title: Itsevaltius

text: Ranskassa 1500-luvun loppupuoliskolla esiintyi itsevaltiuden teoreetikkona Jean Bodin (k. 1596). Teoksessaan "Les six livres de la republique" hän kertoo olevansa sitä mieltä, että sekä lainsäädäntö- että toimeenpanovallan tulee kuulua ainoastaan hallitsijalle. Hänen mukaansa tämä ei saa johtaa despotismiin: hallitsijan on oltava sidottu jumalallisiin käskyihin, hänen täytyy noudattaa sopimuksia eikä hän saa koskea alamaistensa omaisuuteen jne..


title: Itsevaltius

text: Terminä "absolutismi" merkityksessä ’itsevaltius’ syntyi vasta Ranskan vallankumouksen jälkeen. Sanan käyttö yleistyi sen jälkeen, kun absoluuttinen monarkia oli vuonna 1823 palautettu Espanjassa.


title: Itsevaltius

text: Esimerkiksi 1500-, 1600- ja 1700-luvun itsevaltiutta on verrattu 1900- ja 2000-luvun diktatuureihin. Se oli kuitenkin luonteeltaan käytännössä hyvin erilaista kuin nykydiktatuurit, koska hallitsijoiden käskyjen toimittaminen kauas, vaikkapa Pariisista Marseilleen tai Tukholmasta Olavinlinnaan, kesti pitkään ja lakien noudattamisen valvominen oli vaikeata. Tuon ajan esivalta kontrolloi kansalaisten jokapäiväistä elämänmenoa paljon vähemmän kuin nykyiset poliitikot. Näin ollen eivät itsevaltiaiden todelliset vaikutusmahdollisuudet olleet nykymittapuun mukaan kovin suuret ja itsevaltiuden voidaan katsoa olleen melko tehoton hallintomuoto.


title: Korvasieni

text: Korvasieni ("Gyromitra esculenta") on erittäin herkullisena yleisesti pidetty mutta käsittelemättömänä tappavan myrkyllinen kotelosienilaji. Korvasienen myrkyistä noin 90 prosenttia on gyromitriiniä, joka on hengenvaarallinen solumyrkky, mutta herkästi haihtuva ja vesiliukoinen. Korvasieni kasvaa keväällä ja alkukesällä etenkin hiekkaisissa kangasmetsissä alueilla, joissa maanpinta on rikkoutunut.


title: Korvasieni

text: Korvasienen lakki on punertavan-, suklaan- tai mustanruskea, ontto, epäsäännöllisen muotoinen ja poimuttunut aivojen tai tippaleivän tavoin. Lakin reuna on usein laidoilta jalkaa vasten sisäänpäin kääntynyt. Sen koko vaihtelee muutamasta sentistä aina noin 15 senttiin asti, tukevan ja lyhyen jalan paksuus on yleensä noin puolet lakista. Väriltään jalka on vaaleanharmaa tai likaisen valkoinen, ja sisältä jalka on lokeroinen. Malto on vaaleaa, vahamaista, haurasta ja ohutta. Sienen tuoksu on omalaatuinen, voimakas ja miellyttävä.


title: Korvasieni

text: Myös muut korvasienten sukuun kuuluvat lajit, kuten laakakorvasieni ("Gyromitra perlata"), kesäkorvasieni ("Gyromitra sphaerospora") ja lehtokorvasieni ("Gyromitra gigas") ovat ulkonäöltään samankaltaisia. Myös piispanhiippa ("Gyromitra infula"), pohjanpiispanhiippa ("Gyromitra ambigua"), poimukellomörsky ("Ptychoverpa bohemica") ja kartiohuhtasieni ("Morchella elata") ovat samankaltaisia.


title: Korvasieni

text: Korvasieni kasvaa koko Suomessa.


title: Korvasieni

text: Korvasieni on hiekkaisilla kankailla verrattain yleinen. Itiöemät ilmestyvät maan pinnalle huhti–kesäkuussa. Korvasieni kasvaa usein runsaana paikoilla, joissa maan pinta on rikkoutunut. Sen vuoksi korvasieni on yleinen esimerkiksi hakkuuaukeilla, kuloalueilla sekä metsäteillä ja -poluilla. Parhaat sienipaikat ovat pari-kolme vuotta vanhat hiekkapohjaiset mäntykankaiden hakkuuaukeat joitten maa on kuorittu ja esiin on tullut hiekkaa. Korvasienen satoa voi lisätä rikkomalla maata ja lisäämällä selluloosapitoista ainetta, kuten sanomalehteä.


title: Korvasieni

text: Tuore korvasieni sisältää gyromitriiniä, joka on hengenvaarallinen solumyrkky. Se on lämpöä ja kylmyyttä kestävä, mutta herkästi haihtuva ja vesiliukoinen yhdiste. Väärin valmistetun tai ryöppäämättömän korvasienen syöminen aiheuttaa akuutin myrkytyksen. Ei tiedetä, kuinka suuri määrä korvasientä riittää aiheuttamaan myrkytyksen, mutta siihen vaikuttaa oleellisesti se, onko kyse raaoista vai puutteellisesti käsitellyistä sienistä. On kuitenkin arvioitu, että gyromitriinin LD50-arvo ihmiselle olisi 20–50 mg/kg, mikä vastaa 400–1 000 grammaa tuoreita korvasieniä.


title: Korvasieni

text: Gyromitriini hajoaa elimistössä ja muodostaa metyylihydratsiinia, joka on varsinainen myrkytyksen aiheuttaja. Metyylihydratsiini vaikuttaa keskushermostoon ja haittaa B6-vitamiinin normaaleja toimintoja. Lisäksi myrkky vaurioittaa maksaa ja ruoansulatuskanavaa, harvemmin munuaisia. Gyromitriinin on todettu olevan myös syöpäriskiä lisäävä karsinogeeni. Gyromitriinimyrkytyksen oireita ovat pahoinvointi, päänsärky, oksentelu, vatsakipu, väsymys ja kova ripuli, joka voi olla veristä. Myös neurologiset oireet, kuten huimaus, heikotus ja silmävärve ovat mahdollisia. Oireet alkavat tyypillisesti 5-8 tunnin kuluttua syömisestä, mutta oireeton aika voi olla jopa 36 tuntia. Ilman sairaalahoitoa potilas saattaa kuolla muutaman päivän sisällä.


title: Korvasieni

text: Jos puutteellisesti käsiteltyjä korvasieniä on syöty ateriaksi tai raakaa sientä on maistettu vähäinen määrä, kerta-annos lääkehiiltä saattaa riittää. Oireetonta ja lievästi vatsaoireista potilasta voidaan seurata kotona. Mikäli potilaalla on neurologisia oireita tai voimakkaita suolisto-oireita, myrkytys vaatii sairaalahoitoa. Mikäli potilas on syönyt ateriaksi raakoja tai esimerkiksi suoraan pannulla paistettuja korvasieniä, tilanne vaatii aina sairaalahoitoa vaikkei oireita olisi ehtinyt kehittyä. Hoitona on kerta-annos lääkehiiltä ja mahdollisesti myös mahan tyhjennys, ellei potilas ole jo oksentanut useita kertoja. Korvasienen myrkyille ei ole varsinaista antidoottia. Myrkytyksen neurologiset oireet muistuttavat isoniatsidin aiheuttamia oireita, joten neurologisten oireiden hoitoon on käytetty B6-vitamiiniruiskeita.


title: Korvasieni

text: Vaikka korvasientä pidetään tuoreena tappavan myrkyllisenä, Suomesta tunnetaan vain kaksi korvasienen aiheuttamaa kuolemantapausta. Ne ovat vuosilta 1949 ja 1953, ja molemmissa tapauksissa lapsi oli syönyt käsittelemätöntä korvasientä.


title: Korvasieni

text: Myrkyllisyydestään huolimatta korvasieni on yksi kaikkein herkullisimmista suomalaisista ruokasienistä. Siinä on hieno ja tunnistettavan vahva aromi ja ravunlihaa muistuttava koostumus. Korvasieni kuului perinteiseen kauppasieniluetteloon 1. heinäkuuta 2012 asti, ja sen jälkeen se on kuulunut Eviran ylläpitämään suositeltujen ruokasienien luetteloon. Suomessa korvasieniä myydään sekä raakoina että esikäsiteltyinä; raakoina myytävissä korvasienissä täytyy lain mukaan aina olla mukana varoitusteksti ja käsittelyohjeet.


title: Korvasieni

text: Gyromitriini saadaan poistetuksi sienistä noin 99,5-prosenttisesti keittämällä, eli ryöppäämällä sieniä kymmenen minuutin ajan runsaassa vedessä käyttäen noin kuusi litraa vettä per yksi kilo sieniä. Toisen ohjeen mukaan sieniä keitetään kaksi kertaa viisi minuuttia vedessä, jota on kolme osaa ja yksi osa sieniä. Kummankin keittämisen jälkeen sienet huuhdellaan hyvin, eikä keitto- tai huuhteluvettä käytetä uudestaan. Ryöppääminen kannattaa tehdä avonaisessa kattilassa, jotta myrkkyä haihtuu keitinhöyryn mukana ilmaan eikä tartu kanteen.


title: Korvasieni

text: Korvasientä käsitellessä tulee ehdottomasti huolehtia oikeista menettelytavoista sen myrkyllisyyden takia. On suositeltavaa, että korvasienet kerätään eri koriin tai pussiin kuin muut sienet, sillä niiden sisältämä gyromitriini saattaa saastuttaa muut sienet. Korvasienien puhdistamisen ja koskettelemisen jälkeen kädet on pestävä huolellisesti. Kasvoihin koskettelua on vältettävä ja erityisesti varottava suuta ja silmiä. Väljässä vedessä keittäminen vähentää myös radioaktiivista cesiumia. Keittämisessä syntyvässä höyryssä on gyromitriinia, joten sen hengittämistä on vältettävä.


title: Korvasieni

text: Myrkyllisyyden lisäksi kannattaa huomata se, että korvasienen poimuihin jää usein hiekkaa. Hiekka on harmillista syödessä, joten se kannattaa poistaa sienistä huolellisesti.


title: Korvasieni

text: Korvasienet voidaan myös säilöä kuivaamalla. Tällöin kuivaustulos on varmistettava hyvin, että varsinkin paksuhkot jalkaosat ovat kuivuneet rapsahtavan kuiviksi. Aiemmin korvasienten kuivaamista on pidetty myös hyvänä keinona myrkyn poistamiseksi, mutta nykytiedon mukaan kuivaaminen jättää sieniin myrkkyjäämiä ja myös kuivatut korvasienet tulee ryöpätä ennen käyttöä. Kuivattuja korvasieniä liotetaan ennen ryöppäämistä vähintään kaksi tuntia vedessä, jota on kaksi desilitraa jokaista kymmentä grammaa kuivattuja sieniä kohden. Ryöppääminen tehdään kuivatuille ja liotetuille korvasienille aivan samoin kuin tuoreillekin.


title: Korvasieni

text: täysin myrkyttömäksi korvasientä ei esikäsittelylläkään koskaan voida saada. Tämän takia korvasienen syömistä usealla peräkkäisellä aterialla ei suositella, vaikka korvasienet olisivatkin niin huolellisesti esikäsiteltyjä kuin mahdollista.


title: Korvasieni

text: Suomalainen kemian professori Heikki Pyysalo tunnettiin korvasienitutkimuksistaan. Nykyiset korvasienen käsittelyohjeet on luotu Pyysalon tutkimusten pohjalta.


title: Radiomafia

text: Radiomafia oli Yleisradion pääasiassa nuorille ja nuorille aikuisille suunnattu radiokanava, joka aloitti toimintansa valtakunnallisen televisiomainonnan myötä 1. kesäkuuta 1990 ja lopetti 12. tammikuuta 2003. Radiomafian seuraajaksi perustettiin YleX. Tällöin osa ohjelmista siirtyi muille Ylen kanaville, kuten nyt jo edesmenneeseen YleQ:hun, Yle Radio Suomeen ja Yle Radio 1:een. Osa ohjelmista lopetettiin kokonaan.


title: Radiomafia

text: Ajatus nuorisolle ja sen suosimalle populaarimusiikille pyhitetystä radiokanavasta esitettiin ensimmäisen kerran jo 1970-luvun lopussa Yleisradion viihdetoimituksessa. Asiaa ajaneen kampanjan tuloksena ei saatu vielä omaa kanavaa, vaan säännölliset iltapäivälähetykset radion rinnakkaisohjelma- ja myöhemmin kakkoskanavalla jakoivat keskenään Rockradio ja Nuortenradio, molemmat makasiinityyppisiä puhe-musiikkiohjelmia. Järjestelyllä onnistuttiin palauttamaan nuoret radioiden kuuntelijoiksi, ja se toimi niin kauan kuin ei ollut kilpailevia radiokanavia.


title: Radiomafia

text: Kun radiotoiminta vapautui ja paikallisradiot tulivat 1980-luvun puolivälissä, alkoi Yleisradio menettää kuuntelijoita niille. Erityisesti nuoret siirtyivät kuuntelemaan asemia, joista monet lähettivät heidän mielimusiikkiaan ympäri vuorokauden, Helsingissä erityisesti Radio City. Kaupallisten radioiden myötä myös radion kuuntelutapa muuttui: ennen kuunneltiin ohjelmia, mutta nyt alettiin kuunnella kanavia, erityisesti omaan mielimusiikkiin ja ohjelmantekotyyliin profiloituneita asemia ja niiden ohjelmavirtaa. Nuoret tottuivat siihen, ettei enää tarvinnut katsoa ohjelmatiedoista lempiohjelmiaan, vaan aina kun käänsi suosikkiasemilleen, saattoi kuulla lempimusiikkiaan. Myös tietokoneen tulo oli mullistanut radiotoiminnan siten, että soitetun musiikin hallinta oli nyt mahdollista. Siksi kaupallisten radioasemien toimittajat eivät enää saaneet valita soittamaansa musiikkia, vaan musiikki oli suunniteltu ennakolta ja laadittu soittolistoiksi. Radiokuuntelu oli nyt jakautunut selvästi kahtia: vanhempi väestö kuunteli Yleisradiota ja nuoremmat kaupallisia radiokanavia. Aluksi Yleisradio yritti vastata kuuntelijakatoon nuoremmissa ikäryhmissä profiloimalla kaksi olemassa olevaa kanavaa selkeämmin. Tämä ei kuitenkaan auttanut, vaan kaupalliset radioasemat kasvattivat menestystään. Tämä jatkui, kunnes 1990-luvulle tultaessa taloudellinen lama katkaisi kehityksen. Kaupalliset radioasemat alkoivat saada pysyviä toimilupia, ja ne saivat luvan nostaa lähetystehojaan sekä asemien yhteislähetyksiä, mikä nosti niiden kuuntelijakuntaa.


title: Radiomafia

text: Kanavauudistuksen tarkoitus oli houkutella menetetty nuoriso takaisin Yleisradion kuuntelijoiksi. Reseptinä oli lähteä samalle linjalle kuin paikallisradiot, eli profiloida selkeälle kohderyhmälle tarkoitettu kanava. Kilpailussa Yleisradion valttina olivat paremmat resurssit: laajempi levystö, kirjasto, parempi tekniikka, suurempi työntekijämäärä ja varmempi rahoitus. Näillä saatiin houkuteltua monia paikallisradion toimittajia Yleisradioon, ja useimmat heistä nimenomaan vasta perustettuun Radiomafiaan, niin että puolet kanavan työntekijöistä tuli kaupallisista radioista.


title: Radiomafia

text: Yleisradion johto päätti tehdä Radiomafiasta koekentän, jossa ensimmäistä kertaa sovellettiin paikallisradioiden omaksumia uusia tyylejä tehdä ohjelmaa. Kanavalle annettiin aiemmin alueradioille suunniteltu lähetinverkko.


title: Radiomafia

text: Ohjelmatoiminnan koordinaatooriksi palkattiin Tampereen Radio 957:n Ismo Nykänen, joka määritteli ohjelmatoiminnan periaatteet: nopeus, rohkeus ja joustavuus. Nyt soittolistat tulivat ensimmäistä kertaa myös Yleisradioon ja kanavan sisällöstä tuli yksittäisten ohjelmien sijasta lähetysvirtaa. Radiomafian sisältö oli tarkoituksellisesti populaarikulttuuriin ja myös vastakulttuuriin keskittynyttä, jonka ilmaisu ja kieli oli myös rohkeaa. Kohderyhmäksi määriteltiin alle 35-vuotiaat. Kanavan ohjelmapäällikkönä toimi vanha yleisradiolainen, jo 1960-luvulla nuorenohjelmissa aloittanut Pentti Kemppainen. Musiikki oli kanavan ilmeen luonnissa päätekijä. Samoin kuin rockradiossa, nytkin oli tärkeänä tavoitteena kotimaisen musiikin esille tuominen. Ohjelmien teossa käytettiin runsaasti freelance-työvoimaa. Vakituinen henkilökunta organisoitiin tuotantoryhmiin, jotka toimivat suhteellisen itsenäisesti. Myös toimittajien ja teknisen henkilökunnan välinen ero hämärtyi: usein toimittaja itse hoiti myös äänitarkkailun.


title: Radiomafia

text: Kanavan nimi aiheutti julkisuudessa voimakasta keskustelua. Erityisesti vanhemmat sukupolvet tuomitsivat nimen, mutta nuoret hyväksyivät sen. Tekijöiden mukaan tämä oli juuri se, mitä kanava nimenomaan halusi: sen kohderyhmä hyväksyi nimen, mutta muut vierastivat sitä.


title: Radiomafia

text: Myös kanavan motto ja mainoslauseet, kuten "Radiomafia - aito afia" herättivät ärtymystä vanhemmissa ikäryhmissä. Niiden tekijöitä syytettiin muun muassa suomen kielen raiskaamisesta.


title: Radiomafia

text: Radiomafia lähetti ohjelmaa 24 tuntia vuorokaudessa, joskin alussa yöaikaan lähetettiin levyiltä soitettua tauotonta klassista musiikkia. Muu aika oli lähinnä makasiinityyppistä puhe- ja musiikkiohjelmaa kuten paikallisradioissa. Myös lyhyitä uutislähetyksiä oli silloin tällöin.


title: Radiomafia

text: Alla on listattuna joitakin Radiomafian pitkäaikaisia ja tunnetuimpia ohjelmia, joilla monella oli vankka kuuntelijakunta. Osa ohjelmista jatkaa edelleen Yle Radio Suomessa ja Yle Radio 1:ssä.


title: Hermeneutiikka

text: Hermeneutiikka (kreik. "hermēneuein" 'tulkita', "hermēneutike tekhnē" ’tulkinnan taito’) on teoria tulkinnasta. Se keskittyy erityisesti tekstien mutta myös musiikin, kuvataiteen, historian tai yhteiskunnan merkitysten tulkintaan. Hermeneutiikka käytetään joskus samassa merkityksessä kuin eksegetiikkaa. Hermeneutiikassa sovelletaan hermeneuttista menetelmää.


title: Hermeneutiikka

text: Klassisen hermeneutiikan juuret johdetaan yleensä Aristoteleeseen ja pyhien tekstien tulkintaperinteeseen. Nykyaikaisen hermeneutiikan perustajana pidetään Wilhelm Diltheytä. Hänen lisäkseen hermeneutiikkaa ovat kehittäneet muun muassa Martin Heidegger, Hans-Georg Gadamer, Paul Ricœur ja Gianni Vattimo. Hermeneutiikka luetaan mannermaiseen filosofiaan.


title: Hermeneutiikka

text: Sana "hermeneutiikka" on johdettu muinaiskreikan sanasta , "hermēneus" ’tulkitsija’. Sillä on yhteyksiä kreikkalaisen Hermes-jumalan nimeen: Hermes toimi jumalien viestien välittäjänä ja tulkitsijana. Hermeen uskottiin pilailevan vastaanottajien kustannuksella, muuttavan joskus viestejä ja vaikuttavan niiden tulkintaan.


title: Hermeneutiikka

text: Usein ”hermeneutiikalla” viitataan pyhien kirjoitusten tulkintaan, jolloin hermeneutiikka liittyy läheisesti eksegetiikkaan. Muun muassa Rabbi Ishmael tulkitsi Tooran lakeja käyttäen kolmeatoista hermeneuttista periaatetta; hän käytti termiä ensimmäisten joukossa. Filosofinen hermeneutiikka voidaan nähdä raamatullisen hermeneutiikan perillisenä. Se tarjoaa erilaisille tulkintayrityksille teoreettisen pohjan. Näin filosofinen hermeneutiikka ja raamatullinen hermeneutiikka voidaan nähdä toisiaan tukevina.


title: Hermeneutiikka

text: Länsimaisen hermeneutiikan alkuperä voidaan jäljittää kahtaalle. Antiikin Kreikassa reetorit tutkivat kirjallisuutta, ja tutkimusta kehitettiin erityisesti Aleksandriassa. Samaan aikaan hellenistisen kulttuurin kanssa kehittyi Raamatun eksegetiikka, aluksi juutalaisten (Midraš) ja myöhemmin myös kristillisten kirkkoisien harjoittamana.


title: Hermeneutiikka

text: Aristoteles selvitti tulkitsemista teoksessaan "Tulkinnasta" ("Peri hermeneias"). Yhtä merkittäviä ovat monet antiikinaikaiset kirjoitukset runoudesta, retoriikasta ja sofistiikasta. Näihin kuuluu monia Platonin dialogeja, kuten "Kratylos", "Ion", "Gorgias", lyhyempi "Hippias" ja "Valtio", sekä Aristoteleen "Runousoppi", "Retoriikka" ja "Sofistiset kumoamiset". Nämä käsittelevät kuitenkin enemmän esityksen muotoa ja argumenttien kumoamista kuin tekstien ymmärtämistä teksteinä. Vasta stoalaisilla, jotka kirjoittivat myyttien tulkitsemisesta, tavataan laajempaa tietoisuutta tekstien ymmärtämiseen liittyvistä ongelmista.


title: Hermeneutiikka

text: Juutalaiset rabbit ja varhaiset kristilliset kirkkoisät hyödynsivät samanlaisia filologisia menetemiä; he painottivat Raamatun vertauskuvallisia eli allegorisia tulkintatapoja, jotka usein syrjäyttivät tekstin kirjaimellisen luennan. Tekstin ulkoasun takaa etsittiin syvällisempiä merkityksiä. Esimerkkejä tällaisesta tulkinnasta löytyy erityisesti Filon Aleksandrialaisen ja Origeneen teoksista sekä Talmudista.


title: Hermeneutiikka

text: Perinteinen juutalainen hermeneutiikka erosi kreikkalaisesta siinä, että juutalaiset katsoivat Tanakhin, juutalaisen Raamatun kaanonin, olevan virheetön: ristiriitaisia kohtia ei pidetty tekstissä olevina virheinä tai tekstin turmeltumisina — sen sijaan ne katsottiin tarkoituksellisiksi, ja niiden katsottiin sisältävän merkityksiä, jotka tuli houkutella ulos tekstistä eksegeesillä. Tämän vuoksi rabbiiniset tulkitsijat kehittivät ongelmakohdille rinnakkaisia, esoteerisia lukutapoja. Tämä oli myös yhtenä taustatekijänä varhaiselle kabbalalle ja gematrialle, jotka katsoivat raamatunteksteissä olevan kirjaimiin tai lukuarvoihin perustuvia mystisiä tai "salaisia" merkityksiä.


title: Hermeneutiikka

text: Keskiaikainen eksegeesi teki eron tekstin kirjaimen ja hengen välille jakamalla lukutavat neljään. Kirjallista merkitystä ("sensus historicus") tutkittaessa tarkasteltiin sitä, mitä teksti ilmoittaa suoraan. Vertauskuvallinen merkitys ("sensus allegoricus") selitti tekstejä suhteessa kirkon dogmiin, niin että jokaisella tekstin osalla oli symbolinen merkitys. Kolmas lukutapa oli tekstin moraalinen sovellus ("sensus tropologicus" tai "sensus moralis"), sen vaikutus yksittäiseen lukijaan tai kuulijaan. Neljäs lukutapa ("sensus anagogicus") uutti tekstistä epäsuoria vihjauksia metafysiikkaa tai eskatologiaa koskeviin asioihin. Samanlainen jako neljään lukutapaan löytyy myös rabbiinisista kirjoituksista. Nämä olivat: "pešat" (yksinkertainen tulkinta), "remez" (vihjaus), "deraš" (tulkitseva) ja "sod" (salattu).


title: Hermeneutiikka

text: Keskiaika merkitsi ei-kirjaimellisten tulkintojen nousua. Kristilliset raamatunselittäjät saattoivat lukea Vanhan testamentin kertomuksia samanaikaisesti sekä Uuden testamentin tapahtumien esi- ja vertauskuvina; symbolisina opetuksina kirkollisista instituutioista ja teologisista opetuksista; että henkilökohtaisesti sovellettavissa olevina vertauskuvina. Tulkinnat, kuten erilaiset moraaliopetukset, luettiin sisään Raamatun tekstiin, mutta ne perustuivat enemmän perinteeseen kuin pelkkään tekstiin itseensä.


title: Hermeneutiikka

text: Tyypillinen keskiaikainen eksegeettinen tekniikka jakoi tekstin "glossiin", jotka kirjoitettiin joko rivien väliin tai sivujen marginaaliin, jotka oli jätetty leveiksi tätä tarkoitusta varten. Teksti jaettiin edelleen "scholioihin", jotka olivat pidempiä eksegeettisiä selityksiä, jotka oli usein kirjoitettu erillisille sivuille.


title: Hermeneutiikka

text: Varsinainen hermeneutiikka syntyi 1400-luvun humanismin myötä historiallisena ja kriittisenä menetelmänä analysoida tekstejä. Varhaisen hermeneutiikan riemuvoittoihin kuuluu Lorenzo Vallan vuonna 1440 osoittama niin sanotun "Konstantinuksen lahjakirjan" epäaitous pelkästään tekstinsisäisen todistusaineiston perusteella. Näin humanistinen hermeneutiikka laajensi aikaisempaa, lähinnä Raamatun tulkintaan keskittynyttä hermeneutiikkaa myös muihin teksteihin.


title: Hermeneutiikka

text: Raamatun hermeneutiikka ei sekään kuollut. Protestanttinen reformaatio herätti uuden kiinnostuksen Raamatun tulkitsemiseen ja alkutekstien tutkimiseen, kun tulkinnasta tuli keskeistä protestanttiselle teologialle. Raamatuntulkinnassa palattiin keskiajalla kehittyneestä tulkintaperinteestä takaisin teksteihin itseensä.


title: Hermeneutiikka

text: Valistusaikana monet hermeneutikot, erityisesti protestanttiset eksegeetit, alkoivat lukea Raamatun tekstejä samalla tavalla kuin maallisia klassikkotekstejä. Kirjoitukset alettiin nähdä vastauksena johonkin historialliseen tai yhteiskunnalliseen tilanteeseen. Näin ristiriitaisilta vaikuttavat kohdat voitiin nähdä uudessa valossa.


title: Hermeneutiikka

text: Friedrich Schleiermacher (1768–1834) tutki ymmärtämisen luonnetta paitsi pyhien kirjoitusten tulkinnassa myös suhteessa kaikkiin inhimillisiin teksteihin ja viestintätapoihin. Hän erotti kieliopillisen ja psykologisen tulkitsemisen toisistaan. Ensin mainittu tutkii sitä, kuinka teos on koostettu yleisistä ajatuksista, ja viimeksi mainittu niitä ominaispiirteitä, jotka luonnehtivat teosta kokonaisuudessaan.


title: Hermeneutiikka

text: Schleiermacherin myötä hermeneutiikka alkoi painottaa tulkitsijan merkitystä tulkitsemisessa. Schleiermacherin hermeneutiikka painotti tulkitsijassa tapahtuvaa tekstin ymmärtämistapahtumaa oleellisena askelena tulkitsemisessa. Ymmärrys ei ollut seurausta pelkästään tekstin lukemisesta, vaan siihen kuului myös tekstin historiallisen kontekstin ja kirjoittajan psykologian tunteminen.


title: Hermeneutiikka

text: Nykyaikaisen hermeneutiikan perustajana pidetään Wilhelm Diltheytä (1833–1911), joka laajensi hermeneutiikan aluetta edelleen liittämällä tulkitsemisen tekstien lisäksi kaikkeen historiallisiin kohteisiin ja kaikkeen inhimilliseen toimintaan. Hänen filosofiassaan hermeneutiikka on ”eläytyvää ymmärtämistä”, jossa ymmärryksen tuli siirtyä inhimillisen toiminnan ja tuotteliaisuuden ulkoisista ilmentymistä kohti niiden sisäistä merkitystä. Eläytyvä ymmärtäminen on Diltheyn mukaan menetelmä, joka erottaa niin sanotut hengentieteet () eli ihmistieteet luonnontieteistä. Diltheyn hermeneutiikassa keskeistä oli järjestelmällisten ja tieteellisten tulkintojen tuottaminen sijoittamalla tutkittava teksti sen syntykontekstiin. Diltheyn mukaan hengentieteiden keskeinen metodi on eläytyminen tutkimuskohteen ajatusmaailmaan ja toisaalta tukeutuminen (tutkijan omaan) sisäiseen kokemukseen. Tämä ajatus on keskeinen myös modernin historiantutkimuksen menetelmäopin kannalta. Siten diltheyläinen hermeneutiikka on edelleen ajankohtaista humanististen tieteiden menetelmäopin kannalta.


title: Hermeneutiikka

text: Viimeisessä merkittävässä esseessään "Verstehens anderer Personen und ihrer Lebensäußerungen" (”Muiden ihmisten ja heidän elämänilmaisujensa ymmärtäminen”, 1910) Dilthey tekee selväksi, että tämä siirtymä ulkoisesta sisäiseen, ilmaisusta siihen mitä ilmaistaan, ei kuitenkaan perustu empatiaan. Empatiaan kuuluu suora samastuminen toiseen. Tulkintaan kuuluu epäsuora tai välitetty ymmärrys, joka voidaan saavuttaa vain asettamalla inhimilliset ilmaisut historialliseen kontekstiinsa. Ymmärtämisessä ei ole kyse kirjoittajan alkuperäisen mielentilan ennallistamisesta, vaan teoksessa esitetyn ilmaisemisesta.


title: Hermeneutiikka

text: Martin Heidegger (1889–1976) tutustui hermeneutiikkaan teologisten opintojensa ja Diltheyn kautta. Hänen filosofinen hermeneutiikkansa siirsi hermeneutiikan painopisteen tulkinnasta eksistentiaaliseen ymmärtämiseen, jota hän piti suorempana, välittömämpänä ja siten eräällä tavalla autenttisempana tapana pikemmin olla maailmassa kuin vain tapana tietää.


title: Hermeneutiikka

text: Jo neljä vuotta ennen pääteoksensa "Olemisen ja ajan" ilmestymistä pitämissään luennoissa Heidegger esitti irtaantumista hermeneutiikasta termin tavanomaisessa merkityksessä, oppina tekstien tulkinnasta. Heideggerin mukaan hermeneutiikkaa ei pidä ensisijaisesti käsittää oppirakennelmana niistä tekniikoista ja tietoisuuden prosesseista, joiden kautta tietämistä tavoitteleva subjekti pyrkii oikeaan ymmärrykseen tulkitsemisen kohteesta. Tämän tavanomaisen hermeneutiikan keskeinen tavoite oli selvittää, miten subjekti voi ymmärtää tekstin merkityksen. Heideggerin myötä tämä ongelma korvautuu kysymyksellä ”Miten sellainen olento, jonka oleminen muodostuu ymmärtämisestä, on maailmassa?” Hermeneutiikasta tulee näin osa ymmärtävän, eksistoivan olennon, täälläolon – "Daseinin" – analyysia.


title: Hermeneutiikka

text: 1900-luvun loppupuolella hermeneutiikassa on vaikuttanut erityisesti Heideggerin oppilas Hans-Georg Gadamer (1900-2002). Gadamer kuvasi tulkitsemisprosessia oman "horisontin" sulautumiseksi yhteen "tekstin horisontin" kanssa. Hän kritisoi Diltheytä siitä, ettei puhdas ymmärtäminen eli eläytyminen hengentieteissä ole koskaan mahdollista, vaan tutkija tutkii kohdetta muodostaen hermeneuttisen kehän sen kanssa. Tässä hermeneuttisessa kehässä tutkijan esiymmärrys paranee ja kehittyy kommunikaatiossa tekstin tai muun tutkimusobjektin kanssa, mutta ei koskaan saavuta lopullista samankaltaisuutta tämän kanssa. Gadamerin mukaan traditiolla on suuri merkitys tekstin tulkinnassa, jota on vaikea päästä siitä syntyvän ”esituomion” takia pakoon. Gadamer ajatteli myös koko todellisuuden olevan tekstinkaltaista eli käsitteiden kautta rakentunutta.


title: Hermeneutiikka

text: Paul Ricœur siirtyi 1960-luvun alussa teoksessaan "La symbolique du mal" (”Pahan symboliikka”) fenomenologiasta ja eksistentialismista hermeneutiikkaan. 1960- ja 1970-luvun töissään hän kehitti hermeneutiikan symboliteoriaa ja sijoitti Ranskassa tuolloin huonosti tunnettua hermeneuttista filosofiaa teoreettisia pohdintoja hallinneisiin psykoanalyysiin ja strukturalismiin. Ricœur yhdistää tulkinnassaan Diltheytä ja Heideggeria ja katsoo, että hermeneuttinen kehä on ”terve”, koska vapahdus sitoutumisesta alkuperäiseen intentioon juuri vapauttaa luomaan uutta, joka kuitenkin on tapahduttava vastuullisesti tästä syystä. Viimeisimmissä töissään Ricœur on käsitellyt ajallisuuden, narratiivisen itseyden ja ihmistieteiden narratiivisen rakentumisen kysymyksiä ja luodannut näiden teemojen kautta sekä epistemologis-metodologisia että eksistentiaalis-ontologisia kysymyksiä.


title: Hermeneutiikka

text: Andrés Ortíz-Osés on kehittänyt omaa symbolista hermeneutiikkaansa välimerellisenä vastineena pohjoiseurooppalaiselle hermeneutiikalle. Hänen pääväittämänsä koskien maailman symbolista ymmärtämistä on, että merkitys on todellisen haavan symbolista parantamista.


title: Hermeneutiikka

text: Jürgen Habermasille hermeneutiikka eli oikeammin kommunikatiivisuus on yksi kriittisen yhteiskuntateorian ulottuvuus. Hän kritisoi aikaisemman hermeneutiikan, erityisesti Gadamerin, konservatiivisuutta, koska keskittyminen perinteeseen vaikutti vievän mahdollisuuden yhteiskuntakritiikkiin ja yhteiskunnalliseen muutokseen. Habermas kritisoi myös marxismia ja häntä edeltänyttä Frankfurtin koulukuntaa, koska se ei ollut huomioinut kriittisen teorian hermeneuttista ulottuvuutta ja samalla katsoi tietyt osa-alueet modernisaatiossa arvokkaiksi, kuten tieteellisen keskustelukulttuurin evolutiivisen kehityksen kohti parempaa. Habermas käytti elämismaailman ("Lebenswelt") käsitettä ja painotti vuorovaikutuksen ja viestinnän samoin kuin työn ja tuotannon merkitystä yhteiskuntateorialle.


title: Hermeneutiikka

text: Teksti on hermeneutiikassa keskeinen käsite. Sillä tarkoitetaan paitsi kirjallisia tekstejä, myös mitä tahansa merkitysten kokonaisuutta, joka vaatii tulla ymmärretyksi. Näin kyseessä voi olla paitsi taideteos, kuten sävellysteos tai kuvataiteen teos, myös esimerkiksi historia tai yhteiskunta.


title: Hermeneutiikka

text: Hermeneuttinen kehä kuvaa tekstin hermeneuttisen ymmärtämisen kulkua. Se viittaa siihen, että tekstin ymmärtäminen kokonaisuutena muodostuu viittauksista tekstin yksittäisiin osiin, ja yksittäisten kohtien ymmärtäminen puolestaan viittauksista kokonaisuuteen. Sen enempää koko tekstiä kuin sen yksityisiä osiakaan ei voida ymmärtää ilman viittausta toiseen, ja siksi ymmärtäminen muodostaa kehän. Tämä kehämäisyys ei kuitenkaan tarkoita sitä, että tekstien ymmärtäminen olisi mahdotonta. Sen sijaan se painottaa, että tekstin merkitys tulee löytää sen kulttuurisessa, historiallisessa ja kirjallisessa kontekstissa. Ricœurin mukaan kehässä kulkeminen syventää tekstin ymmärtämistä jokaisella ”kierroksella”, kun taas hermeneutiikan sukulaiskatsomus poststrukturalismi on tästä tavoitteesta pessimistisempi.


title: Hermeneutiikka

text: Sosiologiassa hermeneutiikalla tarkoitetaan yhteiskunnallisten tapahtumien tulkitsemista ja ymmärtämistä analysoimalla niiden merkitystä niihin osallistuville ihmisille ja heidän kulttuurilleen. Se oli suosittua 60- ja 70-luvuilla, ja poikkeaa muista sosiologian tulkitsevista koulukunnista siinä, että se painottaa kaikessa yhteiskunnallisessa käyttäytymisessä paitsi muotoa myös sisältöä. Sosiologiseen hermeneutiikkaan vaikutti ennen kaikkea Gadamer.


title: Hermeneutiikka

text: Itsenäisen juridisen hermeneutiikan voidaan sanoa syntyneen Friedrich Carl von Savignyn työssä 1800-luvulla, samoihin aikoihin siis kuin modernin filosofisen hermeneutiikankin. Von Savignyn etsittämät oikeustieteen tulkintamuodot ovat läheisessä suhteessa Friedrich Schleiermacherin filosofiseen hermeneutiikkaan. 1900-luvulla oikeushermeneutiikka ovat tutkineet mm. Emilio Betti, Arthur Kaufmann ja Winfried Hassemer. Myös Ronald Dworkinin interpretivismi voidaan nähdä filosofisen hermeneutiikan osana.


title: Hermeneutiikka

text: Musiikintutkimuksessa hermeneutiikalla tarkoitetaan oppia siitä, mitä säveltäjä haluaa ilmentää ja tarkoittaa sävelteoksellaan ja millainen on teoksen oikea (sanallinen) tulkinta. Musiikkihermeneutiikan uranuurtajia olivat Hermann Kretzschmar (1848–1924) ja hänen oppilaansa Arnold Schering (1877–1941). Kretzschmarin mukaan hermeneutiikan on pohdittava musiikin muotojen kätkemiä merkityksiä ja aatesisältöjä; hermeneutiikka auttaa kuulijaa ymmärtämään selvästi musiikin epämääräistä ilmaisua. Kretzschmar tavoitteli tieteellisyyttä mutta perusti työnsä 1700-luvun musiikkipatologiaan, jonka avulla musiikin affekteja pyrittiin ymmärtämään. Scheringin mukaan musiikin tahdon- ja tunteenilmaisu perustui jännityksiin ja niiden laukeamisiin. Schering kirjoitti useita kirjoja Ludwig van Beethovenin musiikin tulkinnasta. — Suomalaisista tutkijoista musiikin hermeneutiikkaa ovat tarkastelleet Nils-Eric Ringbom väitöskirjassaan "Über die Deutbarkeit der Tonkunst" (1955) ja Kai Karma.


title: Hermeneuttinen menetelmä

text: Hermeneuttinen menetelmä on hermeneutiikan lähtökohta. Menetelmällä pyritään ymmärtämään ja tulkitsemaan ihmisen toimintaa, kulttuuria tai tekstiä ja selvittämään merkityksiä. Hermeneuttista menetelmää käytetään humanistisissa tieteissä ja yhteiskuntatieteissä. Käsitteellä "hermeneuttinen kehä" kuvataan sitä, kuinka totuutta jatkuvasti lähestytään. Hermeneutikkojen mukaan menetelmä noudattaa tieteen menetelmää, koska sen tulosten totuudenmukaisuutta voidaan arvioida julkisesti.


title: Hermeneuttinen menetelmä

text: Hermeneutiikan keskeisimpiä käsitteitä on "hermeneuttinen kehä". Teoksessa "Hermeneuttisen pedagogiikan pääsuuntaukset" Pauli Siljander kertoo kolmesta eri merkityksestä, joissa hermeneuttisen kehän käsitettä voidaan käyttää. Ensimmäinen liittyy tiedonmuodostamisen tapahtumasarjaan ja tulee esiin siten, että tiedonmuodostuksella ei voi olla mitään varsinaista alkua. Voidaan käyttää käsitettä "esiymmärrys", jonka täytyy aina olla kaiken uuden ymmärtämisen taustalla. Esiymmärrys muuttuu ja korjautuu ymmärtämisen ja tulkinnan edetessä. Se ei kuitenkaan muutu täysin, vaan säilyttää kosketuksen aikaisempaan. Hermeneuttista kehää voidaan kutsua myös "hermeneuttiseksi spiraaliksi" eli kierteeksi eteenpäin pääsemisen mahdollisuuden vuoksi.


title: Hermeneuttinen menetelmä

text: Toinen hermeneuttisen kehän merkitys on ymmärtää se osien ja kokonaisuuden tulkinnan kautta. Esimerkiksi tekstiä tulkittaessa sen osia ei voi ymmärtää ilman kokonaisuutta, mutta osien tulkinta vaikuttaa kokonaisuuden tulkintaan. Kehä etenee osien ja kokonaisuuden välisenä dialektisena suhteena. Hermeneutikko Hans-Georg Gadamer totesi ajatuksen, jonka mukaan kokonaisuus määrittää osia ja osat puolestaan kokonaisuutta, olevan peräisin jo antiikin Kreikan ajalta.


title: Hermeneuttinen menetelmä

text: Hermeneuttisella kehällä on vielä kolmas merkitys, joka liittyy läheisesti kahteen edelliseen. Tämä on tulkintojen ja käsitteenmäärittelyn keskeneräisyys. Tällöin käsitteitä ei voi tarkasti määritellä ennen tutkimusta, vaan tutkimus voi osaltaan johtaa käsitteiden määritelmien muuttamiseen. Tutkimuksen edetessä tutkija pyrkii kyseenalaistamaan omia ennakkokäsityksiään ja korjaamaan niitä. Tämän ajatuksen mukaan täsmällistä tutkimuksen kulun ennakkosuunnittelua ja käsitteenmäärittelyä painottava määrällinen tutkimus ja merkityksiä selvittämään pyrkivä laadullinen tutkimus voivat olla toisiaan täydentäviä tutkimustapoja.


title: Filosofi

text: Filosofi on filosofian harjoittaja. Sanana filosofi tarkoittaa viisauden rakastajaa ( 'ystävä', ja , "sofia" 'viisaus'). Monet nykyiset ammattimaiset filosofian tutkijat vierastavat sanaa ”filosofi”. Filosofin sijaan puhutaan usein filosofian tutkijasta.


title: Filosofi

text: Sanat ”filosofia” ja ”filosofi” ovat peräisin antiikin Kreikan esisokraatikoilta, todennäköisesti Pythagoraalta. Diogenes Laertios kertoo Pythagoraasta seuraavaa, perustuen Sosikrateen kirjoituksiin:


title: Filosofi

text: Pythagoraan ohella toiseksi kahdesta ensimmäisestä filosofista Diogenes lukee Anaksimandroksen:


title: Filosofi

text: Diogenes ei siis laskenut Thalesta ja Ferekydestä vielä filosofien joukkoon. Toisaalta Diogenes ei ole määrittelyissään täysin johdonmukainen, vaan lukee Thaleen kuitenkin toisessa yhteydessä ensimmäiseksi joonialaisen filosofian edustajaksi.


title: Filosofi

text: Sokrates ja hänen oppilaansa vakiinnuttivat sanojen 'filosofia' ja 'filosofi' käytön. Sokratesta on myöhemmin pidetty ensimmäisenä varsinaisena filosofina. Sokrateen ja hänen oppilaidensa ajattelu perustui kuitenkin heitä edeltäneeseen, edelläkin kuvattuun esisokraattiseen perinteeseen sekä sofistikkaan, joita kumpaakin voidaan pitää yhtä lailla filosofisina sanan nykymerkityksessä. Myös Sokrates tunnettiin aluksi sofistina. Sanalla sofisti tarkoitettiin viisauden opettajaa. Sokrates kuitenkin Platonin mukaan vastusti sofisteja, ja sana sai kielteisen sävyn — sitä voisi kuvata suomennos ”viisastelija” tai ”saivartelija”. Sokrates sanoi, että hän ei tiedä mitään varmasti, ja että hänen ”viisautensa” perustuu siihen, että ”hän tietää, ettei tiedä mitään”. Siksi hän ei sanonut itseään varsinaisesti viisaaksi, vaan sanoi olevansa ”viisauden rakastaja”.


title: Filosofi

text: Antiikin aikana rajanveto filosofian, uskonnon, luonnontieteiden, politiikan, retoriikan ja taiteiden välillä ei ollut kovin selvä, ja suurin osa tieteistä laskettiin kuuluvaksi filosofian alaan.


title: Filosofi

text: Antiikin aikana filosofin ajateltiin usein olevan myös kaiken hyveen perikuva. Platon määritteli, että valtiota johtavien filosofien tulisi olla luonteeltaan totuutta rakastavia, hyviä oppimaan ja muistamaan, tarkkanäköisiä, ylevämielisiä, lempeitä, sekä oikeudenmukaisen, hyvän ja kauneuden tuntevia. Heidän mielenlaatunsa tulisi olla tasasuhtainen ja miellyttävä, ja sen tulisi luonnostaan suuntautua kohti kunkin ominaisuuden yleistä ”ideaa”. Heissä ei olisi valheellisuutta, ahneutta, kerskailunhalua, alhaisuutta eikä pelkurimaisuutta. Keskiajan skolastikot viittasivat Aristoteleeseen kirjoittamalla vain ”Filosofi” isolla alkukirjaimella.


title: Filosofi

text: Nykyään filosofeiksi on kutsuttu logiikan, tietoteorian, ontologian ja etiikan tutkijoita ja harrastajia. Nykyisin julkisessa puheessa sana "filosofi" viittaa nimenomaan filosofian tutkijoihin. Filosofian tutkiminen ei kuitenkaan aina tarkoita uuden filosofian luomista tai edes kannanottojen tekemistä filosofisten kysymysten suhteen. Filosofian professori Timo Airaksinen on ilmoittanut häntä ärsyttävän se, kun häntä nimitetään "filosofiksi". "Nimitys sopii paremmin Platonille ja kumppaneille", hän sanoo.


title: Filosofi

text: Suurin osa tunnetuista filosofeista, kuten muistakin tieteilijöistä, on läpi historian ollut miehiä. Tämä johtuu ennen kaikkea naisten heikommasta asemasta yhteiskunnassa erityisesti ennen uutta aikaa, jolloin naisilla ei ollut samanlaisia mahdollisuuksia opiskeluun kuin miehillä. Uudella ajalla tilanne on vähitellen muuttunut, ja nykyisin suuri osa filosofian opiskelijoista, samoin kuin muistakin korkeakouluopiskelijoista, on naisia. Suurten naisfilosofien joukkoon ovat nousseet muiden muassa Mary Wollstonecraft, Simone de Beauvoir, Martha Nussbaum, Hannah Arendt, Susan Haack ja Ayn Rand. Antiikin ajan filosofeista erottuvat naispuolisina muiden muassa Hypatia, Hipparkhia, Aspasia ja Arete Kyreneläinen, keskiajalta muiden muassa mystikot Pyhä Birgitta ja Hildegard Bingeniläinen.


title: Monismi

text: Monismi eli "ykseysajattelu" on käsitys, jonka mukaan vain yhdenlaatuista ”ainesta”, ”todellisuutta” tai muuta vastaavaa on olemassa. Monismin mukaan asioita ei ole kuin yksi.


title: Monismi

text: Ontologinen monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi todellisuus. Monismi poikkeaa dualismista eli kaksijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan on olemassa kahdenlaista todellisuutta sekä pluralismista eli monijakoisesta todellisuuskäsityksestä, jonka mukaan todellisuuksia on useita.


title: Monismi

text: Metodinen eli metodologinen monismi on käsitys, jonka mukaan on vain yksi kaikille tieteille yhteinen tieteellinen menetelmä, eikä esimerkiksi ihmistieteillä ole omaa luonnontieteistä poikkeavaa menetelmää. Metodologinen monismi liittyy läheisesti positivismiin, ja esimerkiksi mielenfilosofiassa se on esiintynyt behaviorismina, jonka mukaan puhe kaikesta mentaalisesta on mahdollista kääntää fysikalismiin.


title: Monismi

text: Eettiseksi monismiksi on kutsuttu näkemystä, jonka mukaan jotkin arvot tai säännöt ovat aina ensisijaisia.


title: Monismi

text: Monismi oikeustieteellisenä terminä tarkoittaa ajattelutapaa, jonka mukaan kansallinen ja kansainvälinen oikeusjärjestys ovat yhtä.


title: Itsehallinto

text: Itsehallinto eli autonomia (kreik. "auto", itse tai oma ja "nomos", laki) voi tarkoittaa seuraavia asioita:


title: Noema

text: Noema (: "merkitys", "mieli", "tarkoitus"; "ilmaisun mieli"; monikossa: "noemata") on fenomenologiassa intentionaalisen aktin merkitysrakenne, mentaalinen vastine skeemalle. Fenomenologisessa perinteessä tulkitaan, että mieli pilkkoo ulkoisen kokemuksen siksi, mitä tiedämme ulkoisesta todellisuudesta. Noema on kognitiivinen rakenne, joka mahdollistaa tämän meille. Noema "komentaa" mieltämme näkemään olioita, ajattelemaan rationaalisesti, jne.


title: Noema

text: Tämä tarkoittaa, että kun käännämme tietoisuutemme jotakin kohden, havaitsemme sen noemaattisesti. Noemat ovat siis ilmiöitä ymmärrettynä. Noemat ovat olioita tai sisältöä, joka ilmenee tietoisuuden noeettisissa akteissa ("noesis"). Jokaisella mentaalisella aktilla on aina noema, jonka avulla se suuntautuu objektiin riippumatta siitä, onko objekti olemassa vai ei. Noema voidaan nähdä yksilön kokemuksen projektiona yksilöön itseensä.


title: Fenomenologia

text: Fenomenologia (, ilmenevä, ilmiö; , puhe, oppi) eli oppi ilmiöistä tutkii todellisuuden ilmenemistä ihmiselle hänen kokemusmaailmassaan. Se on filosofian tutkimussuuntaus ja oppi, joka pyrkii tutkimaan tietoisuuden rakenteita havaintokokemuksessa.


title: Fenomenologia

text: Termillä ”fenomenologia” on ollut filosofian historiassa kolme eri merkitystä, joista yksi on johdettu G. W. F. Hegeliltä (1807), yksi Edmund Husserlilta (1920) ja yksi Martin Heideggerilta (1927):


title: Fenomenologia

text: Husserlin ja Heideggerin fenomenologinen kiista vaikutti eksistentialistisen fenomenologian ja eksistentialismin kehitykseen Ranskassa, mikä ilmenee erityisesti Jean-Paul Sartre ja Simone de Beauvoirin teoksissa, Münchenin fenomenologiassa (Johannes Daubert, Adolf Reinach, Alexander Pfänder Saksassa ja Alfred Schütz Itävallassa), sekä Paul Ricoeurillä. Husserl ja Heidegger ovat vaikuttaneet merkittävästi myös Jacques Derridan ja Bernard Stieglerin ajatteluun.


title: Fenomenologia

text: Laajemmassa merkityksessä termillä fenomenologia viitataan koko mannermaiseen filosofiaan, jonka katsotaan olevan lähtökohdiltaan erilaista verrattuna analyyttiseen filosofiaan.


title: Fenomenologia

text: Vaikka termiä ”fenomenologia” on käytetty filosofian historiassa usein ennen jo Husserlia, termin nykyinen käyttö on kytköksissä ennen kaikkea hänen menetelmiinsä. Seuraavassa on lueteltu ajattelijoita, jotka ovat vaikuttaneet fenomenologia-termin käyttöön ja siihen liittyvien ajatusten kehitykseen:


title: Fenomenologia

text: Edmund Husserl johti monet keskeisistä fenomenologian käsitteistä opettajiensa Franz Brentanon ja Carl Stumpfin teoksista ja luennoista. Yksi keskeisistä käsitteistä, jonka Husserl lainasi Brentanolta, oli ajatus eräästä tietoisuuden keskeisimmästä piirteestä, sen alituisesta intentionaalisuudesta. Jokaisella uskomuksella, halulla jne. on kohde johon se viittaa: uskottu, haluttu jne. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli avaintekijä, joka erotti mentaaliset ja psyykkiset ilmiöt fysikaalisista ilmiöistä (kappaleista), koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttui intentionaalisuus kokonaan. Intentionaalisuus oli avaintekijä, jonka avulla fenomenologinen filosofia pyrki voittamaan nykyaikaista filosofiaa hallinneen subjekti/objekti -kahtiajaon. Intentionaalisuus on siten tietoisuuden tietoisuutta "jostakin" Brentanolle intentionaalisuus kuitenkin tarkoittaa sitä, että objekti, johon mieli suuntautuu on mielen sisällä, in eksistenssi on siten mielen sisällä olemista, ei missään nimessä ei olemista tai olemattomuutta. Brentanolaisessa intentionaalisuudessa objektin sisältö muodostuu siten, että fysikaalinen objekti intentionaalisesti in-eksistoi mielen sisässä eli, että mikä tahansa sellainen mentaalinen tila tai akti, joka suuntautuu objekteihin on intentionaalinen.


title: Fenomenologia

text: Husserlin käsitys intentionaalisuudesta eroaa Brentanon vastavaasta, sillä Husserlille intentionaalisuus pelkkänä suuntautuneisuutena oli riittämätön ja epätyydyttävä. Husserlin mukaan brentanolainen intentionaalisuus ei kykene selittämään vastineettomia objekteja. Husserlin mielestä oli sellaisia intentionaalisia akteja, jotka selvästi suuntautuvat johonkin objektiin tai kohteeseen, mutta joille ei ole olemassa niitä vastaavaa oliota, esinettä, tms. reaalisessa maailmassa. Tällaisia intentionaalisia akteja olisivat mm. hallusinaatiot, illuusiot, suurimpien luonnollisten lukujen ajattelu jne. (katso "Logische Untersuchungen", sivut 380, 381 ja 387, 388, 1984 [1900/1]). Husserl siis hylkäsi opin aktin immanenssista, eli objektin in¬eksistenssisestä luonteesta. Pitäydyttäessä vain objektin ilmiöllisissä piirteissä jää se selvittämättä, miksi jokin asia tai ilmiö on siten kuin se on? Miksi jokin on rakastettu, haluttu, vihattu? jne. Husserlin intentionaalisuudessa on sijansa myös merkityksille ja mielille eli sellaiselle tarkastelulle, jossa selvitetään mistä jostakin ("von etwas") tietoisuus on. Merkitys mielen taso tekee suuntautuneisuuden objektit merkityksellisiksi ja se on keskeisessä asemassa Husserlin intentionaalisuudessa koko hänen filosofiassaan. Intentionaalisen aktin merkitys mielen sisältävälle momentille Husserl antaa "Ideen 1" -teoksessa (1913) nimeksi "noema", ja se esiintyy ainoastaan tietoisuuden sisällä sen ideaalisella tasolla. Tämä termi ei esiinny vielä teoksessa "Logische Untersuchungen".


title: Fenomenologia

text: Husserlille tietoisuus on tietoisuutta jostakin ("Bewußtsein von etwas"). Husserlin käsitystä intentionaalisuudesta ja mielen suuntautuneisuudesta leimaa kautta linjan hänen suorittamansa kolmijakoisuus intentionaalisen aktin luonteesta. Tämän kolmijaon muodostavat:


title: Fenomenologia

text: Husserl omaksui Brentanolta myös deskriptiivisen psykologian menetelmän, sekä Stumpfilta psykologisen analyysin, joka vaikutti Husserlin varhaisiin teoksiin. Muiksi fenomenologian taustavaikuttajiksi voidaan nähdä skeptisismi ("epokhen" käsite), René Descartes (metodologinen epäily, "cogito"), brittiläinen empirismi (Locke, Hume, Berkeley, Mill), sekä Immanuel Kant ja uuskantilaisuus (Husserlin transsendentaalinen käänne).


title: Fenomenologia

text: Ensimmäisessä merkittävässä teoksessaan "Logische Untersuchungen" (”Loogisia tutkimuksia”, 1900/1901) Husserl käsitteli fenomenologiaa edelleen deskriptiivisenä eli kuvailevana psykologiana, edelleen Brentanon vaikutuksen alaisena. Husserl analysoi mentaalisten aktien intentionaalisia rakenteita ja sitä, kuinka ne ovat suuntautuneet sekä todellisuuden että ajatuksen objekteihin. Tavoitteena oli paluu ”asioihin itseensä” . "Logische Untersuchungen" alkaa voimakkaalla loogisen psykologismin kritiikillä. Teoksessa Husserl perusti erillisen logiikan, filosofian ja fenomenologian tutkimusalueen, joka oli erillinen empiirisistä tieteistä.


title: Fenomenologia

text: Joitakin vuosia "Logische Untersuchungenin" julkaisun jälkeen Husserl päätyi erottamaan toisistaan tietoisuuden aktit ("noesis") ja ilmiöt, joihin ne olivat suuntautuneet ("noemata"). ”Noeettinen” viittaa tietoisuuden intentionaalisiin akteihin (kuten uskomiseen, haluamiseen, vihaamiseen ja rakastamiseen). ”Noemaattinen” viittaa olioihin tai sisältöön ("noema"), joka ilmenee noeettisissa akteissa (vastaavasti: uskottu, haluttu, vihattu ja rakastettu).


title: Fenomenologia

text: Se mitä havaitsemme, ei ole olio itsessään, vaan se missä määrin se ilmenee intentionaalisissa akteissa. Tieto ”olemuksista” olisi mahdollista vain ”sulkeistamalla” kaikki oletukset ulkoisen maailman olemassaolosta sekä epäoleelliset (subjektiiviset) piirteet, joilla oliot ilmenevät meille konkreettisesti. Tätä menettelytapaa Husserl kutsui nimityksellä "epokhe".


title: Fenomenologia

text: Myöhemmin Husserl keskittyi tietoisuuden käsitteellisiin, olemuksellisiin rakenteisiin. Koska hän halusi välttää kaikki hypoteesit ulkoisten olioiden olemassaolosta, hän esitteli fenomenologisen reduktion menetelmän niiden eliminoimiseksi. Tavoitteena oli ”puhdas tietoisuus” tai ”fenomenologisesti puhdas kokemus”: jäljelle jäi vain puhdas transsendentaalinen minä, konkreettisen empiirisen egon vastakohtana. Näin transsendentaalinen fenomenologia oli puhtaaseen tietoisuuteen jääneiden olemuksellisten rakenteiden tutkimista. Käytännössä tämä tarkoittaa noemoiden ja niiden välisten suhteiden tutkimista.


title: Fenomenologia

text: Uudet ajatuksensa Husserl julkaisi teoksessa "Ideen" vuonna 1913. Transsendentaaleihin fenomenologeihin kuuluvat muun muassa Oskar Becker, Aron Gurwitsch ja Alfred Schütz. Theodor Adorno kritisoi Husserlin fenomenologisen tietoteorian käsitettä metakritiikissään "Zur Metakritik der Erkenntnistheorie. Studien über Husserl und die phänomenologischen Antinomien" (1956).


title: Fenomenologia

text: Husserlin julkaistua teoksensa "Ideen", monet fenomenologit ottivat kriittisen asenteen hänen uusia teorioitaan kohtaan. Erityisesti Münchenin koulukunnan jäsenet ottivat etäisyyttä Husserlin uuteen transsendentaaliseen fenomenologiaan ja suosivat aikaisempaa "Logische Untersuchungen" -teoksen ensimmäisen painoksen realistista fenomenologiaa.


title: Fenomenologia

text: Realistisiin fenomenologeihin kuuluvat muun muassa Adolf Reinach, Alexander Pfänder, Johannes Daubert, Max Scheler, Roman Ingarden, Nicolai Hartmann ja Hans Köchler.


title: Fenomenologia

text: Eksistentialistinen fenomenologia eroaa transsendentaalisesta fenomenologiasta hylkäämällä transsendentaalin minän. Martin Heidegger katsoi tietoisen olion olevan aina jo maailmassa. Hänen lisäkseen muun muassa Maurice Merleau-Ponty on vastustanut minän transsendenttiyttä suhteessa maailmaan. Eksistentialistinen fenomenologia säilyttää transsendentialismin siinä määrin, että sen mielestä fenomenologisen menetelmän tulee ottaa lähtökohdakseen ennakko-oletuksien vaikuttama tila – sen tulee nousta esimerkiksi luonnollisesta ja tieteellisestä asenteesta tai maailman luonnetta kuvaavista ontologisista teorioista nousevien maailmaa koskevien väitteiden yläpuolelle. Esimerkiksi Heideggerin mielestä Descartesin ja Kantin virhe perustui heidän virheelliseen käsitykseensä siitä, mitä ennakko-olettaminen eli apriorisuus on.


title: Fenomenologia

text: Siinä missä Husserl näki filosofian tieteenalana, joka tuli perustaa tietoteoriana ymmärrettyyn fenomenologiaan, Heideggerilla oli täysin erilainen näkemys. Heidegger itse muotoili eron seuraavasti:


title: Fenomenologia

text: Heideggerin mukaan filosofia ei ollut lainkaan tieteenala, vaan jotain tiedettä paljon perustavampaa. Hänelle tiede oli vain yksi tapa saada tietoa maailmasta, ilman erikoista pääsyä totuuteen. Edelleen, tieteellinen ajattelutapa itsessään rakentui paljon ”alkukantaisemman” käytännöllisen, jokapäiväisen tiedon perustalle. Husserl suhtautui skeptisesti tähän kvasi-mystisenä pitämäänsä lähestymistapaan, ja tämä vaikutti heidän välisiinsä kiistoihin.


title: Fenomenologia

text: Sen sijaan, että Heidegger olisi nähnyt fenomenologian ”ensimmäisenä filosofiana” tai perustavana tieteenalana, hän piti sitä metafyysisenä ontologiana: ”Oleminen on filosofian varsinainen ja ainoa teema”. Husserlille oleminen ilmeni vain riippuvuussuhteessa tietoisuuteen, kun taas Heideggerille se oli kaiken lähtökohta. Husserlille meidän olisi tullut abstrahoida pois kaikki empiirisen minämme konkreettiset määritykset, jotta voisimme kääntyä puhtaaseen tietoisuuteen; Heidegger katsoi, että: ”filosofian mahdollisuudet ja kohtalot ovat sidottuja ihmisen olemassaoloon, ja siten ajallisuuteen ja historiallisuuteen”.


title: Fenomenologia

text: Ontologinen olemassaolo ja eksistentiaalinen olemassaolo ovat kuitenkin erillisiä kategorioita, joten näiden asioiden yhdistäminen Heideggerin tavoin oli Husserlin näkemyksen mukaan Heideggerin tekemän virheen alku ja juuri. Husserl syytti Heideggeria siitä, että tämä nosti esille ontologian kysymyksen, mutta epäonnistui siihen vastaamisessa, alkaen sen sijaan puhua Daseinista, ainoasta olevasta jolle Oleminen on jokin kysymys. Husserlin mukaan tämä ei ollut sen enempää ontologiaa kuin fenomenologiaakaan, vaan pelkkää abstraktia antropologiaa. Heidegger vastasi kritiikkiin esittämällä, että eksistentiaalit ovat aina edellytettyinä kaikessa antropologiassa, eikä niitä eksistenssin johdoksina voida abstrahoida antropologian struktuureista.


title: Fenomenologia

text: Eksistentialistisiin fenomenologeihin kuuluvat Martin Heidegger, Hannah Arendt, Emmanuel Lévinas, Gabriel Marcel, Jean-Paul Sartre, Paul Ricoeur ja Maurice Merleau-Ponty.


title: Fenomenologia

text: Erik Ahlman (1892-1952) esitteli fenomenologista menetelmää ensimmäisenä Suomessa. Ahlmanin fenomenologia ei lähtenyt liikkeelle Edmund Husserlin ajattelusta kuten fenomenologia yleensä. Ahlmanin käsitys fenomenologiasta tulee lähelle Max Schelerin fenomenologiaa. Ahlman pyrki luomaan fenomenologiasta kokonaisen maailmankatsomuksen.


title: Fenomenologia

text: Sven Krohn jatkoi myöhemmin Ahlmanin työtä fenomenologian eteen. Ahlman rohkaisi Krohnia arvostelemaan väitöskirjassaan analyyttista filosofiaa erityisesti loogisia empiristejä, muun muassa verifikaatioperiaatetta ja totuuden koherenssikäsitystä. Krohn sai väitöskirjastaan voimakasta kritiikkiä Wienin piiriin yhteydessä olleelta Eino Kailalta ja hänen oppilailtaan.


title: Fenomenologia

text: Noin kymmenen vuotta väitöskirjansa julkaisemisen jälkeen Krohn nimitettiin Turun yliopiston professoriksi 1960-luvulla. Krohn loi Turusta Suomen fenomenologisen filosofian keskuksen. Krohnin oppilaisiin kuuluivat myöhemmin mm. eksistentiaalista filosofiaa tutkinut Lauri Rauhala, Seppo Sajama, Reijo Wilenius ja Matti Juntunen.


title: Fenomenologia

text: Krohnin oppilaat olivat kiinnostuneita Husserlin lisäksi myös Martin Heideggerin filosofiasta. Filosofian lisäksi psykologiaa lukenut Lauri Rauhala teki väitöskirjansa intentionaalisuuden ja alitajunnan suhteesta (1969). Väitöskirjassa tutkittiin jungilaisen psykoanalyysin filosofisia perusteita Husserlin ja Heideggerin avulla.


title: Fenomenologia

text: Krohnin oppilaan toiminut Sajama teki väitöskirjansa Franz Brentanon filosofiasta. Nykyisen Itä-Suomen yliopiston professori Seppo Sajama on tutkinut fenomenologiaa analyyttisen filosofian näkökulmasta.


title: Fenomenologia

text: Krohnin oppilaisiin kuulunut Matti Juntunen siirtyi 1970-luvulla toimimaan Jyväskylän yliopistossa. Juntunen käsitteli lisensiaatintyössään Edmund Husserlin filosofiaa. Juntusen lupaava tutkijanura katkesi, kun hän kuoli vain noin 36-vuotiaana. Reijo Wilenius kuitenkin jatkoi fenemologian perinnettä Jyväskylän yliopistossa.


title: Fenomenologia

text: Suomessa Fenomenologiaa on tutkittu 80-luvulta alkaen myös Tampereen yliopistossa. Erityisesti Juha Varton ympärille rakentuva fenomenologinen liike on ottanut voimakkaasti kantaa myös yhteiskunnalliseen keskusteluun. Varton johtama filosofinen liike perusti filosofisen "Niin & Näin" -lehden.


title: Fenomenologia

text: 1970-luvulta lähtien Heideggerin kirjoituksista vaikutteita saanut fenomenologia alkoi vaikuttaa arkkitehtoniseen ajatteluun. Norjalainen Christian Norberg-Schulz oli keskeisiä henkilöitä tässä liikkeessä. Hän valmistui Eidgenossische Technische Hochschulesta Zürichissä vuonna 1949, ja hänestä tuli lopulta Oslon arkkitehtuurikoulun dekaani. Hänen merkittävimpiä kirjoituksiaan olivat "Genius Loci: Towards a Phenomenology of Architecture" (1980) ja "Intentions in Architecture" (1963). Näitä teoksia luettiin laajalti arkkitehtuurin alan oppilaitoksissa 1960- ja 70-luvuilla. Muita fenomenologiaan yhdistetty arkkitehteja ovat olleet muun muassa Charles Willard Moore, Steven Holl, Peter Zumthor ja Alberto Pérez-Gómez.


title: Fenomenologia

text: Daniel Dennett on kritisoinut fenomenologiaa sillä, ettei sen avoimesti ”ensimmäisen persoonan” lähestymistapa sovi yhteen tieteellisen sivullisen tarkkailijan (”kolmannen persoonan”) lähestymistavan kanssa. Hän meni niin pitkälle, että kehitti tätä korostaakseen termin "autofenomenologia", ja asetti sen omaa lähestymistapaansa, itse nimeämäänsä heterofenomenologiaa vastaan. Heideggerin fenomenologiassa ns. ensimmäinen persoona ei kuitenkaan ole maailmastaan ja kanssaihmisistä erillinen subjekti.


title: Semiotiikka

text: Semiotiikka ( ’merkitsemistaito’) eli merkkioppi on filosofinen suuntaus, joka tutkii merkkien, kuten sanojen, semantiikkaa eli merkkien merkitystä, syntaksia eli yhdistelysääntöjä ja pragmatiikkaa eli tilannekohtaista merkitystä ja käyttöä.


title: Semiotiikka

text: Perustavanlaatuinen ongelma kielessä on, miten kieli voi viitata itsensä ulkopuolelle. Sanat ja käsitteet ajatuksina ovat intentionaalisia, eli ne kykenevät viittaamaan itsensä ulkopuolelle. Semiotiikka tutkii sitä, miten tämä itsensä ulkopuolelle viittaaminen tapahtuu ja mikä on kielen teoreettinen ja geneettinen selitys.


title: Semiotiikka

text: Thomas Sebeokin mukaan semioottinen malli ei kuvaa ”todellisuutta sellaisenaan” vaan ”luontoa omien kysymystemme paljastamana”.


title: Semiotiikka

text: Semiotiikka voidaan jakaa neljään yleiseen pääsuuntaukseen: empiiriseen, filosofiseen ja kielitieteelliseen semiotiikkaan sekä kulttuurisemiotiikkaan. Jaottelu perustuu Thomas A. Sebeokin ja Eero Tarastin esityksiin.


title: Semiotiikka

text: Empiirinen semiotiikka juontuu antiikin lääketieteeseen: lääkäri tutki ja tulkitsi taudin ”merkkejä” eli oireita ja päätteli, mistä sairaudesta oli kysymys. Varsinkin ranskassa "sémiologie" ("semiologia") tarkoittaa yhä symptomatologiaa eli oireoppia, lääketieteen haaraa.


title: Semiotiikka

text: Empiiriseen semiotiikkaan kuuluvat myös sekä eläinsemiotiikka että neurofysiologinen tutkimus, jossa selvitetään, missä kohden aivoja merkkien käsittely tapahtuu.


title: Semiotiikka

text: Filosofinen semiotiikka alkaa antiikin ajattelijoista, ja suuri merkitys oli myös keskiajan skolastikoilla. John Locke oli ensimmäinen uuden ajan filosofi, joka tarkasteli semiotiikkaa erillisenä tieteenhaarana. Merkittävimpiä filosofisen semiotiikan edustajia oli Charles S. Peirce. Hän piti kaikkia filosofian ongelmia semioottisina ja loi omintakeisen merkkiteorian.


title: Semiotiikka

text: Sveitsiläisen kielitieteilijän Ferdinand de Saussuren teos "Yleisen kielitieteen kurssi" ("Cours de linguistique générale") kuuluu lingvistisen semiotiikan perusteoksiin. Saussure käytti tutkimusalasta nimitystä "semiologia", ja se tutkii ”merkkien elämää osana sosiaalista elämää”. Suuntauksen myöhempiä edustajia ovat olleet mm. Roman Jakobson ja A. J. Greimas.


title: Semiotiikka

text: Löytöretkeilijöiden matkakertomuksia voidaan pitää ensimmäisinä kulttuurisemioottisina tutkielmina. Kahden kulttuurin kohdatessa kohtaavat myös merkkijärjestelmät. Kulttuurisemiootikkojen mukaan koko kulttuuri koostuu erilaisista merkkijärjestelmistä ja se voidaan määritellä niiden avulla. Esimerkiksi antropologi Claude Lévi-Strauss tutki ihokosketuksen merkityksellisyyttä heimokulttuureissa strukturalistisen semiotiikan keinoin.


title: Semiotiikka

text: Kulttuurisemiotiikan tunnetuin edustaja lienee Tarton–Moskovan koulukunta, jonka johtohahmona toimi Juri Lotman. Koulukunnan mukaan kulttuuri on tekstien kokonaisuus, jossa tekstejä ovat paitsi sanalliset esitykset myös maalaukset, rakennukset ja näyttämöesitykset. Merkkijärjestelmät voivat toimia vain osana laajempaa merkkien jatkumoa, semiosfääriä.


title: Semiotiikka

text: Biosemiotiikka on tiede, semiotiikan haara, joka tutkii semioottisia prosesseja ja organismien elämää suhteessa niiden ympäristöön, Umweltiin. Nykyisen biosemiotiikan mukaan kaikki elävät organismit muodostavat eräänlaisen merkkiprosessin eli semioosin.


title: Semiotiikka

text: Charles S. Peirce tutki semiotiikkaa pragmatisistisen filosofian kannalta. Peircellä semiotiikka merkitsi yleisesti logiikkaa ja näin se sijoittui filosofiassa normatiivisten tieteiden alaan. Formaalia logiikkaa, jota Peirce niin ikään tutki ja jonka saralla hän loi Fregestä riippumatta tämän kehittämää predikaattilogiikkaa vastaava järjestelmän, hän kutsui ”eksaktiksi logiikaksi”. Peircen semiotiikkaa on mahdoton ymmärtää perehtymättä hänen filosofiaansa. Semiotiikka on Peircelle transsendentaalifilosofinen oppi, jolla on perusta hänen kolmessa fenomenologisessa kategoriassaan, ensiydessä (firstness), toiseudessa (secondness) ja kolmannuudessa (thirdness). Näiden yleisten kategorioiden mukaisesti, joilla Peirce katsoi voitavan korvata kantilainen kategoriaoppi, voidaan merkityssuhteet nähdä kolmipaikkaisina relaatioina. Esimerkiksi kirjoitus ”Mikä merkki on?” valaisee tätä semiotiikan ja fenomenologian yhteyttä. Merkin kolme komponenttia ovat:


title: Semiotiikka

text: Peircen kolmijako edellyttää, että kahden merkin välillä on aina kolmas merkki. Kahden merkin välisen suhteen todellista luonnetta kuvataan kolmannella merkillä; ilman sitä merkkien yhteys jää sattuman tai samankaltaisuuden varaan.


title: Semiotiikka

text: Peircen tunnetuin merkkejä koskeva jaottelu erottelee kolme erilaista tapaa, joilla merkit voivat viitata objektiinsa.


title: Semiotiikka

text: Näiden lisäksi Peirce erotteli jaotteli merkit sen mukaan, mikä on niiden suhde representaminiin ja interpretanttiin. Myös nämä jaottelut ovat kolmiososaisia. "Suhteessa merkitsijään" itseensä jaottelu on: "qualisign" (laatumerkki), "sinsign" (yksmerkki) ja "legisign" (ohjamerkki). Qualisign on kvaliteetti, joka toimii merkitsijänä (vaikkapa punaisuus), sinsign taas jokin todellisuuden kohde (esimerkiksi punainen tomaatti), joka toimiin merkitsijänä, ja legisign taas laki tai sääntö (vaikkapa propositio, että kaikki tomaatit ovat punaisia), joka toimii merkkinä.


title: Semiotiikka

text: "Suhteessa interpretanttiinsa" Peirce puhui rhemasta tai sumisignista (vastaa predikaattia), dicisignista tai dicentistä (propositiosta) ja argumentista tai suandisgnista.


title: Semiotiikka

text: Nämä kolme jaottelua, joista tunnettu jako ikoniin, indeksiin ja symboliin on keskeisin, mahdollistava Peircen mukaan merkkien yksityiskohtaisen luokittelun.


title: Semiotiikka

text: Yleisesti voidaan Peircen semioottisesta ajettelusta sanoa, että omana aikanaan se jäi vaille suurempaa huomiota, kuten Peircen muukin looginen ajattelu, mutta se on saavuttanut kasvavaa suosiota akateemisessa maailmassa. Peircen semiotiikkaa voidaan soveltaa paitsi kulttuurintutkimukseen ja sosiaalitieteisiin myös biosemiotiikkaan. Tanskalaiset semiootikot Jesper Hoffmeyer ja Claus Emmeche ovat esimerkiksi kritisoineet biologian uusdarwinistista paradigmaa semioottisin perustein.


title: Semiotiikka

text: Ferdinand de Saussuren kielitieteellisiin käsityksiin perustuvaa semiotiikkaa kutsutaan strukturalistiseksi semiotiikaksi tai Saussuren omaa terminologiaa seuraten, semiologiaksi. De Saussure edustaa eritoten semiotiikan lingvististä suuntausta. De Saussure erottaa kielessä kaksi eri näkökulmaa: kielisysteemin tason ("langue") ja puhunnan tason ("parole"). Kielisysteemi on se järjestelmä, jonka puitteissa yksittäisiä puhuntoja voidaan tuottaa. Kielen systeemiä ei yksittäinen puhuja voi muuttaa, mutta kukin puhunta on yksilöllinen.


title: Semiotiikka

text: Strukturalistisessa semiotiikassa merkki koostuu kahdesta tekijästä:


title: Semiotiikka

text: Merkitty ja merkitsijä esiintyvät aina yhdessä – ne edustavat kahta näkökulmaa merkkiin. Ei voi olla sellaista merkkiä, jolla ei olisi lainkaan käsitteellistä sisältöä. Ei voi myöskään olla sellaista merkkiä, jolla ei olisi lainkaan fyysistä ilmiasua. Merkitsijä viittaa merkissä aina tiettyyn merkittyyn: esimerkiksi kirjainjono ”kissa” viittaa suomen kielessä tietynlaiseen nelijalkaiseen eläimeen. ”Kissa”-sana on siis kissaeläimen merkki. Sen sijaan kirjainjono ”kixxa” ei viittaa suomen kielessä mihinkään, eikä sen näin ollen voida sanoa ilmaisevan mitään merkkiä. On huomattava, että merkitsijän ja merkityn suhde on de Saussuren semiotiikassa mielivaltainen, samoin kuin merkin suhde siihen todellisuuden ilmiöön tai entiteettiin, johon merkki viittaa.


title: Semiotiikka

text: Lev Vygotski oli neuvostoliittolainen psykologi, joka on tutkinut paljon ihmisen tietoisuuden syntyä. Koska marxilainen teoreettinen filosofia painottaa työn merkitystä muutenkin määräävänä aspektina niin nykyihmisen elämässä kuin ihmisen evoluutiokehityksessäkin, myös Vygotskin semioottinen teoria liittyy läheisesti työhön. Hänen mukaansa työkalu on aina myös merkki, joka viittaa itsensä lisäksi työn kohteeseen. Tämä intentionaalisuus on merkin perimmäinen ominaisuus, ja ensimmäiset merkit ovatkin luultavasti olleet työkalun tapaisia: luolamies on näyttänyt keihästä luolanaiselle ilmoittaakseen lähtevänsä metsälle.


title: Semiotiikka

text: Toisaalta myös merkki on työkalu, koska se muokkaa ihmisen ajatusmalleja ja sitä, miten kommunikoimme. Kieli kokonaisuutena saattaa hyvinkin olla työkalumerkeistä lähtöisin. Samalla tavalla kuin työkalujen käyttö on muokannut ihmisen ruumista evoluution myötä, työkalut merkkeinä ovat myös muokanneet ihmisen tietoisuutta lingvistisempään suuntaan, aiheuttaen lopulta aivoihin tietyn osa-alueen, jonka tarkkana tehtävänä on kielellinen ymmärtäminen. Vasta tämä on mahdollistanut kielen synnyn ja sitä kautta käsitteellisen ajattelun. Koska kielen synty on siis ulkoisten merkkien havainnoinnista lähtöisin, on inhimillisen tietoisuuden syntykin sosiaalisen prosessin tulos.


title: Nykyfilosofia

text: Länsimainen nykyfilosofia on 1900-luvulla jakautunut lukuisiin erilaisiin näkemyksiin, joita jaotellaan lähinnä analyyttiseen ja mannermaiseen filosofiseen suuntaukseen.


title: Nykyfilosofia

text: Kautta filosofian historian on ollut nähtävissä kaksi selkeää filosofistieteellistä suuntausta. Positivistit ovat painottaneet tieteiden arvovapautta ja luonnontieteellistä pohjaa, kun taas tulkitsijat ja hermeneutikot taasen painottavat ihmisläheistä näkökulmaa. 1900-luvulla positivistisen suuntauksen edustajat, kuten loogiset positivistit liittyvät läheisesti analyyttiseen suuntaukseen, kun taas hermeneutikot, eksistentialistit ja muut tulkitsevampaa suuntausta painottavat kuuluvat mannermaiseen suuntaukseen.


title: Nykyfilosofia

text: Nykyfilosofian kolmanneksi suuntaukseksi määritetään usein marxilainen suuntaus, johon liittyi marxismi-leninismi, mutta toisaalta myös Frankfurtin koulukunta. Samoin radikaali feminismi ja monet sen suuntaukset liittyvät analyysitavoiltaan usein läheisesti marxilaiseen yhteisöteoriaan.


title: Nykyfilosofia

text: Joskus yhä neljänneksi suuntaukseksi on eroteltu katolisen kirkon uustomismi. Aikaisemmasta aristoteelisesta syllogistisesta suuntauksesta vahvasti argumentaatiotapojaan ammentavasta klassisesta tomismista syntynyt perinne on ehdottomasti lähempänä analyyttista kuin mannermaista perinnettä. Puhtaasti teologiaan ja jumaluskoon pohjautuvat uustomismin eri muodot eivät kuitenkaan ole kovin yhteensopivia puhtaan sekulaaria ja luonnontieteellistä näkökulmaa painottavan analyyttisen suuntauksenkaan kanssa. Uustomismin asemaa erillisenä traditiona vahvistaa myös sen erittäin selkeästi määritelty kokonaisvaltainen maailmankuva ja ihmiskuva, joka kattaa kaiken ontologiasta etiikkaan yhteensopivilla opetuksillaan.


title: Intentionaalisuus

text: Intentionaalisuus on filosofinen termi, jolla tarkoitetaan tietoisuuden kykyä viitata itsensä ulkopuolelle. Intentionaalisuus oli alun perin skolastisen filosofian käsite. Myöhemmin sen esitteli uudelleen 1800-luvun filosofiaan filosofi ja psykologi Franz Brentano teoksessaan "Psychologie vom Empirischen Standpunkte" ("Psykologia empiirisestä näkökulmasta", 1874). Hän määritteli intentionaalisuuden "mentaalisten ilmiöiden" ominaisuudeksi, joka erotti ne fysikaalisista ilmiöistä: ajatukset ovat aina "ajatuksia jostakin".


title: Intentionaalisuus

text: Intentionaalisuuden käsite esiintyy eri muodoissa mm. fenomenologiassa, eksistentialismissa ja analyyttisessä filosofiassa, ja se on näin yksi nykyfilosofian keskeisimpiä käsitteitä. Kartesiolainen dualismi sekä muut tietoisuuden vahvasti itsenäistä luonnetta korostavat lähestymistavat painottavat intentionaalisuutta ajatusten ominaisuutena.


title: Intentionaalisuus

text: Jokaisella psyykkisellä, tai mentaalisella, ilmiöllä ja teolla on aina sisältö, ja se suuntautuu jotain objektia ("intentionaalista objektia") kohden. Esimerkiksi uskomisella, haluamisella ja rakastamisella on aina kohde: uskominen on aina uskomista "johonkin", haluaminen on aina "jonkin" haluamista, rakastaminen on aina "jonkin" rakastamista, jne. Brentano käytti ilmaisua "intentionaalinen ineksistenssi" kuvaamaan ajattelun objektien tilaa. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli perustava ero mentaalisten ja fysikaalisten ilmiöiden välillä, koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttuu intentionaalisuus kokonaan. Brentanolla intentionaalisuuden määritelmään sisältyivät "suhde sisältöön", "suuntautuminen objektia kohden" ja "immanentti objektiivisuus".


title: Intentionaalisuus

text: Edmund Husserl omaksui intentionaalisuuden käsitteen Brentanolta. Hänen kauttaan käsite sai laajemman huomion nykyaikaisessa filosofiassa, sekä mannermaisen että analyyttisen filosofian piirissä. Ranskalainen filosofi Jean-Paul Sartre identifioi intentionaalisuuden teoksessaan "Oleminen ja ei-oleminen" (1943) tietoisuuteen, koska piti näitä kahta erottamattomina toisistaan. Tämä oli jyrkkä vastakohta Brentanon näkemykselle, jonka mukaan intentionaalisuus oli vain yksi mentaalisten ilmiöiden ominaisuus. Saksalainen filosofi Martin Heidegger määritteli teoksessaan "Oleminen ja aika" (1927) intentionaalisuuden "huoleksi" ("Sorge"), tunnetilaksi, jossa yksilön eksistentiaalisuus ja faktisiteetti ("täälläolon" konkreettinen konteksti edeltävine valintoineen) määrittelee heidän ontologisen merkityksensä, vastakohtana pelkästään ontisille asioille.


title: Intentionaalisuus

text: Jotkut 1900-luvun filosofit, kuten Gilbert Ryle ja A. J. Ayer, ovat suhtautuneet kriittisesti Husserlin intentionaalisuuden käsitteeseen ja hänen määrittelemiinsä moniin tietoisuuden tasoihin. Ryle on katsonut, ettei havaitseminen ole prosessi, ja Ayer puolestaan, ettei hallussa olevan tiedon kuvaaminen ole mentaalisten prosessien kuvaamista. Seurauksena tietoisuus olisi niin täydellisen intentionaalinen, että mentaaliset aktit on tyhjennetty kaikesta sisällöstä, eikä puhdas tietoisuus ole mitään (myös Sarte viittasi "tietoisuuteen" "ei-minään").


title: Intentionaalisuus

text: Roderick Chisholm on herättänyt Brentanon ajatukset eloon kielellisellä analyysillä, erottaen Brentanon käsitteestä kaksi osaa: ontologisen aspektin ja psykologisen aspektin; eli erottamalla kielen joka kuvaa psykologisia ilmiöitä kielestä joka kuvaa ei-psykologisia ilmiöitä. Chisholmin mukaan kriteerit lauseiden intentionaaliselle käytölle ovat: itsenäinen olemassaolo, yhdentekevä totuusarvo, ja viittaussuhteiden läpikuultamattomuus.


title: Intentionaalisuus

text: Tekoälytutkimuksessa ja mielenfilosofiassa intentionaalisuus on kiistanalainen aihe, ja sitä on joskus pidetty jonakin, jota kone ei voisi koskaan saavuttaa. Kritiikki on kuvattu ns. kiinalaisen huoneen argumentissa: vaikka kone kykenisikin sanomaan sanan "puu", se ei koskaan viittaisi oikeaan puuhun.


title: Intentionaalisuus

text: Intentionaalinen selittäminen on tieteenfilosofiassa eräs selittämisen muoto.


title: Intentionaalisuus

text: Arkipsykologiassa intentionaalisuudella on eri merkitys. Ihmiset pitävät toimintaa "intentionaalisena" kun toiminta vaikuttaa siltä, että sillä on joku tarkoitus ja se on tehty tarkoituksellisesti, harkintaan perustuen, ja toteutettu taidolla ja tietoisesti.


title: Intentionaalisuus

text: Intentionaalisuutta ei tule sekoittaa intensionaalisuuteen, joka on semantiikan käsite (intensionaalinen – ekstensionaalinen).


title: Guttaperkka

text: Guttaperkka on kumipuusta saatava elastomeeri eli kimmoisa polymeeri. Kemialliselta rakenteeltaan guttaperkka on polyisopreeni eli isopreenin (2-metyyli-1,3-butadieeni) polymeroitumistuote. Guttaperkan CAS-numero on 9000-32-2. Sen rakennekaava on sama kuin kautsulla, mutta guttaperkassa polymeeriketjulla on trans-rakenne luonnonkumin cis-rakenteen sijaan. Tästä erosta johtuen polymeeriketjut pakkautuvat tiiviimmin ja guttaperkka on kovempaa kuin luonnonkumi. Guttaperkaa saatiin "Palaquium gutta" -kasvista.


title: Guttaperkka

text: Guttaperkan toi Lontooseen 1842 Singaporesta ja Malesiasta brittiläinen lääkäri William Montgomerie. Materiaalin havaittiin olevan muokattavissa kuumassa vedessä kuumennuksen jälkeen ja säilyttävän tilansa jäähdyttyään. Michael Faraday huomasi, että materiaali on erinomainen sähköeriste, ja sitä käytettiinkin lähes sadan vuoden ajan kaapeleiden eristeenä, aluksi valtamerien poikki vedettävissä lennätinkaapeleissa. Vuonna 1848 keksittiin guttaperkasta valmistaa golfpalloja, mikä lisäsi lajin suosiota huimasti. Viktoriaanisena aikana guttaperkalle keksittiin monia käyttökohteita napeissa, kengissä, leluissa, koruissa yms.


title: Guttaperkka

text: Luonnonpolymeerinä guttaperkan mekaaniset ominaisuudet eivät ole kovinkaan hyvät, ja sillä on taipumus hajota auringonvalossa ultraviolettisäteilyn vaikutuksesta. Näistä syistä synteettiset polymeerit ovat korvanneet sen käytön lähes täysin. Guttaperkalla on vielä jonkin verran käyttöä hammaslääketieteessä. Se on nykyisin juurihoidossa yleisin juurikanavan täyteaine.


title: Guttaperkka

text: Puhekielessä "guttaperkka"-ilmaisulla tarkoitetaan usein jotakin muovia. Ilmaisu on tullut siitä, että guttaperkka oli ensimmäinen nykyisten muovien tapainen valmistusmateriaali.


title: Guttaperkka

text: Spede Show'ssa oli 1960-luvulla Konsta Kuttaperkka -niminen sketsihahmo, surkea puhuja jolta edes ruokareseptin tai sadun esittäminen ei sujunut.


title: Dylan

text: Dylan voi tarkoittaa ainakin seuraavaa:


title: Parakautsupuu

text: Parakautsupuu, tunnetaan myös nimellä kumipuu, ("Hevea brasiliensis") on tyräkkikasvien heimoon kuuluva puu. Kumipuun maitiaisnesteessä on esimerkiksi kautsua ja guttaperkkaa.


title: Parakautsupuu

text: Kumipuun koko riippuu suuresti sen kasvupaikasta ja kasvuolosuhteista. Suotuisissa oloissa se voi saavuttaa aina 40 metrin pituuden ja 100 cm läpimitan, mutta yleisesti istutuksilla olevien puiden läpimitta on 30–40 cm. Kumipuu kasvaa mm. sademetsissä.


title: Parakautsupuu

text: Sydän- ja pintapuuta on vaikea erottaa toisistaan. Puuaineen väri on valkeahkosta harmaankellertävään. Puun rakenne on suorasyinen tai aaltoilevasyinen. Kuviointi on karkea ja yhtäläinen. Puuaines on keskiraskasta ja pehmeää. Näin ollen sen työstö ei ole vaikeaa.


title: Parakautsupuu

text: Kumipuun maitiaisnesteestä valmistetaan kumia. Kumipuu on suosittu huonekalupuu. Lisäksi siitä tehdään paneeleita, talousesineitä, viilua, vaneria ja lastulevyä.


title: Tyräkkikasvit

text: Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae) on laaja kasviheimo, jonka lajeja kasvaa lähes koko maailmassa boreaalisia ja kylmiä alueita lukuun ottamatta. Heimon jäsenillä on yleensä pienet kukat – poikkeuksena "Rafflesia arnoldii". Angiosperm Phylogeny Group tosin sijoittaa "Rafflesia"-suvun erilliseen rafflesiakasvien heimoon. Tyräkkikasvien lajeja yhdistää myös myrkyllinen maitiaisneste. Heimoon kuuluvia hyötykasveja ovat muun muassa joulutähti, kumipuu, risiini ja maniokki.


title: Tyräkkikasvit

text: Tyräkkikasveihin sisältyy noin 5730 lajia, jotka jaetaan 218 sukuun. Runsaslajisimpia sukuja ovat "Euphorbia" (2420), "Croton" (1300) ja "Acalypha" (430 lajia). Suomessa heimon suvuista kasvavat luonnonvaraisina tyräkit ja sinijuuret.


title: Kustaa Salminen

text: Kustaa Vilhelm Salminen (16. syyskuuta 1885 Paattinen – 6. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen maalari, joka toimi Suomen sisällissodan aikana punakaartin Satakunnan rintaman päällikkönä maaliskuussa 1918. Hän aiheutti Tampereen taistelun taistelun aikana vahingossa räjähdysonnettomuuden, jossa kaupungin puolustusta johtanut punapäällikkö Hugo Salmela sai surmansa.


title: Kustaa Salminen

text: Salminen oli ammatiltaan maalari ja toimi nuoruudessaan työpaikkansa luottamusmiehenä. Hänen isänsä oli maanviljelijä ja myöhemmin ajuri, ja hän varttui Paraisilla ja Turussa. Salminen muutti Helsinkiin vuonna 1908. Hän liittyi vuonna 1917 silloisen työpaikkansa Katajanokan sotasataman työntekijöiden perustamaan punakaartiin eli niin sanottuun Portun pataljoonaan. Hänet valittiin pian suurlakon jälkeen marraskuun 1917 lopussa koko Helsingin työväen järjestyskaartin päälliköksi. Hän myös edusti Helsingin kaartia Tampereella joulukuussa pidetyssä järjestyskaartien valtakunnallisessa kokouksessa. Salminen jatkoi Helsingin punakaartin päällikkönä sisällissodan puhkeamiseen asti. Hän allekirjoitti 27. tammikuuta punakaartien ylipäällikön Ali Aaltosen antaman liikekannallepanokäskyn yhdessä Armas Toivosen kanssa.


title: Kustaa Salminen

text: Sodan alkuvaiheessa helmikuun 1918 alussa Salminen johti menestyksekästä operaatiota, jossa vallattiin punaisten selustaan valkoiseksi pesäkkeeksi jäänyt ruotsinkielinen Itä-Uusimaa. Hänen komentamansa 2 300 punakaartilaista mursivat suojeluskuntalaisten vastarinnan Martinkylässä 6. helmikuuta ja saartoivat Itä-Uudenmaan ruotsinkieliset valkoiset Porvooseen, joka vallattiin vastarintaa kohtaamatta 8. helmikuuta. Osa suojeluskuntalaisista tosin vetäytyi Pellinkiin ja piilotteli sen jälkeen ulkosaaristossa viikkokausia. Salminen jäi Porvooseen helmikuun loppuun saakka puhdistamaan saaristoa. Hän saattoi tuolloin olla vastuussa kahden valkoisen vangin teloituksesta, mutta hänen osuudestaan tapaukseen ei ole varmaa tietoa. Hengissä selvinnyt kolmas teloitettava, kauppias Backman, kertoi tunnistaneensa kuulustelijan Salmiseksi, vaikkei ilmeisesti ollut koskaan tavannut tätä, ja myöhemmin murhasta syytetyt punakaartilaiset yrittivät siirtää vastuun päällikölleen Salmiselle. Toisaalta Salmisen tiedetään teloituttaneen Porvoossa myös ryöstöihin syyllistyneitä punakaartilaisia säilyttääkseen järjestyksen. Hänet siirrettiin 6. maaliskuuta punaisten Satakunnan rintaman päälliköksi ja kolme päivää myöhemmin hän yritti käynnistää hyökkäyksen pohjoiseen, mutta valkoiset torjuivat sen. Sekä Itä-Uudellamaalla että Satakunnassa yhtenä Salmisen alipäälliköistä toimi pahamaineinen Aksel Nikanor Aarre-Davidsson. Myös Salminen on yhdistetty Aarre-Davidsonin miesten Noormarkussa 10. maaliskuuta suorittamaan Koliahteen joukkomurhaan, sillä hän ei yrittänyt tarmokkaasti tutkia tapausta, mutta hänen yhteydestään joukkomurhaan ei ole löytynyt todisteita.


title: Kustaa Salminen

text: Maaliskuun lopulla Salminen matkusti Tampereelle ja jäi kaupungin saartorenkaaseen. Hänen osuuttaan Tampereen puolustuksessa ei tunneta, mutta hän halusi ilmeisesti etsiä kaupungilta taistelua vältteleviä punaisia. Hän aiheutti 28. maaliskuuta 1918 punaisten Tampereen yleisesikunnassa räjähdysonnettomuuden, joka johti Hämeen rintaman komentajan Hugo Salmelan kuolettavaan haavoittumiseen. Salminen heitti viritetyn käsikranaatin ilmeisesti vahingossa kranaattien säilytyskoriin, mistä seurasi valtava räjähdys. Esikunnan tiloina toiminut Tampereen teknillisen opiston talo Pyynikillä vaurioitui niin pahoin, että esikunta oli siirrettävä Kansallis-Osake-Pankin taloon Kauppakadulle. Salmela menehtyi räjähdyksessä saamiinsa vammoihin pari päivää myöhemmin. Salminen selviytyi räjähdyksestä hengissä, mutta joutui loukkaantuneena sairaalahoitoon. Joissain yhteyksissä on virheellisesti väitetty hänen menettäneen jalkansa. Räjähdystä on joskus väitetty myös tahalliseksi attentaatiksi, jolla Salminen olisi yrittänyt surmata kyvyttömät päälliköt.


title: Kustaa Salminen

text: Valkoiset vangitsivat Salmisen Tampereella 5. huhtikuuta vallattuaan kaupungin. Valtiorikosoikeus Tampereella tuomitsi hänet kuolemaan heinäkuussa ja valtiorikosylioikeuden vahvistettua tuomion hänet teloitettiin syyskuun alussa Suomenlinnan vankileirillä Helsingissä. Tuomion hän sai pelkästään valtio- ja maanpetoksesta, ei osuudesta mihinkään muihin rikoksiin. Salmisen viidestä veljestä kolme kuului punakaartiin ja heistä kaksi ammuttiin sodan jälkeen Forssassa.


title: Metaetiikka

text: Metaetiikka on etiikan osa-alue, joka tutkii moraalisten arvostelmien ja teorioiden luonnetta, niiden pätevyyden ehtoja sekä eettisten käsitteiden alkuperää ja merkitystä. Metaetiikka tutkii moraalifilosofian kysymyksiä ja mahdollisuutta ennen kaikkea ontologian, epistemologian sekä filosofisen ja empiirisen moraalipsykologian näkökulmista.


title: Metaetiikka

text: Etiikan muita osa-alueita ovat normatiivinen etiikka, jonka teoriat pyrkivät etsimään teoreettista perustaa oikean ja väärän käsityksille, sekä deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka, joka puolestaan pyrkii kuvaamaan ihmisen moraalista toimintaa todellisuudessa. Metaetiikan alaa ovat muun muassa näiden etiikan osa-alueiden teoreettiset taustaoletukset.


title: Metaetiikka

text: Metaetiikan kysymyksiä ovat esimerkiksi:


title: Metaetiikka

text: Metaetiikan tärkeimpiin kysymyksiin kuuluu, ilmaisevatko moraalisessa puheessa käytetyt käsitteet kuten hyvä ja paha, oikea ja väärä uskomuksia, ja jos ilmaisevat, onko näillä uskomuksilla totuusarvoa. Toisin sanoen, onko moraalisista asioista mieltä ylipäänsä puhua.


title: Metaetiikka

text: Kielen lauseet jakautuvat deskriptiivisiin, tosiasiallista asiantilaa kuvaaviin de facto -lauseisiin, ja preskriptiivisiin, jonkin hyväksyttävänä pitämistä kuvaaviin de jure -lauseisiin.


title: Metaetiikka

text: Deskriptiivinen tosiasialause on esimerkiksi ”Aurinko on tähti”. Lause ilmaisee selkeän uskomuksen, ja lauseessa ”aurinko” on looginen subjekti ja ”on tähti” ilmaisee ominaisuuden ja sen määrittelyn eli predikaatin. Tämän lauseen totuus voidaan päätellä havaintojen avulla: Lause ”Aurinko on tähti” on tosi, jos ja vain jos aurinko todella on tähti. Tosiasialauseet voivat ilmaista selkeästi joko tosia tai epätosia uskomuksia.


title: Metaetiikka

text: Preskriptiivisten eli pitämislauseiden suhteen tilanne on epäselvempi. Esimerkiksi lause ”insesti on moraalisesti väärin” on loogisesti samanmuotoinen kuin ”Aurinko on tähti” – siinä on looginen subjekti, jolla on määrätty ominaisuus. Mutta väitteen totuusarvoa ei voida osoittaa havainnoimalla. Ominaisuus ”on väärin” ilmaisee selvästi, että sen lausuja ei hyväksy sitä, mutta ilmaiseeko se kognitiivista uskomusta, joka voi olla tosi tai epätosi, vai pelkkää tunnetilaa?


title: Metaetiikka

text: Nykyaikainen metaeettinen debatti keskittyy pitkälle tämän ongelmavyyhden ympärille.


title: Metaetiikka

text:
Erilaisia metaeettisiä kantoja on lukuisia. Yksi tapa jaotella kantoja on seuraava:
Moraalinen kognitivismi on kanta, jonka mukaan moraali on ennen kaikkea rationaalisen ajattelun ominaisuus, siinä missä moraalinen non-kognitivismi näkee moraalin perustavalla tavalla epärationaalisena. Valinta kognitivismin ja non-kognitivismin välillä on siis perustavanlaatuinen sen suhteen, kuinka moraali tulisi nähdä ja kuinka moraalisista asioista tulisi keskustella.


title: Metaetiikka

text: Kognitivistisista kannoista esimerkiksi moraalinen realismi on käsitys, jonka mukaan hyvyys ja pahuus ovat tavalla tai toisella asioiden objektiivisia ominaisuuksia. Tästä syystä moraalirealismista puhutaan toisinaan myös arvo-objektivismina, erotettuna arvosubjektivismista.


title: Metaetiikka

text: Moraalirealistisia kannoista naturalismi ja intuitionismi ovat yleisimpiä. Esimerkiksi katolisessa kristillisyydessä on joskus esiintynyt naturalismia lähellä olevia, mahdollisesti manikealaisuudesta periytyviä käsityksiä, joiden mukaan hyvä ja paha ovat tavalla tai toisella metafyysisiä ja luontoon kuuluvia asioita. Saman tyyppisiä ajatuskulkuja löytyy myös Martti Lutherilta. Toisaalta myös yritykset luoda tieteeseen perustuvaa moraalia (esimerkiksi sosiaalidarvinismi) ovat yleensä naturalistisia metaeettisiltä taustaoletuksiltaan.


title: Metaetiikka

text: Kognitivistisista kannoista intuitionismi esiintyy usein erilaisina omatuntokäsitteinä, joiden mukaan ihmisellä on erityinen kapasiteetti tai moraalinen aisti tunnistaa oikeaa ja väärää sekä hyvää ja pahaa. Intuitionismi on useimmiten moraalirealistinen kanta, mutta myös anti-realistisia eettisen intuitionismin muotoja on mahdollista muodostaa. Kuuluisia intuitionisteja ovat muun muassa G. E. Moore, joka hyökkäsi naturalisteja vastaan syyttämällä näitä naturalistisesta virhepäätelmästä sekä W. D. Ross, jonka mukaan ihmisten tulee noudattaa ’’prima facie’’ eli ensi näkemältään havaitsemiaan velvollisuuksia.


title: Metaetiikka

text: Nonkognitivistinen preskriptivismi katsoo, että moraaliväitteiden sisältö ei ole ollenkaan ilmaistavissa kuvaavin eli deskriptiivisin termein, vaan ne sisältävät lähinnä toimintakehotuksia ”tee näin” tai ”vältä näin tekemistä”. Esimerkiksi moraalifilosofi R. M. Hare edustaa preskriptivististä ajattelutapaa.


title: Metaetiikka

text: Emotivismi, jonka kuuluisimpia muotoilijoita on J. L. Austin, näkee moraaliväitteiden ilmaisevan ensisijaisesti närkästyksen ja hyväksynnän tunteita, joille ei voida antaa totuusarvoa. Tästä syystä emotivismia nimitetään usein moraalin ”buu–hurraa” –teoriaksi. Austinin emotivismille läheistä sukua on Simon Blackburnin kvasirealismi, jonka mukaan moraaliväitteet ovat muodollisesti kuvailevia väitteitä, mutta jotka todellisuudessa vain heijastelevat väitteen esittäjän preferenssejä, ja pyrkivät suostuttelemaan muita preferoimaan samansuuntaisesti.


title: Metaetiikka

text: Nonkognitivistisiset kannat rajaavat rajusti moraaliin liittyvää puhetta, sen mahdollisuuksia ja oletettua mielekkyyttä. Tästä syystä monet nonkognitivistit kannattavat käytännössä erilaisia eettisen subjektivismin, relativismin tai skeptisismin muotoja. Näin ei kuitenkaan ole kaikissa tapauksissa.


title: Metaetiikka

text: Metaetiikan keskeisiin kysymyksiin kuuluu moraalisten uskomusten ja motivaation välinen suhde. Jos henkilö sanoo vilpittömästi uskovansa, että ”Varastaminen on väärin!”, estääkö tämä uskomus kyseistä henkilöä varastamasta?


title: Metaetiikka

text: Eettinen internalisti uskoo, että moraalisten uskomusten ja moraalisen toiminnan välillä vallitsee välttämätön suhde: aito moraaliväite on aina ilmaus motivaatiosta myös toimia ilmaistun uskomuksen suuntaisesti.


title: Metaetiikka

text: Eettinen eksternalismi väittää päinvastaista. Sen mukaan moraalinen motivaatio on itsenäinen ilmiö suhteessa moraalisiin uskomuksiin ja niistä esitettyihin väitteisiin. Tämä ei tarkoita, etteivätkö ihmiset toimisi moraaliarvostelmiensa mukaisesti, vaan ainoastaan, että suhde uskomusten ja toiminnan välillä ei ole välttämätön, vaan kontingentti.


title: Seurausetiikka

text: Seurausetiikan (tarkoitusperäetiikan, seuraamusetiikan, teleologisen etiikan, konsekventialismin) mukaan teon moraalinen arvo määräytyy sen ennakoitavissa olevien, ennakoitujen, aiottujen tai tosiasiallisten seurausten mukaan. Seurausetiikan mukaan keinot ja niiden seuraukset pitää ottaa huomioon seurauksina.


title: Seurausetiikka

text: Yleisin seurausetiikan muoto on utilitarismi eli hyötyetiikka. Sen mukaan tekoja tulee arvioida niiden tuottaman utiliteetin eli hyödyn perusteella. Utilitarismin keskeinen kysymys on hyödyn määrittely: on esitetty, että hyötyä voivat olla hyvinvointi, mielihyvä, onnellisuus tai preferenssien toteutuminen. John Stuart Mill esittelee seurausetiikan klassikkoteoksessaan "Utilitarismi" (1861).


title: Seurausetiikka

text: Muita seurausetiikan muotoja ovat hedonismi, jossa päämääränä on nautinnon maksimointi, ja eudaimonismi eli onnellisuusetiikka, jossa pyritään onnellisuuden maksimoimiseen. Uudempia 1980- ja 1990-luvuilla kehittämään alettuja seurausetiikan muotoja edustavat muun muassa "prioritarismi" ja "suffisientarismi", joista edellisen toi yleiseen tietoisuuteen Derek Parfit.


title: Edvard Seppälä

text: Edvard Seppälä (”Ikaalisten petturi”; 30. kesäkuuta 1877 – maaliskuussa 1918) oli Suomen sisällissodassa punakaartin rintamapäällikkönä Vatulassa. Alkuaan hän oli talonisäntä Eräjärveltä. Useiden lähteiden mukaan Seppälältä tavattiin valkoisen Vaasan pankin rahaa 36 500 mk, jonka hän oli kätkenyt takinvuoriinsa. Ihmetystä herätti myös, miksi valkoiset eivät ampuneet hevosen selässä keikkaroivaa Seppälää, kun hänen lumessa ryömiviä miehiään kaatui kasapäin. Seurauksena tapahtui punaisten joukkopako Kyröskoskelta. Seppälä tuomittiin Tampereella punakaartin toverioikeudessa kuolemaan ja ammuttiin Siilinkarin luona luultavasti 28. maaliskuuta 1918.


title: Väinö Koivisto

text: Väinö Juho Koivisto (12. tammikuuta 1896 Suodenniemi – 29. lokakuuta 1976 Turku) oli Suomen sisällissodassa Suodenniemen punakaartin päällikkö. Hän ampui useita valkoisia paikkakunnalla, ja Koivisto on yhdistetty muun muassa Noormarkussa tapahtuneeseen Koliahteen joukkomurhaan.


title: Väinö Koivisto

text: Torpparin poika Väinö Koivisto oli kotoisin Suodenniemen Sävin kylästä. Koiviston uhreista tunnetaan muun muassa torppari Alfred Seppä, talollinen Vihtori Ristijoki ja tukkiasioitsija Herman Roponen, jotka hän ampui Suodenniemen Sävinkylässä 2. helmikuuta 1918. Neljäs uhri oli Vihtori Välimäki, jonka Koivisto ampui punakaartin hyökätessä Vihteljärven kylässä kohti Kankaanpäätä. Samalla kerralla punaiset tappoivat kaksi valkoisten vartiomiestä, jotka olivat poikenneet Välimäkeen lämmittelemään. Karkun taistelussa huhtikuussa 1918 Koivisto ja virolainen Jan Tuckman johtivat punaisten sotatoimia. Kansalaissodan lopussa Koivisto oli ilmeisesti rintaman päällikkönä Tyrvään asemalla. Punaisten perääntyessä itää kohti Koivisto jäi vangiksi Lahden lähistöllä.


title: Väinö Koivisto

text: Sodan jälkeen Koivisto karkasi Hämeenlinnan vankileiristä, liittyi punaisten puolella olleen pastori Einari Rauhamäen seuraan ja pakeni tämän kanssa maasta. Hänet vangittiin uudestaan Ruotsin ja Norjan välisellä Charlottenbergin raja-asemalla, jossa hän jäi kiinni väärennettyine henkilöpapereineen. Koivisto palautettiin Suomeen mutta hänen pakomatkansa aikana kuolemantuomioiden täytäntöönpanosta oli luovuttu ja jo langetettu kuolemantuomio muutettiin elinkautiseksi kuritushuonetuomioksi. Koivisto vapautui Tammisaaren pakkotyöleiristä viimeisten punavankien joukossa vuonna 1926.


title: Väinö Koivisto

text: Koivisto muutti pian vapautumisensa jälkeen Suodenniemeltä Turun lähelle Maarian pitäjän Raunistulaan. Suodenniemellä oli sisällissodan aikana ollut runsaasti Maarian punakaartin joukkoja mutta ei liene tiedossa, vaikuttiko se Koiviston asuinpaikkavalintaan. Aikanaan Raunistula ja koko Maaria liitettiin Turkuun. Väinö Koivisto kuoli Turussa vuonna 1976.


title: Tuomas W. Hyrskymurto

text: Tuomas Wilho Hyrskymurto ent. Hellsten (14. syyskuuta 1881 Turku – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli suomalainen kommunistinen vallankumousmies, alun perin turkulainen kauppias.


title: Tuomas W. Hyrskymurto

text: Hyrskymurto oli ollut vangittuna jo 1906 Hakaniemen mellakan yhteydessä sattuneiden tapausten vuoksi. Vuonna 1917 hän kuului Turun sos.dem. kunnallisjärjestön radikaalin siiven johtajiin ja oli perustamassa Turun punakaartia.


title: Tuomas W. Hyrskymurto

text: Suomen sisällissodassa Hyrskymurto oli punaisten pohjoisen rintaman järjestyskomissaarina ja Tampereen punakaartin esikunnan jäsenenä. Sodan alkuvaiheessa Hyrskymurron johtama Turun punakaartin 300-miehinen ratsuväkikomppania miehitti Toijalan tärkeän risteysaseman 26. tammikuuta 1918. Hänen väitetään myötävaikuttaneen 31. tammikuuta tapahtuneeseen Suinulan verilöylyyn kieltämällä punaisia ottamasta vankeja. Hän sai tapahtumista lisänimen Suinulan teurastaja. Hyrskymurto toimi Tampereella punaisten pohjoisrintaman esikunnassa järjestyskomissaarina.


title: Tuomas W. Hyrskymurto

text: Valkoisten saartorenkaan alkaessa kiristyä Hyrskymurto pakeni Tampereelta ja toimi Toijalassa punaisten armeijakuntaa komentaneen Eino Rahjan apulaisena tämän yrittäessä murtaa Tampereen saartoa etelästä käsin. Kuurilassa surmattiin todennäköisesti Tuomas Hyrskymurron käskystä 23 Mustialan maanviljelysopiston oppilasta 20. huhtikuuta. Sodan loppuvaiheessa Hyrskymurto pakeni Neuvosto-Venäjälle. Poistuessaan Suomesta Hyrskymurto jätti valtakunnanrajalle selvästi havaittavaan paikkaan huomattavan määrän Helsingin yliopistolle osoitettua suomalaista ja ulkomaista bolshevikkikirjallisuutta. Tämä kirjaerä päätyikin yliopiston kirjastoon.


title: Tuomas W. Hyrskymurto

text: Neuvosto-Venäjällä Hyrskymurto työskenteli SKP:n keskuskomitean järjestäjänä. Hän sai surmansa Kuusisen klubin murhien yhteydessä 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Hyrskymurto on haudattu Pietarin Mars-kentälle ja hänen nimensä löytyy siellä olevasta "Elokuun kommunardien hautakivestä".


title: Eino Rahja

text: Eino Einari Rahja (7. heinäkuuta 1885 Kronstadt – 26. huhtikuuta 1936 Leningrad) oli pietarinsuomalainen bolševikki ja puna-armeijan upseeri, joka 1920–1930-luvuilla tunnettiin Suomen kommunistisen puolueen johdon ankarana kriitikkona ja Otto Wille Kuusisen vastustajana. Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen yhteydessä Rahja toimi V. I. Leninin henkilökohtaisena turvamiehenä ja henkivartijana. Hieman myöhemmin hän hankki punakaartille aseita Neuvosto-Venäjältä ja toimi sisällissodan aikana muun muassa rintamapäällikkönä Lempäälän taisteluissa sekä lyhyesti koko punakaartin ylipäällikkönä. Paettuaan sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle, Rahja liittyi puna-armeijaan ja toimi syksyllä 1918 perustetun SKP:n johtotehtävissä.


title: Eino Rahja

text: Myös Eino Rahjan veljet Jukka (1887–1920) ja Jaakko (1872–1926) olivat bolševikkeja. Einon lisäksi erityisesti Jukka Rahja oli kiistelty hahmo suomalaisten kommunistien keskuudessa. Veljesten riidanhakuinen käyttäytyminen sekä jyrkkä retoriikka sai monet katkeriksi. Yhtäaikaisesti SKP:hen, Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, puna-armeijaan ja Tšekaan kuulunut Eino Rahja ei aina toiminut SKP:n päätösten mukaisesti eikä hän epäröinyt vetää omaa linjaansa esimerkiksi Pietarin punaupseerikoulussa. Hän osallistui muun muassa salakuljetukseen, rahan väärentämiseen ja läskikapinan valmisteluihin. Rahja muodosti nimeään kantaneen opposition SKP:ssa käytännössä koko 1920-luvun ajan. Ennen vuoden 1925 edustajakokousta kärjistyneissä riidoissa hän liittoutui keskuskomiteassa Leo Laukin ja Otto Vilmin kanssa. Vuosikymmenen alkupuolella Rahjalla oli läheiset suhteet myös Grigori Zinovjeviin.


title: Eino Rahja

text: Eino Rahja syntyi Kronstadtissa pietarinsuomalaisen työläisen perheeseen. Hänen isänsä oli Kalajoelta kotoisin ollut Aapo Mikonpoika Rahja (1848–1902) ja äiti Katarina Matintytär Sjöberg (s. 1848). Perheessä oli yhteensä yhdeksän lasta, joista kaksi vanhinta ehti syntymään Kalajoella, ennen kuin perhe muutti pysyvästi Pietariin vuonna 1876. Aapo Rahja työskenteli Pietarissa ja Kronstadtissa rautatieläisenä, konepajalla sekä kirvesmiehenä, kunnes kuoli työtapaturman johdosta Pietarissa helmikuussa 1902. Tämän jälkeen perheen elatus jäi 16-vuotiaan Einon ja hänen kaksi vuotta nuoremman veljensä Jukan harteille. Perheen neljä vanhinta tytärtä olivat kaikki kuolleet Pietarissa jo ennen kymmenettä ikävuottaan. Kahdesta muusta veljestä Eemil (s. 1883) oli työkyvytön reumatismin vuoksi ja vanhin veli Jaakko puolestaan oli jo perustanut oman perheen.


title: Eino Rahja

text: Rahja työskenteli Pietarissa sorvarina, rautateillä lämmittäjänä sekä työnjohtajana Lanskajan lentokonetehtaalla. Vuonna 1903 hän liittyi veljensä Jukan tavoin Venäjän sosialidemokraattiseen työväenpuolueeseen (VSdTP), josta Rahja myöhemmin siirtyi 1912 perustettuun bolševikkipuolueeseen. Hän tutustui Leniniin, jota yhdessä Hugo Jalavan kanssa auttoi vuoden 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen pakenemaan Suomeen. Hieman ennen lokakuun vallanlumouksen alkua hän avusti Leniniä palaamaan Venäjälle. Pietarin kadut tuntenut Rahja saattoi Leniniä esimerkiksi tämän matkalla Smolnaan, jossa 7. marraskuuta tehtiin lokakuun vallankumouksen aloittamista koskevat päätökset. Vallankumouksen jälkeen marraskuussa 1917 Rahja valittiin Pietarin suomalaisen punakaartin esikuntaan ja samalla hänet siirrettiin Suomeen bolševikkihallituksen Suomen komissaarin apulaiseksi.


title: Eino Rahja

text: Vuodenvaihteessa 1917–1918 Eino ja Jukka Rahja hankkivat Suomen punakaarteille aseita. Ali Aaltosen, Eero Haapalaisen ja Onni Kallion saapuessa tammikuun puolivälissä Pietariin ostamaan aseita, Rahja käytti hyväkseen suhteitaan Leniniin ja hankki suomalaisille suuren ase- ja ammuslastin, joka toimitettiin perille ns. suurella asejunalla. Veljekset matkasivat junalla Suomeen 27. tammikuuta, jolloin se joutui Kämärän rautatieasemalla valkoisten väijytykseen. Kämärän taistelu oli Suomen sisällissodan ensimmäinen taistelu. Jukka Rahjan haavoittumisesta huolimatta aselasti saatiin lopulta perille punakaarteille. Sisällissodan aikana Rahja toimi aluksi venäläisen sotaväen ja punaisten välisenä tulkkina, mutta niiden poistumisen jälkeen Lenin määräsi hänet 9. maaliskuuta lähtien Pietariin Suomen aseman komissaariksi. 20. maaliskuuta punakaartin ylipäällikkö Eero Haapalainen erotettiin ja tilalle nimitettiin Rahjan, Evert Elorannan ja Adolf Taimin muodostama kolmikko. Rahja kuitenkin oli tehtävässä vain kolme päivää, kun hän 24. maaliskuuta alkaen toimi Lempäälän rintaman ylipäällikkönä.


title: Eino Rahja

text: Valkoisten saartorenkaan kiristyessä Tampereen ympärillä, poistui Rahja kuitenkin nopeasti rintamalta hankkimaan lisävoimia punaisille. Hänen kerrotaan lähtiessään sanoneen, ettei ole ”Rahja vaan Rähjä”, ellei pysty tuomaan 15 000 miestä punaisten avuksi. Kansanvaltuuskunnan valtuuttamana hän matkusti Pietariin hankkimaan joukkoja ja aseita, mutta venäläisten sijasta onnistui saamaan avuksi vain kaksi komppaniaa pietarinsuomalaisia. Paluumatkallaan Rahja onnistui kuitenkin Etelä-Suomesta mobilisoimaan Lempäälän rintamalle noin 2 000 miestä, kaksi panssarijunaa, tykkejä sekä lentokoneen. Hän teki lentokoneella tiedustelulentoja sekä pudotti jopa pommeja, saamatta kuitenkaan aikaiseksi suurta tuhoa. Rintaman murruttua Rahja pakeni Lahden ja Kouvolan kautta Venäjälle. Pietarissa hän toimi aluksi Suomesta saapuneita punapakolaisia vastaanottaneessa komiteassa, värväten myös punakaartissa taistelleita miehiä puna-armeijaan.


title: Eino Rahja

text: Ympärysvaltojen Pohjois-Venäjän intervention yhteydessä Rahja kävi brittien kanssa neuvotteluja suomalaisten joukkojen osallistumisesta sotaan, ja lopulta Vienan Karjalassa perustettiin Muurmannin legioona kesäkuussa 1918. Vuodenvaihteessa Rahja kävi Pietarin kansainvälinen punaupseerikoulun ensimmäisen kurssin, toimien sen jälkeen vuoteen 1922 saakka puna-armeijan suomalaisjoukkojen komissaarina ja tarkastajana. Tämän jälkeen hän oli jäsenenä Pietarin vallankumouksellisessa sotaneuvostossa. Rahjan veljesten Einon ja Jukan kerrotaan myös salakuljettaneen elintarvikkeita Suomesta Neuvosto-Venäjälle vuosina 1918–1919.


title: Eino Rahja

text: Neuvosto-Venäjällä Rahja oli alusta asti mukana siellä perustetun SKP:n toiminnassa. Kielitaitonsa ja hyvin suhteidensa ansiosta Rahjan veljesten asema puolueessa oli erittäin vahva. Heitä syytettiin kuitenkin taloudellisista väärinkäytöksistä. Rahjat puolestaan arvostelivat SKP:n johtohahmoja, kuten Otto Wille Kuusista ja Kullervo Mannerta. He olivat poliittisen toiminnan kannalla, kun taas veljekset uskoivat sotilaalliseen toimintaan. Eino Rahjan mielestä puolue oli vain lauma virkamiehiä, kun se olisi pitänyt olla vallankumouksellinen organisaatio. Hänen näkemyksensä mukaan SKP ei onnistuisi Suomessa tekemään vallankumousta, vaan sen käynnistäjäksi tarvittaisiin Suomen ja Neuvostoliiton välinen sota, jonka jälkeen maa vallankumouksen myötä liittyisi Neuvostoliittoon. SKP:sä erityisesti Rahjan ja Kuusisen välit olivat kireät. Kun Jukka Rahja ammuttiin niin sanotuissa Kuusisen klubin murhissa elokuussa 1920, hän epäili veriteon takana olleen juuri Kuusisen. Tämä puolestaan yritti päästä eroon Rahjasta vuotta myöhemmin pidetyssä SKP:n neljännessä puoluekokouksessa. Kuusinen uhkasi lähteä puolueesta, ellei Rahjaa eroteta keskuskomiteasta, mutta lopulta molemmat jatkoivat SKP:ssä Mannerin puolustettua Rahjaa. Miesten väliset erimielisyydet jatkuivat kuitenkin edelleen ja vuonna 1923 tapahtuneen Leninin kuoleman jälkeen kumpikin taisteli NKP:n johtoon nousseen Stalinin suosiosta.


title: Eino Rahja

text: Rahja pudotettiin SKP:n keskuskomiteasta lopulta vuonna 1927, jonka jälkeen hän kuitenkin yleni puna-armeijassa kenraaliluutnantin arvoiseksi armeijankomentajaksi. Myöhemmin 1930-luvulla Rahja keräsi NKVD:lle Kuusista ja Mannerta vastaan suunnattuja tietoja. Alkoholismista kärsinyt Rahja erotettiin armeijasta 1935 ja vangittiin vielä samana vuonna. Hänelle langettiin kuolemantuomio, mutta Rahja kuoli keuhkotuberkuloosiin vuonna 1936 ennen sen täytäntöönpanoa. Tuomiosta huolimatta Rahja haudattiin sankarillisin menoin Aleksanteri Nevskin hautausmaalle.


title: Eino Rahja

text: Eino Rahjan mukaan on nimetty Leningradin alueen Seuloskoin piirissä sijaitseva Rahjan taajama.