title: Mihail Bakunin

text: Vuonna 1844 Bakunin muutti Brysselistä Pariisiin, jossa hän ensimmäistä kertaa tapasi Marxin ja Pierre-Joseph Proudhonin. Joulukuussa keisari Nikolai I otti Bakuninilta pois kaikki aatelisuuteen perustuvat etuoikeudet, takavarikoi maat sekä määräsi elinikäiseen karkotukseen Siperiaan. Bakunin vastasi Nikolaille "La Réforme" -lehdessä julkaisemallaan pitkällä kirjeellä, jossa hän kutsui keisaria despootiksi ja vaati Venäjään ja Puolaan demokratiaa. Euroopan hullun vuoden 1848 aikana Bakunin matkusteli eri puolilla Saksaa ja osallistui myös Ranskan toisen tasavallan väliaikaishallituksen sosialistien taloudelliseen tukemiseen. Berliinistä hän yritti päästä Preussin hallitsemaan Poznańiin, jossa oli juuri käynnissä puolalaisten kansannousu, mutta poliisi esti matkan. Tämän jälkeen Bakunin matkusti Leipzigin ja Wrocławin kautta Prahaan osallistuen kaupungissa pidettyyn ensimmäiseen panslavistiseen kongressiin. Kokouksen päätyttyä hän oli mukana kaupungissa puhjenneessa Itävallan keisarikunnan vastaisessa kansannousussa, joka kuitenkin tukahdutettiin väkivalloin. Syksyllä 1848 Bakunin julkaisi pamflettinsa "L’Appel aux slaves", jossa hän kehotti slaavivallankumouksellisia yhdistämään voimansa Unkarin, Italian sekä Saksan vallankumouksellisten kanssa ja syöksemään vallasta Venäjän, Itävalta-Unkarin ja Preussin kuningashuoneet.


title: Mihail Bakunin

text: Toukokuussa 1849 Bakunin oli Dresdenin kansannousun johtohahmo. Mukana olivat hänen lisäkseen myös muun muassa myöhemmin säveltäjänä maailmanmaineeseen noussut Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper. Epäonnistuneen kansannousun jälkeen Bakunin vangittiin Chemnitzissä ja tuomittiin yli vuoden vankeuden jälkeen kuolemaan. Tuomio kuitenkin muutettiin elinkautiseksi, jotta Bakunin olisi voitu viedä oikeuden eteen myös Itävalta-Unkarissa ja Venäjällä. Heinäkuussa 1850 hänet luovutettiin Itävallan viranomaisille, jotka 11 kuukauden vankilassaolon jälkeen langettivat Bakuninille toisen kuolemantuomion. Tämäkin muutettiin elinkautiseksi, ja toukokuussa 1851 hänet luovutettiin Venäjälle. Bakunin oli vangittuna aluksi Pietarissa sijaitsevassa Pietari-Paavalin linnoituksessa, josta hänet kolmen vuoden kuluttua siirrettiin Laatokan rannalle Pähkinälinnaan. Bakuninilla olisi ollut mahdollisuus vapautua allekirjoittamalla keisari Nikolai I:n vaatima tunnustus, mutta hän ei kuitenkaan suostunut siihen. Nikolain kuoltua vuonna 1855 keisariksi noussut Aleksanteri II suostui lopulta armahtamaan Bakuninin helmikuussa 1857 tämän äidin anomusten vuoksi. Vapauttamisen jälkeen Bakunin karkotettiin siperialaiseen Tomskin kaupunkiin, jossa hän vuoden kuluttua solmi avioliiton puolalaisen kauppiaan tyttären Antonia Kwiatkowskan kanssa. Vuonna 1859 Bakunin sai työpaikan kauppakomppaniasta Venäjän kaukoidän kuvernöörinä toimineen serkkunsa Nikolai Muravjov-Amurskin ansiosta ja pääsi muuttamaan Itä-Siperian pääkaupunkiin Irkutskiin. Se puolestaan mahdollisti vallankumouksellisen aktivismin jatkamisen, koska Bakunin pystyi nyt muun muassa harjoittamaan kirjeenvaihtoa.


title: Mihail Bakunin

text: Kesäkuussa 1861 Bakunin matkusti työmatkaa tekosyynä käyttäen Nikolajevsk-na-Amuren kaupunkiin Tyynenmeren rannalle, josta hän onnistui laivalla pakenemaan Hokkaidon saarelle Japaniin. Jokohamasta Bakunin matkusti laivalla San Franciscoon ja sieltä edelleen Panaman kautta New Yorkiin, koska rautatieyhteyttä mantereen halki ei vielä ollut. Yhdysvalloissa Bakunin tapasi useita maahan paenneita Euroopan hullun vuoden kansannousujen veteraaneja sekä myös amerikkalaisia poliitikkoja, kuten kenraali George B. McClellanin ja radikaaleihin republikaaneihin lukeutuneen senaattori Charles Sumnerin. Lisäksi Bakunin kohtasi vanhan tuttavansa Louis Agassizin, jonka hän esitteli runoilija Henry Wadsworth Longfellowille. Vietettyään muutaman viikon Yhdysvalloissa Bakunin astui Bostonissa Liverpoolin matkalla olevaan laivaan. Liverpooliin alus saapui joulukuussa 1861.


title: Mihail Bakunin

text: Tämän jälkeen Bakunin asettui Marxin tavoin Lontooseen ja kävi kirjeenvaihtoa muun muassa italialaisen kenraalin Giuseppe Garibaldin kanssa. Hänen oli myös tarkoitus matkustaa Italiaan, jossa Garibaldi suunnitteli maan hajanaisten ruhtinaskuntien yhdistämistä. Tämän kokemien takaiskujen vuoksi Bakunin ei kuitenkaan päässyt Pariisia pidemmälle. Vuonna 1863 Tammikuun kansannousun alettua Puola-Liettuassa Bakunin matkusti laivalla Kööpenhaminaan, jossa hänen tarkoituksensa oli liittyä puolalaisiin joukkoihin ja purjehtia Itämeren yli Puolaan. Tämäkin yritys epäonnistui, jonka jälkeen Bakunin ennen Lontooseen palaamistaan onnistui tapaamaan Venäjältä tulleen vaimonsa Tukholmassa. Tammikuussa 1864 hän lopulta pääsi matkustamaan Italiaan, jossa Bakunin ensimmäistä kertaa alkoi pohtimaan anarkistista filosofiaansa. Hän muodosti vallankumouksellisen organisaation, johon liittyi italialaisten ja slaavien lisäksi ranskalaisia ja skandinaaveja. Kahden vuoden kuluttua Bakuninin "Vallankumouksellisten sosialistien liitoksi" nimeämässä ryhmässä oli jäseniä ainakin Pohjoismaista, Englannista, Belgiasta, Ranskasta, Espanjasta, Italiasta, Puolasta ja Venäjältä.


title: Mihail Bakunin

text: Vuonna 1864 perustetun kansainvälisen työväenliikkeen ensimmäisen internationaalin toiminnassa Bakunin oli merkittävässä roolissa vuoden 1866 Geneven kongressista lähtien. Tuolloin hänet muun muassa valittiin sen keskuskomiteaan. Syyskuussa 1867 ranskalainen professori Émile Acollas kutsui Bakuninin niin ikään Genevessä järjestettyyn kokoukseen, jossa perustettiin "Ligue internationale de la paix et de la liberte" eli "Kansainvälinen rauhan ja vapauden liitto". Acollas’n ja Bakuninin lisäksi mukana olivat muun muassa John Stuart Mill ja Élisée Reclus. Järjestön kannattajiin kuului lisäksi lukuisia tunnettuja hahmoja, kuten Victor Hugo, Giuseppe Garibaldi ja Louis Blanc. Vuotta myöhemmin anarkistit jäivät liitossa vähemmistöön ja perustivat oman järjestönsä nimeltä "L'Alliance internationale de la démocratie socialiste" (Kansainvälinen demokraattisten sosialistien liitto). Se yritti liittyä myös ensimmäisen internationaalin jäseneksi, mutta sääntöjen mukaan siihen hyväksyttiin vain kansallisia työväenjärjestöjä.


title: Mihail Bakunin

text: Lokakuussa 1868 Bakunin lähetti kustannuksellaan italialaisen anarkistin Giuseppe Fanellin Barcelonaan tapaamaan espanjalaisia vallankumouksellisia. Matkan aikana Fanelli esitteli Bakuninin radikaaleja ajatuksia, joihin muun muassa lukeutui kaikkien auktoriteettien, kuten kirkon ja valtion hylkääminen. Hänen tarkoituksenaan oli myös pyytää espanjalaisia mukaan Bakuninin delegaatioon seuraavaan ensimmäisen internationaaliin kongressiin. Fanellin matkasta tuli menestys, se pohjusti Espanjaan ja varsinkin Kataloniaan Euroopan vahvimman anarkistisen liikkeen, jonka vaikutus tuntui aina maan sisällissotaan 1930-luvun lopulle saakka.


title: Mihail Bakunin

text: Syyskuussa 1872 ensimmäinen internationaali järjesti Haagin kongressin, jossa internationaali ja samalla koko kansainvälinen työväenliike hajosi Marxin ja Bakuninin keskinäisiin erimielisyyksiin. Olennaisin ero heidän ajattelussaan oli suhtautuminen valtioon, jonka Bakunin halusi lakkauttaa kokonaan ja Marx puolestaan ottaa työläisten haltuun. Bakunin taas piti näin syntyvää ”proletariaatin diktatuuria” jopa kapitalismiakin pahempana. Hänen mukaansa työläisten ja talonpoikien pitää toimia keskenään vallankumouksellisessa liitossa ilman puolueita ja johtavaa eliittiä.


title: Mihail Bakunin

text: Varsinainen riita tuli kuitenkin Marxin pyrkimyksestä keskittää internationaalin toiminta kansainvälisen keskusneuvoston alaiseksi, kun taas Bakunin olisi halunnut pitää päätäntävallan paikallisella tasolla. Tämä johti lopulta Bakuninin, häntä kannattaneen James Guillaumen sekä muiden anarkistien ulosmarssiin. Vain paria viikkoa myöhemmin he kokoontuivat sveitsiläisten kelloseppien muodostaman Juran federaation kutsumana Saint-Imierissä ja perustivat oman anarkistisen internationaalin. Terveydellisistä ongelmista kärsinyt Bakunin vetäytyi poliittisesta toiminnasta jo vuoden kuluttua ja kuoli Bernissä heinäkuussa 1876. Hänet on haudattu kaupungissa sijaitsevalle Bremgartenin hautausmaalle.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntajärjestö () oli Suomessa vuosina 1918–1944 toiminut vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö ja kansalliskaarti, joka lakkautettiin Liittoutuneiden valvontakomission määräyksellä syksyllä 1944 fasistisena järjestönä. Ensimmäiset suojeluskunnat perustettiin syksyllä 1917 yksityisten aloitteesta, mutta ne eivät olleet rakenteeltaan ja jäsenistöltään tai muutenkaan samanlaisia kuin vuosien 1918–1944 Suojeluskuntajärjestön suojeluskunnat. Vaikka ne alkujaan perustettiin yksityisinä kansalaisjärjestöinä, vuonna 1918 Suojeluskuntajärjestön organisaatio ja tehtävät vahvistettiin erityisellä asetuksella ja vuonna 1927 lailla.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien historian aikana niihin ehti kuulua 150 000 jäsentä. Tuona aikana se oli selvästi Suomen suurin kansalaisjärjestö. Vuositasolla jäseniä oli keskimäärin 90 000. Suurimmillaan Suojeluskuntajärjestö oli vuonna 1941, jolloin sillä oli vajaat 127 000 jäsentä. Pienimmillään se oli vuoden 1918 lopussa, jolloin sillä oli 39 000 jäsentä. Vuosien 1918–1944 suojeluskuntalaisista oli esimerkiksi vuoden 1918 sodan veteraaneja vain 12 prosenttia. Enimmillään Suojeluskuntajärjestöön kuului 672 suojeluskuntaa 22 suojeluskuntapiirissä.


title: Suojeluskunta

text: Järjestön ensisijaisena tehtävänä oli Suomen turvaaminen ulkoiselta uhalta. Lisäksi sillä oli Suomen sisäisiä tehtäviä, kuten virka-avun anto ja laillisen järjestysvallan turvaaminen. Se toimi tärkeänä runkona reserviläistoiminnalle ylläpitäessään rauhan aikana reservin koulutusta.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntajärjestö syntyi suomalaisista lähtökohdista, eikä sillä ollut ulkomaista esikuvaa. Yhteneväisyyksiä voi toki nähdä saman ajan eri maiden kansalliskaarteissa. Lähin verrattavissa oleva organisaatio on kuitenkin Viron Kaitseliit (Suojeluliitto), josta voidaan käyttää myös nimitystä "Viron suojeluskunta".


title: Suojeluskunta

text: Nikolai II vahvisti 12. heinäkuuta 1901 suomalaisia koskevan asevelvollisuuslain sekä erityisen armollisen julistuskirjan, jossa todettiin että Suomen asema velvoittaa suomalaisia osallistumaan valtaistuimen ja isänmaan puolustukseen. Sen nojalla lakkautettiin Suomen oman sotaväen osastot vuoden 1901 lopulla, Suomen kaartia lukuun ottamatta, joka lakkautettiin vuonna 1905.


title: Suojeluskunta

text: Tämän jälkeen maasta puuttui suomalaisten oma järjestysvalta. Loka–marraskuussa 1905 suurlakon aikana lakkoileva venäläinen santarmi- ja poliisilaitos eivät kyenneet ylläpitämään järjestystä, joten suomalaiset perustivat oman järjestyskaartinsa nimeltä Kansalliskaarti, jonka jäseninä olivat työläiset sekä porvarit. Myös ylioppilaat muodostivat Helsingissä tiistaina 7. marraskuuta 1905 suojeluskaartin.


title: Suojeluskunta

text: Helsingin entinen poliisimestari eversti Ivar Gordie ryhtyi yksityisten henkilöiden kehotuksesta järjestämään ylioppilaiden ja polyteekkarien suojeluskuntia. Maisteri Mexmontanin johdolla aktivisteista koottiin suojeluskuntaosasto, joka otti tunnuksekseen valkoisen käsivarsinauhan, jonka johdosta osastoa nimitettiin valkokaartiksi.


title: Suojeluskunta

text: Räätäli Kaarlo Luoto ja muutama muu keräsivät väkeä kansalliskaartiin, jonka jäseniksi tulivat lakkoilevat sortovallan poliisit, entiset sotilaat ja kadun nuorisoa. Luoto jakoi kaartin kahteen osaan, toisen tehtäväksi tuli pääkaupungin vartioiminen, tämän osaston johtajana toimi ylioppilas Eero Haapalainen. Toinen osasto sai tehtäväkseen yleisen turvallisuuden suojelemisen. Toinen osasto nimettiin seuraavana päivänä, tiistaina 7. marraskuuta 1905 punaiseksi kaartiksi.


title: Suojeluskunta

text: Aluksi poliisimestari eversti Ivar Gordien ja työväen suojelusvartioiden välillä pyrittiin yhteistyöhön, työväen suojelusvartioiden pyydettyä Gordieta päällikökseen, mutta Johan Kockin saavuttua Helsinkiin, Matti Kurikka nimitti hänet kansalliskaartin päälliköksi. Aluksi ylioppilaiden suojeluskunta alistui Kockin komentoon, mutta erosi sitten ja valitsi päällikökseen kapteeni Göstä Theslöfin.


title: Suojeluskunta

text: Punakaartin päällikkönä toimi kapteeni Johan Kock. Suurlakon jälkeen, joulun aikoihin pidettiin Tampereella Venäjän vasemmistopuolueiden kokous, jossa Johan Kock nimitettiin vallankumousta valmistavaan valtuuskuntaan Suomen edustajaksi.


title: Suojeluskunta

text: Marraskuun manifesti saapui lauantaina klo 17 aikaan Eläköön-laivan tuomana Pietarista Helsinkiin. Kenraalikuvernööri Ivan Obolenski luki manifestin panssarilaiva Slavassa eroa pyytäneille senaattoreille ja paikalle kutsutuille eri puolueiden johtajille. Manifestista kerrottiin yleisesti jo sunnuntaina, mutta julkaistiin virallisesti maanantaina.


title: Suojeluskunta

text: Marraskuun manifestin jälkeen yleislakkoa aloitettiin lopettamaan, mutta kansan valitsemat sosiaalidemokraattiset ”senaattorit" halusivat jatkaa lakkoa, saadakseen voimaan yhteiskunnallisen ohjelmansa. Perustuslailliset ja vanhasuomalaiset olivat tyytyväisiä manifestiin ja tahtoivat lopettaa lakon. Helsingin kauppiaat pitivät kokouksen, jossa he totesivat marraskuun manifestin palauttaneen maahan lailliset olosuhteet ja päättivät lopettaa lakon ja avata kaupat maanantaina kello 9. Tehtailijat ja käsityöläiset tahtoivat myös lopettaa lakon.


title: Suojeluskunta

text: Yleislakkokomitea ja punakaarti tahtoivat jatkaa lakkoa ja levittivät sunnuntaina kapteeni Kockin allekirjoittamaa julistusta lakon jatkamisen puolesta. Maanantaina monet kauppiaat aukaisivat liikkeensä. Stockmannin liikkeen edessä, Aleksanterinkadun ja Unioninkadun kulmauksessa punakaartilaiset tappelivat liikkeen työntekijöiden ja heitä auttamaan tulleiden sivullisten kanssa, tämän johdosta 400:sta ylioppilaasta koostuva ylioppilaskaarti komennettiin liikkeelle, kapteeni Gösta Theslöfin johdolla, joka oli saanut lauantaina kaupunginvaltuustolta tehtäväkseen poliisikunnan järjestämisen ja oli maanantaina virallisesti määrätty poliisilaitoksen johtajaksi. Ylioppilaskaartin marssittua pitkin Esplanadia, saatiin ilmoitus punakaartin saapumisesta. Valkokaarti ja punakaarti kohtasivat toisensa Aleksanterinkadulla. Kapteeni Theslöf puhutteli punakaartia ja punakaartin johtaja kapteeni Johan Kock sai punaiset perääntymään ja ylioppilaskaarti vetäytyi takaisin ylioppilastalolle.


title: Suojeluskunta

text: Yleislakko lopetettiin 6.11.1905 Senaatin talon edustalla, suuren paikalle kerääntyneen yleisön laulaessa maamme-laulua. Samaan aikaan työväki piti paikalla omaa tilaisuuttaan, jossa ivattiin kyseistä juhlatoimitusta ja sanottiin manifestin olevan vain halpa perustuslaillinen valhe. Eero Haapalainen julisti että perustuslailliset olivat yrittäneet kiihottaa venäläistä sotaväkeä käymään työväen kimppuun ja vaati että perustuslailliset pitäisi tuomita nälkäkuolemaan. Haapalainen lupasi, että he saisivat vielä nähdä, mitä tulee tapahtumaan, sillä työmiehet nousevat uuteen taisteluun, jolloin sortajat tuhotaan viimeiseen mieheen saakka.


title: Suojeluskunta

text: Suurlakon aikana pakotettiin venäläisiä viranomaisia avustaneet poliisit, kuvernöörit ja monet muutkin eroamaan tehtävistään. Venäjän keisarin ja Suomen suurruhtinaan kuvia poistettiin julkisista rakennuksista ja tuhottiin julkisesti. Venäläiset santarmit karkotettiin. Myös useissa muissa Suomen kaupungissa, Helsingin ohella, perustettiin järjestyskaarteja suurlakon aikana.


title: Suojeluskunta

text: Viaporin kapinan ja epäonnistuneen uuden yleislakon jälkeen punakaarti ja sen apuna olleet venäläiset matruusit ottivat yhteen kunnallisen suojelusvartion kanssa Hakaniemen torilla 2.8.1906. Tässä kahakassa 7 suojelusvartion jäsentä kuoli. Tämän jälkeen valkokaartin ja punakaartin välillä vallitsi epäluulo. Tämän jälkeen Helsingin kunnallinen suojelusvartio luovutti aseensa ja lopetti toimintansa, myös monet muut, muiden paikkakuntien suojeluskaartit lopettivat toimintansa. Senaatti hajotti punakaartit kapinaan osallistumisen perusteella, mutta ne jatkoivat toimintaansa maanalaisena.


title: Suojeluskunta

text: Suurlakon aikaiset järjestyskaartit olivat rakenteeltaan, jäsenistöltään ja järjestykseltään erilaisia kuin vuonna 1917, mutta suurlakon kokemukset olivat kyllä tuolloin syksyllä 1917 mielessä niitä perustettaessa.


title: Suojeluskunta

text: Syksyllä Suomen sisäpoliittinen tilanne kärjistyi nopealla vauhdilla. Tilannetta leimasi elintarvikepula, kun maassa vallitsivat maatalouslakot sekä muut kunnallislakien takia järjestetyt lakot. Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla ja Karjalassa kuntakokoukset alkoivat perustaa järjestysmiehistöjä viranomaisten avuksi. Kuuluihan järjestyksen ylläpidon järjestäminen kuntien tehtäviin. Varsinais-Suomessa ja Satakunnassa taas maanviljelijät alkoivat perustaa maatalouslakkojen takia järjestyskuntia. Pohjanmaalla ja Itä-Suomessa aktivistit perustivat taas palokuntia jääkärien kanssa mahdollisesti yhdessä toteutettavaa kansannousua varten. Näillä alueilla palokunnat eli myöhemmät suojeluskunnat nivoutuivat näin ollen itsenäisyysliikkeen pyrkimyksiin, mikä näkyikin niiden toiminnas|sa myöhemminkin Suomen historiassa. Osa näistä palokunnista joutui toimimaan maanalaisesti.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskunnat perustettiin alun perin yleissuomalaisiksi kokoamaan jäsenistöä kaikista yhteiskuntaryhmistä. Ainakin paikallisesti suojeluskunnissa oli loppukesällä ja alkusyksyllä 1917 mukana monia työväenluokkaan kuuluvia. Tämä oli aktivistien keskusjärjestöön Aktiivisen komitean (AK) tavoite, ja se onnistuikin tässä ainakin Pohjanmaalla, jossa itsenäisyysliikkeen kannatus oli suurinta. AK painotti voimakkaasti tuolloin, että sosiaalidemokraatteja oli saatava toimintaan mukaan ja oli korostettava toiminnan keskittyvän ainoastaan venäläisiä vastaan. Esimerkiksi Lapuan palokunnassa oli tuolloin 11 prosenttia sosialisteja. Työläiset kuitenkin alkoivat varsin pian syksymmällä eroamaan näistä järjestyskaarteista luokkataisteluretoriikan kiihtyessä. Rinnalle perustettiin uusia työväen järjestyskaarteja eli punakaarteja. Aktivistijohtaja Elmo Kailan mukaan yhteistyön suunnittelu oli kuitenkin sosialistien kanssa kariutunut jo toukokuussa 1917, mutta hän yritti vielä marraskuussa. Lokakuussa SAJ:n (Suomen Ammattijärjestö) valtuuskunta antoi virallisen kehotuksen perustaa punakaarteja, koska sen mielestä porvaristo aseistautui työväenluokkaa vastaan. Punakaartien perustaminen johti taas siihen, että aktivistit alkoivat pitää niitä luokkakaarteina. Heidän mielestään työväenliike oli punakaarteja perustaessaan tehnyt valinnan ja asettanut luokkataistelun itsenäisyystaistelun edelle. Toinen johtava aktivisti Kai Donner tiuskaisi: "Sosialistit olivat menneet aivan hulluiksi ja unohtaneet itsenäisyyspyrkimykset luokkakaartiensa takia". Nämä aktivistien syksyn 1917 johtopäätökset ja kevään 1918 tapahtumat taas antoivat oman leimansa suojeluskuntien suhtautumisessa vasemmistoon vuosikymmeniksi eteenpäin.


title: Suojeluskunta

text: Marraskuussa 1917 puhkesi SAJ:n julistama viisipäiväinen yleislakko, joka johti tällä kertaa verisiin yhteenottoihin. Marraskuun aikana näissä yhteenotoissa sai surmansa 22 henkeä. Punakaartit yrittivät riisua suojeluskuntia aseista, kun taas suojeluskunnat yrittivät turvata omaisuutta ja säilyttää järjestystä. Sosiaalidemokraattisessa puolueessa ja SAJ:ssä oli bolševikkien valtaannousun jälkeen jouduttu vaikeaan tilanteeseen vallankumouslinjan vahvistuessa. Lisäksi puolue ei pystynyt kuumassa sisäpoliittisessa tilanteessa kontrolloimaan paikallista toimintaa. Lakon jälkeen osapuolet olivat entistä kauempana toisistaan. Lakon aikana ja sen jälkeen punakaartien ja suojeluskuntien perustaminen kiihtyi entisestään. Suojeluskuntaliike tiivistyi ja suojeluskuntien tavoitteet yhdistyivät. Näin ollen erilaiset porvarillisten piirien omaisuuden ja järjestyksen turvaamiseen keskittyneet kaartit sulautuivat yhteen itsenäisyyspyrkimyksiä ylläpitäneiden suojeluskuntien kanssa.


title: Suojeluskunta

text: Syksyn 1917 suojeluskuntia tutkittaessa on osoittautunut, että ne olivat itse asiassa huomattavasti valkoisempia kuin vuoden 1918 valkoinen armeija. Tosin suojeluskuntien sosiaalisen koostumuksen selvittäminen tuolta ajalta ei ole helppoa, joten tulokset ovat aina vain suuntaa antavia. Eliitin ja ylemmän keskiluokan ja alemman keskiluokan osuus perustajina, johtajina ja kouluttajina ennen jääkärien tuloa oli suurempi kuin koskaan muulloin suojeluskuntien historiassa. Tätä voi selittää sillä, että suojeluskunnan perustamisesta aloitteen tehneet olivat monesti paikallisesti arvostettuja ja korkea-arvoisia henkilöitä. Tutkija Turo Tamminen tuli vuoden 1992 suuntaa antavassa tutkimuksessaan siihen tulokseen, että syksyllä 1917 2/3 tai 3/4, riippuen siitä mihin ylioppilaat lasketaan, suojeluskuntalaisista kuului keskiluokkaan. Talonpoikien osuudeksi hän sai vain 18 prosenttia. Tosin osa talonpojista oli ilmeisesti laskettu keskiluokkaan kuuluviksi. Työväestöä hän ei erillisenä osiona saanut ollenkaan, vaan vain yksittäisinä ryhminä, kuten "rautatieläiset" tai "luokittelemattomat". Dosentti Ali Pylkkänen sai vuoden 2001 tutkimuksessaan suuntaa antaviksi osuuksiksi seuraavat:


title: Suojeluskunta

text: Tällöin peräti 50 prosenttia jäsenistä kuului keskiluokkaan, mutta talonpojat suvereenisti suurin yksittäinen ryhmä, kuten he olivat valkoisessa armeijassakin. Suurin työväestön osuus oli kaupunkisuojeluskunnissa, joissa heitä oli 7,25 prosenttia, ja tehdassuojeluskunnissa, joissa heitä oli 6,67 prosenttia. Syksyllä vasemmiston luokkataistelupolitiikan korostuessa eronneet työläiset kavensivat suojeluskuntien työläisosuutta huomattavasti. Valkoiseen armeijaan taas liittyi työväestöä vapaaehtoisesti taisteluiden alettua tammi-helmikuussa 1918 ja osuus kasvoi huomattavasti asevelvollisuuden astuttua voimaan, joten tästä syystä valkoisen armeijan kokoonpano muodostui erilaiseksi kuin syksyn 1917 suojeluskuntien. Valkoisessa armeijassa työväkeä oli nimittäin noin 25 prosenttia.


title: Suojeluskunta

text: Tammikuussa 1918 suojeluskuntaliike oli organisoitunut ja muuttunut yhtenäisemmäksi. 26. joulukuuta 1917 oli aloitettu jääkärien johdolla ensimmäinen yhteinen suojeluskuntalaisten päällystökoulu, Vimpelin koulu, jossa koulutettiin joukkueenjohtajia. Kokonaisuudessaan maassa oli noin 500 suojeluskuntaa ja noin 40 000 suojeluskuntalaista. 12. tammikuuta 1918 senaatti sai valtuudet lujan järjestysvallan luomiseksi maahan ja 25. tammikuuta suojeluskunnat julistettiin hallituksen joukoiksi. Punaisten noustessa kapinaan Helsingissä ja Mannerheimin johtamien suojeluskuntalaisten aloitettua venäläisten riisumisen aseista Pohjanmaalla 27. tammikuuta suojeluskuntalaisia oli mukana vapaaehtoisina 17 000–18 000. Myöhemmin säädetty asevelvollisuuslaki toi loputkin suojeluskuntalaiset mukaan sotaan. Suojeluskuntalaiset olivat ottaneet punakaartilaisten kanssa yhteen jo muutamaa päivää aiemmin Kymenlaaksossa ja Karjalassa.


title: Suojeluskunta

text: Sodan sytyttyä suojeluskuntalaiset sulautuivat osaksi hallituksen joukkoja eli valkoista armeijaa, johon kuului lisäksi vapaaehtoisia ei-suojeluskuntalaisia rintamakomennuskuntia ja joukkoyksiköitä sekä tietenkin asevelvollisista koostuneita jääkäriprikaateja. Näin ollen kaikki valkoisen armeijan sotilaat eivät olleet suojeluskuntalaisia. Lisäksi valkoisessa armeijassa taistelleet myöhemmät suojeluskuntalaiset eivät välttämättä olleet sodassa suojeluskuntalaisia. Suojeluskuntien jäsentilanteesta ja toiminnasta, lukuun ottamatta sotimista, ei juuri ole tietoa tuon sodan aikana, varsinkaan kun Suojeluskuntajärjestöä ei ollut vielä perustettu. Jääkärien saavuttua 25. helmikuuta armeijaan saatiin ammattimainen päällystö, mutta myös suojeluskuntalaisia toimi päällystössä, kuten myös miehistössä.


title: Suojeluskunta

text: Sodan jälkeen nousi esiin kysymys, mitä tehdä maassa oleville aseellisille suojeluskunnille. Osa oli sitä mieltä, että suojeluskunnat olivat suorittaneet voitetun sodan jälkeen tehtävänsä, eikä niille ollut enää tarvetta. Maan jälleenrakentamisen jälkeen kaikilla ei tuntunut olevan jaksamista jatkaa suojeluskuntatoimintaa. Toiset olivat taas sitä mieltä, että suojeluskunnat perustettiin nimenomaan jatkuvasti olemassa olevan ulkonaisen uhkan torjumiseksi. Valtiovallan puolelta asiaa pohti sotilasasiaintoimikunnan (nyk. puolustusministeriö) alainen komitea.


title: Suojeluskunta

text: Ennen valtakunnallista järjestäytymistä suojeluskunnista osa toimi huhti-toukokuussa 1918 Etelä-Suomessa valkokaartin nimellä, kunnes rauhantilan jatkuttua nekin muuttivat nimensä suojeluskunniksi. Yksi tällainen suojeluskunta on ollut Orimattilan valkokaarti, joka muutti valtakunnallisen järjestäytymisen edettyä nimensä Orimattilan suojeluskunnaksi.


title: Suojeluskunta

text: Viitasaaren alue-esikunta teki aloitteen suojeluskuntalaisten kokouksesta, jossa pohdittaisiin valtakunnallisen järjestön tarvetta, ja se järjestettiinkin Jyväskylässä 4. heinäkuuta 1918. Osanottajat olivat yhtä mieltä siitä, että tarvittiin valtakunnallinen järjestö ja sen jäsenkunnan tuli olla ehdottomasti valkoista. Keskustelua käytiin erityisesti siitä pitäisikö järjestön perustua vapaaehtoisuuteen vai pakkoon. Osa ehdotti sitä, että hallituksella olisi oikeus siirtää reservistä ja nostoväestä väkeä palvelukseen suojeluskuntiin. Toisaalta esitettiin sellaista kantaa, etteivät suojeluskunnat olisi enää suojeluskuntia, jos ne perustuisivat pakkoon. Myös sotilasasiantoimikunnan edustaja kannatti vapaaehtoisuutta.


title: Suojeluskunta

text: Lapualla pidettiin 30.–31. heinäkuuta suojeluskuntien yhteinen edustajainkokous ja maakuntakokous sekä näiden yhteydessä juhla, johon otti osaa noin 10 000 henkeä. Tässä kokouksessa keskusteltiin ja pidettiin alustus myös sosialidemokraattisesta puolueesta. Näiden pohjalta kokous hyväksyi ponnen, jossa vaadittiin sosialidemokraattisen puolueen lakkauttamista.


title: Suojeluskunta

text:
Jyväskylän kokous oli kuitenkin ratkaiseva. Sen pohjalta sota-asiaintoimikunta täydensi suojeluskuntalaisilla komiteaansa, joka laati 30.–31. heinäkuuta ehdotuksen suojeluskuntajärjestön säännöiksi. Suojeluskunta-asetus (86/1918) annettiin jo 2. elokuuta 1918, koska valtiovalta halusi saada haltuunsa jo käynnistyneen epämääräisten paikallisten suojeluskuntien perustamisen. Asetus perusti Suojeluskuntajärjestön, mutta se ei vakiinnuttanut heti tilannetta ja sotaministeriö joutui kieltämään vielä myöhemmin painostuksen jäsenrekrytoimisen keinona. Kysymys pakosta ja vapaaehtoisuudesta vielä tässä vaiheessa hiersi tilannetta. Asetuksessa Suojeluskuntajärjestön tehtäviksi määriteltiin:
Tämä pykälä asetuksesta pysyi suurin piirtein samanlaisena koko järjestön olemassaolon ajan. Se teki suojeluskunnista kiinteän Suomen sotavoimien osan, jonka tärkein tehtävä oli toimia armeijan vapaaehtoisena reservinä. Jäsenistöstä asetuksessa määrättiin seuraavaa:


title: Suojeluskunta

text: Näin ollen periaatteessa ei ollut poliittisia esteitä suojeluskuntiin liittymisellä. Pykälän kohta "uskollisuus laillista yhteiskuntajärjestystä kohtaan" viittaa valkoiselle Suomelle ominaiseen isänmaallisuuteen, joten se oli tietynlainen poliittinen kannanotto. Vapaaehtoisen maanpuolustusjärjestön etu oli siinä, että tällöin voitiin kontrolloida suojeluskuntien poliittista koostumusta. Tähän liittyi ajatus siitä, että asevelvollisuuden kautta armeijaan saattoi päästä punaista ainesta, mutta porvarilliseen vapaaehtoiseen maanpuolustukseen perustuvat suojeluskunnat olivat valkoisen Suomen vartijoita. Suojeluskuntajärjestö nähtiin tasapainottavana tekijänä, joka viime kädessä turvaisi valkoisuuden. Tämä ajattelu korostui erityisesti alkuvuosina.


title: Suojeluskunta

text: Asetus vahvisti myös Suojeluskuntajärjestön organisaatiorakenteen. Kunnassa asuvat suojeluskuntalaiset muodostivat kunnan nimen mukaisen suojeluskunnan. Suojeluskuntain ylipäällikkö kuitenkin saattoi jakaa isomman asutuskeskuksen (kaupungin, kauppalan, maalaiskunnan) useampaan suojeluskuntaan. Paikallista suojeluskuntaa johti aluepäällikkö (14. helmikuuta 1919 lähtien paikallispäällikkö), joka muodosti kansliapäällikön, talouspäällikön ja kasvatuspäällikön kanssa nelihenkisen paikallisesikunnan. Yhdessä alueen suojeluskunnat muodostivat yhden 22:sta suojeluskuntapiiristä. Paikallisesikunnat lähettivät 3 edustajansa piiriesikuntaan, jossa istui lisäksi piiripäällikkö (asetuksessa sotakomisario) ja tämän apulainen eli piirisihteeri. Piirit olivat varsin itsenäisiä tässä ensimmäisessä vuoden 1918 asetuksessa. Niiden yläpuolella oli vain Suojeluskuntain ylipäällikkö, joka oli samanarvoinen sotaväenpäällikön kanssa. Seuraavana vuonna 1919 asetusta korjattiin siten, että piirien itsenäisyyttä kavennettiin ja järjestölle luotiin vahva itsenäinen keskushallinto, joka korkeinta valtaa käytti Suojeluskuntain yliesikunta johtajanaan Suojeluskuntain ylipäällikkö. Tasavallan presidentti nimitti vain ylipäällikön ja yliesikunnan esikuntapäällikön. Ylipäällikkö nimitti piiri- ja paikallispäälliköt. Tällä valtio oli yrittänyt antaa järjestön keskushallinnolle itsenäisyyttä ja tyydyttää näin vaatimukset suojeluskuntien itsenäisyydestä.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntajärjestön alkuvuosia varjostivat erilaiset ongelmat ja haasteet, kuten koko maan sisäpoliittista tilannetta. Syksyllä 1918 Suojeluskuntajärjestö aloitti suuren propagandakampanjan, jolla yritettiin saada uusia vapaaehtoisia liittymään suojeluskuntiin. Esimerkiksi tuona aikana Vaasan suojeluskuntapiirissä kiersi kahden kuukauden ajan palkattuja agitaattoreita, jotka kutsuivat talo talolta ihmisiä mukaan iltaisin pidettäviin kyläkokouksiin. Lisäksi erilaisilla lehdissä julkaistuilla isänmaallisilla ja bolševisminvastaisilla lehti-ilmoituksilla houkuteltiin vapaaehtoisia.


title: Suojeluskunta

text: Uusien suojeluskuntien perustamista ja jäsenrekrytointia vaikeuttivat kommunistien ja vankileiriltä palanneiden punaisten kostopropagandasta aiheutunut jäsenkato sekä näiden työpaikoilla harjoittama suojeluskuntaan kuuluviin työläisiin kohdistettu työmaaterrori, ase- ja varustepula, poliittiset kiistat, sotaväsymys ja sotavoiton jälkeinen huolettomuus. Järjestöllä ei vielä ollut keskusorganisaatiota, joten kaikki johtamiseen ja valtaan liittyvät kysymykset olivat avoinna. Paikalliset suojeluskunnat eivät olleet yhteneväisiä, eikä suojeluskuntalaisilla tai suojeluskuntalaisiksi liittyvillä ollut välttämättä yhtenäistä käsitystä uuden vapaaehtoisen maanpuolustusjärjestön luonteesta. Suojeluskuntien omaa itsenäistä toimintaa vaikeuttivat myös sidonnaisuus kutsuntapiireihin ja niiden päälliköihin. Lisäksi paikallistasolla jäsenkanta piti organisoida. Esimerkiksi sodan jälkeen tai sen aikana ongelmia välttääkseen suojeluskuntiin oli liittynyt olosuhteiden pakosta tai painostuksesta punaisiin myötämielisesti suhtautuvia tai muuten poliittisesti arveluttavia henkilöitä. Joillain paikoilla oli vain kerätty suojeluskuntalaisiksi liittyvien nimiä epämääräisiin listoihin, eikä ollut selvyyttä kuuluiko joku suojeluskuntaan vai ei. Nimellisten jäsenten karsiminen alkoi pääasiassa vuoden 1919 jälkeen karun arjen alettua, mikä myös vaikutti järjestön jäsenmäärän laskuun.


title: Suojeluskunta

text: Poliittisia ongelmia olivat muun muassa kysymys siitä, mihin suojeluskuntia oli tarkoitus käyttää. Sodan jälkeen toukokuussa alkanut hallitusmuototaistelu herätti erityisesti Karjalan suojeluskunnissa arveluja siitä, että hallitus aikoisi käyttää Suojeluskuntajärjestöä monarkian ajamiseksi. Hallitusmuototaistelu jopa esti liittymistä suojeluskuntiin tai aiheutti jopa eroanomuksia. Vaasan suojeluskuntapiirissä pelättiin hallituksen käyttävän suojeluskuntia mahdollisessa hyökkäyssodassa hyväkseen vakinaisen sotaväen tapaan. Nämä pelot liittyivät suojeluskunta-asetuksen 2. pykälään, jossa suojeluskuntaan liittyneen piti kuulua suojeluskuntaan vähintään kolmen kuukauden ajan ennen kuin saisi eron. Välittömän eron estäminen sai epäilemään hallituksen ja järjestön tarkoitusperiä.


title: Suojeluskunta

text: Saksan antautuminen ensimmäisessä maailmansodassa 11. marraskuuta 1918 sai oikeiston tarrautumaan entistä tiukemmin suojeluskuntiin järjestönä, minkä luonteen porvarillisuus korostui tässä tilanteessa entistä enemmän, vaikka valkokaartin maineesta olikin tavoitteena päästä eroon.


title: Suojeluskunta

text: Oikeisto ja aktivistit katsoivat Suomen jääneen yksin bolsevistista Neuvosto-Venäjää vastaan. Saksalaisjoukkojen poistuminen maasta aiheutti pelkoa. Suomi oli joutunut luopumaan Saksan hävittyä ensimmäinen maailmansota saksalaisuuntautuksesta ja tukeutumaan entente cordialeen.


title: Suojeluskunta

text: Moskovassa elokuussa 1918 perustetun Suomen Kommunistisen Puolueen toiminta kiihtyi samoihin aikoihin Suomessa ja erityisesti SDP:ssä . Oikeistossa pelättiin vasemmiston uutta kapinahanketta, jolloin suojeluskuntien merkitystä alettiin korostaa entistä enemmän.


title: Suojeluskunta

text: Heimosodat olivat kiihtymään päin ja Viro joutui Saksasta itsenäistyttyään Neuvosto-Venäjän hyökkäyksen kohteeksi joulukuussa 1918. Tilanne johti jäsenmäärän kasvuun, kun vuotta 1919 ja erityisesti sen alkupuolta sävytti sotilaallisen uhon ilmapiiri, joka oli syntynyt sotaväsymyksen jälkeisestä voimantunnosta ja suojeluskuntapropagandasta. Lisäksi punaisten retket Kainuussa ja Itä-Lapissa lisäsivät liittymistä Lapin suojeluskuntapiiriin.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskunta-asetus ei kuitenkaan vielä vakiinnuttanut suojeluskuntien asemaa maan sotavoimien osana. Aktivistit katsoivat luoneensa suojeluskunnat ja näkivät valtiovallan kaapanneen ne nyt itselleen. Aktivistit ja oikeisto halusivat kehitellä suojeluskuntajärjestöstä oikean valkoisen hengen organisaatiota, jota voisi käyttää omien tarkoitusperien ajamiseen. Samaan aikaan valtiovalta ja hallitus taas ajoivat järjestöä kauemmaksi vuoden 1918 perinnöstä sekä kavensivat sen itsenäisyyttä parlamentarisoiden sitä lainsäädännöllä.


title: Suojeluskunta

text: 14. helmikuuta 1919 asetusta (AsK 22/1919) antaessaan hallitus ei taipunut aktivistien vaatimuksiin ja puolustusministeri Rudolf Waldenin asettaman komitean ehdotuksiin. Helmikuun 1919 asetus synnytti järjestön uudelleen luoden sille keskusjohdon, jolloin piirien ja siten myös aktivistien vaikutusvalta väheni suojeluskunnissa. Samalla uudessa asetuksessa aiemmin hiertänyt pakollinen jäsenyysaika tiputettiin kolmesta kuukaudesta yhteen.


title: Suojeluskunta

text: Valtionhoitaja Gustaf Mannerheim kuitenkin onnistui saamaan kadettitoverinsa Georg Didrik von Essenin neljänneksi Suojeluskuntain ylipäälliköksi. Tilannetta ei helpottanut yhtään se, että maaliskuun 1919 eduskuntavaaleissa sosiaalidemokraatit tekivät paluun suurella vaalivoitolla vaatien ensitöikseen suojeluskuntajärjestön lakkauttamista. Aktivistit perustivat suojeluskuntien varaorganisaation Suomen Suojeluskuntain Liiton, jonka säännöt Ingmanin I hallitus vahvisti.


title: Suojeluskunta

text: SDP:n vaalivoiton jälkeen aktivistit huolestuivat siitä, että Suojeluskuntajärjestön lakkauttaminen oli mahdollista ainakin periaatteessa normaalilla asetuksella. Heidän mielestään järjestön itsenäisyys takaisi sen olemassaolon, jos vaikka suojeluskuntakielteinen tai vasemmistolainen nousisi sotaministeriksi tai valtionpäämieheksi. Sotaministeri Walden kuitenkin esti Suomen Suojeluskuntain Liiton aseiden hankinta-anomuksen ja yhdistyshanke kaatui, eikä sitä edes rekisteröity.


title: Suojeluskunta

text: Tilanne kuitenkin muuttui koko ajan vaikeammaksi aktivisteille ja jyrkän valkoisen aatteen kannattajille. Heinäkuun 1919 presidentinvaalissa K. J. Ståhlberg voitti valtionhoitaja Gustaf Mannerheimin selvästi äänimäärin 143–50. Ståhlbergiä tukivat Maalaisliitto, Kansallinen Edistyspuolue ja Suomen Sosiaalidemokraattinen Puolue, kun taas Mannerheimin takana olivat Kansallinen Kokoomuspuolue ja Ruotsalainen Kansanpuolue.


title: Suojeluskunta

text: Oikeisto kärsi tässä eduskunnan järjestämissä presidentinvaaleissa kovan tappion. Mannerheim ei suinkaan ollut tyytyväinen vallitsevaan tilanteeseen. Vaalien jälkeen vuosina 1919–1920 Mannerheim korosti puheissaan valkoista aatetta, vapaussodan perintöä ja rinnasti vuoden 1918 sodan suojeluskunnat suojeluskuntajärjestön suojeluskuntiin, vaikka näin ei enää tässä vaiheessa ollut. Poliittinen tilanne kuitenkin siirtyi kohti porvarillista keskustaa, jolla oli paljon kannatusta suojeluskuntalaisten keskuudessa.


title: Suojeluskunta

text: Vuosi 1921 muodostui käänteen tekeväksi Suojeluskuntajärjestön historiassa. Valtiovalta ja suojeluskunta-aktivistit yhdessä oikeiston kanssa joutuivat avoimeen konfliktiin. Helsingin suojeluskuntapiirin päällikkö Paul von Gerich julkaisi kesäkuussa 1921 ulkopoliittista kiistaa aiheuttaneen lehtikirjoituksen. Hallitus määräsi von Gerichin erotettavaksi, mutta Suojeluskuntain ylipäällikkö Georg Didrik von Essen kieltäytyi panemasta eroa täytäntöön. Lopulta tasavallan presidentti Ståhlberg erotti von Essenin ja korvasi tämän Karl Emil Bergillä, joka taas ei kestänyt painostusta ja ampui itsensä. Tämän jälkeen suojeluskuntalaisten edustajakokous ehdotti Suojeluskuntain kunniapäällikköä Gustaf Mannerheimiä uudeksi ylipäälliköksi. Pian alkoivat levitä huhut suojeluskuntien, aktivistien ja radikaalien oikeistolaisten vallankaappaussuunnitelmasta. Suojeluskunta-aktivistit pitivät kokouksia Mannerheimin asunnolla Kaivopuistossa.


title: Suojeluskunta

text: Lopulta sisäministeri Heikki Ritavuori teki kriisin ratkaisusuunnitelman keskustaa lähellä olevien suojeluskuntalaisten kanssa ja hallitus nimitti uudeksi ylipäälliköksi Kenttätykistörykmentti 1:n komentajan, jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmbergin. Mannerheim syrjäytettiin kylmästi ja hallituksen viesti oli selvästi se, että hänellä oli liian suuri poliittinen painolasti kannettavanaan. Mannerheimin tappio tässäkin kamppailussa oli yksi hänen uransa suurimpia pettymyksiä.


title: Suojeluskunta

text: Malmberg korosti pian nimittämisensä jälkeen 13. lokakuuta 1921 annetussa päiväkäskyssä, että suojeluskunnat oli alun perin perustettu ulkonaista uhkaa vastaan. Hän alkoi viemään suojeluskuntia kauemmaksi valkoisesta perinnöstä ja vapaussota-asetelmista. Hänen mielestään Suojeluskuntajärjestön oli tehtävä osansa kansallisen eheyttämisen toteuttamiseksi. Malmberg asettui tukemaan keskustahallitusten virallista kansallisen eheyttämisen politiikkaa. Tässä oli myös omakohtaisesta merkitystä sen verran, että Malmbergin äiti oli sosialisti ja hän itsekin oli omaksunut tiettyjä mielipiteitä äidiltään.


title: Suojeluskunta

text: Varsinaisesti lopullinen käänne tapahtui vuonna 1922, johon asti oikeisto korosti suojeluskuntien sisäpoliittisia tehtäviä. Vuonna 1922 Suojeluskuntajärjestö hyväksyi yleisesti Malmbergin vuotta aiemmin antaman suojeluskuntien tehtäviä ja tarkoitusta selvittäneen ohjelmajulistuksen, joka sisälsi edellä mainitut linjaukset. Ennen siirtymistä täydellisesti Malmbergin aikaan kuitenkin tapahtui dramaattinen "viimeinen näytös", kun suojeluskuntaselkkauksen selvittelyssä mukana ollut sisäasiainministeri Heikki Ritavuori murhattiin kotiovensa edessä 14. helmikuuta 1922. Murhaaja Ernst Tandefeltin vuoden 1927 tunnustuksessa hän mainitsi entisen Helsingin suojeluskuntapiirin päällikön Paul von Gerichin sekä muita ruotsinkielisiä suojeluskunta-aktivisteja. Tosin suojeluskunta-aktivistien mahdollisesta osallisuudesta ei kuitenkaan ollut murhan tapahtuman aikaan näyttöä, joten tilanteesta ei muodostunut tuolloin mitään vakavampaa rasitetta Suojeluskuntajärjestölle.


title: Suojeluskunta

text: Malmbergin ensimmäisinä vuosina suojeluskunnan jäsenistöä karsittiin. Itsenäisyyden alkuvuosien innostus oli hiipunut ja nimellisiä suojeluskuntalaisia alettiin poistaa jäsenrekistereissä. Lisäksi myös piiri- ja paikallispäälliköitä erotettiin. Tämä oli osa ohjelmaa, jossa aktivisteja poistettiin suojeluskunnan johtopaikoilta. Nämä korvattiin ammattiupseereilla. Muutenkin koulutuksessa alettiin suosia oikeita ammattisotilaita ja moni syksyn 1917 perintönä edelleen esimerkiksi kouluttajana toiminut kyläkauppias vapautettiin tehtävästään. Suojeluskunnat ammattilaistuivat.


title: Suojeluskunta

text: Vanhojen epäaktiivisten jäsenten karsiminen lisäsi jäsenmäärän laskua, johon myös sisäpoliittiset kiistat olivat vaikuttaneet. Kuitenkin jäsenistön sosiaalinen koostumus uusiutui uusien jäsenten myötä. Työväestön osuus oli kasvanut jo vuosien 1918–1922 aikana. Esimerkiksi vuonna 1917 kaupunkisuojeluskuntien jäsenistö oli koostunut 91 prosenttisesti keskiluokasta, mutta vuonna 1922 enää 72 prosenttia. Vuonna 1918–1922 kaupunkisuojeluskuntiin liittyneistä oli 22 prosenttia työläisiä, kun vuonna 1917 se oli ollut seitsemän prosenttia. Koko maassa työväestön osuus vuosina 1918–1922 suojeluskuntiin liittyneistä oli 14 prosenttia. Osa entisistä työläisistä taas kuului talonpoikien ryhmään sen jälkeen, kun torpparivapauslain säädettiin, jolloin vuokraviljelijöistä tuli pienviljelijöitä. Kokonaisuudessaan vuonna 1922 Suomen suojeluskuntiin kuuluneista jäsenistön sosiaalinen koostumus oli seuraava:


title: Suojeluskunta

text: Vuoteen 1922 mennessä Suojeluskuntajärjestö ei ollut kuitenkaan saanut houkuteltua kaikkia ns. valkoisia työläisiä toimintaansa. Tästä kertoo se, että työväestön osuus oli edelleen pienempi kuin valkoisen armeijan.


title: Suojeluskunta

text: Vielä 1920-luvun puolivälissä osa suojeluskuntien valistusohjaajista sai vakuutella, ettei järjestöä ollut luotu kotimaista vasemmistoa vastaan, vaan ulkonaista uhkaa. Kuitenkin tuohon aikaan työväestön osuus jäseneksi liittyneistä kasvoi koko ajan kaupunkien ja kauppaloiden suojeluskunnissa. Samaan aikaan kuin sisäpoliittinen tilanne vakiintui myös Suojeluskuntajärjestön asema teki samoin. Suojeluskuntaharjoituksen ongelmia olivat sotalaitoksen suojeluskuntiin kohdistama vähättelevä asenne, jossa vihjailtiin suojeluskuntiin kerääntyvän armeijaan sopimaton aines. Tämä johtui siitä, että vielä alkuvuosina kouluttajissa ei ollut sotilaita. Toisaalta sotalaitoksessa vuonna 1925-1926 käynnistynyt jääkäriupseerien kapina johti myös siihen, että jääkärimielisiä upseereita tai jääkäriupseereita siirtyi armeijasta Suojeluskuntajärjestön palvelukseen.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskunnan resurssien hankintaa haittasi valtion antamat pienet määrärahat. Vuosina 1920-1923 määrärahat olivat 20 miljoonasta 28 miljoonaan. Vuonna 1924 tuli korotus 32 miljoonaan ja vuonna 1925 42 miljoonaan, jona se pysyikin vuoteen 1927 asti. 1920-luvun lopulta alkaen määrärahat alkoivat kasvaa käytännössä joka vuosi. Tasaisena pysynyt määräraha oli ongelma, kun samaan aikaan yritettiin toteuttaa koulutuksen uudistamista ja modernisoimista.


title: Suojeluskunta

text: Keväällä 1923 "Vapaussodan 5-vuotismuistopäivien" aikoihin Suojeluskuntajärjestö julkaisi uuden mainoskampanjan "Liity suojeluskuntaan – turvaat rauhaa!" Jäsenistön määrä oli laskussa jäsenistöuudistusten aikana, ja se taittui vuoden 1926 jälkeen. Vuonna 1920 suojeluskuntalaisia oli ollut 94 295, kun vuonna 1926 heitä oli 77 805. Vuonna 1927 jäsenmäärä oli jo kasvanut ja siitä lähtien se kasvoi joka vuosi päätyen lopulta vuoden 1941 huippulukuihin.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien Yliesikunta ryhtyi julkaisemaan suojeluskuntien viikkolehteä, Hakkapeliittaa, 1926. Lehti 1928 siirtyi suojeluskuntien ja Lotta Svärdin pää-äänenkannattajana perustetulle Suojeluskuntain Kustannusosakeyhtiölle. Lehti on digitoidussa muodossaan ensimmäisten numeroiden osalta kansalliskirjaston palvelussa.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntapiirit olivat suomenkielisiä lukuun ottamatta kaksikielistä Helsingin suojeluskuntapiiriä ja Nylands Södra skyddsgårdsdistriktiä, Uudenmaan Eteläistä suojeluskuntapiiriä, Åbolands skyddsgårdsdistriktiä, Turunmaan (ruotsinkielistä) suojeluskuntapiiriä sekä Wasa skyddsgårdsdistriktiä, Vaasan suojeluskuntapiiriä.


title: Suojeluskunta

text: Vuoden 1925 jaon jälkeen ennen seuraavaa jakoa perustettiin Turunmaan suojeluskuntapiiri 16. lokakuuta 1926.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntajärjestön lakkauttamisen pelko nousi esille vielä vuonna 1926, kun valtaan nousi pelkästään sosialidemokraattien muodostama Tannerin hallitus. Pelko oli kuitenkin epärealistinen, koska sosiaalidemokraatit tiesivät, ettei heillä ollut todellisia mahdollisuuksia muuttaa suojeluskuntien asemaa niin kauan kuin heillä oli vähemmistö eduskunnasta. SDP:n poliittinen asema oli riippuvainen yhteistyöstä muiden puolueiden kanssa. Se olisi menettänyt luottamuksensa, jos se olisi kajonnut suojeluskuntiin, koska kaikki porvaripuolueet olivat Suojeluskuntajärjestön olemassaolon kannalla. Kaiken lisäksi presidentti Lauri Kr. Relander oli itse entisenä suojeluskuntalaisena vahvasti järjestön tukena. SDP kyllä tunnusti Suojeluskuntajärjestön tärkeän aseman armeijan rauhan aikaisena reservinä, mutta se piti sitä pohjimmiltaan valkoisena luokkakaartina ja vuoden 1918 perintönä. Sen sijaan ne vasemmistolaiset, jotka vastustivat koko puolustuslaitosta pitivät myös Suojeluskuntajärjestöä tarpeettomana. SDP:n suojeluskuntavastaisuus oli lähinnä poliittista retoriikkaa, jolla se yritti estää äänien valumisen kommunisteille, jotka olivat nousseet eduskuntaan vuonna 1922 Suomen sosialistisen työväenpuolueen vaalistoilta.


title: Suojeluskunta

text: SDP ei myöskään tehnyt lakiesitystä suojeluskuntien lakkauttamisesta, vaan jätti sen Suomen sosialistiselle työväenpuolueelle. Se ei myöskään koskaan yhdessä kommunistien kanssa tai yhteisin perustein vaatinut valiokuntaesittelyissä suojeluskuntien lakkauttamista, vaan aina erillisellä paperilla. Tannerinkin hallitus laati budjettiesityksen, jossa ei ollut lainkaan suojeluskuntien valtionapua ja puolustuslaitoksen rahoitustakin oli kavennettu reilusti. Tämä oli täysin tarkoituksellisesta ja hallitus tiesi itsekin, että se tulisi kaatumaan heti budjettiehdotuksen jälkeen.


title: Suojeluskunta

text: Tannerin hallitus kuitenkin osoitti olevansa yhteistyökykyinen porvaripuolueiden kanssa ja tätä uutta tilannetta symboloi 16. toukokuuta 1927 "Vapaussodan muistopäivänä" pidetty suojeluskuntain paraati, jonka pääministeri Väinö Tanner otti vastaan tasavallan presidentin sijaisena. Heinäkuussa 1927 kovana valkoisen Suomen puolustajana tunnettu dosentti Kai Donner toivoi sosialidemokraattien ja suojeluskuntalaisten lähentymistä. Pian tämän jälkeen säädettiin erityinen laki suojeluskuntajärjestöstä (347/1927), joka vahvisti järjestön aseman. Asetuspohjalta Suojeluskuntajärjestö olisi ollut huomattavasti helpompi lakkauttaa. Samaan aikaan työväestön määrä kasvoi jäsenistössä ja erityisesti tehdaspaikkakuntien työväestöstä liityttiin suojeluskuntiin laajasti vuosina 1923–1928. Näissä tehdassuojeluskunnissa 37 prosenttia oli työläisiä ja he muodostivat yksittäisen suurimman ryhmän. Näinä vuosina koko Suomessa joka viides suojeluskuntaan liittynyt oli työläinen. Näin ollen vuodet 1926–1927 olivat suojeluskuntien uuden nousun alku, jossa oli merkkejä kansallisesta eheytymisestä.


title: Suojeluskunta

text: Lapuan liike pyrki Mäntsälän kapinassa 1932 kaappaamaan vallan suojeluskuntien avulla, mutta presidentti Svinhufvudin ja suojeluskuntien päällikkö Lauri Malmbergin kehotukset saivat harvat kapinaan yhtyneet suojeluskuntalaiset palaamaan koteihinsa jo parin päivän sisällä. Tosin Malmberg ei suostunut lukemaan julistusta ääneen radiossa, vaan sen luki hänen puolestaan puolustusministeri Jalo Lahdensuo.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien rinnakkaisjärjestö naisille oli Lotta Svärd.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien rooli porvarillista järjestystä ylläpitävänä taistelujärjestönä tuki pitkään sisällissodan synnyttämää kansan jakautumista. Järjestön paikallistason tehtäviin kuului esimerkiksi kelpoisuuslausuntojen antaminen kutsuntaikäisistä miehistä. Asepalvelukseen otettiin vain ne, jotka saivat paikallisen suojeluskuntaupseerin hyväksynnän, eikä niille, joilla oli lähisuvussa ollut punakaartilaisia, annettu mielellään sotilaskoulutusta. Toisaalta Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ei suositellut jäseniään tai kannattajiaan liittymään suojeluskuntiin ennen kuin 1940 ja Suomen Kommunistinen Puolue oli Suomessa kielletty.


title: Suojeluskunta

text: Ensisijaisesti järjestön jäsenkunta koostui pienviljelijöistä ja pikkuporvareista. Upseeristo oli kuitenkin pääosin yläluokkaista. Kuten muussakin valtakunnallisesti järjestetyssä ja ylhäältä ohjatussa kansalaisjärjestötoiminnassa, myös suojeluskunnissa hierarkkinen rakenne vastasi usein paikallista sosiaalista hierarkiaa. Virallisesti suojeluskunnat oli epäpoliittinen järjestö, mikä käytännössä tarkoitti, että ne eivät tehneet eroa erilaisten porvarillisten mielipiteitten välillä.


title: Suojeluskunta

text: Sisällissodassa punaisten puolella olleet työläiset pitivät suojeluskuntiin liittymistä luokkapetturuutena. Kun jotkut työnantajat kuitenkin edellyttivät suojeluskuntien jäsenyyttä, kuului suojeluskuntiin myös jonkun verran työväestöä. Tilanne muuttui hieman talvisodan aikana. Kansallisen yhtenäisyyden nimissä SDP:n puheenjohtaja Väinö Tanner antoi talvisodan aikana lausunnon, ettei sosiaalidemokraattisilla työläisillä ollut mitään syytä olla kuulumatta suojeluskuntiin. Samaan aikaan työmarkkinaosapuolet sopivat työehtosopimusjärjestelmän luomisesta tammikuun kihlauksessa. Käytännössä kuitenkin hyvin harvat vasemmistolaiset liittyivät vielä tämänkään jälkeen järjestöön.


title: Suojeluskunta

text: Lapuan liikkeen mahtiaikoina 1920–1930-luvun vaihteessa myös jotkut suojeluskuntalaiset syyllistyivät ammattiyhdistysaktiivien ja vasemmistolaisten suomalaisten terrorisointiin. Ammattiyhdistysten jäseniä uhkailtiin väkivallalla, estettiin kulkemasta töihinsä ja aika ajoin myös pahoinpideltiin. Lisäksi suojeluskuntalaisia käytettiin joitakin kertoja lakonmurtajina. Virallisesti suojeluskuntien johto ei tällaista valtuuttanut, mutta käytännössä antoi sen tapahtua.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntia kehitettiin 1930-luvulla Mäntsälän kapinan jälkeen voimakkaasti. Kommunistien aiheuttaman vallankumousvaaran katsottiin väistyneen ja esimerkiksi Tampereen suojeluskunta lakkasi harjoittelemasta kaupungin valtausta. Sen sijaan suojeluskunnista kehitettiin eversti Aksel Airon johdolla Puolustusvoimien aluejärjestö, joka sai tehtäväkseen liikekannallepanon järjestämisen. Suojeluskuntayksiköille annettiin selkeät kotirintamatehtävät, ja suojeluskuntaan kuuluneet nuoremmat miehet sijoitettiin liikekannallepanossa vakinaisen armeijan yksiköihin.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien muuttuminen armeijan aluejärjestöksi muutti niiden luonnetta. Niiden kyky itsenäiseen sodankäyntiin poistui ja suojeluskuntien komentotie integroitui käytännössä osaksi Puolustusvoimain yleistä johtamisjärjestelmää. Muutos ei ollut erityisen näkyvä ruohonjuuritasolla, mutta oli selvä ammattilaisille. Sotamarsalkka C. G. E. Mannerheim valittikin 1930-luvun loppupuolella puolileikillään Airon tuhonneen suojeluskuntajärjestön.


title: Suojeluskunta

text: Suomalaisia lähti vuonna 1935 Abessiniaan (Etiopiaan) taistelemaan Mussolinin fasistisen Italian hyökkäystä vastaan. Myös suojeluskuntajärjestön Hakkapeliitta-lehti tuki vahvasti Abessinian puolustustaistelua.


title: Suojeluskunta

text: Toisen maailmansodan aikana suojeluskunnat toimivat integroidusti osana Puolustusvoimia. Erityisiä suojeluskuntajoukkoja ei muodostettu ja suojeluskuntapiirien esikunnat muodostivat paikalliset sotilashallintoelimet. Suojeluskuntalaiset toimivat hajautetusti omissa tehtävissään eri yksiköissä.


title: Suojeluskunta

text: Moskovan rauhan vuoksi Suomen alueluovutuksista johtuen organisoitiin suojeluskunnat uudelleen 30. elokuuta 1940. Tämän jälkeen suojeluskuntapiirit olivat seuraavat:


title: Suojeluskunta

text: Ahvenanmaalla toimi lisäksi Ålands Hemvärn.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskunnat lakkautettiin Välirauhansopimuksen 21 artiklan nojalla.


title: Suojeluskunta

text: Aluksi pykälän ei katsottu välttämättä koskevan suojeluskuntia näiden virallisesti epäpoliittisen luonteen vuoksi. Valvontakomissio kuitenkin piti suojeluskuntia organisoituna sotilaallisena järjestönä. Maan, jonka sotavoimien vahvuutta säänneltiin rauhansopimuksessa, ei ollut sopivaa pitää hyvin koulutettua, aseistettua ja organisoitua vapaaehtoisjärjestöä, jonka vahvuutta ei laskettu armeijan määrävahvuuteen. Lisäksi Neuvostoliiton johtamalle valvontakomissiolle oli ideologisesti mahdotonta sallia alun perin punaisia vastaan suunnatun porvarillisen taistelujärjestön säilyttämistä.


title: Suojeluskunta

text: 30. syyskuuta 1944 Suojeluskuntajärjestö kenraaliluutnantti Malmbergin johdolla ja Suomen Punainen Risti tekivät sopimuksen, jonka mukaan suojeluskuntajärjestön omaisuus siirtyisi sen lakkauttamisen myötä Punaiselle Ristille. Järjestö ei ehtinyt lakkauttaa itse itseään, kun valvontakomission päällikkö Andrei Ždanov lähetti 30. lokakuuta presidentti Mannerheimille kirjeen, jossa vaadittiin suojeluskuntien lakkauttamista. 3. marraskuuta Mannerheim allekirjoitti eduskunnan hyväksymän lain (770/1944), jolla suojeluskunnat lakkautettiin. Tämän jälkeen puolustusministeriö määräsi 6. marraskuuta, että järjestön toiminta on lakkautettava seuraavana päivänä.


title: Suojeluskunta

text: Valvontakomission brittiläiset jäsenet saivat tiedon suojeluskuntien lakkautusvaatimuksesta vasta sen jättämistä seuranneena päivänä. Britannian hallituksen "poliittinen edustaja" Francis Shepherd esitti epäilynsä lakkauttamisen tarkoituksenmukaisuudesta, koska hän piti toimenpidettä kovana iskuna suomalaisille, jotka olivat tosin ottaneet sen vastaan järkevästi ja rauhallisesti. Shepherd pelkäsi, että lakkauttamisesta saattaisi seurata väärinymmärrettyyn patriotismiin ja venäläisvastaisuuteen perustuvan maanalaisen järjestön syntyminen. Kuvaavaa oli, ettei Britannian ulkoministeriö, jolle Shepherd toimitti asiasta raportin, ollut edes tiennyt suojeluskuntajärjestön olemassaolosta.


title: Suojeluskunta

text: Suojeluskuntien tehtävät Puolustusvoimien aluejärjestönä siirtyivät sotilaspiireille, joita kutsuttiin "aluejärjestöksi" vielä 1960-luvulla.


title: Suojeluskunta

text: Myös Lotta Svärd -järjestö aloitti toimenpiteet omaisuuden siirtämiseksi Suomen Naisten Huoltosäätiölle, nykyiselle Lotta Svärd -säätiölle. 23. marraskuuta 1944 Valvontakomissio määräsi myös Lotta Svärdin lopetettavaksi.


title: Suojeluskunta

text: Sotien jälkeen suojeluskuntalaisten suosimat marssilaulut kuten "Vilppulan urhojen muistolle" muuttuivat poliittisesti epäkorrekteiksi.


title: Augusto Pinochet

text: Augusto José Ramón Pinochet Ugarte (25. marraskuuta 1915 Valparaíso – 10. joulukuuta 2006 Santiago) oli chileläinen kenraali, diktaattori ja Chilen presidentti. Sotilasvallankaappauksessa Pinochetin johtamat armeijan joukot syrjäyttivät 11. syyskuuta 1973 demokraattisesti valitun vasemmistopresidentti Salvador Allenden. Pinochet toimi väliaikaisen sotilashallituksen johtajana vuodet 1973–1974 ja presidenttinä vuosina 1974–1990 sekä armeijan komentajana maaliskuuhun 1998. Samoin hän toimi elinikäisenä senaattorina vuoteen 2002 asti. Vuodesta 1981 lähtien Pinochet käytti Espanjan imperiumin aikaista sotilasarvoa "Capitán General".


title: Augusto Pinochet

text: Chileläiset suhtautuvat Pinochetiin ja hänen valtakauteensa kaksijakoisesti. Pinochetin vastustajat painottavat sitä, että sotilashallinto loi maahan diktatuurin ja järjestelmällisen terrorin ajanjakson: aikakaudella tapettiin arviolta 3 000 ihmistä ja kymmeniä tuhansia kidutettiin tai vangittiin poliittisista syistä. Pinochet ja hänet kannattajansa ovat väittäneet vallankaappauksen pelastaneen maan sisällissodalta ja marxilais-leninistiseltä diktatuurilta.


title: Augusto Pinochet

text: Pinochet oli vastuussa kautensa aikana tapahtuneista raskaista ihmisoikeusrikkomuksista. Hävittyään kansanäänestyksen toisesta kahdeksan vuoden jatkokaudestaan vuonna 1988 Pinochet luovutti presidenttiyden vaalivoittaja Patricio Aylwinille. Pinochetin kannatus ja maine kärsivät, kun hänen miljoonien dollarien kavalluksensa ja aseiden kytkykaupoista saamansa tulot tulivat ilmi.


title: Augusto Pinochet

text: Pinochet syntyi keskiluokkaiseen perheeseen. Pinochetin isä oli tullivirkailija Augusto Pinochet Vera ja äiti Avelina Ugarte Martínez. Sotilasuralle hän lähti ilmeisesti äitinsä kannustuksesta vuonna 1933. Neljän vuoden opiskelun jälkeen Pinochet valmistui syyskuussa 1937 jalkaväen "alférezin" eli vänrikin sotilasarvolla ja siirtyi palvelukseen Chacabuco-rykmenttiin Concepcióniin. Myös hänen merkittävästä perheestä oleva vaimonsa Lucía Hiriart de Pinochet kannusti häntä urallaan. Pinochet meni vuonna 1948 sota-akatemiaan jatkamaan opintojaan, mutta joutui lykkäämään aloittamista vuodella palveltuaan Lotan hiilialueella. Hänestä tuli 1951 upseerikoulun luennoitsija. Hän toimi myös armeijan upseerien lehden "Cien Águilasin" päätoimittajana. Majurina hän palveli vuodet 1953–1955 Aricassa "Rancagua"-rykmentissä. Aricasta palattuaan hän ryhtyi opiskelemaan lakia Chilen yliopistossa Santiagossa.


title: Augusto Pinochet

text: Vuosina 1956–1959 Pinochet oli Quitossa, Ecuadorissa perustamassa maahan sotilasakatemiaa. Palattuaan vuoden 1959 lopussa Chileen hänet nimitettiin I divisioonan esikuntaan. Vuotta myöhemmin vuonna 1960 hänen nimitettiin "Esmeralda"-rykmentin komentajaksi. Tältä paikaltaan hänet siirrettiin vuonna 1963 sotilasakatemian varajohtajaksi. Vuoden 1968 lopussa hän sai prikaatikenraalin arvon. Tammikuussa 1971 hänestä tuli divisioonankenraali sekä armeijan Santiagon osaston komentaja. Vuoden 1972 alussa Pinochet nimitettiin pääesikuntapäälliköksi.


title: Augusto Pinochet

text: Vuonna 1970 Chilen presidentiksi nousi Salvador Allende, joka voitti vaalit Unidad Popular -liittouman ehdokkaana 36 prosentin kannatuksella. Chilen tilanne muuttui, kun Allende alkoi toteuttaa sosialistista talous- ja yhteiskuntapolitiikkaa, joka sisälsi muun muassa laajan kansallistamisohjelman. Allenden marxilainen politiikka suututti Yhdysvaltoja ja hän oli alituisesti erimielisyyksissä kongressissa olevien konservatiivisten kristillisdemokraattien kanssa, jotka väittivät hänen ajavan maata kommunistiseksi. Chilen sosialistihallitus oli suosittu, työllisyys, kulutus ja vienti kasvoivat, kunnes vuonna 1972 alkoi talouden alamäki, joka johti lopulta hyperinflaatioon. Kaikesta huolimatta sosialistit voittivat alkuvuonna 1973 pidetyt vaalit selvästi. Sosialistihallituksella alkoi kuitenkin jo olla paljon vastustajia.


title: Augusto Pinochet

text: Presidentti Salvador Allendea vastaan protestoitiin jatkuvasti, ja kesäkuussa 1973 eversti Roberto Souperin joukot yrittivät vallankaappausta ja piirittivät presidentinpalatsin. Kaappaus ei kuitenkaan onnistunut. Allenden entiset liittolaiset kristillisdemokraatit siirtyivät oppositioon ja vaativat järjestyksen palauttamista. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA lietsoi levottomuuksia rohkaistakseen armeijaa syrjäyttämään vasemmistolaisen Allenden, esimerkiksi kaappaamalla ja murhaamalla Allendea tukevan kenraali René Schneiderin. Allende nimitti 9. elokuuta 1973 kenraali Carlos Pratsin puolustusministeriksi, mutta tämä joutui eroamaan skandaalin vuoksi jo 23. elokuuta. Samana päivänä Allende nimitti ystävänsä Pinochetin armeijan komentajaksi. Paradoksaalisesti Pinochet saavutti asemansa, koska hänellä ei ollut merkittäviä poliittisia ambitioita ja Allende luotti häneen.


title: Augusto Pinochet

text: Elokuun 22. päivä Chilen parlamentin alahuone kokoontui ja hyväksyi päätöslauselman, jossa kehotti tarvittaessa asevoimia poistamaan Allenden virastaan. Allendea parlamentti ei kuitenkaan voinut erottaa ilman tarpeellista enemmistöä senaatissa. Seuraavana päivänä Allende nimitti ystävänsä Pinochetin armeijan komentajaksi.


title: Augusto Pinochet

text: Kolme viikkoa parlamentin päätöslauselmasta 11. syyskuuta 1973 asevoimat syrjäyttivät Allenden. Maahan perustettiin sotilasjuntta, jossa Pinochet edusti armeijaa, amiraali José Toribio Merino laivastoa, kenraali Gustavo Leigh ilmavoimia ja kenraali César Mendoza "Carabinerosia" (poliisivoimia). Juntta jätti Allendelle uhkavaatimuksen erota. Kun hän kieltäytyi, kapinalliset pommittivat presidentinpalatsiin linnoittautunutta Allendea ja hänen liittolaisiaan. Allende kuoli kaappauksessa, luultavasti itsemurhaan. Kaappauksessa kuoli myös yksi journalisti, viisi sotilasta ja loukkaantui kaksi. Kaappauksessa kuoli juntan mukaan alle sata ihmistä.


title: Augusto Pinochet

text: Kaapattuaan vallan sotilasjuntta julkaisi perustuslain pöytäkirjan. Pöytäkirja määritti maahan diktatorisen sotilaiden muodostaman junttahallituksen. Sotilasjuntta mitätöi välittömästi voimassa olleen demokratiaan pohjautuneen perustuslain, lopetti parlamentaariset hallintoelimet kuten kongressin, kielsi kaiken poliittisen aktivismin ja erikseen vasemmistopuolueet jotka olivat perustaneet Allenden Yhtenäiskoalition. Lehdistönvapautta rajoitettiin.


title: Augusto Pinochet

text: Pian juntan päästyä valtaan Pinochet hankkiutui maan johtoon aluksi juntan puheenjohtajana ja 27. heinäkuuta 1974 presidentiksi julistettuna. Kenraali Leigh vastusti Pinochetia, jolloin hänet pantiin eläkkeelle ja ilmavoimia tuli edustamaan kenraali Fernando Matthei.


title: Augusto Pinochet

text: Muistelmissaan Pinochet sanoo olleensa vallankaappauksen kärkihahmo ja käyttäneensä asemaansa armeijan komentajana suunnitelmansa edistämiseen. Viime vuosina ajan muut korkeat sotilasvirkamiehet ovat sanoneet, että Pinochet oli alun perin varsin varovainen ja liittyi kaappaukseen vastentahtoisesti muutamaa päivää ennen suunnitelman toteuttamista.


title: Augusto Pinochet

text: Ensimmäisten toimenpiteiden joukossa oli murskata maan kansanrintaman "Unidad Popularin" muodostama oppositio ja ammattiliikkeet. Lokakuussa 1973 ainakin 75 tapettiin niin sanotulla kuoleman karavaanilla ("Caravana de la Muerte"), jossa armeijan ryhmä kenraali Sergio Arellano Starkin johdolla lensi helikopterilla vankilasta toiseen etelästä pohjoiseen teloittamassa pidätettyjä. Pinochetin kauden aikana poliisi tappoi arviolta 3 197 henkeä ja kaikkiaan 28 000 ihmistä kidutettiin. Noin 130 000 chileläistä vangittiin ja satoja tuhansia, joidenkin lähteiden mukaan jopa miljoona henkeä pakeni maasta.


title: Augusto Pinochet

text: Valtaan noustessaan uusi juntta julisti tavoitteekseen taistella kommunismia vastaan. Suhteet Kuubaan katkaistiin pian ja Pinochetin hallinto aloitti yhteistyön Bolivian, Brasilian, Paraguayn ja Uruguayn kanssa. Maiden tiedustelupalvelujen välillä aloitettiin niin sanottu Operaatio Cóndor, jossa maiden viranomaiset jahtasivat yhteistoimin marxilaisia, sissejä ja heidän tukijoikseen epäiltyjä. Operaation päämaja oli Chilen salaisen poliisin DINA:n ("Dirección de Inteligencia Nacional") päämaja Santiagossa.


title: Augusto Pinochet

text: Vuosina 1974–1976 Chile suunnitteli useaan otteeseen hyökkäystä Perua vastaan, jossa hallitsi vasemmistolainen kenraali Juan Velasco Alvarado, joka oli ostanut aseita Neuvostoliitosta. Chile uskoi Perun pyrkivän näillä aseilla saamaan takaisin 1879 menettämänsä alueet, ja alkoi suunnitella ennalta ehkäisevää hyökkäystä. Perun havaitessa suunnitelmat se alkoi siirtää joukkojaan rajalle puolustusta varten. Vuonna 1976 Pinochet kysyi Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissingerilta mahdollisesta Yhdysvaltain reaktiosta hyökkäykseen.


title: Augusto Pinochet

text: Vuosina 1977–1978 Chile oli vähällä joutua sotaan Jorge Videlan sotilasjuntan hallitseman Argentiinan kanssa eräistä asumattomista, mutta strategisesti tärkeistä saarista Etelä-Amerikan eteläkärjessä. Paavi Johannes Paavali II:n välityksellä sota vältettiin. Pinochetin Chile oli Kolumbian kanssa ainoa Latinalaisen Amerikan maa, joka ei tukenut Argentiinan vaatimusta Falklandsaarista vuoden 1982 sodassa Isoa-Britanniaa vastaan. Ison-Britannian pääministeri Margaret Thatcher oli Pinochetin avusta syvästi kiitollinen ja ihaili myös maan talouspolitiikkaa. Chilen ja Argentiinan välinen kiista päättyi vasta 1984 rauhan- ja ystävyyssopimukseen ("Tratado de Paz y Amistad") ja Argentiina osallistui myös Cóndoriin.


title: Augusto Pinochet

text: Talous alkoi elpyä, ja 1970-luvulla Pinochet saavutti luottamusta vakauden palattua. Pinochet aloitti vuoden 1975 keskivaiheilla talousuudistukset, joita on kutsuttu uusliberaaleiksi tai markkinaystävällisiksi. Tässä Pinochet luotti niin sanottuihin Chicagon poikiin, jotka olivat Chicagon yliopistossa koulutettuja ja taloustieteilijä Milton Friedmanin ideoiden innostamia. Kaikenlaista säätelyä vähennettiin ja maassa yksityistettiin eläkejärjestelmä, valtion teollisuus ja pankit sekä alennettiin veroja. Näiden toimien kannattajat, etenkin Friedman itse, nimittivät Chilen 1980-luvun lopulla saavuttamaa talouskasvua "Chilen ihmeeksi."


title: Augusto Pinochet

text: Yhdysvaltain tiedustelupalvelu pyrki lieventämään kaappauksen kansainvälistä kritiikkiä. Esimerkiksi kaivosyhtiö Anacondaa ja General Motorsia rohkaistiin jatkamaan toimintaansa maassa. Chilen tilanne tuli maailman tietoisuuteen syyskuussa 1976, kun entinen maan Yhdysvaltain suurlähettiläs ja Allenden aikainen ministeri Orlando Letelier tapettiin autopommilla Washingtonissa. Myös Pinochetin edeltäjä, kenraali Carlos Prats, joka ei ollut halunnut toimia demokraattista järjestelmää vastaan, kuoli Buenos Airesissa 1974 vastaavassa tapauksessa. Vaikka Yhdysvaltain senaatti alkoikin suhtautua vihamielisesti Chilen junttaan, Yhdysvaltain hallituksen edustaja Henry Kissinger vakuutti valkoisen talon tuesta tavatessaan Pinochetin 8. kesäkuuta 1976 Santiagossa.


title: Augusto Pinochet

text: Juntta pyrki laillistamaan itsensä uuden perustuslain avulla maan talouden ollessa nousussa. Vuonna 1980 ilmoitettiin 67 prosentin äänestäjistä hyväksyneen uuden perustuslain, joka määräsi kansanäänestyksen presidentin kauden jatkamisesta ilman vaaleja vuoteen 1988 ja paluun siviilivaltaan 1990. Perustuslain tarkoitus oli määrittää autoritaarinen, kansalaisten valtaa rajoittava versio edustuksellisesta demokratiasta. Armeijalle määritettiin uusi rooli: sen tuli ohjailla ja turvata yhteiskunnallista toimintaa. Sotavoimien Kansallinen turvallisuusneuvosto Cosena sai avoimen oikeuden puuttua mihin tahansa toimintaan, joka sen mielestä uhkasi yhteiskuntajärjestystä tai turvallisuutta. Armeija erotettiin käytännössä kokonaan poliittisten instituutioiden kontrollista korkeimman johdon nimitysasioita myöten. Kommunistien toiminta kiellettiin. Vaaleilla valittavia edustuksellisia instituutioita vähennettiin. Sekä kristillisdemokraatit että vasemmistolaiset olivat kehottaneet hylkäämään perustuslain.


title: Augusto Pinochet

text: Vuosien 1982–1983 taloustilanne ja lisääntyvä työttömyys talousuudistuksien vuoksi johti levottomuuksiin. Toukokuussa 1983 oppositio ja työväenliike järjestivät mielenosoituksia ja lakkoja, joihin hallitus vastasi väkivallalla. Poliisin tekemä professori José Manuel Paradan ja toimittajien Manuel Guerrero ja Santiago Nattino teloitus sai juntan jäsenen kenraali César Mendozan eroamaan 1985. Vuonna 1986 turvallisuusjoukot löysivät kielletyn kommunistipuolueen aseellisen siiven Manuel Rodríguezin isänmaallisen rintaman ("Frente Patriótico Manuel Rodríguez") 80 tonnin asekätkön. Aseita toimitti Kuuba DDR:n ja Neuvostoliiton tuella. Pinochetia vastaa tehtiin murhayritys saman vuoden syyskuussa. Hän säilyi hengissä, mutta viisi hänen henkivartijaansa kuoli.


title: Augusto Pinochet

text: 1. syyskuuta 1988 Pinochet tiedotti chileläisten maanpakolaisten olevan tervetulleita takaisin maahan. Kolme päivää myöhemmin järjestettiin ensimmäinen luvallinen Pinochetia kritisoiva mielenosoitus Santiagossa Presidentinpalatsin edustalla. Hallinto järjesti 5. lokakuuta 1988 kansanäänestyksen, jatketaanko Pinochetin kautta vielä ilman vaaleja kahdeksalla vuodella. Opposition "No"-kampanjaa johti Ricardo Lagos, joka vaati Pinochetia tilille katoamisista. Äänestyksessä 55 prosenttia vastusti kauden jatkamista, ja 1989 hallitus järjesti presidenttivaalit. Pinochet luovutti valtansa 11. maaliskuuta 1990 Patricio Aylwinille.


title: Augusto Pinochet

text: Vielä luovuttuaan presidentinvirasta Pinochet säilytti asemansa asevoimien komentajana ja säilytti vaikutusvaltaa maan asioihin. Toukokuussa 1993 "La Nación" -lehti julkaisi pitkän artikkelin ns. ""Pinocheques""-tapauksesta. Armeija oli antanut kolmella šekillä Pinochetin pojalle 971 miljoonan peson lainan 1991. Kenraalit pitivät kokouksen hallituksen La Monedan edessä olevassa rakennuksessa, jossa rikostutkinta leimattiin "armeijan ja sen komentajan häirinnäksi." 60 erikoisjoukkojen sotilasta saartoi hallituksen rakennuksen (ns. "boinazo"). Presidentti Frei määräsi syyttäjän keskeyttämään tapauksen selvittämisen "kansallisen edun nimessä" heinäkuussa 1995.


title: Augusto Pinochet

text: Pinochet säilytti paikkansa armeijan komentajana maaliskuuhun 1998, jonka jälkeen hän siirtyi seuraavana päivänä elinikäiseksi senaattoriksi, jotka olivat Chilessä oikeudellisesti koskemattomia vuoden 1980 perustuslain mukaan ennen perustuslain muutosta vuonna 2005.


title: Augusto Pinochet

text: Vuonna 1998 Pinochet matkusti Britanniaan hoitoon. Hänen ollessaan siellä espanjalainen tuomari Baltasar Garzón antoi hänestä kansainvälisen pidätysmääräyksen, ja hänet asetettiin kotiarestiin. Syytteisiin kuului 94 kidutustapausta. Chilen hallitus vastusti pidätystä ja luovutusta Espanjaan. Britannian ylähuone kävi 16 kuukauden mittaisen lakiteknisen väittelyn, kun Pinochet väitti olevansa syytesuojassa vieraana valtionpäämiehenä. Lontoosta käsin Pinochet antoi julkisen lausunnon.


title: Augusto Pinochet

text: Margaret Thatcher ja George H. W. Bush vetosivat Britannian hallitukseen, että se sallisi Pinochetin paluun kotimaahan. Thatcher (kons.) nimitti Pinochetia yhdeksi Britannian parhaista ystävistä ja poliittiseksi liittolaiseksi ensimmäisessä puolueessaan pitämässään puheessa yhdeksään vuoteen Lääketieteellisten tutkimusten jälkeen sisäministeri Jack Straw (työp.) päätti, ettei Pinochetia voi terveyssyistä luovuttaa, ja Pinochet palasi 2. maaliskuuta 2000 Chileen. Amnesty International ja The Medical Foundation for the Care of Victims of Torture arvostelivat päätöstä jättää Pinochet luovuttamatta. Toisaalta jo Pinochetin kotiarestia ja ylähuoneen päätöstä marraskuussa 1999 siitä, ettei hän entisenä valtionpäämiehenä ollut syytteiltä suojassa, pidettiin Nürnbergin oikeudenkäynteihin verrattavana edistysaskeleena.


title: Augusto Pinochet

text: 8. elokuuta 2000 Chilen korkein oikeus teki äänin 14–6 päätöksen poistaa Pinochetilta syytesuoja. Hän erosi senaattorin tehtävistä, kun sama korkein oikeus havaitsi heinäkuussa 2002 ettei häntä voi terveydentilansa vuoksi haastaa oikeudenkäyntiin ihmisoikeusrikkomuksista. Korkein oikeus kuitenkin katsoi 24. toukokuuta 2004 hänet kykeneväksi oikeudenkäyntiin, ja syytteet luettiin joulukuussa. Myöhemmin on tullut ilmi uusia tapauksia: vuonna 2004 todettiin Pinochetilla olevan salaisilla tileillä 27 miljoonan dollarin varat. Rahat Pinochet oli hankkinut presidenttikautensa jälkeen osin armeijan komentajana kavaltamalla rahaa aseostoista, osin kokaiinikaupalla Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Marraskuussa 2006 Pinochet asetettiin kotiarestiin syytettynä kahden Allenden henkivartijan sieppauksesta 1973. Syytesuoja täytyy purkaa oikeuden päätöksellä erikseen jokaista syytettä varten ennen syytteiden nostamista.


title: Augusto Pinochet

text: 91-vuotissyntymäpäivänään 2006 Pinochet otti poliittisen vastuun valtakaudellaan tehdyistä teoista, mutta katsoi toimineensa Chilen hyväksi ja pyrkineensä estämään sen hajoamisen. Osa chileläisistä katsoo Pinochetin pelastaneen vallankaappauksellaan maan kommunismilta.


title: Augusto Pinochet

text:
3. joulukuuta 2006 Pinochet sai sydäninfarktin ja hänelle tehtiin sotilassairaalassa kaksi leikkausta sydämen verenkierron parantamiseksi. Pinochet kuoli 91-vuotiaana viikkoa myöhemmin 10. joulukuuta 2006 Santiagon sotilassairaalassa Chilessä, jossa hän oli hoidettavana leikkauksen jälkeen. Vielä edellisenä päivänä hänen ilmoitettiin olevan toipumassa leikkauksesta.
Presidentti Michelle Bachelet, jonka isä Alberto Bachelet kuoli vankilassa ja joka itsekin joutui kidutettavaksi, ei myöntänyt Pinochetille valtiopäämiehen valtiollisia hautajaisia eikä hänen vuokseen julistettu kansallista suruaikaa. Pinochet haudattiin kuitenkin sotilashautajaisin. Presidentti Bachelet ilmoitti, ettei aio osallistua Pinochetin hautajaisiin. Yli 60 000 ihmistä kävi hyvästelemässä Pinochetin sotilasakatemiassa, missä hänen arkkunsa oli näytteillä. Pinochetin ruumis tuhkattiin perheen toiveesta vandalismin pelossa.
Pian Pinochetin kuoleman jälkeen Santiagon kaduille Plaza Italiaan kerääntyi tuhansia diktaattorin vastustajia juhlimaan. Alati kasvanut, rauhallisesti juhlinut kansa marssi Santiagon pääkatua Alamedaa (oikealta nimeltään Avenida Libertador Bernardo O´Higgins) pitkin aina presidentinpalatsin Monedan taakse, jossa mellakkapoliisi pyrki hajottamaan ihmisjoukon vesitykein ja kyynelkaasulla. Tämä toimenpide johti pian mellakoihin ja kasvavaan sekasortoon, jotka jatkuivat pitkalle yöhön.


title: Augusto Pinochet

text: 24. joulukuuta chileläiset El Mercurio ja La Tercera julkaisivat Pinochetin poliittisen testamentin "Mensaje a mis compatriotas".


title: Augusto Pinochet

text: Vuonna 2011 julkaistiin viimeisimmät luvut Pinochetin kaudella kidutetuista ja surmatuista. Raportin mukaan 40 018 ihmistä pidettiin poliittisina vankeina ja kidutettiin. Virallisten lukujen mukaan surmatuksi tai kadonneeksi listattiin 3065 ihmistä. Selviytyneille maksetaan korvauksena heidän elämänsä loppuun 260 dollaria kuukaudessa.


title: Valtiososialismi

text: Valtiososialismi on sosialismin muoto, jossa tuotantovälineet (eli yritykset, koneet, maaomaisuus jne.) ovat valtion omistuksessa. Käytännössä tämä on usein tarkoittanut sitä, että valtionyhtiöillä on monopoli kaikilla tuotannonaloilla.


title: Valtiososialismi

text: Valtiososialismin vastakohta sosialismin puitteissa on anarkososialismi. Yleensä kuitenkin valtiososialismia pidetään lähinnä kapitalismin vaihtoehtona, koska suurin osa 1900-luvun ei-kapitalistisista yhteiskunnista oli nimenomaan valtiososialistisia. Neuvostoliittoa on pidetty malliesimerkkinä valtiososialistisesta yhteiskunnasta.


title: Valtiososialismi

text: Valtiososialistista yhteiskuntaa kutsutaan myös valtiokapitalismiksi. Valtionmonopolien katsotaan mm. itävaltalaisen taloustieteen mukaan riistävän työläisiä kapitalistien tavoin. Yleensä kapitalismilla kuitenkin tarkoitetaan tuotantovälineiden yksityisomistukseen perustuvaa talousjärjestelmää. Valtiokapitalismin käsitettä käyttävät lähinnä trotskilaiset.


title: Sosialisti

text: Sosialisti tarkoittaa seuraavia asioita:


title: Tuotannontekijä

text: Tuotannontekijät ovat taloustieteessä hyödykkeiden eli tavaroiden ja palveluiden tuotannossa käytettävät resurssit.


title: Tuotannontekijä

text: Perinteisesti tuotannontekijät jaetaan taloustieteessä kolmeen ryhmään:


title: Tuotannontekijä

text: Maa ja luonnonvarat sisältyvät kuitenkin usein pääoman määritelmään eivätkä muodosta omaa erillistä ryhmäänsä.


title: Tuotannontekijä

text: Nykyaikaisessa analyysissa erotetaan usein pääomahyödykkeet muista pääoman muodoista kuten inhimillisestä pääomasta. Inhimillistä pääomaa kertyy koulutuksen tai harjoituksen tuloksena. Toisinaan tuotannontekijänä mainitaan myös yrittäjyys, jolloin tarkoitetaan tuotannon organisointia, riskinottoa sekä ideointia.


title: Tuotannontekijä

text: Yritysten tuotantoa kuvataan tuotantofunktion avulla, joka kertoo miten tuotannontekijöistä saadaan hyödykkeitä. Makrotaloudessa kokonaistuotantofunktio kuvaa koko kansantalouden toimintaa.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Yhdysvaltain republikaaninen puolue (, myös "Grand Old Party", GOP) eli republikaanit on toinen Yhdysvaltain kahdesta pääpuolueesta. Republikaaninen puolue perustettiin vuonna 1854 ja sillä oli vuonna 2004 noin 55 miljoonaa rekisteröityä jäsentä. Republikaaninen puolue on oikeistolainen. Se on pääkilpailijaansa demokraattista puoluetta sosiaalisesti konservatiivisempi ja taloudellisesti liberaalimpi. Puolue on International Democrat Unionin jäsen. Puolueen tunnuseläin on norsu.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Puolue perustettiin vuonna 1854 orjuuden laajentamista uusiin osavaltioihin vastustavien Whigien, pohjoisen demokraattien ja Free Soil Partyn yhteenliittymänä. Ensimmäisen kerran se pääsi valtaan Abraham Lincolnin tultua valituksi presidentiksi vuonna 1860. Republikaanit aloittivat tuolloin rohkean uudistussuunnitelman, johon kuului kansallispankin perustaminen, paperirahan käyttöönotto, Yhdysvaltain pohjoisosien teollisuuden suojelemiseksi säädetyt korkeat tuontitullit, länteen muuttaville uudisasukkaille annettu ilmainen maa sekä rautateiden rakentaminen. Suunnitelmat eivät miellyttäneet etelävaltioita, minkä seurauksena osa niistä päätti erota unionista ja Yhdysvaltain sisällissota syttyi.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Puolueen sisällä toimii kaksipuoluejärjestelmille tyypilliseen tapaan useita erilaisia ryhmittymiä. Merkittäviä ryhmiä ovat muun muassa kristillinen oikeisto, libertaarit, uuskonservatiivit sekä niin sanotut maltilliset republikaanit. Republikaanien sisäinen valtataistelu oikeiston ja maltillisten välillä on lisääntynyt Barack Obaman presidenttikausilla, sillä oikeistolainen siipi ei halua tehdä kompromisseja demokraattien kanssa. Maltilliset taas pelkäävät oikeistolaisten vahingoittavan puolueen kannatusta seuraavissa vaaleissa.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Republikaaninen puolue ei ole vähemmistöjen suosiossa; esimerkiksi vuoden 2006 vaaleissa se sai 37 % aasialaisten, 30 % latinoiden ja vain 10 % afroamerikkalaisten äänistä.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Puolueen sisällä vaikuttavista ryhmittymistä johtuen kaikki republikaanit eivät suinkaan ole samaa mieltä kaikista kysymyksistä. Esimerkiksi etelästä valittu demokraatti saattaa olla mielipiteiltään paljon lähempänä eteläisiä republikaaneja kuin lännestä valittu republikaani.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Republikaanipuolue on aina ajanut vahvaa kansallista puolustusta. Viime aikoihin asti se on kuitenkin suhtautunut negatiivisesti interventioihin. Republikaanit esimerkiksi vastustivat Woodrow Wilsonin liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan ja Kansainliittoa, ja osa vastusti Naton perustamista. Republikaanit vastustivat esimerkiksi Somalian ja Balkanin rauhaanpakottamista ja George W. Bush valittiin presidentiksi ulkomaisia operaatioita vastustavalla kampanjalla.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Republikaanipuolue tukee unilateralismia kansallisen turvallisuuden takaamisessa ja uskoo Yhdysvaltain oikeuteen ja kykyyn toimia ilman ulkomaista tai kansainvälistä tukea. Tämä liittyy Yhdysvaltoja sitovien kansainvälisten yhteisöjen kuten Yhdistyneiden kansakuntien ja kansainvälisten sopimusten vastustukseen. Puolueen ulkopoliittisiin teemoihin on 2000-luvulla kuulunut terrorisminvastainen sota.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Useat republikaanit kannattavat niin sanottua tarjontapuolen taloustiedettä (supply-side economics). Ronald Reaganin tähän nojaavaa talouspolitiikkaa kutsuttiin aikoinaan nimellä ”reaganomics”. Republikaanit uskovat veronalennusten tukevan talouskasvua, mikä johtaa pidemmällä aikavälillä myös valtion verotulojen kasvuun. Puolue suhtautuu myönteisesti vapaakauppaan ja tuki esimerkiksi NAFTA:n ja CAFTA:n syntyä. Ammattiliittoihin se puolestaan suhtautuu varauksellisesti. George W. Bushin kaudella puolue toteutti merkittäviä veronalennuksia parantaakseen Yhdysvaltain taloudellista tilannetta. Se purki liiketoimintaa hankaloittavaa byrokratiaa ja edisti erityistalousalueiden syntyä. Erityistalousalueilla on köyhiä alueita, joille koetetaan houkutella yritystoimintaa alhaisilla veroilla. Puolue vastustaa minimipalkkojen nostoa. Yhdysvaltain valtionvelka kasvoi ainakin Reaganin ja George W. Bushin aikana tuntuvasti heidän tekemiensä veronkevennysten johdosta. Yhdysvalloille lainaus on tosin valuuttariskitöntä velan ollessa dollareissa, ja korkomenojen osuus verotuloista pysyy samana, mikäli talous kasvaa riittävällä nopeudella.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Vuonna 2008 republikaaninen puolue käsitteli ensimmäistä kertaa ilmastonmuutosta, jolloin puolueen ohjelmassa todettiin, että ihmisen toiminta lisää hiilidioksidia ilmakehässä. Ohjelmavedoksessa todettiin myös, että hiilidioksidin lisäys ilmakehässä lämmittää ilmastoa, mutta valmiissa ohjelmassa ei ollut jälkimmäistä lausetta, vaan hiilidioksidin pitkäaikaisten vaikutusten todettiin olevan ”tieteellisen tutkimuksen kohteena”. Vuoden 2012 puolueohjelmassa ilmastonmuutosta ei juuri enää edes mainita, ja siinä vastustetaan esimerkiksi kasvihuonekaasujen rajoitusten tiukennuksia. Puolue pitää kuitenkin tärkeänä energiaomavaraisuuden lisäämistä ja saasteiden vähentämistä. Republikaanit kannattavat ydinvoimaa ja tukevat vanhojen energiamuotojen rinnalla myös vaihtoehtoisten energialähteiden kehittämistä.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Republikaaninen puolue korostaa tyypillisesti yksilön oikeuksia.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Sosiaalipolitiikassa enemmistö puolueesta vastustaa abortteja ja homoseksuaalien avioliitto-oikeutta. Merkittävä osa vastustaa myös homoseksuaalien parisuhteiden rekisteröintiä. Suuri osa vastustaa myös julkista terveydenhuoltoa, jollainen on olemassa muodossa tai toisessa Euroopassa ja Kanadassa. Puolue vastustaa sukupuolikiintiöitä ja vähemmistöjen suosimista esimerkiksi opiskelupaikoissa ja työnhaussa.


title: Yhdysvaltain republikaaninen puolue

text: Suuri osa republikaaneista tukee laajaa aseenkanto-oikeutta, osittain koska se on tärkeä kysymys äänestäjille alueilla, joilla republikaanit ovat perinteisesti olleet vahvoja. Suuri osa republikaaneista tukee myös kuolemanrangaistusta ja yleensäkin tiukkoja rangaistuksia keinona vähentää rikollisuutta.


title: Heinola

text: Heinola on kaupunki Päijät-Hämeen maakunnassa, noin 30 kilometriä Lahdesta koilliseen. Kaupungissa asuu henkilöä, ja sen pinta-ala on neliökilometriä, josta neliökilometriä on vesistöjä. Väestötiheys on asukasta/km². Heinolan naapurikunnat ovat Asikkala, Hartola, Iitti, Kouvola, Lahti, Mäntyharju, Pertunmaa ja Sysmä.


title: Heinola

text: Heinolassa on useita puunjalostusteollisuuslaitoksia, esimerkiksi Stora Enson kartonkitehdas ja Versowood, ja siellä sijaitsi aiemmin Reuman sairaala. Se toimii nykyisin hyvinvointi- ja osaamiskeskus Valolinnana.


title: Heinola

text: Heinola on perustettu vuonna 1776 Kymenkartanon läänin maaherran residenssiksi eli asuinpaikaksi. Heinola oli Kymenkartanon läänin keskus. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1839 maaherran muutettua Mikkeliin. Heinola kuului Mikkelin lääniin vuoden 1997 läänijakouudistukseen saakka, ja vuosina 1997–2009 se kuului Etelä-Suomen lääniin.


title: Heinola

text: Heinolan maalaiskunta ja Heinolan kaupunki yhdistyivät vuoden 1997 alussa. Entisen Heinolan maalaiskunnan kirkonkylää kutsutaan edelleen Heinolan kirkonkyläksi.


title: Heinola

text: Heinolan vesistöihin kuuluu monia järviä, joista suurimmat ovat Ruotsalainen ja Konnivesi. Ne kuuluvat Kymijoen vesistöön. Heinolan keskustaajama sijaitsee Ruotsalaisen ja Konniveden välillä olevan Kymijoen Jyrängönvirran varrella. Ruotsalaisesta on yhteys Päijänteeseen. Järvien ohella Heinolan luonnonmaisemaa hallitsevat havu- ja sekametsät.


title: Heinola

text: I. Keskusta | II. Seminaari | III. Plaani | IV. Suppi | V. Asemantaus | VI. Tommola | VII. Sahanniemi | VIII. Harju | IX. Rainio | X. Niemelä | XI. Laukkamäki | XII. Juornatjoki | XIII. Pyhätön | XIV. Aapelinpelto (Mustikkahaka) | XV. Kaakonlampi | XVI. Veljeskylä | XVII. Vuohkallio | XIX. Rautsalo | XX. Jyränkö | XXI. Sinilähde | XXII. Tähtiniemi | XXIII. Hevossaari | XXIV. Luhtapauni | XXV. Kirkonseutu (Heinolan kk.) | XXVI. Pirttiniemi | XXVII. Rautvuori | XXX. Vierumäki


title: Heinola

text: Numeroimattomia kaupunginosia ja kyliä ovat Hirvisalo, Hujansalo, Härkälä, Imjärvi, Kaivanto, Kausa, Komostenkylä, Korkee, Lakeasuo, Lusi, Läpiä, Marjoniemi, Myllyoja, Onali, Paaso, Paistjärvi, Pääsinniemi, Rihu, Sepänniemi, Taipale ja Tuusjärvi.


title: Heinola

text: Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on tilanteen 1. tammikuuta 2017 mukainen.


title: Heinola

text: Vuoden 2017 lopussa Heinolassa oli 19 128 asukasta, joista 17 166 asui taajamissa, 1 762 haja-asutusalueilla ja 200 asukkaan asuinpaikan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-aste lasketaan niistä asukkaista, joiden asuinpaikan koordinaatit ovat tiedossa; Heinolan taajama-aste on 90,7 %. Heinolan taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:


title: Heinola

text: Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.


title: Heinola

text: Vuoden 2018 aluejaon mukaan Heinolassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:


title: Heinola

text: Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Heinolan alueella toimii Lahden ortodoksinen seurakunta.


title: Heinola

text: Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Heinolan kaupungin nykyisellä alueella.


title: Heinola

text: Heinolassa on lukuisia ala-asteen kouluja, Lyseonmäen yläasteen koulu, Heinolan lukio sekä Koulutuskeskus Salpauksen toimipiste, jossa on useita ammatillisia koulutuslinjoja. Liikunta-alan ammatillista ja ammattikorkeakoulutusta tarjoaa Suomen urheiluopisto Vierumäellä.


title: Heinola

text: Heinola sijaitsee Helsingistä Lahden ja Jyväskylän kautta Lappiin saakka johtavan valtatien 4 varrella. Tien osuus Helsingistä Heinolaan on rakennettu moottoritieksi, ja se kulkee länsipuolitse kaupungin keskustan ohi Suomen toiseksi pisintä siltaa, Tähtiniemen siltaa pitkin. Moottoritieosuus Lahdesta Heinolaan valmistui loppuvuodesta 2005. Valtatiet 4 ja 5 erkanevat toisistaan Heinolan keskustan pohjoispuolella Lusin tienhaarassa.


title: Heinola

text: Heinolan ja Pohjois-Kymenlaakson yhdistää kantatie 46, joka kulkee Heinolan kirkonkylästä Kouvolan keskustaan ohittaen Jaalan, Kuusankosken ja Valkealan. Tie on Heinolasta lähdettäessä Kouvolan rajalle saakka todella huonossa kunnossa ja sen perusparannushanketta on käsitelty kaupunginvaltuustossa useaan otteeseen.


title: Heinola

text: Heinolan paikallisliikennettä on operoinut heinäkuusta 2014 lähtien Lahden seudun liikenne -kuntayhtymän kilpailutuksen voittanut Lehtimäen liikenne. Heinolassa liikennöivät LSL:n 8x-sarjan linjat, jotka liikennöivät pääasiassa Lahteen, mutta myös Heinolan sisällä suurimpiin kaupunginosiin ja taajamiin, kuten Sinilähteelle, Jyränköön, Tommolaan, Vierumäelle ja kirkonkylään.


title: Heinola

text: Heinolan kautta kulkee useita kymmeniä pikavuoroja päivässä. Kaikki Helsingin ja Mikkelin, Jyväskylän, Kuopion, Oulun, Kajaanin sekä Rovaniemen väliset, sekä Kotkan ja Jyväskylän väliset pikavuorot. Linja-autoaseman lisäksi kaupungin alueella sijaitsevat Vierumäen liittymän, Tähtiniemen tienhaaran, Kaivokadun, Veljeskylän, Lusin tienhaaran ja Paason sekä uusimpana Pääsinniemen (Vahteristo) pikavuoropysäkit. Lusin tienhaarassa pysähtyvät Heinolan ja Jyväskylän, mutta eivät Heinolan ja Mikkelin väliset pikavuorot. Kirkonkylässä huoltoaseman ohessa sijainnut pikavuoropysäkki lakkautettiin vuonna 2012.


title: Heinola

text: Parhaimmillaan Lahteen ja takaisin pääsee arkena joukkoliikenteessä viisi kertaa tunnissa. Nopeimmillaan linja-automatka Heinolan Kaivokadulta Lahden rautatieasemalle kestää puoli tuntia LSL:n linjalla 87. Helsingin Kamppiin pääsee nopeimmillaan tunnissa ja 45 minuutissa erikoispikavuorolla..


title: Heinola

text: Lahdesta Heinolaan valmistui rautatie vuonna 1932. Kaupungin keskustassa on Jyrängönvirran ylittävä suuri rautatiesilta. Nykyisin radalla on ainoastaan tavaraliikennettä, sillä henkilöliikenne lakkautettiin vuonna 1968. Lähin henkilöliikennettä palveleva rautatieasema sijaitsee Lahdessa.


title: Heinola

text: Jo Heinolan radan rakennusvaiheessa suunniteltiin sen jatkamista myöhemmin Savon radalle saakka (ns. HELEMI-rata), johon se olisi liittynyt Mäntyharjulla tai myöhempien suunnitelmien mukaan Mikkelissä. Rautatiesuunnitelma on tullut vireille useita kertoja myöhemminkin, sillä se lyhentäisi huomattavasti matka-aikoja Savosta Helsinkiin. HELEMIn linjaus on ollut pitkään merkittynä Etelä-Savon maakuntakaavaan.


title: Heinola

text: Nykyisen Lahden oikoradan jatkaminen Jyväskylään on noussut viime vuosina otsikoihin nykyisen Tampere–Jyväskylä-rataosuuden mutkittelun ja rapistumisen aiheuttamien nopeusrajoituksien johdosta. Yksi maakuntaliittojen yhteisessä selvityksessä esitetyistä vaihtoehdoista kulkisi Päijänteen itäpuolelta Heinolan ja Hartolan kautta Muurameen, jossa se liittyisi nykyiseen rataan. Päijät-Hämeen maakuntaliitto on toteuttanut selvityksen myös Lahden ja Heinolan välisen lähijunaliikenteen edellytyksistä.


title: Heinola

text: Kesäisin Lahden ja Heinolan välillä on myös vesiliikenneyhteys, joka kulkee Ruotsalaisen, Päijänteen ja Vesijärven sekä ne toisiinsa yhdistävien Kalkkisten ja Vääksyn kanavien kautta. Vesiliikennettä on myös Heinolan ja Jyväskylän välillä kesäisin. Suunnitteilla on ollut pitkään Jaalan Kimolaan rakennettava huvivene- ja vesibussikanava, joka avaisi vesitien Heinolan ja Kuusankosken välille.


title: Heinola

text: Julkisuudessa keskustellaan näkyvästi Heinolan pientaloasutuksesta taajamissa, jotka sijaitsevat lähempänä moottoritietä kuin linja-autoasemaa. Lisäksi Heinolan moottoritieliittymiin on noussut vähittäiskaupan merkittäviä yksiköitä palvelemaan muun ohella lähialueen asutusta.


title: Heinola

text: Heinolassa on Heinolan lintutarhat, Harjupaviljonki, Rautatiesilta, Suomen vanhin poppeli, venesatama sekä 1800-luvun lopussa rakennettu kaivo, joka kunnostettiin talkoovoimin kesällä 2017. Suomen urheiluopisto sijaitsee Vierumäen kylässä. Heinolan museot käsittää kaksi rakennusta vaihtuvine näyttelyineen ja pysyvine kokoelmineen. Heinolan kaupunginmuseo on tullut tunnetuksi suurista eri tyylikausia esittävistä näyttelyistään. Heinolan taidemuseo sijaitsee WPK-talon pihapiirissä Heinolan kesäteatterin kanssa. Lääninkivalteri Aschanin talo on puutarhoineen ainutlaatuinen 1700-luvun kaupunkitalomiljöö sisämaassa. Useiden siltojen vuoksi Heinolaa kutsutaan siltojen kaupungiksi.


title: Heinola

text: Vuonna 2000 rakennettu Heinolan kesäteatteri sijaitsee Rantapuistossa Kymijoen rannalla luoden yhdessä Heinolan taidemuseon ja WPK-talon kanssa oman kokonaisuuden pihapiireineen. Kokonaan katettu teatterialue on tullut tunnetuksi erityisesti musikaaleistaan, joita ovat tähdittäneet tunnetut kotimaiset näyttelijät.


title: Heinola

text: Ensimmäinen esitetty musikaali oli Billy Wilderin elokuvastakin tuttu Piukat paikat vuonna 2001. Muita ovat Hello, Dolly (2002), Viulunsoittaja katolla (2003), My Fair Lady (2004), Sound of Music (2005), Kiss me Kate (2006), Lainahöyhenissä (2007), Housut pois (2008), Piukat paikat (2009) sekä Guys and Dolls - enkeleitä Broadwaylla (2010).


title: Heinola

text: Vuonna 2011 Heinolan kesäteatterilla nähtiin ranskalaisen Marc Camolettin kirjoittama Ranskalainen pyjama. Komedian ohjasi Pentti Kotkaniemi, pääosissa nähtiin Jaakko Saariluoma, Puntti Valtonen, Jussi Lampi, Mari Turunen, Saara Kotkaniemi ja Anna-Maija Tuokko.


title: Heinola

text: Kesäteatterilla järjestetään näytöskauden ulkopuolella myös monia muita tapahtumia, esimerkiksi konsertteja.


title: Heinola

text: KesäHeinola 2011 on kaksi viikonloppua käsittävä uusi kaupunkikulttuuritapahtuma Heinolassa. Vuodesta 2013 alkaen on järjestetty kansainvälinen jäänveistotapahtuma Heinolan jääfestivaali. Kesäisin rantapuistossa järjestetään Heinolassa Jyrää -ilmaiskonsertteja. Kaupungissa järjestetään kesäisin myös Heinolan Valot -konsertti.


title: Heinola

text: Aiemmin kaupungissa on järjestetty myös karaoken MM-kilpailuja ja saunomisen maailmanmestaruuskilpailuja. Heinolassa järjestettiin asuntomessut vuonna 2004.


title: Heinola

text: Jääkiekkokauden aikana Mestis-joukkue Peliitat pelaa kotiottelunsa Versowood Areenalla.


title: Heinola

text: Heinolan kolme kylää on saanut Päijät-Hämeen vuoden kylän kunniamaininnan: Vierumäki vuonna 2011, Lusi 2009 ja Heinolan kirkonkylä 2005, joista jälkimmäinen palkittiin samassa yhteydessä myös valtakunnallisena vuoden kylänä.Heinolan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tappaiskeitto ja pannukakku.


title: Vuokatti

text: Vuokatti on kylä, taajama, rautatieliikennepaikka ja vaarajono Sotkamossa Kainuussa.


title: Vuokatti

text: Alueen korkein vaara on Porttivaara (345 metriä merenpinnan yläpuolella), seuraavaksi korkein on Isosta-Pöllystä, Pienestä-Pöllystä sekä Keimasta koostuva Vuokatinvaara. Vuokatin uskotaan olleen vanha lappilainen uhripaikka.


title: Vuokatti

text: Vuokatissa sijaitsevat muun muassa Vuokatin urheiluopisto, laskettelukeskus ja 1990-luvun alussa valmistunut, nykyään Holiday Club -ketjuun kuuluva Katinkullan lomakeskus ja kylpylä. Vuokatissa on myös jäähdytetty hiihtotunneli, jonka ansiosta hiihtäminen on mahdollista myös kesäkaudella. Hiihtotunneli avattiin vuonna 1998. 2007 Vuokattiin valmistui Snowpolis, liikuntateknologiapainotteinen teknologiapuisto. Vuokatissa on myös vuoden ympäri auki oleva lumilautatunneli. Kristillisessä kurssi- ja lomakeskus Vuokatinrannassa järjestetään vuosittain yli 30 tapahtumaa. Laskettelurinteiden yläpäässä sijaitsee myös Ripa’s kuppila.


title: Vuokatti

text: Vuokatissa järjestettiin hip hop -musiikkifestivaali Pipefest vuoteen 2010 asti, kunnes se siirrettiin Jämsän Himokselle.


title: Vuokatti

text: Vuokatissa sijaitsee Digita Oy:n radio ja tv-asema. Se on rakennettu vuonna 1976 ja on Kainuun korkein rakennelma, korkeudeltaan 323 metriä.


title: Vuokatti

text: Vuokatin rautatieasema perustettiin vuonna 1926 ja se on liikennepaikka rataosalla . Läheisyydessä sijaitsi myös Ladun seisake, joka oli urheiluopiston vieressä. Rataosan Nurmes–Kontiomäki henkilöliikenne loppui elokuussa 1993.


title: Sotkamo

text: Sotkamo on Pohjois-Suomen kunta, joka sijaitsee Kainuun maakunnan eteläosassa. Kunnassa asuu ihmistä ja sen pinta-ala on  km², josta  km² on vesistöjä. Väestötiheys on asukasta/km².


title: Sotkamo

text: Sotkamossa on kaksi taajamaa, kirkonkylä ja Vuokatti, jotka sijaitsevat noin kuuden kilometrin päässä toisistaan, tilastollisessa taajamaluokituksessa ne muodostavat kuitenkin saman yhteenkasvaneen taajaman. Sotkamon naapurikunnat ovat Kajaani, Kuhmo, Nurmes, Paltamo, Rautavaara, Ristijärvi, Sonkajärvi ja Valtimo.


title: Sotkamo

text: Sotkamon tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Vuokatin vaarat ja Holiday Clubin omistama Katinkullan lomakeskus, Naapurinvaaran huvikeskus, luontopolut, Hiidenportin kansallispuisto sekä Hiukan hiekkarannat. Sotkamo on tunnettu myös pesäpallojoukkueestaan Sotkamon Jymystä.


title: Sotkamo

text: Sotkamo valittiin 2000 Suomen luovimmaksi kunnaksi. Taloustutkimuksen vuonna 2008 julkaiseman tutkimuksen mukaan Sotkamo oli imagoltaan paras maan alle 20 000 asukkaan kunnista.


title: Sotkamo

text: Ihminen saapui Sotkamon alueelle kivikaudella. Kiikarusniemeltä lähistöltä löydettiin 1982 runsaasti kivikauden kampakeramiikkaa, muun muassa Suomen vanhinta ja pohjoisinta lintukuvioista keramiikkaa.


title: Sotkamo

text: Seutu kuului pitkään vienankarjalaisten vaikutuspiiriin, mistä kertovat useat paikannimet, kuten Katerma, Sumsa ja Jormasjärvi. Keskiajan lopulla korpiseutu muodostui liminkalaisten eräalueeksi. Kainuun jäi vuoden 1323 pähkinäsaaren rauhan itäiseen vaikutuspiiriin. 1500-luvulla asutus laajeni yli vanhan rajan, mutta vasta Täyssinän rauhassa 1595 Kainuu liitettiin Ruotsiin. 1600-luvun alussa alueella oli kolme kylää: Sotkamon, Jormaskylän ja Nuasjärven kylät. Seudulle tuli uudisasukkaita ennen kaikkea Paltamosta ja Oulujärven tienoilta, Keski-Suomesta, Savosta ja Karjalasta. Sotkamossa ja Kuhmonniemessä oli vuonna 1688 yhteensä 200 taloa.


title: Sotkamo

text: Sotkamo kuului aluksi Paltamoon, kunnes siitä tehtiin oma kirkkoherrakuntansa vuonna 1647. Kuhmoniemi erotettiin 1856 Sotkamosta omaksi kirkkoherrakunnakseen, myöhemmin siitä tuli Kuhmon kaupunki. Vuodesta 1650 Sotkamo kuului 30 vuotta Pietari Brahelle läänitettyyn Kajaanin vapaaherrakuntaan. 1600-luvun lopun ja 1700-luvun sotien ja nälkävuosien jälkeen seurasi uudelleenrakennusvaihe, mm. poltetun kirkon tilalle valmistui Grels Nordlingin johdolla uusi vuonna 1737. Maanviljely ja tervakauppa vaurastuttivat väestöä. Pitäjään alettiin rakentaa jälleen uutta kirkkoa 1854. Johan Oldenburgin piirtämä ja T. J. Tolpon rakentama puukirkko valmistui 1870, kirkko on Kainuun suurin. Vanhan kirkon hirsistä tehtiin Naapurinvaaralle kansakoulu 1800-luvun lopulla.


title: Sotkamo

text: Sotkamoa koettelivat monet kovat nälkävuodet, joiden aikana myös kulkutaudit surmasivat suurin joukoin asukkaita. Tiedetään, että vuoden 1696 Mikkelinpäivän ja seuraavan vuoden juhannuksen välisenä aikana Sotkamossa kuoli 184 ja syntyi vain 35 henkeä. 1800-luvun alkupuolella väestö jätti Elias Lönnrotin mukaan suurin joukoin kotinsa nälän ja tautien uhkaamana ja muutti Venäjän puolelle – kuka tilapäisesti, kuka pysyvästi. Myös sota-aikoina sotkamolaiset kokivat kovia. Sarkasodassa 1712 ja isonvihan aikoihin 1716–1721 aluetta ryöstettiin julmasti, ensin mainittuna vuonna yläkarjalaiset ja venäläiset ryöstivät muun muassa Simo Hurtan eli Affleckin hovin Korvaniemellä; 60 taloa ja kirkko poltettiin.


title: Sotkamo

text: Koski-Jaakko suunnitteli jo 1760-luvulla Kiantoperään Lappajoen suuhun, vanhan markkina- ja suolatien alkuun, Oulun kauppiaiden varastopaikkaa eli kauppalaa. Kuitenkin vasta vuosisadan lopulla alkoi alueen taloudellinen kehitys vilkastua. Vaarojen kaskiviljelystä siirryttiin monipuoliseen maatalouteen. Tervanpoltto muodostui merkittäväksi elinkeinoksi 1800-luvun puolivälissä valmistuneet Ämmänkosken ja Koivukosken sulut mahdollistivat tervan viennin Ouluun asti. Vuonna 1900 Sotkamon tervanpoltto tuotti noin 4 000 tynnyriä tervaa, mutta jo 1900-luvun alussa tervan merkitys väheni.


title: Sotkamo

text: Maantie Sotkamoon valmistui 1850. Maanviljelyä ja metsän käyttöä helpotti 1850-luvulla toteutunut isojako. Tuolloin pitäjässä oli myös pientä rautateollisuutta; Petäjäkosken rautatehdas toimi vuosina 1838–1880. 1860-luvun suuret nälkävuodet verottivat alueen asutusta, jopa neljännes pitäjän 5 000 asukkaasta menehtyi. Nälkävuosien mentyä pitäjään perustettiin kunnallishallinto 1874. Tämä vilkastutti yhteiskuntaelämää. Kauppaliikkeet yleistyivät ja säästöpankki perustettiin 1891. Ensimmäinen kansakoulu avasi ovensa 1882 ja Kainuun vanhin nuorisoseura perustettiin 1891. Karjatalous kehittyi 1800-luvun lopulla nopeasti, osuusmeijeri perustettiin 1907. Suomen itsenäisyyden aikana Sotkamosta kehittyi Kainuun vaurain kunta, jossa oli asukkaita noin 11 000. Väestön kasvu jatkui Sotkamossa aina 1960-luvulle asti, jolloin alkoi muuttoliike kaupunkeihin. 1980-luvulla väestö oli laskenut lähelle 1920-luvun määriä, 11 000:een. Asutus oli laskenut hiljalleen siitä lähtien, ja vuonna 2011 kunnassa oli 10 750 asukasta.


title: Sotkamo

text: Sotkamossa on syntynyt ja asunut useita kirjailijoita: muun muassa suomen- ja ruotsinkielisenä kirjailijana tunnettu Juhana Frosterus, kuuluisa valtiomies ja kansantalouden tutkija Anders Chydenius, kansankirjailija Heikki Meriläinen sekä Kainuun kuvaajista tunnetuin, Veikko Huovinen.