peittää näkyvyyden tehokkaasti, parhaiten numeron pystyy näkemään taittuvalla mekaanikon peilillä. 1950-luvun V8-moottoreille tyypilliseen tapaan sylinterilohkon helma ulottuu pitkälle alas, ohi kampiakselin keskilinjan, muodostaen näin todella tukevan kampikammion. Voiteluöljyn syöttöjärjestys on pumpulta nokka-akselille ja kampiakselille, edestä taaksepäin, jonka jälkeen se jaetaan molemmille hydraulinostajaryhmille, edestä taakse. Nostajaryhmien takaa öljy nostetaan ylös keinuvipuakseleille, joiden kautta voidellaan venttiilikoneisto. Öljyn kulkusuuntaa vaihtamalla on pyritty eliminoimaan suvantokohtien muodostuminen, koska kohdissa missä öljy liikkuu hitaammin, muodostuu helposti lietettä, joka saattaa tukkia öljykanavat. Verrattaessa "Rambler V8" -moottoria Chevrolet small-block -moottoriin, jäljempänä mainittu syöttää moottorin takaosassa kolmeen linjaan jaetun öljyn yhtäaikaisesti lohkon keskellä sijaitsevalle nokka-akselille, kampiakselille sekä molemmille nostajaryhmille. Takaa eteenpäin työnnettävä öljy syötetään nostajilta ylös venttiilikoneistolle onttoja työntötankoja myöten.


title: AMC V8-moottorit

text: "250" oli American Motors Corporationin ensimmäinen, oman aikansa moderni OHV V8-moottori. Se oli käytössä AMC:n eri malleissa vuosina 1956 – 1961. Ensiesiintymisensä se teki vuoden 1956 Nash Ambassador ja Hudson Hornet "Special" -mallien voimanlähteenä. Nämä versiot olivat varustelultaan omien mallisarjojensa huipulla, mutta ne oli valmistettu pienempien Statesman- ja Wasp-sisarmallien lyhyemmällä akselivälillä olevalle alustalle. 250-moottoreiden venttiilinnostajat olivat kovat ja venttiilivälykset oli säädettävä käsin keinuvivulta. Moottorit oli varustettu kaksi- tai nelikurkkuisella kaasuttimella, aluksi nelikurkkuinen versio oli saatavilla vain Nash-/Hudson Special-malleihin.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1957 "250 V8" oli tarjolla vaihtoehtoisena moottorina Ramblereihin, ja tämän vuosimallin autot kulkevat proosallisesti nimellä "Rambler V8" tai "Rambler Six". Vuosimallien 1958 – 60 V8-moottorilla varustetut Ramblerit saivat lisämallinimen "Rebel" ja ne muodostivat näin oman mallisarjansa. Usein aiheuttaa sekaannusta se, että vuonna 1957 AMC valmisti rajoitetun sarjan 4-ovisella hardtop-korilla ja 327 cid V8-moottorilla varustettua muskeliautoa, jonka nimi oli myös Rambler Rebel. Vuonna 1961 Rambler-linjan mallien nimiin tuli selvennys kun Rambler Six- ja V8-mallit saivat yhteisen nimen Rambler Classic. Kun aiemmin V8-moottorilla varustetut Ramblerit oli erotettu omaksi mallisarjakseen, V8 oli nyt yksi "Classic"-mallisarjan moottorivaihtoehto.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1963 AMC toi markkinoille 287-kuutiotuumaisen (4,7 l) V8-moottorin. Syynä tähän oli selvä puute Ramblereiden moottorivalikoimassa. Kun 250-moottori pudotettiin pois valikoimasta vuonna 1961, ei muille kuin malliston huipulla olleelle Ambassadorille ollut tarjolla V8-moottoria. Ambassadoria valmistettiin vain 327-moottorilla ja sitä tehdas ei halunnut tarjota pienempiin malleihinsa. 287:ssa käytettiin hydraulisia venttiilinnostimia, kuten isommassa 327:ssa. Koska kyseessä oli pienempiin ja halvempiin malleihin tarjottu moottori, se varustettiin vain kaksikurkkuisella kaasuttimella, nelikurkkuista ei ollut tarjolla edes optiona. 287-moottoria valmistettiin vuoteen 1967 asti.


title: AMC V8-moottorit

text: Nash / AMC 327 oli ulkoisilta mitoiltaan ja valtaosin sisäisiltä osiltaan samanlainen moottori kuin 250. Suurempi 327 kuutiotuuman (5,4 l) iskutilavuus saatiin aikaan kasvattamalla poraus 4,0 tuumaan (102 mm). 327:ssa oli hydrauliset venttiilinnostajat, toisin kuin 250:ssa, joka oli kovilla nostajilla. Harrastajien keskuudessa elää sitkeästi myytti, että AMC:n 327 on Chevroletin valmistama moottori. Tämä ei pidä paikkaansa, Chevrolet esitteli oman, tosin paljon kuuluisammaksi nousseen moottorinsa, vasta viisi vuotta AMC:n jälkeen.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC 327-moottori sai ensiesittelynsä 1500 kpl:n erikoiseränä valmistetun, muskeliauto Rambler Rebelin voimanlähteenä. Vuonna 1957 327:aa ei ollut saatavilla mihinkään muuhun Rambler-malliin. Nämä Special Edition Rebelit tunnisti ulkoisesti hopean värisestä maalauksestaan ja kyljen koristelistasta, joka muodostaa keihäänkärjen jonka keskusta on kullanvärinen. Vuoden 1957 Rebelin moottori poikkeaa saman vuosimallin Nash Ambassadorin ja Hudson Hornetin keulalle asennetuista 327-moottoreista, mekaanisten venttiilinnostajien ja korkeamman puristussuhteen osalta. Koska molempien versioiden tehoksi on ilmoitettu 255 hevosvoimaa, on ilmeistä että Rebelin moottoriteho on jostain syystä ilmoitettu alakanttiin.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuosi 1957 oli AMC:llä mallimuutosten aikaa. Perinteikkäät nimet Nash ja Hudson muuttuivat Ramblereiksi, isojen Nash Ambassadorin ja Hudson Hornetin tilalle tuli yksi uusi malli, 327 V8-moottorilla varustettu "Ambassador by Rambler". 327 oli Ambassador-mallien yksinomainen moottori, eikä sitä ollut mahdollista tilata pienempien Rebel- tai Classic-mallien voimanlähteeksi ennen kuin vuonna 1965. Vuosina 1965 ja 1966 Classic ja Ambassador oli mahdollista varustaa joko 287- tai 327-moottorilla.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuosina 1965 - 1967 AMC toimitti 327-moottoreita kaksikurkkuisella kaasuttimella Kaiser-Jeepille, Jeep Wagoneer-maastohenkilöauton sekä Gladiator pick-upin voimanlähteeksi. Jeep antoi näille moottoreille nimen "Vigilante" V8. Kun AMC vuonna 1967 poisti 327:n valikoimistaan, Kaiser-Jeep siirtyi käyttämään Buick 350-moottoria. AMC osti Jeepin Kaiserilta vuonna 1970, mutta Buickin V8 pysyi Jeepin moottorivaihtoehtona vuoteen 1972, jolloin se palasi takaisin AMC:n V8-moottoreihin.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuodesta 1960 lähtien 327-moottoreita oli tarjolla sekä matala- että korkeapuristeisina versioina. Siihen asti kaikki valmistetut 327:t olivat korkeapuristeisia. Matalapuristeisissa versioissa käytettiin kaksikurkkuisia kaasuttimia ja korkeapuristeisissa nelikurkkuisia. "Low"-moottorin puristussuhde oli 8,7:1, "High"-moottorilla se oli 9;7:1. Puristussuhteen muutos saatiin aikaan erimallisilla männillä.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC 327 Electrojector on todennäköisesti ensimmäinen bensiinikäyttöinen henkilöautojen sarjatuotantomoottori sähköisellä polttoaineen ruiskutuksella (Electronic fuel injection, EFI). Järjestelmän kehittänyt Bendix Corporation julkaisi aiheesta lehdistötiedotteen joulukuussa 1956, sitä seurasi maaliskuussa 1957 AMC:n julkaisema hinnasto, johon oli listattu Rambler Rebelin kohdalle EFI-optio. Tällä optiolla varustettujen autojen toimitukset ostajille oli määrä aloittaa kesäkuun 15. päivän jälkeen. Lastentaudeista kärsinyt Electrojector-järjestelmä asennettiin lopulta vain muutamaan kehitys-ja tutkimuskäyttöön sekä lehdistön esittelykäyttöön menneeseen autoon. Jotkin lähteet esittävät että Bendix-EFI asennettiin vain noin kuuteen autoon. Täysin varma tieto on että AMC valmisti kaksi esisarjan EFI-varusteltua Rebeliä. Toinen niistä lähetettiin Floridan "Daytona Beach Speed Week"-tapahtumaan, tämä autourheilutapahtuma on nykyisen Daytona 500-kilpailun edeltäjä. Koska Rebel ei ollut vielä valmistuksessa oleva tuotantomalli, sillä ei ollut mahdollista osallistua viralliseen NASCAR-sarjan kilpailuun joten AMC järjesti radalla omat kiihdytys- ja nopeuskilpailunsa. Näiden kilpailujen nopein auto oli mekaanisella polttoaineenruiskutuksella varustettu vuoden 1957 Chevrolet Corvette, jolle Rebel hävisi 0-60 mph kiihdytyksessä joitain sekunnin kymmenyksiä. EFI-Rebel oli kiistatta Daytona Beachin nopein henkilöauto ja nelikurkkuisella kaasuttimella varustettuna tuotantomallina se oli vuonna 1957 USA:n nopein henkilöauto .


title: AMC V8-moottorit

text: EFI 327 -moottorin tehoksi ilmoitettiin 288 hevosvoimaa, kun se nelikurkkuisella kaasuttimella varustetuilla malleilla oli 255 hv. Rebelin EFI-järjestelmä oli paljon kehittyneempi kuin muut senaikaiset markkinoilla olleet mekaaniset ruiskujärjestelmät, mutta se kärsi etenkin huonosta kylmäkäynnistyvyydestä, lämpimällä ilmalla järjestelmä toimi hienosti. Tämän ensimmäisen sähköisesti ohjatun järjestelmän perusongelmana oli, että varhainen transistoritekniikka yhdistettynä alipainetoimiseen mekaniikkaan ei kyennyt regoimaan riittävän nopeasti moottorin toimintaa tarkkailevien komponenttien lennosta antamiin parametrien muutoksiin. Oletettavasti kaikki EFI-versiot muutettiin kaasutinversioiksi ennen myyntiin laittoa, yhtään autoa ei tiedetä kulkeutuneen AMC:n suunnitteluosaston ulkopuolelle. Chrysler Corporation otti tämän saman järjestelmän käyttöön, ja tarjosi sitä optiona vuoden 1958 Dodge-, Chrysler-, Plymouth- ja DeSoto-malleihin. Myös tämä kokeilu epäonnistui, pääosin samoista syistä kuin AMC:n Rebelin kohdalla.


title: AMC V8-moottorit

text: Bendix Corporation lisensoi sähköisen polttoaineen suoraruiskutuksen patenttinsa saksalaiselle monialayhtiö Robert Bosch GmbH:lle. Niiden pohjalta kehitettiin Bosch D-Jetronic-järjestelmä, joka tuli markkinoille vuonna 1967.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuodesta 1958 alkaen amerikkalainen Gray Marine Motor Company tarjosi AMC:n "327 V8" -moottoreista venekäyttöön modifioituja versioita nimellä "Fireball". "250 V8" lisättiin valikoimaan vuonna 1959 ja se postui yhtiön valikoimasta vuoden 1966 jälkeen. Pienempi moottoreista oli tarjolla 135-, 160-, 170-, 175-, 178- ja 185-hevosvoimaisena versiona. "327:n" teholukemat olivat 188-, 215-, 220-, 225- ja 238 hevosvoimaa. Viimeinen vuosi, jolloin "AMC 327 V8" oli tarjolla merimoottorina, oli vuosi 1967, jolloin markkinoilla oli 220 hv:n versio.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1966 sai ensiesittelynsä uuden sukupolven AMC V8, siitä käytetään myös nimitystä "GEN-2" AMC V-8. Ensimmäisenä versiona markkinoille tuotu "Typhoon 290" lanseerattiin markkinoille kesken mallivuotta 1996 esitellyn, kaksiovisen hardtop-malli Rambler American Roguen voimanlähteenä. Kaksikurkkuisella kaasuttimella moottori antoi tehoa 200 hv (SAE) ja nelikurkkuisella kaasuttimella ja korkeammalla puristussuhteella 225 hv (SAE). Sylinterilohkon valmistuksessa käytettiin uutta "thin-wall" -valutekniikkaa ja sen paino oli ainoastaan 540 paunaa (245 kg).


title: AMC V8-moottorit

text: "Typhoon"-moottoriperheeseen kuului kolme eri versiota, 290 cid (4,8 l), 343 cid (5,6 l) sekä 390 cid (6,4 l), jotka jakoivat saman sylinterilohkon. Erot moottoreiden iskutilavuuksissa on saatu aikaan eri suuruisilla porauksilla ja iskunpituutta muuttamalla. Kaikkien tämän moottoriperheen sylinterilohkojen ulkoiset mitat ovat yhtenäiset, joten esim. moottorin vaihto suurempaan on helppoa.


title: AMC V8-moottorit

text: Jotta moottorinvalmistuksessa käytettäviä työkaluja pystyttäisiin hyödyntämään mahdollisimman pitkään, sylinterien porauksen keskikohdan etäisyys naapuriinsa oli edelleen sama kuin GEN-1 V8-moottoreissa, 4,75 tuumaa. Muutoin tämä moottoriperhe oli täysin erilainen kuin edeltävät GEN-1 moottorit. GEN-1-moottorit ovat fyysisesti samaa kokoluokkaa Fordin tai GM:n isolohkomoottoreiden kanssa, ja niitä myös kutsutaan joissain yhteyksissä isolohkoissa. GEN-2 -moottorit ovat fyysisesti lähempänä amerikkalaista V8 pikkulohkoa, lukuun ottamatta sylinterien porauksen keskilinjaa, joka on sama kuin joissain isolohkomoottoreissa. AMC:n GEN-1 ja GEN-2/3 -moottoriperheiden välillä ei ole yhtään keskenään vaihdettavaa osaa.


title: AMC V8-moottorit

text: Vastoin yleistä myyttiä, AMC:n V8:t eivät olleet Fordin tai kenenkään muunkaan ulkopuolisen valmistajan moottoreita, tosin niissä on samankaltaisuutta myöhäisempien Buickin 400-, 430- ja 455 V8-moottorien kanssa. Molemmissa on samanlainen jakopään kotelointi, johon sekä virranjakaja että öljypumppu on asennettu. Myös öljynkierto on molempien valmistajien moottoreissa toteutettu samalla tavoin. Jotkin sähköpuolen komponentit, kuten käynnistinmoottori ja virranjakaja, ovat samoja joita Ford käytti. Lisäksi joissain versioissa on käytetty Motorcraft-kaasuttimia. Ulkopuolisten valmistajien komponenteista huolimatta AMC:n moottoreiden suunnittelu ja valmistus oli täysin tehtaan omissa käsissä.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC:n GEN-2 V8 esiteltiin vuonna 1966, aluksi se oli iskutilavuudeltaan 290 cid (4,8 l) Ensimmäisenä vuotena se oli yksinomaisesti American-mallisarjan moottori. Vuonna 1967 markkinoille tuli "343-" (5,6 l) ja vuonna 1968 "AMX 390" (6,4 l) -versiot. Nämä lohkot pysyivät muuttumattomina tuotannossa vuoteen 1970 asti.


title: AMC V8-moottorit

text: Tämän aikakauden sylinterikannet tunnistaa niiden pakokanavien neliömäisestä muodosta, englanniksi "rectangle port". Muita versioita pienemmän porauksen johdosta 290:n sylinterikansissa käytetään halkaisijaltaan 1,787" (45,4 mm) imu- ja 1,406" (35,7 mm) pakoventtiileitä. 343 ja AMX 390 käyttivät samaa sylinterikantta, jonka imuventtiilien halkaisija oli 2,025" (51,4 mm) ja pakoventtiilien 1,625" (41,3 mm).


title: AMC V8-moottorit

text: Tehtaan jäljiltä vakioviritteinen 290 tuotti tehoa 200 – 225 hevosvoimaa (SAE) 2- tai 4-kurkkuisella kaasuttimella varustettuna. Sitä valmistettiin vuodesta 1966 vuoteen 1970. Poraus oli 3,75 tuumaa (95,25 mm) ja iskunpituus oli 3,28 tuumaa (83,31 mm). Vuonna 1966 290-moottori asennettiin vain 623:n auton keulalle, nämä kaikki olivat kaksiovisia Rambler American Rogue -malleja. Uuden uutukaisella moottorilla varustettu vuoden '66 uutuusmalli "Rogue" voitiin varustaa joko kolmeportaisella automaatilla tai neliportaisella, lattiavalitsimella ohjatulla manuaalivaihteistolla. Varsinkin jälkimmäinen vaihtoehto oli oiva vaihtoehto "Stoplight Grand Prix-" eli liikennevalokisoihin.


title: AMC V8-moottorit

text: 343-moottorin (5,6 l) poraus oli 4,08 tuumaa (103,6 mm) ja iskunpituus 3,28 tuumaa (83,31 mm). Moottoria valmistettiin vuodesta 1967 vuoteen 1970. Vakioviritteinen "343" 2-kurkkuisella kaasuttimella tuotti tehoa 235 hevosvoimaa (SAE) ja vääntöä 345 lbs-ft (468 Nm). Optiona ollut 4-kurkkuinen versio antoi tehoa 280 hv (SAE) ja sen vääntömomentti oli 365 lbs-ft (495 Nm). Nelikurkkuisen version puristussuhde 10,2:1.


title: AMC V8-moottorit

text: Suurimalla "AMX 390" -moottorilla oli isoimman porauksen ja iskunpituuden lisäksi muita tuhdimpi kampiakselin laakerointi, lisäksi kampiakseli ja kiertokanget olivat takoterästä. AMC ei halunnut lipsua moottorien esittelyaikataulua koskevasta suunnitelmasta ja pelasi siksi varman päälle. Takokampiakseli ja kiertokanget valikoituivat moottoriin niiden tunnettujen kestävyysominaisuuksiensa vuoksi, lisäksi aikataulu ei mahdollistanut valuosien testaamista. Ja koska muotit tako-osien valmistukseen oli kerran valmistettu, ei ollut taloudellisesti järkevää aloittaa valuteräsosien testiohjelmaa. Tämä sama osien valmistuspolitiikka jatkui myös seuranneen "401"-moottorin kohdalla. Tämän johdosta AMC:n isot moottorit eivät kisakäytössä kärsineet esim. katkenneiden kiertokankien aiheuttamista moottorivaurioista, kuten muut amerikkalaiset suuritilavuuksiset pikkulohkomoottorit. GEN-2 "AMX 390" -moottoria valmistettiin vuodesta 1968 vuoteen 1970. Teholukemaksi tehdas ilmoitti sille 315 SAE-hevosvoimaa. Moottorin poraus oli 4,165" (105,791 mm) ja iskunpituus 3,68" (93,47 mm). Tehtaan suosittelema suurin porauksen ylikoko oli 0,020", mutta koneenrakentajat porasivat lohkon yleisesti 0,030" ylikokoon. Vuonna 1970 AMC muutti sylinterikansien pakokanavien muotoilua paremmin virtaaviksi; englannin kielisessä moottorimaailmassa ne kulkevat nimellä "dog-leg", koiran takajalan kinnerniveltä muistuttavan muotonsa vuoksi.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuosien 1976 – 1979 välisenä aikana amerikkalainen kilpa-ajaja Jerry Grant ajoi suuritehoisimmalla autolla, mikä on koskaan Indy-sarjassa nähty. Kyseessä oli "Eagle 74" -alustalle asennettu turboahdettu, 209-kuutiotuumainen (3,4 l) AMC GEN-2 V8 -lohkoon perustuva moottori, josta oli otettu ulos 1100 hevosvoimaa. Kyseinen kilpa-auto oli nopea radan suorilla osuuksilla, mutta painava moottori heikensi auton kaarreominaisuuksia.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1970 kaikkien kolmen lohkon rakenteita uudistettiin. Suurin muutos oli lohkon korkeus (deck height), ts. mitta kampiakselin keskipisteestä sylinterilohkon yläpintaan. Tätä mittaa kasvatettiin, mm. iskutilavuuden nostamiseksi, lisäksi kaikki moottorit saivat uudenlaiset sylinterikannet. Näiden muutosten johdosta voidaan puhua 3. sukupolven, tai GEN-3, AMC V8-moottoreista. 290- ja 343-moottoreiden lohkon korkeus, ja samalla iskunpituus, kasvoivat 0,16". Samalla moottoreiden iskutilavuudet kasvoivat 304 kuutiotuumaan (5,0 l) ja 360 kuutiotuumaan (5,9 l). Vuonna 1970 AMX 390 piti uudesta lohkosta huolimatta entisen iskutilavuutensa. Moottorissa käytettiin kyseisenä vuonna, ja vain silloin, erikoismitoilla olevia kiertokankia ja mäntiä, joilla moottorin iskutilavuus saatiin pidettyä 390 kuutiotuumassa, isommasta lohkosta huolimatta. Tehdas ei ilmoittanut tälle ratkaisulle mitään syytä, mutta on arveltu että AMC halusi pitää 390-moottorin kaksipaikkaisen AMX:n voimanlähteenä mallin tuotannon lopettamiseen asti. Olihan AMC AMX, 390 kuutiotuumaisella V8-moottorilla, hankkinut tehtaalle mainetta ja kunniaa ja näin ollen tämä auton ja moottorin imago oli tehtaalle tärkeä. Vuodelle 1971 AMX 390:n iskunpituus kasvoi samaiset 0,16" ja iskutilavuudeksi tuli 401 kuutiotuumaa.


title: AMC V8-moottorit

text: Toinen vuoden 1970 tärkeä muutos oli sylinterikansien uusi suunnittelu. Sylinterikansien pakokanavien muotoilua muutettiin paremmin virtaaviksi; englannin kielisessä moottorimaailmassa ne kulkevat nimellä "dog-leg", halkileikattuna koiran takajalan kinnerniveltä muistuttavan muotonsa vuoksi. Kanavien uudella muotoilulla näiden kansien virtaus on n. 20 % parempi kuin vanhemmilla, neliömäisilla pakokanavilla varustetuilla kansilla. Tällä taas on huomattava vaikutus moottoritehoon. Virtauksen parantumiseen vaikuttaa kaksi seikkaa: Ensiksi, kanavan muodosta johtuen sen pinta-ala on edeltäjiinsä nähden suurempi, tämä auttaa lämmön pois siirtämisessä ja lisäksi pyöreä muoto on kaasujen virtaukselle edullisempi kuin neliö. Toiseksi, pakokanavan pohjan muoto muutettiin koverasta kuperaksi sltä kohden, missä kanava tekee mutkan ja muuttaa sylinteriltä yläviistoon tulevan suuntansa alaviistoon. Tässä mutkakohdassa pakokanavan pohjan kovera muoto pakotti osan kaasuista nousemaan ylöspäin, kohden kanavan yläosaa ja tämä aiheutti turbulenssia, kun mutkakohdan jälkeen virtaus piti saada taittumaan alaspäin, kohden pakosarjoja. Muuttamalla kovera kanavan pohja kuperaksi pakovirtaus alkaa kaartua jo kannen sisällä, johtuen edelleen pakosarjoihin pehmeästi, ilman turbulenssia ja tehokkaammalla virtauksella.


title: AMC V8-moottorit

text: Imusarjan keskimmäisten kiinnityspulttien paikkaa muutettiin, jotta vältyttäisiin GEN-2- ja GEN-3 imusarjojen sekaantumiselta. Imusarjat ovat keskenään vaihtokelpoiset, jos pultinreiät työstetään uusille paikoille. Silti GEN-3 moottorin korkeampaan lohkoon tarkoitettu imusarja aiheuttaa tiivisteen ja imukanavien kohdistusongelmia, jos GEN-3 imusarjaa sovitetaan GEN-2 kansiin.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1971, hevosvoimasodan laannuttua, USA:n autoteollisuus kautta linjan pudotti moottoreidensa tehoja, mm. alentamalla puristussuhdetta. AMC teki tämän kasvattamalla kansien palotilaa 50 – 52 cm:sta 58 – 59 cm:iin. Korkemmalla puristussuhteella olevat sylinterikannet tunnistaa niiden valunumerosta, jonka kolme ensimmäitä merkkiä on 319 tai kolme viimeistä merkkiä 291 (vain 360 - 401 moottoreissa, 304:n kannet olivat omansa). Suuremmalla palotilalla varustettujen kansien valunumeron kolme ensimmäistä merkkiä ovat 321, 322 tai 323, valmistusvuodesta riippuen. Vanhempaa kansiversiota valmistettiin vain vuosien 1970 – 71 moottoreihin ja ne ovat vaihtokelpoiset uudempien kansien kanssa. Harrastajan, joka rakentaa moottoria joka on peräisin noilta muutosvaiheen vuosilta, on syytä olla tarkkana sen suhteen, että moottorin molemmat kannet ovat samanlaiset.


title: AMC V8-moottorit

text: Moottorien jyrkkään teholukemien putoamiseen vaikutti osaltaan se, että vuonna 1972 USA:n autoteollisuus siirtyi teholukemien mittauksessa bruttohevosvoimista (SAE Gross Horsepower) nettohevosvoimiin (SAE Net Horsepower).


title: AMC V8-moottorit

text: Vuonna 1970 esitellyn 304-moottorin iskutilavuus oli 303,73 kuutiotuumaa (4977 cm) ja vuosien 1970 – 71 versiona se tuotti tehoa 210 hevosvoimaa (SAE brutto). Tämän jälkeen teholukemaa laskettiin nopeassa tahdissa. Vuosien 1972 – 78 versiot antoivat tehoa 150 – 120 hevosvoimaa (SAE netto). Vuosi 1979 oli viimeinen, jolloin tätä moottoria asennettiin henkilöautoihin, tuolloin teholukemaksi ilmoitettiin 130,5 hevosvoimaa (SAE netto). Vuosina 1980 – 81 tätä moottoria asennettiin vielä Jeep CJ:n voimanlähteeksi, tuolloin teholukema oli 125 hevosvoimaa.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC 360:n iskutilavuus oli 359,21 kuutiotuumaa (5886 cm). Vuodesta 1970 vuoden 1971 puoliväliin moottorin kaksikurkkuisella kaasuttimella varustettu versio tuotti tehoa 245 hevosvoimaa ja nelikurkkuisella kaasuttimella varustettu 290 hevosvoimaa (SAE brutto). Tämänkin version tehoja pudotettiin tämän jälkeen rajusti ja vuoden 1971 loppupuolesta vuoden 1975 loppuun moottorin tehoksi ilmoitettiin kaksikurkkuisella kaasuttimella 175 hevosvoimaa ja nelikurkkuisella 195–220 hevosvoimaa (SAE netto). Vuonna 1976 teholukema kaksikurkkuisella kaasuttimella varustetulle versiolle oli 140 hevosvoimaa, nelikurkkuisella kaasuttimella 180 hevosvoimaa, vuonna 1977 kaksikurkkuinen versio antoi tehoa enää 129 hevosvoimaa ja nelikurkkuinen 170 hevosvoimaa. Vuosien 1978–1991 kaksikurkkuisen kaasutinversion teholukema oli 160 hevosvoimaa.


title: AMC V8-moottorit

text: 360 oli viimeinen AMC:n V8-moottori joka oli tuotannossa vielä yhtiön lakattua olemasta. Se esiteltiin vuonna 1970 AMX:n vakiomoottoriksi, lisäksi se oli käytössä vuoden 1970 Rebelissä, vuosien 1971–1978 Matadorissa, vuosien 1970–1987 Jeep J-sarjassa, vuosien 1972–1984 Wagoneer SJ:ssä, vuosien 1974–1983 Cherokee SJ:ssä sekä vuosien 1984–1991 "full-size" Grand Wagoneerissa. Se löysi tiensä myös vuoden 1974 Bricklin SV-1 -urheiluauton konehuoneeseen.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC 360 oli myös viimeinen kaasuttimella varustettu V8-moottori, joka asennettiin amerikkalaisvalmisteiseen ajoneuvoon. Ainoa muutos joka moottoriin sen valmistushistorian aikana tehtiin, oli lohkon kyljessä olevan ”360”-valunumeron muuttuminen ”5.9L”-tunnukseen mallivuoden 1991 autojen moottoreissa.


title: AMC V8-moottorit

text: 401-moottorin iskutilavuus on 401,11 kuutiotuumaa (6573 cm). Vuoden 1971 versiona ja mittaustavalla se tuotti 330 hevosvoimaa (SAE brutto), vuosien 1972 – 75 version teho on 255 hevosvoimaa (SAE netto). Vuonna 1976 moottorin tehoksi ilmoitettiin 215 hevosvoimaa. Kuten 390-moottorissa, myös 401:n kampiakseli ja kiertokanget ovat takoterästä. Tämänkin moottorin kohdalla tehdas suositteli vain 0,020 tuuman ylikokoporausta, mutta moottorirakentajat porasivat lohkon yleisesti 0,030 tuuman ylikokoon. Moottorin valmistus lopetettiin vuonna 1979. 401 on kestävyytensä ja helpon viritettävyytensä ansiosta alan harrastajien keskuudessa korkealle arvostettu.


title: AMC V8-moottorit

text: Vuodesta 1971 vuoteen 1975 401 oli saatavilla AMC:n Javelinien, Matadorien ja Ambassadorien sekä Jeepien voimanlähteeksi. Energiakriisin seurauksena kohonnut polttoaineen hinta, kohonneet vakuutusmaksut sekä tiukentuneet päästövaatimukset pakottivat AMC:n pudottamaan 401:n pois valikoimista, ja vuosina 1975 – 76 "Matador" oli ainoa henkilömalli johon se asennettiin ja silloinkin vain viranomaiskäyttöön menneisiin versioihin. "Jeep Wagoneerin, Cherokeen" sekä "J-10-" ja "J-20" -lavamallien ostajat pystyivät tilaamaan autonsa 401-moottorilla vuoteen 1979 asti. AMC toimitti näitä moottoreita myös International Harvesterille, joka käytti niitä Light Linepick-upien ja Travelall station wagonien voimanlähteenä vuosina 1973 – 1974.


title: AMC V8-moottorit

text: AMC toimitti huolto- ja takuukorjauksia varten edustajilleen ns. SR-lohkoja "(Service Replacement)", jotka olivat GEN-3 lohkoja, mutta poikkesivat vakiomoottorin vastaavista. Valunumerointi on sama kuin 401-moottoreissa, mutta lohkon kyljessä ei ole iskutilavuutta kertovaa valunumeroa. Poraus oli sama kuin 360-moottorissa, mutta sylinteriseinämä oli paksumpi. Teoriassa SR-lohkosta pystyi rakentamaan minkä tahansa 343 - 401 GEN-2 tai GEN-3 moottorin. Edustajat pystyivät pitämään varastossa lohkoa tai kahta, mahdollisia takuukorjauksia varten.


title: AMC V8-moottorit

text: 390-, 401- ja SR-lohkojen runkopukit ovat riittävän paksuja, että pukkeihin voidaan työstää ylimääräiset pultinreiät ja runkolaakerit voidaan varustaa nelipulttisilla laakerikansilla, näin moottorin alakerrasta saadaan huomattavasti vahvempi. AMC ei valmistanut itse tehdastekoisia nelipulttisia lohkoja, mutta tehtaalla oli erityinen "Group 19" -ohjelma, jonka kautta asiakkaat saivat AMC-edustajien kautta tilata tehtaan viritysosia. Monet näistä osista, kuten edellä mainitut nelireikäiset runkolaakerikannet, olivat jonkin kolmannen osapuolen valmistamia ja AMC toimi ikään kuin sateenvarjona ja osien jakelijana.


title: AMC V8-moottorit

text: Ominaisuuksiensa vuoksi SR-lohkoja myytiin myös "heavy duty" -kisamoottorien rakentamiseen, ja oletettavaa on, että tämä oli päällimmäinen syy siihen että niitä valmistettiin. Koska lohkot olivat tehdasvalmisteisia ja riittävinä määrinä vapaasti saatavilla, ne täyttivät näin T/A-sarjan vaatimukset. SR-lohkot tulivat myyntiin vuoden 1970 puolella, riittävän ajoissa jotta niillä voitiin osallistua vuoden 1971 Trans-Am kilpasarjaan. Niitä käytettiin, tehtaan vahvalla taustatuella, Penske Racing Teamin Trans-Am Javelinien moottoreina. Moottoreiden kisavireeseen saattamisesta vastasi Los Angelesilainen moottoripaja Traco Engineering. AMC Javelin ja Penske Racingin ykköskuljettaja Mark Donohue tekivät vuoden 1971 Trans-Am -sarjassa selvää jälkeä, voittaen putkeen kuusi kisaa ja kaikkiaan seitsemän osakilpailua yhdeksästä. Vuoden viimeisessä osakilpailussa Javelinit puhdistivat palkintopöydän, vieden kisan kolme kärkipaikkaa ja voittaen merkkimestaruuden, Donohue voitti lisäksi kyseisen vuoden kuljettajien mestaruuden.


title: AMC V8-moottorit

text: Vaikka SR-lohko oli senaikaisten T/A-sääntöjen mukaisesti hyväksytty vakiotuotantomoottorina, AMC rakensi 2501:n kappaleen sarjan erikoisvarusteltua "Mark Donohue"-Javelinia, saadakseen T/A-sarjan hyväksynnän auton takaspoilerille. Moottorina näissä erikoismalleissa ei ole kuitenkaan SR-lohko vaan ne on varustettu vakioviritteisillä 360- tai 390-moottoreilla, ostajan valinnan mukaan. Kuten kaikki erikoismallit, alkuperäiset "Mark Donohue"-Javelinitkin ovat pienen valmistusmääränsä takia etenkin USA:ssa haluttuja kohteita. Koska malli poikkeaa tehtaan vakio-Javelinista vain takaspoilerinsa ja "Mark Donohue"-koristeidensa osalta, alkuperäisen erottaminen jälkeenpäin tehdystä kopiosta on täysin mahdotonta.


title: Kirkkokatu

text: Kirkkokatu voi tarkoittaa muun muassa seuraavia teitä tai katuja:


title: Henk Fraser

text: Henk Fraser (s. 7. heinäkuuta 1966) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja. Heinäkuusta 2018 lähtien hän toimii Sparta Rotterdamin päävalmentajana.


title: Henk Fraser

text: Surinamen siirtomaassa syntynyt Fraser aloitti pelaajauransa mantereella Sparta Rotterdamin joukkueessa vuonna 1984. Ura lähti nousuun miehen siirryttyä FC Utrechtiin vuonna 1986. Hän edusti seuraa kaksi kautta, samoin Rodaa kunnes siirtyi suurseura Feyenoordiin vuonna 1990. Topparina pelannut Fraser edusti Feyenoordia yhdeksän vuotta ja pelasi yli 100 ottelua seuran paidassa. Hän voitti seuran paidassa kaksi liigamestaruutta ja neljä Alankomaiden cupia. Peliaikaa Feyenoordissa tuli alkuun mukavasti, mutta uransa viimeisinä kausina 1995–1999 Fraser pelasi 15 ottelua.


title: Henk Fraser

text: Maajoukkuetasolla Fraser pelasi Alankomaiden paidassa kuusi maaottelua. Pelaajauransa jälkeen Fraser jatkoi Feyenoordin organisaatiossa juniorivalmentajana. Vuonna 2007 hän siirtyi ADO Den Haagin organisaatioon Wiljan Vloetin apuvalmentajaksi. Hän lähti seurasta kesällä 2009. Kaudella 2010/11 Fraser toimi PSV Eindhovenissa juniorivalmentajana, kunnes palasi takaisin ADO Den Haagiin apuvalmentajaksi. Apuvalmentajan tehtäviensä ohella hän toimi myös Alankomaiden U21-maajoukkueen apuvalmentajana ja ADO:n juniorivalmentajana.


title: Henk Fraser

text: Helmikuussa 2014 Fraser nousi ADO Den Haagin päävalmentajaksi Maurice Steijnin saatua potkut. Maaliskuussa seura jatkoi hänen sopimustaan. Fraserin johdolla ADO sijoittui kauden päätteeksi yhdeksänneksi. Hänen ensimmäinen täysi kautensa päävalmentajana ei sujunut odotetusti ja ADO oli liigassa vasta sijalla 13. Kaudella 2015/16 Fraser johdatti ADOn Eredivisiessä sijalle 11. Kauden jälkeen hän jätti seuran ja siirtyi SBV Vitessen peräsimeen. Fraserin johdolla Vitesse jatkoi hyviä esityksiään Eredivisiessä ja kausi päättyi viidenteen sijaan. Alankomaiden cupissa Fraser luotsasi joukkueen loppuotteluun, jossa AZ Alkmaar kaatui maalein 2–0 ja Vitesse voitti seurahistoriansa ensimmäisen cup-mestaruuden.


title: Henk Fraser

text: Maaliskuussa 2018 Vitesse kertoi, että venäläinen Leonid Slutski korvaa Fraserin kauden jälkeen. Pian tämän jälkeen Fraserin sopimus Sparta Rotterdamin kanssa vahvistettiin. Sopimusuutisen jälkeen Vitesse vapautti Fraserin tehtävistään huhtikuun alussa.


title: Heikki Nyyssönen

text: Heikki Juhani Nyyssönen (s. 16. kesäkuuta 1937 Kuopio) on suomalainen kielentutkija ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston englantilaisen filologian professori vuodesta 1981. Hän tutki englantilaisia tekstejä ja diskurssia sosiolingvistisin ja soveltavan kielitieteen menetelmin sekä englannin kielen pragmatiikkaa ja erikoisalojen englantia.


title: Heikki Nyyssönen

text: Nyyssönen toimi jatko-opiskelijana Edinburghin yliopistossa vuosina 1976 ja 1978.


title: Näätänen

text: Näätänen on suomalainen sukunimi seuraavilla henkilöillä:


title: Seppo Näätänen

text: Seppo Uolevi Näätänen (1920 Vaasa – 30. heinäkuuta 1964) oli suomalainen taidemaalari. Hän on maalannut Tohmajärvellä Värtsilän kirkossa olevan alttaritaulun "Passio" (1953).


title: Seppo Näätänen

text: Näätäsen puoliso oli taidemaalari Elga Sesemann.


title: Ruona (yritys)

text:
Ruona Oy oli suomalainen Raahessa vuosina 1918–1952 toiminut metallialan yritys, jolla oli konepaja, valimo ja laivatelakka. Yhtiön perustaja oli teknikko ja liikemies Juhan Wilhelm Järvinen. Ruona Oy toimi aluksi levy- ja korjauspajana ja se valmisti 1920-luvulla erilaisia peltituotteita (muun muassa maidonkuljetusastioita, työntökärryjä ja puutarha- sekä öljykannuja). Vuonna 1920 Ruona Oy rakensi oman telakan, jossa oli tilaa 10 laivalle ja myöhemmin yhtiö aloitti hinaajien höyrykattiloiden, varppausveneiden, säiliöiden ja erilaisten nosto- ja kuljetuslaitteiden valmistuksen.
Kun yhtiön johtajaksi tuli vuonna 1936 diplomi-insinööri Emil G. Oesch, Ruona Oy alkoi siirtyä raskaan teollisuuden ja laivanrakennuksen piiriin. Yhtiön tuotantolaitoksia laajennettiin niin, että vuonna 1938 valmistui koneistamo ja viilaamo, vuonna 1939 levyosaston laajennus, vuonna 1942 rauta- ja teräsvalimo sekä paja ja vuonna 1946 nostotelakka. Valtaosan Ruona Oy:n tuotannosta muodostivat sotavuosina puolustusvoimien tilaukset ja sotien jälkeen 1940-luvun lopulla taas sotakorvaustoimitukset. Tuotannon arvo oli vuonna 1947 noin 200 miljoonaa markkaa ja henkilökuntaa oli noin 700. Vuonna 1945 aloitti toimintansa myös Ruonan oma ammattikoulu.


title: Ruona (yritys)

text: Ruona Oy:n toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1952 Oeschin kuoltua lokakuussa 1952. Ruona Oy:n konkurssi oli aikanaan Suomen suurin; alihankkijat mukaan luettuna noin 1 000 henkilöä menetti työpaikkansa Raahen seudulla. Yhtiön toimintaa jatkamaan perustettiin 1953 Raahe Oy. Uuden yhtiön pääomistaja oli Heikki H. Herlin. Raahe Oy jatkoi Ruona Oy:n teräsvalimon toimintaa Raahessa. 1970-luvulle tultaessa Raahe Oy:n omistus siirtyi kokonaan Herlinien Kone Osakeyhtiölle. Teräsvalimoa laajennettiin 1970-luvulla muun muaassa pientavaran kaavaus- ja valulinjalla sekä uudella malliverstaalla. Tehtaalle perustettiin myös pyöräosasto, joka valmisti lähinnä pyöriä Kone Oy:n tuottamia satamanostureita varten. Raahe Oy:n konepaja ja valimo fuusioitiin Kone Oy:n nosto- ja siirtolaiteryhmään vuonna 1979. Vuonna 1983 toteutettu suomalaisten teräsvalimoiden toimialarationalisointi johti siihen, että Kone Oy keskittyi pieniin ja keskisuuriin teräsvaluihin.


title: Ruona (yritys)

text: Vuonna 1987 Kone Oy myi Raahen konepajatoimintansa raahelaiselle Miilukangas Oy:lle. Teräsvalimo myytiin 1995 viidelle Koneen palveluksessa olleelle henkilölle ja sen toiminta jatkui aluksi "Raahen Teräsvalimo Oy":n nimellä ja sitten "Keycast Oy":n nimellä, kun vuonna 1999 tehty yrityskauppa synnytti pohjoismaisen teräsvaluihin keskittyneen konsernin. Raahelainen Miilukangas Oy osti Keycast-konsernin Raahen teräsvalimon liiketoiminnan vuonna 2013 ja valimo toimii nykyisin "Miilucast Oy":n nimellä.


title: Azaz

text: Azaz (, ) on kaupunki Syyrian pohjoisrajan tuntumassa Aleppon maakunnassa. Kaupunki on Azazin piirikunnan keskus. Vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupunkiin kirjattiin 31 623 ja koko piirikuntaan 251 769 asukasta.


title: Azaz

text: Syyrian pääkaupunki Damaskos sijaitsee linnuntietä noin 350 kilometriä ja maakuntakeskus Aleppo noin 45 kilometriä etelään. Turkin raja on vain kahdeksan kilometrin päässä pohjoisessa. Turkin puolella Azizin piirikunnan rajanaapuri on Kilisin maakunta.


title: Azaz

text: Syyrian sisällissodan aikana suuri osa seudun asukkaista pakeni turvaan esimerkiksi Turkkiin, jonne perustettiin pakolaisleirejä. Keväällä ja kesällä 2012 Vapaan Syyrian armeijan (FSA) ja Turkin hallituksen joukkojen välillä käytiin raskaita taisteluja kaupungissa. Heinäkuussa FSA onnistui saamaan kaupungin haltuunsa. Syyrian armeijan vuoden 2012 taistelujen aikana ja seuraavana talvena tekemissä jatkopommituksissa ja ilmaiskuissa menehtyi runsaasti siviilejä. Alkukesällä 2015 Isis keskitti joukkojaan kaupungin läheisyyteen ja pyrki saamaan strategisesti tärkeää, Turkkiin johtavaa maantieyhteyttä haltuunsa. Elokuussa 2015 raportoitiin Turkissa koulutettujen turkmeenitaistelijoiden saapumisesta seudulle.


title: Alphabet

text: Alphabet on vuonna 2015 perustettu konglomeraatti, joka hallinnoi Googlea ja muita aikaisemmin Googlen alaisuudessa toimineita yrityksiä. Alphabetin perustivat Googlen perustajat Larry Page ja Sergei Brin, ja sen päämaja sijaitsee Kaliforniassa. Yrityksen alaisuudessa toimivat Jigsaw-ajatushautomo, bioteknologiayhtiöt Verily ja Calico sekä älykotijärjestelmiin keskittyvä Nest Labs.


title: Alphabet

text: Yrityksen liikevaihto oli vuonna 2016 noin 89 miljardia dollaria eli 79 miljardia euroa, ja sillä oli samana vuonna 72 000 kokoaikaista työntekijää.


title: Alphabet

text: Alphabetin toimitusjohtajaksi siirtyneen Pagen tilalle Googlen johtoon nimitettiin Sundar Pichai. Googlen osakkeet siirrettiin Alphabetin alaisuuteen ja ne käyttävät lyhenteitä "GOOG" ja "GOOGL" eri pörsseissä.


title: Alphabet

text: Yksi syy Alphabetin perustamiseen oli se, että Google on kasvanut pelkästä internethakukoneesta muille osa-alueelle, kuten "X Labsin" kehittämiin kuskittomiin autoihin tai "Capital & Venturesin" kasvuyrityssijoituksiin.


title: Alphabet

text: 2. helmikuuta 2016 Alphabet nousi osakkeiden yhteenlasketun pörssiarvon perusteella joksikin aikaa maailman arvokkaimmaksi yhtiöksi, kun sen markkina-arvo oli 543 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Ennen sitä ykkössijaa piti hallussaan Apple. Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla, joka on muodostettu neljän osatekijän pohjalta toukokuussa 2016, Alphabet oli sijalla 27. ollen samalla Yhdysvaltain 12. suurin pörssiyritys Microsoftin jälkeen. Tällä listalla Apple arvioitiin Yhdysvaltain 4. (ja maailman 8.) suurimmaksi yritykseksi. Tässä vaiheessa myös Applen pörssiarvo oli jälleen Alphabetiä korkeampi.


title: Syyteneuvottelu

text: Syyteneuvottelu on menettely, jossa periaatteena on, että tunnustus lieventää rangaistusta, jos syyttäjä ja syytetty pääsevät ennen oikeudenkäyntiä yksimielisyyteen tuomiosta.


title: Syyteneuvottelu

text: Eri maissa syyteneuvottelulla tarkoitetaan vaihtelevanmuotoisia lievennyksiä rikosvastuuseen.


title: Syyteneuvottelu

text: Syyteneuvottelu otettiin Suomessa käyttöön vuoden 2015 alusta. Menettelyllä halutaan tehostaa varsinkin hankalien talousrikosten käsittelyä.


title: Milan Janša

text: Milan Janša (s. 26. syyskuuta 1965 Jesenice) on slovenialainen soudun olympia- ja MM-mitalisti, joka aktiiviurallaan edusti myös Jugoslaviaa. Hän on pituudeltaan 190 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.


title: Milan Janša

text: Janša saavutti Jugoslavian edustajana nuorten MM-hopeaa perämiehettömässä kaksikossa 1983. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kahdeksanneksi 1985, kymmenenneksi 1986 ja yhdeksänneksi 1987. Soulin olympialaisissa 1988 hän oli perämiehellisessä kaksikossa kahdeksas. Hän saavutti Robert Krašovecin kanssa MM-pronssia perämiehellisessä kaksikossa Bledissä 1989 ja Tasmaniassa 1990. Hän oli samassa veneluokassa kuudes MM-kilpailuissa 1991.


title: Milan Janša

text: Janša kuului Janez Klemenčičin, Sašo Mirjaničin ja Sadik Mujkičin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehellisessä kaksikossa seitsemänneksi 1993 sekä perämiehettömässä nelosessa neljänneksi 1994 ja kahdeksanneksi 1995.


title: Milan Janša

text: Janša sijoittui perämiehettömässä nelosessa neljänneksi Atlantan olympialaisissa 1996, MM-kilpailuissa 1997 ja Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän voitti samassa veneluokassa 2001 maailmancupin kilpailun Sevillassa ja sai pronssia Luzernin MM-kilpailuissa sekä oli neljäs MM-kilpailuissa 2002.


title: Robert Krašovec

text: Robert Krašovec (s. 4. huhtikuuta 1965) on slovenialainen soudun MM-mitalisti, joka aktiiviurallaan edusti Jugoslaviaa ja Bled VK -seuraa.


title: Robert Krašovec

text: Krašovec saavutti nuorten MM-kilpailuissa pronssia perämiehettömässä nelosessa 1981 ja hopeaa perämiehettömässä kaksikossa 1983. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa kahdeksanneksi 1985, kymmenenneksi 1986 ja yhdeksänneksi 1987. Hän saavutti Milan Janšan kanssa MM-pronssia perämiehellisessä kaksikossa Bledissä 1989 ja Tasmaniassa 1990..


title: Sašo Mirjanič

text: Sašo Mirjanič (s. 27. tammikuuta 1968 Koper) on slovenialainen soudun olympiamitalisti, joka aktiiviurallaan edusti myös Jugoslaviaa. Hän on pituudeltaan 187 cm. Hän edusti Bled VK -seuraa.


title: Sašo Mirjanič

text: Mirjanič voitti Sadik Mujkičin kanssa Jugoslavialle nuorten maailmanmestaruuden perämiehettömässä kaksikossa 1986. Hän oli Soulin olympialaisissa 1988 perämiehellisessä kaksikossa kahdeksas. Hän sijoittui aikuisten MM-kilpailuissa perämiehellisessä nelosessa seitsemänneksi Bledissä 1989 ja viidenneksi Tasmaniassa 1990.


title: Sašo Mirjanič

text: Mirjanic kuului Milan Janšan, Janez Klemenčičin ja Sadik Mujkičin kanssa Slovenian perämiehettömään neloseen, joka saavutti olympiapronssia Barcelonassa 1992. Hän oli samassa veneluokassa neljäs Indianapolisin MM-kilpailuissa 1994.


title: Toy Story 4

text: Toy Story 4 on vuonna 2019 ensi-iltansa saava elokuva. Sen aiempi ensi-ilta oli 2017, mutta "Autot 3:n" ja "Ihmeperhe 2:n" julkaisujen sekä tuotannollisten aikataulutusten takia elokuvan ensi-iltaa on siirretty kahteen otteeseen. Elokuvan ohjaa John Lasseter.


title: Toy Story 4

text: Elokuvan ohjaaja John Lasseter on sanonut, että elokuva tulee olemaan genreltään erilainen kuin aiemmat Toy Storyt.


title: Viktor Skrypnyk

text: Viktor Anatolijovytš Skrypnyk (, s. 19. marraskuuta 1969 Novomoskovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.


title: Viktor Skrypnyk

text: Skrypnyk aloitti jalkapallouransa FK Dnipro Dnipropetrovskin organisaatiossa, jossa hän pelasi jo juniori-ikäisenä. Skrypnyk pelasi kuitenkin seurassa korkeimmillaan vain reservijoukkueen otteluita ja kesken kauden 1989 hän siirtyi FK Metalurh Zaporižžjaan, jossa pelasi viiden vuoden ajan. Dniproon Skrypnyk palasi vuonna 1994 ja kahden kauden jälkeen hän suuntasi SV Werder Bremeniin. Saksalaisseurassa Skrypnyk juhli kahta Saksan cupin voittoa sekä Bundesliigan mestaruutta uransa viimeisellä kaudella 2003–2004.


title: Viktor Skrypnyk

text: Maajoukkuetasolla Skrypnyk edusti Ukrainaa 24 A-maaottelussa.Pelaajauransa jälkeen Skrypnyk jatkoi SV Werder Bremenin palveluksessa juniorivalmentajana. Hän valmensi eri ikäluokkien joukkueita sekä kolmosjoukkuetta vuosina 2004–2013. Kesällä 2013 hän nousi reservijoukkueen päävalmentajaksi.


title: Viktor Skrypnyk

text: Lokakuussa 2014 Skrypnykistä tuli Werder Bremenin edustusjoukkueen päävalmentaja Robin Duttin saatua potkut. Marraskuussa 2014 seura teki hänen kanssaan vuoteen 2017 ulottuvan sopimuksen. Skrypnykin johdolla Werder sijoittui Bundesliigassa kaudella 2014–2015 sijalle 10. Ukrainalainen jatkoi seuran peräsimessä myös kaudella 2015–2016, mutta menestys jäi vaisuksi. Bundesliigassa Werder jäi sijalle 13. Lopulta Skrypnykin pesti päättyi potkuihin syyskuun puolivälissä 2016 kehnosti alkaneen kauden vuoksi.


title: Space Quest II

text: Space Quest II: Chapter II – Vohaul's Revenge (lyhyemmin Space Quest II: Vohaul's Revenge) on Sierra On-Linen julkaisema seikkailupeli, joka on julkaistu 14. marraskuuta 1987. Se on jatko-osa pelille "Space Quest I: The Sarien Encounter".


title: Space Quest II

text: Alkuperäisen pelin mukana tulee sarjakuvalehtinen jossa kerrotaan ensimmäisen pelin tapahtumista kuinka Roger Wilcosta tuli planeetta Xenonin sankari. Pelaaja saa myös tietoa ensimmäisen sarjan roistosta, Sludge Vohaulista, joka oli Sarienien hyökkäyksen takana avaruusalus Arcadalle.


title: Space Quest II

text: Sankaristatuksestaan huolimatta Roger Wilco siirretään planeetta Xenonia kiertävälle avaruusasema Orbital Station 4:lle ja hänet ylennetään aseman pääsiivoojaksi. Avaruusasemalla Roger on vain lyhyen aikaa, kun hänet isketään tajuttomaksi noustuaan avaruusalukseen ja kaapataan Sludge Vohaulin kätyreiden toimesta.


title: Space Quest II

text: Kun Rogeria kuljetetaan planeetta Labionin kaivoksille rangaistukseksi Sludgen alkuperäisten suunnitelmien estämisestä, keskeytyy matkanteko ilma-aluksella ja alus putoaa viidakkoon. Roger onnistuu pakenemaan ja selviydyttään Labionin viidakon vaaroista, saapuu hän Sludgen asteroiditukikohtaan. Hänen täytyy yksin estää Vohaulin julma juoni joka tähtää älyllisen elämän lopettamiseen planeetta Xenonilla miljoonilla kloonatuilla vakuutusasiamiehillä.


title: Space Quest II

text: Pelin lopussa, Vohaulin asteroiditukikohta räjäytetään ja Roger pakenee pelastuskapselilla avaruuteen. Aluksessa hän asettuu nukkumaan kryokammioon horrostilaan, joka on alku seuraavalla pelisarjan osalle, "Space Quest III: The Pirates of Pestulon".


title: Space Quest II

text: Infamous Adventures ilmoitti vuonna 2007 tekevänsä "Space Quest II" pelin uudestaan samantyylisenä kuin muut VGA uusintaversiot. Infamous Adventures julkaisi uusintaversion pelistä uudenvuodenaattona 2011, joka sisälsi täydet äänipaketit ja lisämateriaalia. Peli on tällä hetkellä ladattavissa heidän kotisivuiltansa.