title: Alec Guinness

text: Sir Alec Guinness (2. huhtikuuta 1914 Lontoo, Englanti – 5. elokuuta 2000 Midhurst, Englanti) oli brittiläinen Oscar-palkittu näyttelijä. Häntä pidetään yhtenä taitavimmista ja muuntautumiskykyisistä brittinäyttelijöistä sekä draamallisissa että koomisissa osissa.


title: Alec Guinness

text: Guinness syntyi Lontoossa ja teki ennen näyttelijänuraansa mainostekstejä. Hän esiintyi näyttelijänä ensimmäisen kerran Old Vic -teatterissa vuonna 1936, ja vaikka hänet tunnettiin myöhemmällä urallaan etenkin elokuvarooleistaan, hän jatkoi samalla teatteriuraansa ja tuli kuuluisaksi etenkin Shakespeare-tulkinnoistaan. Hän avioitui näytelmäkirjailija ja näyttelijä Merula Salamanin kanssa 1938. Heidän ainoa lapsensa oli näyttelijä Matthew Guinness, joka syntyi 1940. Toisen maailmansodan aikana Guinness palveli meriupseerina Englannin laivastossa. Hän komensi maihinnousualusta ja osallistui liittoutuneiden puolella Sisilian ja Elban valloittamiseen. Myöhemmin hän toimitti varusteita jugoslavialaisille partisaanisisseille.


title: Alec Guinness

text: Guinnessin ensimmäiset elokuvaroolit olivat Charles Dickens -filmatisoinneissa "Suuret toiveet" ("The Great Expectations", 1946) ja "Oliver Twist" (1948). Kuuluisuuteen hän nousi kuitenkin Ealing-elokuvayhtiön komedioissa 1950-luvun alussa. Mustassa komediassa "Kruunupäitä ja hyviä sydämiä" ("Kind Hearts and Coronets", 1949) Guinness osoitti muuntautumiskykynsä näyttelemällä kahdeksaa roolihahmoa, joista jokainen murhataan elokuvan aikana. Sitä seurasivat muun muassa "Varastin miljoonan" ("The Lavender Hill Mob", 1951), "Mies valkoisessa puvussa" ("The Man in the White Suite", 1951) ja "Naisentappajat" ("The Ladykillers", 1955), joista viimeisessä Guinnessin kanssa esiintyi ensimmäistä kertaa toinen muuntautumiskykyinen brittiläinen näyttelijälegenda, Peter Sellers.


title: Alec Guinness

text: Seuraavina vuosikymmeninä Guinness nähtiin useissa historiallisissa suurelokuvissa. Päärooli "Kwai-joen sillassa" ("The Bridge on the River Kwai", 1957) toi hänelle parhaan miespääosan Oscarin. Muita huomattavia elokuvia olivat "Arabian Lawrence" ("Lawrence of Arabia", 1962), "Rooman valtakunnan tuho" ("The Fall of the Roman Empire", 1964), "Tohtori Živago" ("Doctor Zhivago", 1965), "Cromwell" (1970) ja "Hitler – viimeiset kymmenen päivää" ("Hitler – the Last Ten Days, 1973).


title: Alec Guinness

text: Alec Guinnessin merkittäviin roolihahmoihin kuuluu jediritari Obi-Wan Kenobi alkuperäisessä "Tähtien sota" -trilogiassa (1977–1983). Guinness ei pitänyt roolihahmostaan eikä koko "Tähtien sodasta", koska ne olivat hänestä lapsellisia, eikä hän edes lukenut "Tähtien sodan" ihailijoiden hänelle lähettämiä kirjeitä. Ohjaaja George Lucas ja monet "Tähtien sota" -elokuvien näyttelijät kuitenkin kehuivat Guinnessin taitavuutta ja kärsivällisyyttä. Kaukokatseisesti Guinness otti näyttelijänpalkkionsa prosenttiosuutena elokuvan tuotosta, ja se on sittemmin ollut todella huomattava. Hänen on sanottu ansainneen "Tähtien sodasta" enemmän kuin koko aikaisemmalla urallaan yhteensä.


title: Alec Guinness

text: Englannin kuningatar Elisabet II aateloi Guinnessin vuonna 1959. Guinness kuoli vuonna 2000 syöpään Midhurstissa Englannissa. Hänen vaimonsa Merula kuoli vain kaksi kuukautta myöhemmin.


title: Clark Gable

text: Clark Gable (1. helmikuuta 1901 Cadiz, Ohio, Yhdysvallat – 16. marraskuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli 1930-1940-lukujen nimekkäimpiä miesnäyttelijöitä Yhdysvalloissa. Hän esitti usein kovaotteista ja siekailematonta herrasmiestä.


title: Clark Gable

text: Gable saapui Hollywoodiin 1924, muttei saanut sopimusta ennen vuotta 1930. Hän näytteli elokuvassa "Susan Lenox" (1931) ajan suosituimman näyttelijättären Greta Garbon kanssa. Vuonna 1934 hän sai Oscarin roolistaan elokuvassa "Tapahtui eräänä yönä" ("It Happened One Night"). 1939 Gable näytteli miespääosan yhdessä kaikkien aikojen menestyneimmistä elokuvista "Tuulen viemää", jossa hänen vastanäyttelijänään oli Vivien Leigh.


title: Clark Gable

text: Vuonna 1953 valmistui elokuva "Mogambo", jossa Gablella oli vastanäyttelijöinään Ava Gardner ja Grace Kelly. Vuonna 1961 valmistui Gablen viimeinen elokuva "Sopeutumattomat", jossa hänen vastanäyttelijänään oli mm. Marilyn Monroe. Gable kuoli ennen elokuvan ensi-iltaa sepelvaltimotukoksen aiheuttamaan sydänkohtaukseen.


title: Clark Gable

text: Clark Gable oli viisi kertaa naimisissa, ja hänellä oli yksi lapsi viimeisestä avioliitostaan Kay Gablen kanssa. Aikanaan hän muodosti aikansa "satuparin" kolmannen vaimonsa Carole Lombardin kanssa, jonka kanssa meni naimisiin 1939. Liitto sai kuitenkin traagisen lopun, kun Carole Lombard kuoli lento-onnettomuudessa 1942. Lähimpien ystävien kertoman mukaan Gable ei enää koskaan vaimonsa kuoleman jälkeen ollut oma itsensä, eikä toipunut suuren rakkautensa kuolemasta. He olivat ehtineet olla naimisissa vain kolme vuotta.


title: Clark Gable

text: Gablella oli myös yksi avioton lapsi näyttelijätär Loretta Youngin kanssa, "Judy Lewis". Gable ei jättänyt tyttärelleen perintöä, eikä julkisesti tunnustanut tätä lapsekseen. Gable ei ehtinyt nähdä poikaansa, joka syntyi neljä kuukautta Gablen kuoleman jälkeen. Poika sai nimekseen "John Clark Gable".


title: Clark Gable

text: Ystävien mukaan Gable oli siviilielämässään nöyrä ja vaatimaton ihminen, eikä pitänyt siitä, että häntä kutsuttiin Hollywoodin kuninkaaksi. Gable ilmoitti, että on aivan tavallinen ihminen, joka sattui olemaan oikeassa paikassa oikeaan aikaan. Hän myös sanoi ollensa "vain onnekas sottapytty Ohiosta". Clark Gable rakasti ulkoelämää, hän metsästi ja asui hevosranchilla kaukana Hollywoodista.


title: Kujala

text: Kujala on Lahden kaupunginosa. Maaseutuvaltainen Kujala sijaitsee Tampereelta Lahden kautta Kouvolaan johtavan valtatie 12:n eteläpuolella ja Helsingistä Lahden kautta Jyväskylään johtavan E75:n itäpuolella.


title: Kujala

text: Kujalan nimen synnystä ei ole varmaa tietoa, mutta koulutilan pohjoispuolella on tie, jota on kutsuttu koivukujaksi ja jolta moottoriliikenne on lopetettu.


title: Kujala

text: Kujalassa oli toiminut 1927 Itä-Hämeen tietopuolinen karjanhoitokoulu, josta tuli Kujalan maatalousoppilaitos ja joka oli toiminut maakunnallisena maatalousoppilaitoksena. Sille perustettiin rinnakkaiseksi Päijät-Hämeen maatalousoppilaitos Asikkalaan ja Lahden maatalousoppilaitoksen toiminta päättyi.


title: Kujala

text: Entisen Kujalan maatalousoppilaitoksen tiloissa toimii muun muassa hevostalleja, maneesi, ympäristöprojekteja sekä työllisyyskursseja.


title: Kujala

text: Alueelle on kaavoitettu Kujalan logistiikkakeskus.


title: Kujala

text: Alkuvaiheen jälkeen sinne ovat sijoittuneet Suomen Vihannestukku, Posti ja Lehtimäen liikenne. Rautatieyhteyttä ei käytä mikään sijoittuneista yrityksistä Kujalasta käsin.


title: Kujala

text: Kujalan kaupunginosaan kuuluu useita kyliä, kuten Korvenranta, Nastolan rajalla Linnainen sekä etelässä Ämmälä. Kujalasta Ämmälään johtavan tien varrella on Pipon moottorirata, jossa ajetaan mm. mikroautoilla.


title: Kujala

text: Linnaisissa on 201 hehtaarin laajuinen Linnaistensuon luonnonsuojelualue, joka koostuu lehtometsästä ja suosta.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaiset (vatjaksi "vad'd'alaizõd") ovat Inkerissä asuva itämerensuomalainen kansa, joka on nykyisin katoamisen partaalla. Perinteinen vatjalaisalue on sijainnut Laukaanjoen ympäristössä Inkerin luoteisosassa melko lähellä Viron rajaa. Venäjällä vatjalaisia eli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 64, eli hieman vähemmän kuin edeltäneessä väestönlaskennassa, jolloin heitä oli 73.


title: Vatjalaiset

text: Ensimmäisenä vatjalaiset kuvaili tieteelle narvalainen pappi Fr. L. Treffurt vuonna 1783. Vuonna 1856 August Ahlqvist julkaisi vatjan kieliopista 90-sivuisen kirjan "Wotisk grammatik". Paul Ariste julkaisi oman vatjankielen kielioppinsa vuonna 1948. Ariste kokosi tämän teoksen ohella 5 639 sivua ja 23 nidettä käsittävän teoksen Vatjan etnologia, joka sisältää päiväkirjoja, kansatieteellisiä esineitä ja 44 100 sanalippua. Lauri Posti julkaisi vuonna 1980 Kukkosin vatjan sanakirjan, joka käsittää yhdeltä kukkosilaiselta vatjalaisperheeltä vuosina 1931–1932 kerättyjä sanoja. Lauri Kettunen julkaisi 181-sivuisen Mahun murteen sanakirjan vuonna 1986. Johanna Laakso teki vuonna 1989 vatjan käänteissanaston, johon oli sisällytetty kaksi edellä mainittua sanakirjaa, ja muita sanaluetteloita.


title: Vatjalaiset

text: Tähän saakka laajin vatjan sanakirja on Virossa 2013 julkaistu "Vadja keele sõnaraamat - Vaďďaa tšeele sõna-tširja" (Eesti Keele Sihtasutus: 2013). Kirja on vatjan-, viron- ja venäjänkielinen. Teoksen käsikirjoittaminen alkoi jo 1959, ja sen ensimmäinen versio ilmestyi seitsemänä niteenä.


title: Vatjalaiset

text: Tarton kirjallisuusmuseossa on 13,5 tuntia vatjalaisia nauhoituksia. Viron kansallismuseon kokoelmissa on 206 vatjalaista esinettä. Esineitä on myös kansatieteellisissä museoissa muun muassa Pietarissa, Kuressaaressa, Helsingissä ja Riiassa.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisia nimitetään monesti Inkerin alkuperäisasukkaiksi, mikä pitääkin paikkansa siinä määrin, että heitä ennen alueella asuttaneita kansoja ei tunneta. A. M. Tallgrenin teorian mukaan vatjalaiset polveutuvat Inkeriin Virosta tulleista asukkaista, jotka levittäytyivät Inkeriin 200–500-luvuilla. Inkeristä onkin löydetty virolaistyyppisiä hautauksia. Kuitenkin jo melko varhain hautaustavat alkoivat tyyliltään muistuttaa enemmän slaavilaisia tapoja, mikä viittaa siihen, että vatjalaiset joutuivat jo varhain sloveenien vaikutuksen alaisiksi. Vatjan kielen lähimpänä sukulaisena pidetään varsin yleisesti viron kieltä. Aluksi sitä pidettiin lähempänä sukulaisena etelävirolle, mutta myöhemmin yleistyi käsitys sen läheisemmästä sukulaisuudesta pohjoisvirolle. Esimerkiksi Paul Ariste katsoo Narvajoen seudulla puhutun aikoinaan yhtenäistä viron murretta, josta vatja on sitten eristyksen kautta erkaantunut omaksi kielekseen. Vatjalaiset kutsuvatkin joskus kieltään nimityksen "vad'd'aa tšeeli" ohella nimellä "maatšeeli", kun virolaiset taas kutsuvat omaa kieltään nimellä "maakeel" ja itseään nimellä "maarahvas".


title: Vatjalaiset

text: Ensimmäiset kirjalliset tiedot vatjalaisista ovat peräisin keskiaikaisista venäläisistä lähteistä, joissa on mainintoja "voď"-kansasta. 1000-luvun alussa vatjalaiset olivat vielä itsenäisiä, mutta joutuivat vähitellen Novgorodin ruhtinaskunnan alaisuuteen. Vielä vuonna 1069 vatjalaisten kerrotaan hyökänneen Novgorodiin Polotskin ruhtinaan Vseslavin kanssa. Kuitenkin jo vuonna 1149 he osallistuivat Novgorodin liittolaisina sotaretkelle jäämejä vastaan. Novgorodilaiset käännyttivät vatjalaiset kristinuskoon 1100-luvun aikana. Yksi Novgorodin ruhtinaskunnan hallintoalue, Vatjan viidennes (venäjäksi Водская пятина, "Vodskaja pjatina"), oli nimetty vatjalaisten mukaan. Jo tätä ennen vatjalaisten asuinalue on mainittu volost-nimisenä yksikkönä Novgorodin kronikoissa. Vielä sitäkin aikaisemmin oli käytössä nimitys Vatjanmaa muodoissa "Watland" ja "Watlandia". Näitä nimityksiä käytettiin ainakin katolisissa asiakirjoissa, esimerkiksi paavin bullissa. A. M. Tallgren on arvioinut vatjalaisten elinalueen ulottuneen vielä 1200-luvulla Pohjois-Inkeriin sekä idässä Hatsinaan ja Hevaanjoen yläjuoksulle. Etelärajaa hän ei vatjalaisalueelle määritellyt, mutta arveli sen kulkeneen Outovan kaupungin kohdalla. Pljusajoen laakso venäläistyi pikkuhiljaa 800-luvun kuluessa, jolloin venäläisasutus alkoi erottaa vatjalaisia virolaisasutuksesta.


title: Vatjalaiset

text: "Voď"-nimityksellä uskotaan olevan yhteys Peipsijärveen, sillä ainakin järven luoteisrannikolla sijainnutta virolaista muinaismaakuntaa kutsuttiin Vaigaksi, mikä on samaa etymologista alkuperää vatja-sanan kanssa. Tämän seudun uskotaankin olevan osittain vatjalaisten asuttamaa. Koillis-Viron ja etenkin Peipsijärven pohjois- ja luoteisosiin alettiin 1100-luvulla rakentaa niin sanottuja vatjalaisia kumpuhautoja. Ne ovat samankaltaisia kuin Luoteis-Venäjälle rakennetut kalmistot ja niiden rakentajien uskotaankin olevan kulttuurillisesti ja etnisesti samankaltaisia vatjalaistne kanssa. Kalmistoja rakennettiin 1200-luvulle saakka ja niiden rakentajien uskotaan olleen paikallista väestöä. Vatjalaisia myös muutti 1200-luvun alussa Virumaalle ja muualle Itä-Viroon. Muuttoaallon aiheutti ilmeisesti Louteis-Venäjää vuonna 1215 vaivannut nälänhätä. Aikalaíslähteissä mainitaan vatjalaisia paenneen kylistään tuolloin joukoittain. Viron puolelle muuttaneet vatjalaiset sulautuivat virolaisiin keskiajan kuluessa.


title: Vatjalaiset

text: 1200-luvun alussa katolisen kirkon lähetystyö alkoi saada jalansijaa Baltian maissa, ja huomio kohdistui myös Inkeriin. Paavi Aleksanteri nimittikin vuonna 1255 piispan Vatjan ja Karjalan alueita varten, joskaan ei ole tiedossa millä menestyksellä. Kalparitaristo teki sotaretken Inkeriin vuonna 1240 ja perusti sinne Kaprion linnan. Saksalaisen ritarikunnan Vinke von Overberg teki sotaretken Inkeriin vuosina 1444–1447 ja otti vatjalaisia sotavankeja, jotka kuljetettiin latvialaisen Bauskan kaupungin alueelle rakentamaan linnaa. Tästä ryhmästä muodostuivat kreevinit, jotka säilyttivät monia vatjalaisia tapoja aina 1800-luvun alkuun saakka.


title: Vatjalaiset

text: Novgorodin luhistumisen jälkeen vatjalaisten alueet joutuivat Moskovan käsiin. Moskova karkotti monia vatjalaisia alueiltaan ja asutti heidän tilalleen venäläisiä. Näitä toimenpiteitä tehtiin erityisesti vuosina 1484 ja 1488. Moskovan vallan aikana alkoi myös ortodoksisen kirkon vaikutus levitä. Vuonna 1384 perustettiin Jaaman eli nykyisen Kingisseppin kaupunki, jonne tuli kirkko ja luostari. Varsinainen vatjalaisten käännytystyö alkoi kuitenkin vasta 1534, sen jälkeen kun Novgorodin arkkipiispa Makarius oli valittanut Moskovan suurruhtinaalle vatjalaisten palvovan edelleen vanhoja jumaliaan. Makarius sai valtuudet lähettää paikalle Ilja-munkin, jonka tehtäväksi tuli hävittää pakanalliset pyhätöt, uhrilehdot ja uhrikivet. Käännytystyö ei kuitenkaan tuonut toivottua tulosta, sillä vuonna 1548 silloinen Novgorodin arkkipiispa Feodosius lähetti samoihin tehtäviin pappi Nikiforin. Hiljalleen vatjalaisten käännyttäminen onnistui, ja heistä tuli hartaita ortodokseja.


title: Vatjalaiset

text: 1600-luvulla Ruotsin vallan aikaan vatjalaisia ja muita Inkerin ortodoksisia asukkaita yritettiin käännyttää luterilaisuuteen. Tässä ei mittavissa määrin onnistuttu, mutta se johti merkittävään ortodoksisen väestön muuttoon muualle Venäjälle. 1600-luvulla Inkeriin alkoi muuttaa Itä-Suomesta luterilaista väestöä. Uskonto erotti suomalaiset tulokkaat ja vatjalaiset toisistaan, eikä heidän välistään sekoittumista juurikaan tapahtunut. Vatjalaiset sekoittuivat lähinnä inkeroisiin ja venäläisiin. Vatjalaisten alamäki alkoi maaorjuudesta, joka esti tehokkaasti heidän kehittymisensä kansana. Vielä vuonna 1848 vatjalaisia oli 32 kylässä 5 148, mutta vuoden 1926 väestölaskennassa enää 705 ja 1942 noin 500 henkeä.


title: Vatjalaiset

text: 1900-luvun alussa vatjan kielelle kehitettiin kielioppia ja sanakirjoja, mutta kieli ei enää siirtynyt uusille sukupolville 1930-luvun jälkeen. Vatjalainen Tarton yliopistossa opiskellut Dmitri Tsvetkov kehitti vatjalle kirjakieltä 1920-luvulla, mutta hän kuoli ennen kuin sai sen kokonaan valmiiksi. Toisen maailmansodan aikana suurin osa vatjalaisista evakuoitiin yhdessä Inkerin muun suomensukuisen väestön kanssa Suomeen. Vatjalaisten ei onnistunut integroitua Suomeen yhtä hyvin kuin inkeriläisten, ja he kohtasivat uskontonsa vuoksi ryssävihaa. Osa evakuoiduista jäi asumaan Viroon. Sodan jälkeen Suomeen evakuoidut palautettiin Neuvostoliittoon, jossa heidät siirrettiin pois kotiseuduiltaan. Vatjalaiset saivat luvan palata kotiseuduilleen vuonna 1956, mutta monet heidän asunnoistaan olivat jo paikalle muuttaneiden venäläisten käytössä.


title: Vatjalaiset

text: 1990-luvun alkupuolen lähteet mainitsevat vatjalaisten määräksi viitisenkymmentä, joista suurin osa oli vanhuksia. Vatja elää vanhojen ihmisten kotikielenä. Nykyisin vatjan kieltä puhutaan vain Laukaanjoen suulla kolmessa kylässä: Joenperässä, Liivakylässä ja Luutsassa, joissa joidenkin arvioiden mukaan asuu 20–100 vatjalaista, jotka virallisesti luetaan venäläisiksi. Koko Venäjällä vatjalaisiksi ilmoittautui vuonna 2010 yhteensä 64 henkilöä ja tämän lisäksi Virossa oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 9 vatjalaista. Vuonna 1992 perustettiin "Vaddjalista"-järjestö Virosta saadulla tuella. Järjestön tarkoituksena on tukea vatjalaista kulttuuria ja kieltä. Vuonna 1998 se esitti kulttuurinsuojelualueen perustamista historiallisten vatjalaiskylien alueelle. Venäläinen Tatjana Jefimova perusti vuonna 1997 Joenperän kylään vatjalaismuseon. Vuonna 2003 otettiin käyttöön vatjalaisten lippu, vaakuna ja kansallishymni.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisten perinteisiä kesäjuhlia pidetään heinäkuussa Ala-Laukaan Luutsan kylässä. Vuonna 2008 vatjalaiset liitettiin Venäjän alkuperäiskansojen luetteloon, joten he saavat alkuperäiskansojen oikeudet. Suurimmaksi uhaksi vatjalaiskylille on esitetty Venäjän aikomusta rakentaa 35 000 asukkaan satamakaupunki Laukaansuuhun. Joitakin ongelmia on ilmennyt myös Luutsan asukkaiden ja puunhakkaajien kanssa. Vuonna 2001 Luutsan vatjalaismuseo tuhottiin polttopulloiskulla, jonka tekijöiksi epäiltiin metsänhakkaajia.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisten historiallinen asuinalue oli paljon laajempi kuin nykyisin. Asuinalue ei kuitenkaan ollut yhtenäinen, vaan vatjalaisten asuttamat kylät olivat hajallaan ja niissä asui usein muitakin kansallisuuksia. Asutus voitiin jakaa kolmeen ryhmään. Keski-Inkerin ylängön ryhmän keskuksen muodosti Kattilan kylä, jonka eteläpuolella muut tämän ryhmän kylät sijaitsivat. Toinen ryhmä sijaitsi Syväjärven, Jarvikoisjärven, Haapalanjärven ja Babinajärven muodostaman järvialueen itäpuolella. Kolmannen ryhmän muodostivat Laukaanjoen suun itäpuolella sijainneet kolme kylää. Kukkosin ja Ikäpäivösin kylät jäivät näiden alueiden ulkopuolelle. Vatjalaiset käyttivät ylängön alueesta nimeä "Ylägö", järvialueesta "Orko" ja Laukaanjoen suuseudusta "Vaipooli". Lisäksi Ikäpäivösiä ympäröineestä historiallisesta itävatjalaisesta alueesta käytettiin nimitystä "Kabrio"- eli "Kabŕo-pooli".


title: Vatjalaiset

text: Perinteisesti useimmat vatjalaiset osasivat puhua sujuvaa venäjää sekä inkeroista. Joissakin kylissä inkeroinen oli vatjalaisten keskuudessa jopa useammin käytössä kuin vatja. Vatjaa käytettiin ns. kyökkikielenä, kun taas venäjää ja inkeroista käytettiin kylällä. Kaikki kirkolliset toimitukset suoritettiin venäjäksi. Vatjalaiset kutsuivat itseään joskus izooreiksi, koska inkerikot olivat kansallisuutena tunnetumpia. Tätä termiä käytettiin etenkin silloin kun haluttiin erottaa Inkerin ortodoksiset suomalaiset kansat luterilaisista inkeriläisistä. 1900-luvun alussa vatjalaiset koululaiset osallistuivat inkerikkojen kanssa inkeroisenkieliseen perusopetukseen. Vuonna 2000 kielentutkija Mehmet Muslimov kehitti vatjalle sen länsimurteeseen perustuvat kirjakielen. Viime aikoina etenkin vatjalaisten nuorten kiinnostus kieleen on kasvanut.


title: Vatjalaiset

text: 1200–1700-luvuilta peräsin olevista hautalöydöksistä on löydetty lähinnä samanlaisia vaatteita kuin käytettiin samaan aikaan Virossa, mutta omaleimaisiakin piirteitä oli. Vatjalaisten perinteisistä miestenasuista ei ole paljon tietoa, koska he vaihtoivat puvustuksensa venäläistyyliseen jo melko varhain. Vanhoissa vatjalaisissa miestenpuvuissa suosittiin valkoista kangasta. Miehet käyttivät vuoden ympäri valkoisia pellavasta tehtyjä housuja ("kaatsõt"), joita pidettiin talvisin yllä kaksi paria. Miehet käyttivät myös Pohjois-Virossa tavattua pitkää vaaleaa villakankaista takkia ("kauhtana"). Talvivaatteisiin kuului lampaannahkaturkki. Hatut olivat yleensä venäläistyyppisiä lippalakkeja, mutta käytössä oli myös huopa- ja olkihattuja. Naisten asusteissa oli eroja sen mukaan, oliko nainen naimaton vai naitu. Vatjalaistytöt pitivät hiuksiaan hajallaan, jolloin pään ympärillä oli 2-3 verkkonauhaa. Tämä tapa on ollut yleinen itämerensuomalaisilla kansoilla. Käytössä oli myös patalakkia muistuttanut päähine ("pääsie(t) tai pääs's'e"), joka oli koristeltu kauttaaltaan lasihelmillä. Samanlaista päähinettä on tavattu muualtakin Itä-Euroopasta. Toisin kuin tytöt, vaimot ovat pitäneet lyhyitä hiuksia tai jopa ajeltua päätä. ja toisten lähteiden mukaan vihkimisen jälkeen vatjalaisnaiset käyttivät vaaleaa pyyheliinan tapaista huivia, jonka toinen pää sidottiin pään ympärille ja toisen annettiin roikkua vapaana. Tämän päälle saatettiin laittaa silkkiliina, joka oli pieni neliskulmainen silkillä kirjailtu liina. Paitana käytettiin pellavapaitaa, ja etenkin kesäisin mekko oli käytössä vain harvoin. Käytössä oli myös päällyspaita ("ummikko") jollaista käyttivät myös inkerikot. Ummikon lisäksi naiset käyttivät vielä liinakankaasta tehtyä puseroa ("ihat"). Käytössä oli myös hurtstuthame, joka on myös inkerikkojen käytössä. Tämän hameen kanssa käytettiin usein monenlaisia vyössä riippuvia kangaskaistaleita, joista koristeellisempia olivat "kaatőri" ja "koittana".


title: Vatjalaiset

text: Maaorjuuden takia vatjalaiset olivat perinteisesti melko köyhiä pienviljelijöitä. Maaorjuus lakkautettiin Venäjällä vuonna 1861. Vatjalaiset harjoittivat kaskeamista ("sőrtő") ja luonnonniittyjen kydöttämistä ("tšytys"). Kaskeaminen tapahtui yleensä pienissä vesakkometsissä. Ennen kasken polttoa puut ja pensaat kaadettiin ja suurimmat rungot kuivatettiin. Joskus oli tapana rikkoa maan pinta kuokalla ennen kaskeamista. Kaskimaata käytettiin yleensä kolme vuotta, jonka jälkeen sen annettiin levätä tai siitä tehtiin lannoittamalla vakiopelto. Kydöttämistä harjoitettiin etenkin kaalimaiden teossa, mutta myös kesantopeltoja uudelleen käyttöön otettaessa. Pellot jaettiin "nuoramaiksi" eli nuoralla jaetuiksi pitkiksi kaistaleiksi ("saka"). Maa kynnettiin ensimmäisen kerran leikkuun jälkeen. Jos pellolta leikattiin syksyllä toukovilja, sen annettiin olla seuraavana kesänä kesantona, jolloin siihen kylvettiin talvivilja. Lannoitteena käytettiin lantaa. Tärkeimpiä viljakasveja olivat ruis, ohra ja kaura. Kuitukasveista viljeltiin pellavaa ja hamppua. Vilja kuivatettiin riihessä ("riga").


title: Vatjalaiset

text: Tuotantoeläimistä vatjalaisilla oli lehmiä, hevosia, ankkoja ja hanhia sekä vähemmässä määrin vuohia. Eläimet nimettiin iän ja sukupuolen mukaan. Esimerkiksi naudoista nuorin oli "vasikka" ja sitä seurasivat "őhva" (hieho) tai "mulikka" (nuori sonni), "ärtšä" (sonni) ja "naitõttu ärtšä" (härkä). Karjan pääravintona oli ennen luonnonheinä, jota koottiin luonnonniityiltä. Kesällä karja söi itse laitumelta. Vatjalaisilla oli kyläpaimenia, jotka veivät koko kylän karjan pelloille. Karjalla ja hevosilla oli omat kyläpaimenensa. Kyläpaimenen apuna saattoi olla myös koira. Paimenen varustukseen kuului pitkä tuohesta tai puusta tehty torvi ja ruoska. Perinteinen tapa oli laskea karja ulos Yrjön päivänä (23. huhtikuuta). Joissain kylissä oli tapana savuttaa karja suitsukkeilla tai kutsua pappi siunaamaan eläimet ennen niiden ulospäästöä.


title: Vatjalaiset

text: Metsästys ei ole ollut tärkeä elinkeino vatjalaisille, sillä paikallinen aateli oli varannut metsästysoikeuden itselleen. Kylien läheisyyteen tiedetään rakennetun sudenkuoppia ("suőőhavvat"). Kettuja ja jäniksiä on pyydetty raudoilla ja lintuja lintuansoilla. Mehiläistenhoito on vanha mutta jo kauan sitten kadonnut tapa vatjalaisten keskuudessa. Mehiläisiä hoidettiin usein luonnonpesissä, joita joskus suojattiin karhuilta lyömällä puun tyveen teräviä rautakoukkuja. Joskus metsässä olleista pesäpuista sahattiin pölkky, joka tuotiin sitten kotipihaan.


title: Vatjalaiset

text: Kalastusta harjoitettiin joissa, järvissä ja Suomenlahdella. Vatjalaisten keskuudessa säilyi pitkään monia alkukantaisia kalastuskeinoja, kuten ahraimella ja nuijalla pyynti. Talvisin harjoitettiin nuottakalastusta. Kalastajat kokosivat nuottakuntia ("artelli") ja tekivät retkiä Suomenlahdelle jopa Suomenlahden ulkosaarille saakka. Retket saattoivat kestää kauan, ja niiden aikana asuttiin jäälle jalaksilla vedetyssä lautamajassa ("pudka"). Nuottakunnassa oli yleensä noin 12 henkilöä, jotka valitsivat joukostaan kalastusvedet hyvin tuntevan päällikön. Päällikköä kutsuttiin ennen vanhaan "skipperiksi". Skipperi hoiti myös kalojen myynnin. Kolhoosien aikana skipperin paikan otti "brigadiiri".


title: Vatjalaiset

text: Tärkein kaupan keskus oli Pietari. Monet vatjalaiset toimivat Pietarissa ajureina tai tehdastyöläisinä, mikä nopeutti osaltaan kansan häviämistä.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaiset asuivat kummuille tai joenvarsille ryhmittyneissä ryhmä- tai rivikylissä. Venäläinen raittikylämalli ei koskaan yleistynyt heidän keskuudessaan. Mäillä asuvilla oli tapana nimittää itseään nimellä "mätšiläiset" eli mäkeläiset, kun taas laaksoissa asuvia kutsuttiin nimityksellä "orgulaiset" eli laaksolaiset. Paikkaa, jonne rakennukset oli sijoitettu, kutsuttiin nimityksellä "kuja", mikä tarkoitti myös kyläkatua yleensä. Vatjalaisten asuinrakennus oli "koto" ja sen asuintupa "riihi". Vatjalaisten on arveltu asuneen joskus virolaistyylisissä riihituvissa, mutta tapa on myöhemmin kadonnut. Tätä teoriaa tukee kreevinien tapa kutsua asuintaloaan riiheksi. "Koto" muodostuu kahdesta eri puolesta, asuinhuoneesta ja katoksesta eläinsuojineen. Yksi vanhimmista säilyneistä piirteistä talossa oli erillinen makuuteltta sängyn kohdalla. Tätä sääski- ja kärpäsverhoa nimitettiin uutimeksi ("uutimő, uutőmő"). Vatjalaisilla oli käytössä myös saunat, joita ei tosin ollut joka perheellä. Saunattomat perheet kävivät peseytymässä naapureilla. Saunaa on käytetty peseytymisen ohella synnytyshuoneena.


title: Vatjalaiset

text: Vatjalaisten varhaisesta uskonnosta ei tiedetä paljoa, mutta se lienee muistuttanut muiden itämerensuomalaisten kansojen uskomuksia. Vatjalaiset käännytettiin kristinuskoon 1100-luvun alkupuolella, ja siitä lähtien he ovat olleet ortodokseja, mikä on osaltaan nopeuttanut heidän sulautumistaan venäläisiin ja toisaalta ehkäissyt sulautumista alueen suomalaisiin inkeriläisiin. Vatjalaisilla oli erilaisia pyhiä paikkoja, jotka liittyivät yleensä eri pyhimysten palvontaan. Tällaisia paikkoja olivat etenkin kaivot ja entisaikaiset ristit, mutta myös puut ja kappelien rauniot. Vielä 1900-luvun alussa Jarvikoisten kylässä tiedetään harjoitetun pyhän puun palvomista. Puun ympärille oli tehty hirsiaitaus, jossa pidettiin juhlia. Joillakin pyhillä paikoilla uskottiin olevan parannusvoimaa. Korvettulassa oli kiviraunion päällä kasvanut pähkinäpuu, jonka edessä käytiin kumartamassa sairauksien sattuessa.


title: Vatjalaiset

text: Tyypillinen vatjalainen ruokatarvike oli hapantaikinasta tehty ruisleipä. Hapantaikinasta tehtiin myös piirakoita, jotka täytettiin tyypillisesti perunamuusilla tai kaalilla. Siitä tehtiin myös eräänlaisia kakkuja, jotka päällystettiin rahkapiimällä ja joita syötiin lähinnä merkkipäivinä. Häitä varten leivottiin ruistaikinasta litteitä ja pyöreitä "kursi" nimisiä kakkuja. Kursikakut ovat yleisiä myös muualla ortodoksisessa maailmassa. Puuroa ("rooppa") keitettiin joko joka päivä tai runsaasti kerrallaan. Puuro toimi ikään kuin leivän lisänä ja sitä valmistettiin tyypillisesti ohrasuurimoista. Toinen ruokalaji oli velli. Keitoksista yleisimpiä oli perunamuhennos ("omennois"). Tähän ja muihin ruokalajeihin käytettiin aikoinaan hamppuöljyä, joka korvasi etenkin paastoaikana ruokarasvoja. Lihaa ja kalaa ei yleensä valmistettu kovin pitkälle. Kala kuivatettiin, ja syötäessä se piti ensin keittää sen pehmentämiseksi. Liha suolattiin syksyllä ja ripustettiin kuivumaan seuraavana keväänä. Kalan tai lihan savustaminen ei tiettävästi ole ollut yleisessä käytössä. Tuoretta maitoa saivat vain pikkulapset, aikuiset joivat hapatettua maitoa. Voita valmistettiin venäläisestä kerman kuumentamistavasta poiketen aina kirnuissa. Tee yleistyi ruokajuomana venäläisvaikutuksen myötä. Olut ("őlut") oli pitojuoma ja arkipäivien juomana oli oluen valmistuksen sivutuotteena syntyvä "taari". Olutta tehtiin ohrasta, rukiista sekä kaurasta.


title: Vatjalaiset

text: Perinteisiä soittimia olivat paimentorvi ("truba, razok"), säkkipilli ("rakkotötö") sekä kantele ("gusli, guusla"). Kitara ("gitari") ja mandoliini ("mandalina") olivat uusia tulokkaita 1900-luvun alussa. Eniten käytetty soitin oli haitari ("garmoni"), joka tuli käyttöön 1800-luvun lopulla. Haitaria soitettiin erityisesti juhlissa. Ne olivat suosittuja, sillä tsaarinaikana ne olivat hyvin halpoja. Paimentorvi tehtiin katajasta tai paatsamasta. Torveksi sopiva puu halkaistiin kahtia ja koverrettiin. Sitten osat sidottiin yhteen tuohella. Säkkipilli tehtiin lehmän virtsarakosta. Se puhdistettiin ja käsiteltiin hiekalla ja tuhkalla, minkä jälkeen se kuivatettiin. Kantele tehtiin koivusta tai lepästä. Kieliä siinä oli joko 12, seitsemän tai viisi. Kannel ei ollut vatjalaisten keskuudessa yhtä suosittu kuin esimerkiksi virolaisilla ja sen käyttö väheni 1900-luvulla.


title: Pax Romana

text: Pax Romana on historiankirjoituksessa käytetty termi, joka merkitsee keisari Augustuksen valtakaudella alkanutta pitkää suhteellisen rauhan jaksoa, "Rooman rauhaa" tai "roomalaista rauhaa", joka vallitsi Rooman valtakunnassa kansalaissotien jälkeen. Ajanjakson katsotaan kestäneen vuodesta 27 eaa. vuoteen 180, jolloin keisari Marcus Aurelius kuoli.


title: Pax Romana

text: Rooman Januksen temppelin ovet olivat auki sodan aikana ja suljettuina rauhan aikana. Augustus määräsi sulkemaan temppelin ovet voitettuaan Antoniuksen ja Kleopatran. Tämä oli merkkinä siitä, että roomalaisten aseiden turvaama rauha vallitsi maailmassa.


title: Pax Romana

text: Pax Romanan alkuaikoina Rooman Marskentälle pystytettiin "Ara Pacis Augustae" (). Se oli omistettu Pax Augusta -jumalattarelle (), jonka oli tarkoitus henkilöidä Augustuksen aikaansaamaa vakautta ja rauhaa.


title: Pax Romana

text: Pax Romana oli Rooman talouden kulta-aikaa. Rauhan säilyessä kauppa ja talous saivat otollisen tilaisuuden kehittyä. Toimivaa kaupankäyntiä edistivät hyvät kauppayhteydet maalla ja merellä. Suuret laivastot toivat vehnää mm. Sisiliasta, Pohjois-Afrikasta ja Egyptistä. Rooman kaupoissa myytiin paljon eri puolilta silloin tunnettua maailmaa hankittuja tuotteita.


title: Pax Romana

text: Vaikka Pax Romanan aikana valtakunnan sisäosat olivat suhteellisen rauhalliset, ulkorajoilla raivosivat jatkuvat rajasodat.


title: Leveyspiiri

text: Leveyspiiri eli paralleelipiiri on maapallon kiertävä päiväntasaajan suuntainen piiri. Sen maanpinnan kohdan sijainti päiväntasaajasta pohjoiseen tai etelään voidaan kertoa leveysasteen, minuuttien ja sekuntien avulla.


title: Leveyspiiri

text: Päiväntasaajan ja napojen lisäksi tärkeitä leveyspiirejä ovat Kravun kääntöpiiri (23° 26′ 22″ N) pohjoisella ja Kauriin kääntöpiiri (23° 26′ 22″ S) eteläisellä pallonpuoliskolla, jotka antavat auringon pohjoisimman ja eteläisimmän zeniittiaseman, sekä napapiirit (66° 33′ 39″), jotka kuvaavat kaamoksen rajaa.


title: Leveyspiiri

text: Leveysastetta (φ) mitataan astein (°) kulmamittana päiväntasaajan 0°:sta (matalat leveysasteet) napojen 90°:seen (korkeat leveysasteet). Leveyspiirin sijainnilla on absoluuttinen arvo, mutta leveysaste on arvojen vaihteluväli. Leveysaste (°) voidaan jakaa 60 minuuttiin (′) ja edelleen 60 sekuntiin (″). Nämä minuutit ja sekunnit ilmoitetaan maapallon navan puolelta, eli esim. leveyspiiri 23° 26′ 22″ S on kauempana päiväntasaajalta kuin leveyspiiri 23° 00′ 00″ S.


title: Leveyspiiri

text: Pohjoista leveyttä merkitään yleensä kirjaimella N, eteläistä kirjaimella S. Joskus eteläinen leveys annetaan negatiivisena, pohjoinen positiivisena. Esimerkiksi Suomen mantereen pohjoisin kohta Utsjoen Nuorgamissa sijaitsee leveyspiirillä 70° 05′ N ja eteläisin Hangon Tulliniemessä vastaavasti kohdalla 59° 48′ N.


title: Leveyspiiri

text: Ekliptisessä koordinaatistossa, jonka pohjana on eläinrata, määritellään ekliptinen latitudi. Galaktinen latitudi on leveysaste galaktisessa koordinaatistossa. Galaktinen 0-leveysaste seuraa Linnunradan tasoa.


title: Markus Drake

text: Markus Vilhelm Drake (e. Lång; s. 29. toukokuuta 1976 Espoo) on suomenruotsalainen kansalaisaktivisti. Hän oli Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden puheenjohtajana vuosina 2001–2003 ja Euroopan vihreiden nuorten hallituksen jäsen ja tiedottaja 2005–2007 sekä Euroopan vihreiden nuorten pääsihteeri 2010–2011.


title: Markus Drake

text: Vuonna 2001 Drake pääsi otsikoihin lyötyään kermakakun Maailmanpankin silloisen pääjohtajan James Wolfensohnin kasvoille. Vuoden 2003 eduskuntavaalien kampanjoinnin aikana Drake ilmaisi kannattavansa mietojen huumeiden laillistamista. Myöhemmin hän perusteli kannanottoaan vihreiden nuorten vaaliohjelmalla. Ylioppilaslehti julkaisi artikkelin Draken kannabiksen polttamisesta Helsingissä Vihreiden vaalimökillä eduskuntavaalien alla ja hänet tuomittiin artikkelin pohjalta sakkorangaistukseen. Maaliskuussa 2007 Drakea vastaan nostettiin syytteet talonvaltauksesta Vuorikatu 4:ssä, Helsingin Kluuvissa.


title: Markus Drake

text: Drake työskentelee katolilaisen kehitysyhteistyöjärjestö CIDSE:n ("Coopération Internationale pour le Développement et la Solidarité") tiedottajana Brysselissä. Hän on vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen ja oli ehdokas vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä.


title: Markus Drake

text: Drake on naimisissa saksalaisen europarlamentaarikko Ska Kellerin kanssa. He tutustuivat Euroopan vihreiden nuorten hallituksessa vuonna 2005 Draken toimiessa tiedottajana ja Kellerin toisena puheenjohtajista. He asuvat Brysselissä ja Berliinissä.


title: Markus Drake

text: Draken äiti Sunniva Drake on toiminut aktiivisesti seksismin vastaisessa työssä. Hänen isänsä Fredrik Lång on kirjailija.


title: Miska Toiviainen

text: Miska Toiviainen (s. 19. huhtikuuta 1975 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja juontaja. Hän näytteli "Salatut elämät" -draamasarjassa Mika Pajua vuosina 1999–2000. Hän on toiminut myös televisiokanava Nelosen nuortenohjelman "Buusterin" juontajana.


title: Miska Toiviainen

text: Toiviainen tuomittiin vuonna 2004 puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen 14-vuotiaan lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä ja lapsipornon hallussapidosta.


title: Sillanpää

text: Sillanpää on suomalainen sukunimi, joka esiintyy myös paikannimenä. Nykyisenä sukunimenään sitä käyttää yli 4 400 suomalaista. Ulkomailla asuvista suomalaisista lähes 250 käyttää sitä nykyisenä sukunimenään.


title: Sarasvuo

text: Sarasvuo oli Jari Sarasvuon isännöimä suora keskusteluohjelma Nelonen-kanavalla.


title: Sarasvuo

text: Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 26. syyskuuta – 14. marraskuuta 2013. Toinen tuotantokausi alkoi 13. helmikuuta 2014, mutta päätettiin lopettaa suunnitellun huhtikuun lopun sijasta jo maaliskuun puolivälissä vähäisen katsojamäärän vuoksi. Ohjelman lopettamisen syyksi Johan Bäckman väitti vierailuaan ohjelman viimeisessä lähetyksessä. Ohjelma esitettiin Krimin kriisin aikaan, ja Bäckmanin Venäjä-mieliset näkemykset edustivat täysin vastakkaista kantaa kanavan omistajakonsernin Sanoma Median eri tietovälineissä esitetyn kanssa. Väitteen tueksi Bäckman esitti Sarasvuon lähettämän lyhyen eikä yksikäsitteisen tekstiviestin, jota kuitenkin oli tulkittu väärin. Tapaus nousi uutisaiheeksi myös Venäjällä, ja Sarasvuo antoi asiasta lausuntoja venäläisille tietovälineille.


title: Pentti Saaritsa

text: Pentti Juhani Saaritsa (s. 29. joulukuuta 1941 Helsinki) on suomalainen runoilija ja suomentaja. Hän on julkaissut useita runokokoelmia sekä kääntänyt runoutta ja proosaa lähinnä espanjasta ja ruotsista.


title: Pentti Saaritsa

text: Saaritsa toimi nuorena kulttuuritoimittajana Ylioppilaslehdessä vuosina 1964–1965 ja Suomen Sosiaalidemokraatissa vuosina 1965–1967, mutta jättäytyi sitten kokonaan vapaaksi runoilijaksi ja suomentajaksi. Latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden tuntijana hän on myös luennoinut aiheesta Helsingin ja Turun yliopistoissa.


title: Pentti Saaritsa

text: Saaritsa sanoitti useita 1970-luvun poliittisen laululiikkeen klassikoita, kuten ”Laulu Spartakuksesta” ja suomensi muun muassa kappaleen ”Rauha, ystävyys, solidaarisuus”. Hän on sanoittanut tai suomentanut kaikkiaan liki 200 levytettyä laulua.


title: Pentti Saaritsa

text: Vuonna 1998 ilmestyi Saaritsan itse valitsema kokoelma hänen siihenastisesta tuotannostaan nimellä "Pohjakosketus: 30 vuotta runoa".


title: Rauno Lehtinen

text: Rauno Väinämö Lehtinen (7. huhtikuuta 1932 Tampere – 1. toukokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, muusikko ja säveltäjä, Lehtisen tunnettuja sävellyksiä ovat ”Toiset meistä”, ”Muistan kesän”, ”On hetki”, ”Muuttuvat laulut”, ”Kolibri” ja Suomen euroviisumenestys ”Tom tom tom”. Lehtisen läpimurto muusikkona tapahtui tamperelaisessa Sini-Pojat-yhtyeessä. Ammattimuusikon urallaan hän soitti tämän jälkeen Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa, muun muassa tanskalaisessa yhtyeessä, jonka trumpetistina toimi Jörgen Petersen. Lehtinen oli moni-instrumentalisti, hän soitti saksofoneja, klarinettia, viulua, mandoliinia, harmonikkaa, kontrabassoa ja pianoa.


title: Rauno Lehtinen

text: 1960-luvun vaiheesta alkaen Lehtinen soitti Tukholmassa tanskalaisen Bengt Agerin yhtyeessä, jossa soitti myös Heikki Pohjola. Kiinnityksen loputtua Lehtinen soitti useissa ruotsalaisissa kokoonpanoissa. Reinhold Svenssonin triossa hän toimi viulustina. Lehtinen päätti palata Suomeen, kun esikoinen tuli kouluikään.


title: Rauno Lehtinen

text:
Lehtinen perusti 1962 omaa nimeään kantavan yhtyeen, jossa soittivat
Myöhemmin Heikki Pohjola vaihtui Heikki Laurilaan ja Olavi Lehtonen vaihtui Raimo Henrikssoniin. Yhtye nauhoitti Yleisradiolle joka kuukausi parinkymmenen minuutin pituisen nauhan, joka meni ulkomaille.


title: Rauno Lehtinen

text: Lehtinen perusti 1962 studiokokoonpanon The Vostok All Starsin, jonka esikuvana oli hollantilainen Dutch Swing College Band. Kokoonpanon ensimmäinen levy oli single, jossa oli kappaleet ”Uusi Säkkijärven polkka” ja ”Kätketty sydän”.


title: Rauno Lehtinen

text: The Vostok All Stars -yhtyeen kokoonpano oli


title: Rauno Lehtinen

text:
Lehtinen perusti 1963 yhtyeen Rautalanka Oy, joka teki kaksi singleä, joilla oli kappaleet ”Vainikainen”, ”Hepokatti”, ”Vilho ja Bertta” ja ”Käki twist”
Kokoonpanossa soittivat


title: Rauno Lehtinen

text: Lehtinen työskenteli myös Discophon-levy-yhtiön tuotantopäällikkönä sen perustamisen jälkeen, kun Mosse Vikstedt pyysi Lehtistä tähän toimeen. Discophonin aikana Lehtinen tuotti mm. Mauno Kuusiston tuotantoa. Lehtinen myös levytti omaa tuotantoa, kuten kappaleen ”Kolibri”. Lehtisen tunnetuin sävellys on ”Letkis”, joka julkaistiin vuonna 1965 ja joka levisi ympäri maailmaa. Sen erilaisia versioita levytettiin lähes sata kappaletta.. Tuotantopäällikön toimi kesti vuoteen 1967 asti.


title: Rauno Lehtinen

text: Lehtinen toimi Mainos-TV:n kapellimestarina vuosina 1967–1977, ja hän kuului MTV:n "Syksyn Sävel" -kilpailun kehittäjiin. Lehtinen joutui toteuttamaan vaativia projekteja, kuten japanilaisen Nippon-television kanssa tuotetut kaksi ohjelmaa missä Katri Helena lauloi erään japanilaisen laulun ja Junko Sakurada esitti Lehtisen sävellyksen ”Kuumat tuulet”. Lehtisen suuritöisin projekti oli musiikki Juhan af Grannin sotadokumenttiin "Kun maailma paloi". Musiikin säveltämiseen kului kaksi vuotta. Lehtisen mieluisin työtehtävä oli "Naapurivisa"-tietokilpailun tekeminen.


title: Rauno Lehtinen

text: Lehtinen sävelsi musiikkia useaan kokoillan elovaan kuten elokuviin "Vodkaa, komisario Palmu" ja "Vain neljä kertaa".


title: Rauno Lehtinen

text: Lehtinen perusti oman levy-yhtiön Sauna-Musiikki Oy:n, joka julkaisi muutamia Vilho Vartiaisen, Lasse Pihlajamaan, Erkki Ertaman ja Taisto Wesslinin levyjä. Yhtiö julkaisi myös Laila Kinnusen singlen ”Toiset meistä” vuonna 1980.


title: Rauno Lehtinen

text:
Lehtisen ensimmäinen vaimo Anja sairastui syöpään ja kuoli vuonna 1989. Lehtiselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1993, ja hän meni uusiin naimisiin Kyllikki Jacobsonin samana vuonna.
Lehtinen kuoli sairaalassa keuhkokuumeeseen 1.5.2006 kello 12.15.


title: Zazen

text: Zazen (坐禅, istuva mietiskely) on japaninkielinen yleistermi zen-buddhalaisuudessa harjoitetulle istumameditaatiolle.


title: Zazen

text: Osana pitkäkestoisia zazen-istuntoja on myös niin sanottu "kävelymietiskely" (, "kinhin"). Etenkin yhteisissä ohjatuissa zazen-istunnoissa kävelymietiskely on osa tapahtuman kaavaa. Noin 20–45 minuutin istumamietiskelyn jälkeen noustaan merkistä ylös ja tehdään kävelymietiskelyä kiertämällä salia noin 5–10 minuutin ajan. Sen jälkeen palataan jälleen omalle paikalle ja harjoitetaan istumamietiskelyä taas 20–45 minuuttia. Vaikka kävelymietiskelyn tarkoitus on antaa jaloille ja lihaksille pieni lepotauko, mietiskelyn ei ole tarkoitus tauota. Kävelymietiskelyn aikana kävellään hitaasti salia ympäri, keskitytään hengittämiseen ja pyritään pitämään turhat ajatukset poissa mielestä.


title: Zazen

text: Varsinaisia zazen-mietiskelytekniikoita on neljä erilaista:


title: Zazen

text: Hengityksen tarkkailu ja erityisesti hengityksen laskeminen ovat menetelmiä, joita voi käyttää mielen tyynnyttämiseen ja keskittymiskyvyn parantamiseen. Syventynyt keskittyminen johtaa syvään keskittymisen tilaan "samadhiin", jossa mieli on tyyni ja keskittynyt kohteeseensa. Syvät keskittymisen tilat eivät kuitenkaan ole itsetarkoitus zen-mietiskelyssä vaan niillä on selkeä työkalun asema. Tärkeimpänä tavoitteena on kehittää tarkkaavaisuutta. Vaikka kaikki zazen-tekniikat kehittävät ja johtavat tarkkaavaiseen ja keskittyneeseen tilaan, kōan ja shikantaza ovat harjoituksia, joiden tavoitteena on ”mielen avaaminen” ja kohonnut tarkkaavaisuuden tila. Tällainen keskittynyt tarkkaavaisuus, jossa mieli ei harhaudu mielikuviin tai ajatuksiin vaan pysyy tiukasti tässä hetkessä, johtaa lopulta harjoittajan ensimmäiseen valaistumiskokemukseen.


title: Zazen

text:
"Shikantaza" (只管打坐), kiinaksi "zhiguandazuo", voidaan kääntää ”omistautua pelkästään istumiselle”, ”vain pitää huolta istumisesta”, ”huolehtia pelkästä istumisesta”.
"zhi" = vain, pelkästään,
"guan" = omistautua, huolehtia, pitää huolta, valvoa (olla valpas),
"da" = partikkeli joka ilmaisee ruumiin liikkeitä, ilmaisuja, -minen,
"zuo" = istua,
"dazuo", eli istuminen on harjoituksen samatha-aspekti ja "guan", huolenpitäminen on sen vipashyana-aspekti.


title: Zazen

text: Shikantaza-istumisessa ei erityisesti keskitytä mihinkään, oleellista on olla valppaana, tunnistaa mitä mielessä ja kehossa tapahtuu.


title: Teletapit

text: Teletapit () on brittiläinen lastenohjelma 1990-luvun jälkipuoliskolta ja 2000-vuosikymmenen alkupuoliskolta sekä 2010-luvun jälkipuoliskolla uudelleenesittynä. BBC Two -televisiokanavalla esitetyn ohjelman loivat Anne Wood ja Andrew Davenport. Sen pääosassa ovat neljä teletapeiksi kutsuttua eriväristä olentoa: Tiivi-Taavi, Hipsu, Laalaa ja Pai. Heillä on vatsassaan televisioruutu ja päässään kullakin erimuotoinen antenni. Teletapit asuvat ja seikkailevat Teletappimaassa, jonka kumpuilevaa maastoa peittää vihreä nurmi. Kesäkuussa 2014 BBC ilmoitti ohjelman palaavan ruutuun. Tuolloin tilattiin yhteensä 60 uutta jaksoa. Uutta sarjaa alettiin esittää Suomessa Foxilla 12. elokuuta 2017.


title: Teletapit

text: "Teletapit" oli ensimmäinen televisiosarja, joka oli varta vasten tehty aivan pienille lapsille. Sarja esitettiin aluksi vuosina 1997–2001. Tuotetuissa 365 jaksossa juoni on äärimmäisen yksinkertaistettu, ja pääpaino on kuvien ja äänten tarjoamilla virikkeillä.


title: Teletapit

text: Suomessa sarjaa esitettiin Yle TV1:ssä lauantaiaamuisin "Veturi"-ohjelmassa vuosina 1998–2001, Yle TV2:ssa "Lasten aamussa" vuosina 2001–2004 (TV1:ssä sarja nähtiin viimeisen kerran 7. tammikuuta 2001 ja TV2:ssa ensimmäisen kerran 13. tammikuuta 2001) ja C More Juniorilla vuosina 2011–2015, ja se oli uudelleen jälkiäänitetty. Sarjaa esitettiin ensimmäisen kerran Suomessa YLE TV1:llä 5. syyskuuta 1998. YLE TV2:lla sarja esitettiin viimeisen kerran 23. elokuuta 2004 alkuperäisellä Yleisradion jälkiäänityksellä. Ohjelman uusi versio esitettiin Fox-kanavalla vuonna 2017 lauantai- ja sunnuntaiaamuisin, ja samat jaksot esitettiin uusintana maanantaisin ja tiistaisin.


title: Teletapit

text: Teletappien on tarkoitus opettaa lapsia hauskoilla leikeillä. Teletapeista tuli suuri kaupallinen menestys. Kohderyhmä otti teletapit hyvin vastaan, ja monia vanhempiakin katsojia viehätti teletappien surrealistinen maailma. Teletapit saivatkin jonkinasteista kulttimainetta monien ihmisryhmien, varsinkin monien nuorten keskuudessa. Lisäksi suomalainen huumoriryhmä Alivaltiosihteeri teki sekä radioon että televisioon teletapeista mukaelman "Keletapit". Radiosketsi on mukana myös kirjassa "Se virallinen tarina" (1999) ja levyllä "Virallinen levy" (2003).Teletappien maa koostuu aurinkoisista vihreistä kukkuloista. Kukkuloilla kasvaa kukkia ja loikkii oikeita kaneja. Teletapit asuvat futuristisen näköisessä talossa, jossa heillä on apunaan robottipölynimuri Nuu-Nuu (), joka saattaa imuroida tavaroita mutta sylkee ne pian ulos. Väriltään sinisellä Nuu-Nuulla on letkumainen suu, jolla se imuroi, kääntyvät silmät ja takana suuri, pinkki valo. Talossa olevat koneet valmistavat teletapeille ruoaksi "tappileipää" ja "tappivanukasta".


title: Teletapit

text: Ulkona on korkean tangon päässä suuri potkuri, joka silloin tällöin alkaa pyöriä ja antaa taianomaisen viestin siitä, että jotain on tapahtumassa. Mäkien lomassa on kaiuttimin varustettuja putkia, jotka nousevat ajoittain kertomaan viestejä teletapeille ja jaksojen lopussa käskemään nämä nukkumaan. Teletappien vatsassa on televisioruudut, joista näkyy joskus oikeiden lasten leikkimistä. Kyseinen lapsivideo katsotaan lähes aina kahteen kertaan, koska ensimmäisen katsomiskerran jälkeen teletapit vaativat: "Uudestaan!" Muutamassa jaksossa lapsivideo näytettiin vain kerran. Tällöin video oli usein tavallista pidempikestoisempi.


title: Teletapit

text: Teletappimaan auringolla on vauvan kasvot. Auringon kasvot tarkkailevat tapahtumia ja nauravat usein iloisesti. Aina jakson alussa vauva-aurinko nousee ja lopussa laskee.


title: Teletapit

text: Teletappien kuvauspaikka sijaitsi Englannissa Warwickshiren maaseudulla, Sweet Knowle -maatilan lähistöllä. Teletappeja filmattiin siellä vuosina 1995–2000. Sen kukkulamaastoon sisäkuvauksia varten oli rakennettu Teletappien kotikumpu. Alue oli melko pieni, mutta siitä tehtiin digitaalisesti uskottavan näköinen. Ohikulkijoille kuvauspaikalta ei näkynyt paljoa, sillä Teletappien talo on rakennettu sitä varten kaivettuun monttuun.


title: Teletapit

text: Syksyllä 2000 ohjelman kuvaukset päättyivät, ja kaikki lavasteet vietiin pois. Teletappimaasta jäi jäljelle ruohoinen tontti, jossa oli teletappien koti, josta oli tullut hylätty ruohokumpu. Korkean tangon päässä ollut potkuri oli myös jonkin aikaa vielä paikallaan, kyljelleen makaamaan laskettuna. Alue pyrittiin pitämään salassa, mutta monet sarjan fanit tunkeutuivat kuvauspaikalle, häiriten suuresti läheisen maatilan toimintaa. Maatilan omistaja, joka omisti myös Teletappimaan tontin, kyllästyi tähän ja täytti kuopan, jossa talo oli, vedellä. Teletappimaasta ei näin jäänyt mitään jäljelle. Nykyisin paikalla on edelleen lampi, eikä alueella ole minkäänlaista toimintaa. Kuvauspaikka on tullut ihmisten tietoon Google Earth -satelliittikuvien avulla, joista näkyy, että Teletappimaa oli olemassa vuonna 1999 mutta ei enää vuonna 2005. Teletappimaa muutettiin lammeksi tiettävästi vuonna 2002.


title: Teletapit

text:
"Teletapit" sai osakseen voimakasta kritiikkiä. Yhdysvaltalainen pastori Jerry Falwell julisti Tiivi-Taavin olevan ”homoseksuaalinen roolimalli”. Suomessa Sulo Aittoniemi teki vuonna 1998 eduskunnassa kirjallisen kysymyksen "Teletapeista", jonka hän pelkäsi aiheuttavan pienille lapsille mielenterveydellisiä ongelmia.
Vuoden 2007 toukokuussa Tiivi-Taavin seksuaalinen suuntautuminen nousi jälleen esille, kun Puolan konservatiivihallituksen nimittämä lapsiasianvaltuutettu sai tehtäväkseen tutkia, onko Tiivi-Taavin hahmossa kyse homoseksuaalisuutta edistävästä propagandasta. Laa-Laata näytellyt Nikky Smedley kiisti väitteet vuonna 2012: hänen mielestään teletappeja tuskin voi pitää ”seksuaalisina olentoina”.


title: Teletapit

text: Suomennos ja ohjaus: Jertta Ratia-Kähönen, Sanna Virtanen, Kirsti Luova


title: Näsiä

text: Näsiä eli lehtonäsiä, "riidenmarja" ("Daphne mezereum") on pensas, joka kukkii aikaisin keväällä ennen lehtien puhkeamista. Etelä-Suomessa kukinta ajoittuu huhtikuulle, ja Etelä-Lapissa vasta toukokuulle. Sen marjat ovat erittäin myrkyllisiä. Marjan siemenet sisältävät muun muassa myrkyllistä diterpeenialkoholeihin kuuluvaa metsereiiniä (CHO, CAS-numero 34807-41-5). Suomessa kasvava yleinen näsiä kuuluu näsiöihin ("Daphne"), jossa on noin 50 lajia.


title: Näsiä

text: Lehtonäsiä kasvaa noin 60–120 cm korkeaksi pensaaksi. Lehdet ovat noin 6 cm pitkät, suikeat ja sinivihreät. Lehtonäsiän vaaleanvioletit kukat puhkeavat varren vanhoista silmuista ennen lehtimistä. Kukista muodostuu punaisia, soikeita ja erittäin myrkyllisiä luumarjoja.


title: Näsiä

text: Lehtonäsiä on Ahvenanmaalla kokonaan rauhoitettu. Lehtonäsiä kasvaa lehtomaisissa metsissä.


title: Näsiä

text: Lehtonäsiän osia on käytetty lääkekasvina. Sen myrkyllisyyttä on myös hyödynnetty esimerkiksi ketunmyrkyn valmistukseen. Sitä käytetään myös koristekasvina.


title: Näsiä

text: Nisäkkäät jättävät lehtonäsiän rauhaan, sillä se on useimmille niistä tappavan myrkyllinen. On kuitenkin olemassa eläimiä, jotka pystyvät sitä syömään, kuten hanhet.


title: Akkusatiivi

text: Akkusatiivi eli kohdanto on nominatiivi-akkusatiivikielissä transitiiviverbien tekemisen kohteen eli suoran objektin sija. Se siis vastaa kysymyksiin ”kenet”, ”minkä”. Esimerkiksi ""Minä näen sinut"". Akkusatiivi on useissa indoeurooppalaisissa kielissä oma sijamuotonsa.


title: Akkusatiivi

text: Muiden itämerensuomalaisten kielten tapaan Suomen kielessä on useita sijavaihtoehtoja, joilla ilmaistaan kokonais- ja osaobjektin vastakohtaa. Osaobjektin sijana on aina partitiivi. Vanha uralilainen akkusatiivi on nyky-suomessa muuttunut genetiivin kaltaiseksi (esim. ”Hän osti "auton"”; alkuperäinen "m"-tunnus on muuttunut "n":ksi, kuten muutkin sanojen lopussa olleet m-äänteet). Kokonaisobjektin sija voi olla myös nominatiivin kaltainen, esim. ”Osta "auto"!”. Suomalaisessa kielioppiperinteessä on ollut tapana nimittää kummankin tyyppistä kokonaisobjektin muotoa akkusatiiviksi; on puhuttu ”genetiiviakkusatiivista” ja "nominatiiviakkusatiivista". Lisäksi persoonapronomineilla ja pronominilla "kuka/ken" on erillinen akkusatiivimuoto, jonka sijapääte on "-t", esim. ”minut” ja ”sinut”; tätä muotoa käytetään sekä genetiivi- että nominatiiviakkusatiivin tapaan.


title: Akkusatiivi

text: Toinen periaate, jota noudattaa esimerkiksi Auli Hakulisen ym. "Iso suomen kielioppi" (2004), on käyttää akkusatiivi-nimitystä ainoastaan persoonapronominien sekä "kuka/ken"-pronominin akkusatiivimuodoista ("minut, sinut, hänet, meidät, teidät, heidät, kenet"): vain nämä muodot erottuvat genetiivi- ja nominatiivimuodoista. Tämän tulkinnan ongelmana on kuitenkin se, että genetiivi ja nykykielessä genetiivin näköisenä esiintyvä akkusatiivi ovat sekä kielihistoriallisesti että merkitykseltään eri sijoja.


title: Akkusatiivi

text: Esimerkkejä akkusatiivimuodoista eri lauserakenteissa:


title: Akkusatiivi

text: Erillisiä akkusatiivimuotoja lukuun ottamatta monikon akkusatiivi on aina nominatiivin kaltainen, mutta yksikössä käytetään joko genetiivin tai nominatiivin kaltaista akkusatiivia riippuen lauserakenteesta. Genetiiviakkusatiivia nimitetään tällöin "päätteelliseksi" ja nominatiiviakkusatiivia "päätteettömäksi" akkusatiiviksi.


title: Akkusatiivi

text: Päätteellisen akkusatiivin tehtävä on erottaa lauseen objekti lauseen subjektista tietyissä lauserakenteissa:Vaikka lauseen subjekti olisi sisällön perustella ilmeinen, on päätteellinen akkusatiivi kuitenkin kieliopillisesti tarpeellinen aina kun lauseessa esiintyy nominatiivimuotoinen subjekti ("poika" tai "karhu"). Mikäli sekä subjekti että objekti ovat monikossa, niiden sijamuodot ovat samannäköiset. Tällöin subjekti on sijoitettava ennen objektia, mikäli sekaannuksen vaara on olemassa:Imperatiivi- ja passiivilauseissa ei ole nominatiivimuotoista subjektia, jolloin ei ole tarpeen korostaa lauseen objektia päätteellisellä akkusatiivilla. Tällöin käytetään päätteetöntä akkusatiivia, joka näyttää nominatiivilta:Päätteetön akkusatiivi ei eroa merkitykseltään päätteellisestä akkusatiivista. Ne eivät kuitenkaan voi esiintyä samassa lauserakenteessa (syntaktinen täydennysjakauma).


title: Akkusatiivi

text: Suomen kielen lauseissa, joissa on vain yksi nominatiivin kaltainen lauseenjäsen, on usein tulkinnanvaraista, onko kyseessä nominatiivimuotoinen subjekti vai akkusatiivimuotoinen objekti. Lauseessa ”Sinne jäivät kaikki tavarani.” sana ”tavarani” tulkitaan tavallisesti nominatiiviksi, mutta se on mahdollista tulkita myös akkusatiiviksi. Toisaalta lauseessa ”Paketti vietiin postiin.” on sana ”paketti” yleisen käsityksen mukaan objekti, mutta se voidaan mieltää myös subjektiksi. Tämä epäselvyys liittyy siihen, että suomen kieli ei ole puhdas akkusatiivikieli, vaan suomessa on myös ergatiivisia piirteitä. Yhden tulkinnan mukaan kyseessä on akkusatiivi aina silloin, kun sen voi korvata persoonapronominin yksiselitteisellä akkusatiivimuodolla, esim. ”Sinulla on minut”.


title: Akkusatiivi

text: Unkarin kielessä akkusatiivi muodostetaan päätteellä "-t". Pääte liittyy vartaloon joko suoraan (jos sanan lopussa on vokaali tai "-n, -ny, -r, -ly, -s, -sz") tai sidevokaalin välityksellä (jos sanan lopussa on muu kuin edellä mainittu konsonantti). Sidevokaalin määrää vokaalisointu.


title: Akkusatiivi

text: Esimerkkejä:


title: Akkusatiivi

text:
Saksan kielessä akkusatiivi eroaa nominatiivista vain eräillä pronomineilla sekä maskuliinisukuisten sanojen yksikkömuodoissa. Feminiinien, neutrien ja monikkomuotoisten sanojen (lukuun ottamatta me- ja te- pronomineja) akkusatiivi on aina nominatiivin kaltainen. Akkusatiivi muodostetaan käyttämällä artikkelien akkusatiivimuotoja einen, den (maskuliini); ein, das (neutri) ja eine, die (feminiini). Lisäksi maskuliinin yksikön akkusatiivissa adjektiivit ja myös muutamat "heikoiksi maskuliineiksi" kutsutut substantiivit saavat pääteen -en. Esimerkkejä:
Saksassa akkusatiivia käytetään, kun vastataan kysymykseen ketä, kenet, mitä tai minkä, mutta myös seuraavien prepositioiden kanssa:
"an, auf, hinter, in, neben, über, unter, vor, zwischen" (kun vastataan kysymykseen "mihin")
sekä aina seuraavien prepositioiden kanssa:
"durch, für, gegen, ohne, um...herum, wider"


title: Akkusatiivi

text: Venäjän kielessä oma muotonsa akkusatiivilla on vain feminiinin yksikössä. Maskuliinissa akkusatiivi riippuu siitä viittaako sana elolliseen (ihminen, eläin) tai elottomaan kohteeseen: elollisilla maskuliineilla akkusatiivi on genetiivin kaltainen ja elottomilla nominatiivin kaltainen. Monikossa akkusatiivi feminiineillä ja elollisilla maskuliineilla monikon genetiivin kaltainen, elottomilla ja neutreilla monikon nominatiivin kaltainen.


title: Akkusatiivi

text: Esperantossa akkusatiivi muodostetaan aina päätteellä -n. Objektin lisäksi se voi ilmaista muun muassa liikkeen suuntaa, mittaa ja aikaa. Esimerkkejä:


title: Federico Fellini

text: Federico Fellini (20. tammikuuta 1920 Rimini – 31. lokakuuta 1993 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.


title: Federico Fellini

text: Fellinin intohimoinen ja konfliktinomainen suhde naisiin ja synnyinmaahansa Italiaan ovat hänen elokuviensa kaksi keskeistä teemaa, ja ne ovat läsnä lähes kaikissa hänen elokuvissaan.


title: Federico Fellini

text: Federico Fellini syntyi 20. tammikuuta 1920 Riminissä Adrianmeren rannalla. Hänellä oli pikkuveli ja pikkusisko. Fellini sairasti lapsena paljon ja hänellä oli kilpirauhasen toimintahäiriö. Hän oli jo pienenä kiinnostunut erilaisista taiteenlajeista kuten sirkuksesta, varieteesta ja elokuvista, ja hän alkoi pitää yhdeksänvuotiaana käsinukke-esityksiä sekä piirsi ahkerasti.


title: Federico Fellini

text: Valmistuttuaan koulusta Fellini avasi vuonna 1937 ystävänsä kanssa taideliikkeen. Fellini luonnosteli piirrokset ja liikekumppani lisäsi niihin värin. Fellini sai vapaan pääsyn paikalliseen elokuvateatteriin elokuvanäyttelijöistä piirtämiään karikatyyrejä vastaan. Hän asui vuonna 1937 muutaman kuukauden ajan Firenzessä ja piirsi siellä eräälle satiirilehdelle. Firenzestä hän muutti Roomaan tammikuussa 1938, ja hän vietti kaupungissa seuraavat 50 vuotta lähes yhtäjaksoisesti. Fellini piirsi Roomassa vuosina 1939–1942 "Marc’Aurelio"-huumorilehteen. Hän teki myös lyhyitä tarinoita, mainostekstiä, komediasketsejä, elokuvaväen haastatteluja ja ravintola-asiakkaiden karikatyyrejä.


title: Federico Fellini

text: Fellini tapasi tulevan vaimonsa, radionäyttelijänä työskennelleen Giulietta Masinan, vuonna 1942. Kuultuaan Masinan esittämän osan itse kirjoittamassaan radionäytelmässä Fellini pyysi tätä treffeille, ja he menivät naimisiin 1943.


title: Federico Fellini

text: Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.


title: Federico Fellini

text: Fellini teki ohjaajadebyyttinsä vuonna 1950. Hän perusti ohjaaja Alberto Lattuadan kanssa tuotantoyhtiön, joka rahoitti elokuvan "Varieteen valot" (1950). Fellini ja Lattuada kirjoittivat ja ohjasivat yhdessä farssin kiertävistä vaudeville-esiintyjistä. Fellinin ja Lattuadan osuuksista elokuvan syntyyn on eri käsityksiä, mutta elokuvassa näkyy jo Fellinille tyypillisiä elementtejä, kuten katkeransuloinen tunnelma, marginaaliset kulkurihahmot ja välisoitot. Elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Ennen seuraavaa ohjaustyötään Fellini käsikirjoitti jälleen muutaman elokuvan muille ohjaajille.


title: Federico Fellini

text: Fellinin ensimmäiset kolme elokuvaa olivat tyyliltään neorealistisia. Fellinin ensimmäinen täysin oma ohjaustyö, satiiri "Valkoinen sheikki", valmistui vuonna 1952. Fellinin ohjaustyö oli siinä taidokkaampaa kuin "Varieteen valoissa", mutta arvostelijat ja yleisö eivät hahmottaneet, oliko elokuva barokkiromanssi vai yhteiskunnallinen satiiri. Ajan myötä elokuvan maine on kuitenkin parantunut.


title: Federico Fellini

text: Fellinin seuraava ohjaus "Vetelehtijät" (1953) on satiiri, jossa seurataan viittä nuorta miestä pienessä rannikkokaupungissa. Elokuvassa näkyy Fellinin hienostunut ja aiemmasta kypsynyt ohjaustyyli, ja hänen roolihahmonsa ovat aiempaa monipuolisempia. "Vetelehtijät" oli myös Fellinin ensimmäinen menestys ohjaajana: elokuva toi hänelle jakelusopimuksen ja sille myönnettiin Venetsian elokuvajuhlien hopealeijona.


title: Federico Fellini

text: Vuonna 1954 valmistuneella tragedialla "La Strada – Tie" Fellini loi maailmanmaineensa. Se on runollinen tie-elokuva, joka kertoo kahden sirkuslaisen rakkaustarinan. Naispääosassa on Fellinin vaimo Giulietta Masina, kuten useassa myöhemmässäkin Fellinin elokuvassa. Fellini on luonnehtinut kuvallisesti rikasta "La Stradaa" oman myyttisen maailmansa katalogiksi. Elokuva sai Italiassa paljon katsojia ja voitti muun muassa parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.


title: Federico Fellini

text: "Huijarit" (1955) on rikosdraama, joka kertoo petoksesta. Elokuva ei ollut menestys: sitä arvosteltiin siitä, että se muistutti Fellinin aiempia elokuvia ilman niiden tunneresonanssia. Myöskään elokuvan leikkausta ei pidetä onnistuneena.


title: Federico Fellini

text: Fellinin seuraava ohjaustyö "Cabirian yöt" (1957) on elokuva roomalaisen prostituoidun vaikeasta elämästä. Elokuvalle myönnettiin muun muassa parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinto, ja Giulietta Masina sai tunnustusta työstään pääroolissa.


title: Federico Fellini

text: Elokuva "Ihana elämä" ("La dolce vita") valmistui vuonna 1960 ja sai Cannesin elokuvajuhlien kultaisen palmun. Tässä elokuvassa muotoutui lopullisesti "felliniläinen barokki": henkilökuvat muodostuvat ylenpalttisen rehevistä ja eriskummallisista hahmoista, todellisista elävistä karikatyyreista; juonenkulku on vailla todellista draamallista kehitystä; ajan käsittelyssä todellisuus ja fantasia sekoittuvat surutta keskenään.


title: Federico Fellini

text: "Ihanan elämän" ja Nino Rotan luoman kuivanpisteliään musiikin saavuttama suunnaton suosio eri puolilla maailmaa soi Fellinille mahdollisuuden ohjata kolme vuotta myöhemmin elokuva "8½" (1963), joka on hänen elokuvistaan kaikkein henkilökohtaisin ja kaikkein kunnianhimoisin. Tuomalla yleisön eteen omat elokuvantekijän fantasiansa ja kunnianhimonsa Marcello Mastroiannin hahmossa Fellini tarjoaa kaikkien nähtäväksi hyvin kiihkeän tulkinnan taiteellisesta luomistyöstä.


title: Federico Fellini

text: Vuonna 1969 valmistui liioittelevan suurellinen "Fellinin Satyricon", joka oli Petroniuksen katkelmallisen teoksen "Trimalkion pidot" mukaelma. Tämän jälkeen seurasi sukellus syvälle lapsuuden muistoihin vuonna 1970 elokuvalla "Klovnit – onnellisten maailma", joka oli tehty televisiolle mutta jota esitettiin myös elokuvateattereissa. Samaa omaan lapsuuteen pureutuvaa teemaa jatkoivat "Fellinin Rooma" vuonna 1972 ja eritoten "Amarcord" vuonna 1973, joka keskittyy ohjaajan lapsuuteen Riminissä sekä Benito Mussolinin fasistivallan alkuaikoihin.


title: Federico Fellini

text: Fellini oli tarinankertoja, joka sekoitti elokuvissaan ja haastatteluissaan todellisiin muistoihinsa paljon omasta mielikuvituksestaan. Hän sanoikin, että hänen elokuvissaan "kaikki ja ei mikään" oli omaelämäkerrallista, eikä hän lopulta enää kyennyt itsekään sanomaan, mikä todella oli tapahtunut ja minkä hän oli vain keksinyt.


title: Federico Fellini

text: "Fellinin Casanova" vuodelta 1976 tuo uudelleen hetkeksi näytteille Satyriconin mahtailevan ja suurieleisen barokin. Fellinin intiimi ja tunnustuksellinen elokuvakerronta saa jatkoa arvoituksellisessa televisioelokuvassa "Orkesteriharjoitus" vuonna 1979. Myös tämä elokuva pääsi television lisäksi elokuvateattereihin.


title: Federico Fellini

text: Fellinin liioitteleva ja ylenpalttisuudessaan kriittinen elokuvataide sai jatkoa vuonna 1980, kun valmistui "Naisten kaupunki", pääosassa jälleen ohjaajan alter ego Marcello Mastroianni. Belle Époquen loppua, oopperan suurien diivojen mahtavuutta, valtamerihöyryjen suuruuden aikaa ja Euroopan tietä kohden ensimmäisen maailmansodan räjähdystä kuvataan elokuvassa "Fellinin Laiva", joka valmistui vuonna 1983. Tämä elokuva on kunnianosoitus mykälle elokuvalle, sen mestareille ja taidokkaalle henkilöohjaukselle. "Fellinin Laiva" on todellinen hautajaisooppera, niin eräälle historian aikakaudelle kuin tavallaan myös Fellinille itselleenkin.


title: Federico Fellini

text: "Fellinin Laivan" jälkeen Fellini ohjasi pienimuotoiset ja intiimit elokuvat "Ginger ja Fred" (1985) ja "Haastattelu" (1987).


title: Federico Fellini

text: Fellinin viimeiseksi jäänyt elokuva on "La voce della luna" (1990). Se ei saanut Yhdysvaltain ensi-iltaa, ja se on jäänyt melko tuntemattomaksi.


title: Federico Fellini

text: Viimeisen elokuvansa jälkeen Fellini ohjasi vielä vuonna 1992 televisiomainoksen Banca di Romalle. Hänelle myönnettiin vuonna 1993 Oscar-palkinto elämäntyöstään. Saman vuoden kesäkuussa Fellinille tehtiin ohitusleikkaus. Elokuussa hän sai aivohalvauksen ja kaksi kuukautta myöhemmin toisen. Hän kuoli 31. lokakuuta 1993. Hänet haudattiin Riminiin.


title: Federico Fellini

text: Federico Fellinin elokuvat esiintyvät useiden huippuohjaajien suosikkielokuvien listoilla. Vuonna 2012 tehdyssä kyselyssä omaan top-10:eensä Fellinin elokuvia nostivat esimerkiksi Woody Allen ("Amarcord" ja "8½"), Francis Ford Coppola ("Vetelehtijät"), Guillermo del Toro ("8½") ja Martin Scorsese ("8½"). Tunnetun elokuvakriitikon Roger Ebertin top-10-listalla Fellinin elokuvista on "Ihana elämä".


title: Federico Fellini

text: Fellinille myönnettiin vuonna 1993 Oscar-palkinto hänen elämäntyöstään. Neljä Fellinin elokuvaa voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon: "La Strada" (1956), "Cabirian yöt" (1957), "8½" (1963) ja "Amarcord" (1974). Fellinin elokuville myönnettiin Oscarien lisäksi satoja muitakin elokuva-alan palkintoja.


title: Federico Fellini

text: Fellinin elokuvat ovat vaikuttaneet useiden häntä seuranneiden ohjaajien töihin. "Vetelehtijöiden" asetelmaa ovat mukailleet esimerkiksi George Lucas ("Svengijengi ’62", 1972), Martin Scorsese ("Sudenpesä", 1973) ja Barry Levinson ("Svengijengi vauhdissa jälleen", 1982). "Cabirian öiden" pohjalta Peter Stone käsikirjoitti musikaalin, jonka Bob Fosse ohjasi sekä teatteriin että elokuvaksi "Sweet Charity" (1969).Itse ohjaamiensa elokuvakäsikirjoitusten lisäksi Fellini laati käsikirjoituksen ainakin seuraaviin elokuviin:


title: Luchino Visconti

text: Luchino Visconti (2. marraskuuta 1906 Milano – 17. maaliskuuta 1976 Rooma) oli italialaisen elokuvan keskeisimpiä ohjaajia. Visconti on tunnettu erityisesti historiallisista ja yhteiskunnallisista aiheistaan.


title: Luchino Visconti

text: Helena Yläsen mukaan ”kommunisti ja aristokraatti” Visconti on ollut ehkä omimmalla maaperällään luodessaan laajoja, historiallisia ja usein oopperamaisia draamoja maailman mahtavien rapautuvasta elämästä. Kuitenkin esimerkiksi Henry Bacon sanoo Visconti-kirjassaan, että mahtavat spektaakkelit olivat Viscontin taiteellinen umpikuja.


title: Luchino Visconti

text: Visconti oli tunnetun Visconti-suvun jälkeläinen. Suku hallitsi aikoinaan Milanoa ja Pohjois-Italiaa, ja hän itse oli Modronen herttua. Luchinon perhe oli Pohjois-Italian rikkaimpia. Isä oli Giuseppe Visconti (Milano, 1879–1941), Grazzanon herttua ja Modronen kreivi. Äiti oli Carla Erba, kuuluisan farmaseuttisen yrityksen omistaja. Luchinolla oli kaikkiaan kuusi sisarusta. Sisar Umberta Visconti avioitui dokumentaristin ja ohjaajan Renzo Avanzon kanssa, ja toisen avioliiton hän solmi säveltäjä ja orkesterinjohtaja Franco Manninon kanssa, joka työskenteli yhteistyössä useiden Viscontin filmien tekemisessä. Veli Luigi Visconti avioitui näyttelijä Laura Adanin kanssa.


title: Luchino Visconti

text:
Luchino suoritti asevelvollisuutensa Pinerolon ratsuväen aliupseerina. Hän vietti keskeisen nuoruutensa kasvattamalla hevosia omalla maatilallaan. Hän harrasti myös oopperaa, josta hän sai runsaasti vaikutteita. Perheellä oli tarjota paljon harrastamisen mahdollisuuksia, sillä isä oli teatteri Teatro alla Scalan suurin tukija ja siksi perheellä oli käytössään oma aitio teatterissa. Äidin salongissa kävivät useat aikakauden merkkihenkilöt, muiden muassa kapellimestari Arturo Toscanini, säveltäjä Giacomo Puccini ja kirjailija Gabrile D’Annunzio.
Luchino Viscontin aloitti uransa elokuvan parissa vasta 30-vuotiaana, ja lähes nelikymppisenä hän ohjasi oman esikoiselokuvansa. Vuonna 1936 hänen ystävänsä, muotisuunnittelija Coco Chanel, tutustutti hänet ohjaaja Jean Renoiriin Ranskassa. Visconti toimi hänen johdollaan kolmantena apulaisohjaajana ja pukusuunnittelijana. Häneen teki syvällisen vaikutuksen Renoirin realismi, jota hän oli mukana toteuttamassa kahdessa elokuvassa ("Les basfonds" ja "Une partie de campagne"). Ranskassa hän myös tapasi italialaisia vasemmistolaisia, jotka olivat maanpaossa. He vaikuttivat häneen poliittisesti. Visconti vieraili myös Hollywoodissa ja tutustui siellä elokuvastudioihin, mutta tämä vierailu vuonna 1939 jäi varsin lyhykäiseksi äidin kuoleman takia. Mielenkiintoinen yhteistyö Renoirin kanssa sai jatkoa Tosca-oopperan elokuvaversiolla. Toinen maailmansota sekoitti ranskalaisohjaajan suunnitelmat, ja elokuvan valmisti loppuun ohjaajana saksalainen Karl Koch.


title: Luchino Visconti

text: Visconti onnistui tutustumaan joukkoon nuoria intellektuelleja ja kriitikoita toimiessaan avustajana "Cinema"-lehdessä, jonka oli perustanut Italian diktaattorin Benito Mussolinin poika Vittorio. Hän aloitti yhteistyönsä Roberto Rossellinin kanssa. Näissä merkeissä hän kohtasi myös todennäköisesti elokuvaohjaaja Federico Fellinin. Yhdessä Gianni Puccinin, Antonio Pietrangelin ja Giuseppe De Santisin kanssa Visconti kirjoitti käsikirjoituksen ensimmäiseen elokuvaansa "Riivaajat" (1943). Elokuvaa pidetään ensimmäisenä neorealistisena elokuvana. Se perustui James Cainin useasti filmattuun teokseen "The Postman Always Rings Twice". Elokuvan pääroolissa oli Clara Calamai, joka oli viime hetkellä tullut Anna Magnanin tilalle. Vuonna 1948 Visconti käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan "Maa järisee" ("La terra trema"), joka perustui mekaanikko Ginon elämästä kertovaan Giovanni Vergan romaaniin "I Malavoglia".


title: Luchino Visconti

text: Visconti oli yksi harvoista neorealistisista ohjaajista, jotka onnistuivat työskentelemään koko 1950-luvun ajan. Hän kylläkin siirtyi genren ulkopuolella vuonna 1954 valmistuneella elokuvallaan "Senso", joka oli kuvattu Technicolor-värijärjestelmällä. Elokuva sijoittuu vuoteen 1866, jolloin Italia oli yhdistymässä miehittäjävaltioiden ja pienten ruhtinaskuntien muodostamasta hajanaisesta niemimaasta yhdeksi kansakunnaksi. Tapahtumapaikkana on Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian hallitsema Veneton alue. Tarina perustuu Camillo Boniton romaaniin. Tässä elokuvassa Visconti yhdistää realismin ja romantiikan ja siten johdattaa katsojan pois neorealismista. Tätä elokuvaa ovat jotkut kriitikot väittäneet kaikkein viscontimaisimmaksi elokuvaksi.


title: Luchino Visconti

text: Vuonna 1957 Visconti voitti Venetsian elokuvajuhlien Hopeisen leijonan elokuvallaan "Valkeat yöt". Kyseessä oli Fjodor Dostojevskin novelliin pohjautuva tulkinta rakkaudesta. Elokuvan tärkeissä rooleissa olivat Marcello Mastroianni, Maria Schell, Jean Marais ja Clara Calamai. Livornon kaupunki Italiassa oli inspiroinut ohjaajaa, ja hän oli rakentanut sen Italian elokuvakeskukseen Cinecittaan.


title: Luchino Visconti

text: Visconti oli myös kuuluisa näytelmäohjaaja. Eritoten vuosina 1946–1960 hän ohjasi lukuisia töitä Rina Morelli-Paolo Stoppa Companylle; mukana oli myös Vittorio Gassman. Myös ooppera kuului hänen työsarkaansa, ja hänen kaikkein kuuluisin ohjauksensa lienee Donizettin "Anna Bolena", joka esitettiin La Scalassa vuonna 1957. Pääosassa esiintyi itse Maria Callas, jonka laulamista oopperoista hän ohjasi myös "La Sonnambulan" sekä "La Traviatan".


title: Luchino Visconti

text: Elokuvaohjaajana Visconti palasi uudelleen neorealismin pariin vielä 1960-luvullakin. "Rocco ja hänen veljensä" kertoo eteläitalialaisesta perheestä, joka on muuttanut Milanoon paremman elämän toivossa. Geoffrey Nowell-Smith on todennut: ”Visconti ilman realismia on sama kuin Lange ilman ekspressionismia ja Eisenstein ilman formalismia…”.


title: Luchino Visconti

text: Elokuva "Tiikerikissa" valmistui vuonna 1962, ja se perustui Giuseppe Tomasi di Lampedusan samannimiseen romaaniin, joka oli kirjoittajansa ainoa, postuumina julkaistu teos. Elokuva käsittelee lähes samaa aihetta kuin "Senso", Italian yhdistymisen vaikeutta, mutta katsottuna Italian eteläisen osan, eritoten Sisilian kautta. Tarina kuvaa uuden ja vanhan yhteentörmäystä monella tasolla, niin rakkaudessa kuin yhteiskunnassakin. Vanha ruhtinas pitäytyy entisessä, vaikka uusi aika ja Italian yhdistyminen on jo läsnä. Luokkarajat rikkova rakkaus kruunaa kaiken. Rooleissa nähdään Burt Lancaster, Claudia Cardinale sekä Alain Delon. Elokuva sai Kultaisen palmun Cannesin elokuvajuhlilla. Kirjailija Alberto Moravia on todennut, että "Tiikerikissa" on Viscontin elokuvista puhtain, tasapainoisin ja todellisin.


title: Luchino Visconti

text: Vuonna 1969 valmistui Viscontin elokuva "Kadotetut", josta hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta ohjauksesta. Elokuva kertoo vauraan saksalaisen teollisuusperheen hajoamisesta ja natsismiin sortumisesta. Tässä elokuvassa tulee hyvin esille ohjaajan esteettiset pyrkimykset, dekadenssi ja puhdas kauneus.


title: Luchino Visconti

text: Viimeisinä elinvuosinaan hän käytti elokuviensa päätähtenä Helmut Bergeriä, esimerkiksi "Kadotetuissa" ja "Ludvig II:ssa", kuin myös elokuvassa "Intohimo ja väkivalta", jossa kuvataan fasismin nousua aikakauden eli 1970-luvun Italiassa. Elokuvassa on myös vahva panos Burt Lancasterilta. Viscontin viimeinen elokuva oli "Rakkautta Roomassa", jossa kuvataan uskottomuutta.


title: Luchino Visconti

text: Visconti kuoli Roomassa sydänkohtaukseen 69-vuotiaana. Hän oli adoptoinut Helmut Bergerin, jolle hän jätti arvonnimensä ja omaisuutensa. Ischian saarella Napolinlahdella on Viscontin muistolle omistettu museo.


title: Evaristo Abaco

text: Evaristo Felice Dall' Abaco (12. heinäkuuta 1675 Verona – 12. heinäkuuta 1742 München) oli italialainen säveltäjä ja viulisti. Hän syntyi Veronassa ja aloitti musiikkiuransa Modenassa. Abaco sai eläessään suosiota enemmän viulistina kuin säveltäjänä. Hänen ainoat julkaistut teoksensa ovat:


title: Oksitaani

text: Oksitaani ("occitan" tai "lenga d’òc") on kuuteen päämurteeseen jakautunut romaaninen kieli, jota puhutaan pääasiassa Ranskassa, Italiassa ja Espanjassa. Kielen nimi tulee myöntöilmausta "kyllä" tarkoittavasta sanasta "òc". Romaanisista pääkielistä oksitaania lähimpänä on katalaani. Oksitaani on rikas kieli varsinkin maaseutuun ja luontoon liittyvässä sanastossa.


title: Oksitaani

text: On kiistanalaista, onko lainkaan olemassa yhtä ainoaa oksitaanin kieltä vai pitäisikö tiettyjä murteita kuten gascon pitää omina kielinään. Toisaalta muun muassa "Nykysuomen sanakirjan" sivistyssanakirjassa vuodelta 1977 oksitaani määriteltiin vielä provensaalin etelämurteeksi.


title: Oksitaani

text: Oksitaania nimitetään joskus virheellisesti provensaaliksi, joka kuitenkin on vain yksi oksitaanin murteista. Vuosisatojen kuluessa oksitaanilla on ollut liuta nimiä: lenga romana, roman, limousin, raimondin, gascon, catalan, provençal, lingua occitana, occitanique ja occitanien.


title: Oksitaani

text: Ranskan kielen termiä "patois" on käytetty oksitaanin yhteydessä, joskus jopa puhujien itsensä käyttämänä. Tämä vähättelevä nimitys merkitsee valtakielen vaikeasti ymmärrettävää murretta, jota puhuu maaseutuväestö, jonka nähdään olevan alemmalla kulttuuritasolla. Koska oksitaani kuitenkin on ranskan rinnalla latinasta kehittynyt oma kielensä, tämä merkitys on virheellinen. Tämä painostava asenne, jonka tarkoituksena on ollut hylkiä oksitaania ja vahvistaa ranskan kielen asemaa, on kuitenkin onnistunut vaikuttamaan oksitaanin puhujiin, jotka ovat alkaneet ajatella puhuvansa vain ”huonoa ranskaa”.


title: Oksitaani

text: Oksitaanin puhuma-alueista käytetään joissakin yhteyksissä yhteisnimitystä Oksitania.Oksitaanin aakkosto on: a, b, c, d, e, f, g, h, i, j, l, m, n, o, p, q, r, s, t, u, v, x ja z. Kirjaimet k, w ja y puuttuvat.Esimerkkejä: La mecanica, destriar, cuélher, cantan, penós, gaton.


title: Oksitaani

text: Omankielisinä niminä oksitaanin päämurteet ovat:


title: Oksitaani

text: Katalaanin ja oksitaanin on usein katsottu olevan keskenään erittäin läheisiä kieliä ja niiden keskinäistä suhdetta voidaan pitääkin läheisempänä kuin katalaanin ja espanjan. Joskus myös gasconin murteen voidaan katsoa olevan kauempana muista oksitaanin murteista kuin katalaanista. Joskus katalaania ja oksitaania on virheellisesti pidetty yhtenä kielenä, koska Aragonian kuningaskunnan aikana 1000–1400-luvuilla oksitaanilla oli vahva asema ulkopolitiikan ja kulttuurin kielenä. Lisäksi oksitaanin kirjakieli luotiin ennen katalaanin normistoa, mistä johtuen katalaania äidinkielenään puhuvat kirjailijat ja runoilijat kirjoittivat usein oksitaaniksi. Katalaanin (tai valenciaanin) käytön ilmaisuvoimaisen puolesta runoudessa toimi muun muassa Beniarjóssa asunut ja gandialaisenakin tunnettu runoilija Ausiàs March 1400-luvun alussa.


title: Oksitaani

text: Oksitaani ja katalaani eroavat nykyään muun muassa ortografioidensa osalta. Oksitaania kirjoitetaan tavalla, joka on lähempänä keskiaikaista kirjoitusasua, kun taas katalaanit ovat valinneet lähemmin omaa lausumistaan vastaavan ortografian (esimerkiksi loppu-"n":n puuttuminen sanassa "català" ’katalaani’). Valtaosa oksitaanin puhujista elää Ranskassa, kun taas katalaanin puhujista selvä enemmistö Espanjassa. Myös kielten sanastot ovat vuosien aikana eriytyneet ja molempien kielten sisäiset alueelliset variaatiot ovat eriyttäneet kieliä toisistaan.


title: Oksitaani

text: Provensaalin murretta: ”O divin arc de seda! immensa, etèrna e sublima clemença! Vese una terra nòva, un solèu que fai gaug.” Vapaa käännös: ”Oi jumalainen sateenkaari! valtava, ikuinen ja jalo laupeus! Näen uuden maan, auringon joka riemastuttaa.” – Frédéric Mistralin teoksesta "Mirèio" (paremmin tunnettu nimellä "Mireille")


title: Oksitaani

text: Gasconin murretta: ”On ès? On ès adara? On ès? E sabs desempuish quant de temps non m'as pas hèit novèlas?” Vapaa käännös: ”Missä olet? Missä olet nyt? Missä olet? Tiedätkö kuinka kauan siitä on kun viimeksi kerroit minulle, mitä sinulle kuuluu?” – Marilis Orionaan kappaleesta ”Gabriel”


title: Oksitaani

text: Oksitanialla on oma jalkapallojoukkue, joka ottaa osaa kansainvälisen jalkapalloliiton FIFAn ulkopuolisille joukkueille tarkoitettuihin NF-Boardin kilpailuihin.


title: Älypää

text: Älypää on suomalainen suosioon noussut tietovisapainotteinen peliyhteisö, joka avattiin vuonna 1998. Älypään pääyhteistyökumppanina toimii "Helsingin Sanomat". Vuonna 2002 perustetun ohjelmistoyrityksen tietokilpailutyyppiset pelit perustuvat oivaltamiseen, tietoon ja onnistumiseen. Yritys toteuttaa asiakkailleen myös koulutuksellisia pelejä.


title: Älypää

text: Älypää juhli miljardin pelatun pelin rajan rikkoutumista 2. syyskuuta 2008.


title: Älypää

text: Älypää kuuluu Sanoman sähköisen viestinnän liiketoimintaryhmän Sanoma Entertainmentin Gaming & Online -yksikköön. Palvelusta on olemassa myös maksulliset Photo Play- ja mobiiliversiot. Tactic julkaisi Älypäästä lautapeliversion lokakuussa 2007. Sivustolla on myös verkkopelejä.


title: Älypää

text: Älypäässä on neljä niin sanottua perustietovisaa: juniori, klassikko, vaikea ja seniori. Vaikea on haastavampi versio klassikosta; juniori- ja seniori-tasojen kysymykset on suunnattu nimiensä mukaisesti nuoremmille ja vanhemmille käyttäjille. Visoja voi pelata myös moninpelinä.


title: Älypää

text: Älypäässä on myös tiettyyn aiheeseen keskittyneitä tietovisoja, joita ovat muun muassa urheilu, musiikki ja historia. Lisäksi sivustolla on pelejä ruotsiksi ja viroksi, ja itse sivusto on käännetty myös englanniksi. Rekisteröityneet käyttäjät pystyvät luomaan sivustolla omia tietovisoja.


title: Älypää

text: Nelosella, Livillä ja Jimillä lähetettiin Älypään perustietovisoja tv-peleinä vuosina 2008-2014. Ne lopetettin toukokuun 2014 loppupuolella.


title: Älypää

text: Alla on lueteltuna joitakin Älypään pelejä:


title: Älypää

text: Maaliskuussa 2010 Älypää-palvelun 120 000 käyttäjän salasanat ja käyttäjätunnukset varastettiin ja julkaistiin Internetissä.


title: Älypää

text: Palvelun salasanat oli säilytetty palvelimelle selväkielisessä muodossa.


title: François Couperin

text: François Couperin ("François le Grand", 10. marraskuuta 1668 – 11. syyskuuta 1733) oli ranskalainen säveltäjä. Couperin aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla. Vuonna 1685 hänestä tuli urkuri Pariisissa. Vuonna 1717 Couperinista tuli hoviurkuri ja -säveltäjä. Suuri osa Couperinin teoksista on sävelletty cembalolle. Niistä saivat vaikutteita muiden muassa Johann Sebastian Bach sekä paljon myöhemmin Richard Strauss ja Maurice Ravel. Ravel sävelsi Couperinin muistolle teoksen "Le Tombeau de Couperin".


title: François Couperin

text: Couperin tyylissä on monesti yhdistelty ranskalaisia ja italialaisia vaikutteita.


title: François Couperin

text: Couperinin "Cembalokirjat" ilmestyivät vuonna 1706, ja ne on myös suomennettu.


title: Antonio Caldara

text: Antonio Caldara (1670 – 28. joulukuuta 1736) oli italialainen säveltäjä. Hän syntyi Venetsiassa. Hänen isänsä oli viulisti. Caldara tuli aluksi tunnetuksi sellistinä ja jousimusiikin säveltäjänä mutta erikoistui sitten vokaalimusiikkiin. Caldaran tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat hänen oopperansa ja oratorionsa.


title: Antonio Caldara

text: Caldara aloitti musiikkiuransa laulajana kuorossa. Hän myös opetteli soittamaan useita soittimia. Ensimmäisen oopperansa "L’Argene" Caldara sävelsi Venetsiaan 1689. 1690-luvulla hän teki oopperoita yhteistyössä muun muassa Antonio Lottin kanssa. Vuonna 1699 Caldara siirtyi Mantovaan ja 1708 Roomaan, jossa hän nousi yhdeksi musiikkielämän kärkinimeksi Alessandro Scarlattin, Arcangelo Corellin ja kaupungissa pari vuotta asuneen Georg Friedrich Händelin ohella. Caldara teki töitä myös Barcelonassa ja Milanossa, kunnes vuonna 1716 sai varakapellimestarin paikan Wienistä.


title: Antonio Caldara

text: Antonio Caldara sävelsi yli sata oopperaa, joista kuutisenkymmentä Wienin-vuosinaan. Caldara sai jatkuvasti säveltää uutta musiikkia juhlatilanteisiin. Hän teki ooppera- ja oratoriosävellyksiä kymmeniin Pietro Metastasion ja Apostolo Zenon librettoihin.


title: Antonio Caldara

text: Caldara oli aikansa johtavia oopperasäveltäjiä, mutta on sittemmin paljolti unohdettu. Hänen tuotantoaan on elvytetty lähinnä kirkkomusiikin osalta.


title: Antonio Caldara

text: Caldaran tuotannosta on levytetty hovin juhlaooppera "Il più bel nome" (”Kaunein nimi”, 1708). Se tapahtuu Elysionissa henkilöhahmoinaan Venus (sopraano), Juno ja Herkules (matalia miessopraanoita), Paris (altto) ja Kohtalo (korkea tenori).


title: Toni Nieminen

text: Toni Markus Nieminen (s. 31. toukokuuta 1975 Lahti) on suomalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja olympiavoittaja.


title: Toni Nieminen

text: Niemisen suurimpiin saavutuksiinsa kuuluu hänen 16-vuotiaana vuonna 1992 Albertvillen talviolympialaisissa saavuttamansa suurmäen kulta. Nieminen oli Albertvillessä mukana myös kultaa hypänneessä joukkueessa ja sai normaalimäessä pronssia. Samana vuonna hän voitti myös sekä Keski-Euroopan mäkiviikon että maailmancupin kokonaiskilpailut. Nieminen on edelleen vuoden 2016–2017 mäkiviikon jälkeen kaikkien aikojen nuorin mäkiviikon kokonaiskilpailun voittoon yltänyt hyppääjä.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen oli 13-vuotiaana 1989 Lahden MM-hiihtojen koehyppääjä. Hän siirtyi V-tyyliin keväällä 1991, minkä jälkeen ura lähti nousuun. Hän voitti ensimmäisen maailmancup-osakilpailunsa syksyllä 1991 Thunder Bayssa. Saman kauden aikana hän voitti 1992 kolme SM-kultaa ja kaksi nuorten MM-kultaa ja yhteensä kahdeksan maailmancupin osakilpailua edellä mainittujen saavutusten lisäksi.


title: Toni Nieminen

text: Myöhemmin urallaan Nieminen ei enää päässyt vuoden 1992 saavutustensa tasolle. MM-kisoissa Falunissa 1993 Nieminen oli viides normaalimäessä mutta epäonnistui suurmäessä ja oli joukkuekisassakin vaisu. Planican lentomäessä vuonna 1994 hän ylitti kuitenkin ensimmäisenä mäkihyppääjänä 200 metrin rajan. 1994–1995 Nieminen sai Puijolla viimeisen maailmancup-voittonsa K90-mäessä ja oli saman talven maailmancupissa 11. kokonaispisteissä sekä Keski-Euroopan mäkiviikon kahdeksas. Thunder Bayn MM-kisoissa Nieminen sen sijaan ei onnistunut. Nieminen kuului vielä Suomen 2002 Salt Lake Cityn olympialaisten mäkijoukkueeseen, ja hän kantoi Suomen joukkueen lippua kilpailujen avajaisissa.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen sai erikoisluvalla 17-vuotiaana ajokortin. Mäkihyppyuransa jälkeen Nieminen on toiminut ravihevosten valmentajana ja ohjastajana. Ohjastajanuralla Nieminen on saavuttanut yhteensä 707 ravilähtöä totosijoin 38-51-50, (3.8.2018 menessä). Hän toimi vuosina 2004–2018 MTV3-kanavalla mäkihyppylähetysten asiantuntijakommentaattorina selostaja Jani Uotilan rinnalla.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen hyppäsi tammikuussa 2016 hyppyrimäestä ensimmäisen kerran 12 vuoteen ja sanoi tekevänsä paluun SM-tasolle. Hän hyppäsi 30. tammikuuta 2016 Lahdessa SM-kisoissa normaalimäessä sijoittuen 17:nneksi. Pienen mäen SM-kisoissa Taivalkoskella 2. huhtikuuta 2016 oli Niemisen sijoitus sama 17.


title: Toni Nieminen

text: Syyskuussa 2017 hän kuitenkin ilmoitti, että mäkihyppyura on toistaiseksi jäissä.


title: Toni Nieminen

text: Lahden kaupunginhallitus myönsi hänelle 1. marraskuuta 2000 Lahti-mitalin numero 40.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen on toiminut vuonna 2004-2005 myös Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn junioriryhmän valmentaja.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen aloitti vuoden 2018 keväällä mäkihyppääjä Julia Kykkäsen henkilökohtaisena valmentajana.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen perusti yhdessä Kalle Palanderin kanssa elokuussa 2017 henkisen valmentautumisen konsultaatiota antavan yrityksen, nimeltään "Herkät herrasmiehet."


title: Toni Nieminen

text: Toni Nieminen oli naimisissa kirjailija Veera Niemisen kanssa vuosina 2003-2013. Avioliitosta Veera Niemisen kanssa Toni Niemisellä on kaksi lasta, Kerttu ja Maiju/Maija. Toukokuussa 2014 Nieminen kihlautui urheilija Johanna Rantosen kanssa, mutta kihlaus purkautui saman vuoden lokakuussa. Syyskuussa 2015 Nieminen meni naimisiin Heidi Laitilan kanssa. Aviopari oli mukana vuoden 2016 alkupuolella lähetetyssä Yleisradion televisio-ohjelmassa "Elämä pelissä". He saivat poikavauvan marraskuussa 2017.


title: Toni Nieminen

text: Nieminen muutti vuoden 2017 tammikuussa Ouluun. Maaliskuussa 2017 Nieminen aloitti työt KJ Rekryn aluejohtajana. Lisäksi Nieminen ryhtyi toukokuussa 2017 kauppaamaan pesuaineita oman yrityksensä kautta. Elokuussa 2017 Nieminen aloitti kokin opinnot Oulun seudun ammattiopistossa.


title: Toni Nieminen

text: Niemisestä tehdään Lahden kesäteatteri Laukesiin yhteistyössä Lahden kaupunginteatterin kanssa musikaali, joka saa ensi-iltansa syksyllä 2017.


title: Teemu Mäki

text: Teemu Tuomas Mäki (s. 14. lokakuuta 1967 Lapua) on suomalainen kuvataiteilija, sekä teatteriohjaaja, kirjailija ja kuvataiteen tohtori. Hän toimi kuvataiteiden professorina Taideteollisen korkeakoulun visuaalisen kulttuurin osastolla (eli Aalto-yliopiston Taiteen laitoksella) viisivuotiskauden 2008–2013.


title: Teemu Mäki

text: Mäki suoritti kuvataiteen tohtorin tutkinnon Kuvataideakatemiassa vuonna 2005. Mäki on alun perin taidemaalari, mutta 1990-luvun alusta lähtien hän on tehnyt ja esittänyt valokuvia, videoteoksia ja installaatioita, kuten myös maalauksia ja piirustuksia. Tohtorin tutkintonsa jälkeen Mäki on jakanut aikansa kuvataiteen, kirjallisuuden, esitystaiteen ja tutkimuksen kesken.


title: Teemu Mäki

text: Mäki on pitänyt vuoteen 2014 mennessä 50 yksityisnäyttelyä ja osallistunut yli kahteensataan yhteisnäyttelyyn. Vuonna 1997 Mäki palkittiin Suomen Taiteilijaseuran Palokärkipalkinnolla.


title: Teemu Mäki

text: Mäki on omien sanojensa mukaan moraalirelativisti, ateisti ja sosialisti. Hän on toiminut kolumnistina "Voima-lehdessä", jossa hän on ottanut kantaa yhteiskunnallisiin ilmiöihin samaan henkeen kuin taideteoksissaan. Mäellä on pääteemoja, joihin hän palaa yhä uudelleen sekä taideteoksissaan että ei-taiteellisissa kirjoituksissaan ja julkisissa puheissaan. Kulutuskapitalismin kritiikki on niistä yksi ja äärimmäisen sananvapauden puolustaminen on toinen. Kolmas teema on vaatimus kulutuksen nopeasta vähentämisestä ekokatastrofin torjumiseksi. Seksuaali-identiteetti näkyy esimerkiksi hänen valokuvasarjastaan "Miten olla mies tai nainen?" ja sen esittelytekstistä, jossa Mäki kirjoittaa, että:


title: Teemu Mäki

text: "Miten olla mies tai nainen? / How to Be a Woman or a Man? "on sarja muotokuvia naisista ja miehistä. Monen eri iän, sukupuoliroolin, maailmankatsomuksen ja ammatin naisista ja miehistä. Sarjan valokuvissa yritän tehdä näkyväksi elinikäistä, sisäistä ja ulkoista, kamppailua, jota ihminen käy yrittäessään elää kulttuurimme tuottamien mies- ja naisroolien kanssa.


title: Teemu Mäki

text: Kuvasarjan toinen pääaihe on kuolevaisuus, jonka eräs ulottuvuus sukupuolisuus on. Vain ne oliot, jotka eivät lisäänny jakautumalla vaan yhtymällä, tarvitsevat sukupuolia ja seksuaalisuuksia.


title: Teemu Mäki

text: Vaikka sukupuolen alkusyy on perimmälti biologinen, on sukupuoli silti pääosin kulttuurin tuotetta. Teemu Mäen näkemyksen mukaan jotkut yrittävät täyttää ympäristön sanelemat roolimalliodotukset, toiset epäröivät mitä roolia tai rooliyhdistelmää pyrkisivät toteuttamaan. Osa muokkaa aktiivisesti annettuja rooleja tai käyvät peräti sotaa stereotyyppisiä rooleja vastaan hyväksymättä mitään tarjolla olevista ihanteista."


title: Teemu Mäki

text: Kuolevaisuus vaikuttaa olevan Mäelle teemoista läheisin. Hän väittää, että kaikki ihmisen kokemat merkitykset ja mahdollisuus inhimilliseen intohimoon juontuvat ihmisen kuolevaisuudesta. Tätä teemaa Mäki on käsitellyt muun muassa runokokoelmassaan "Kuolevainen, "samannimisessä videoteoksessa, valokuvasarjassa "Death at Work" ja lukuisissa maalauksissa, kuten esimerkiksi teoksessa "Vittupää / Pussyhead". Sama teema toistuu jälleen myös hänen toukokuussa 2014 julkaistussa taiteellista tutkimusta käsittelevässä artikkelissaan "Nokkakolari – taide ja tutkimus kohtaavat".


title: Teemu Mäki

text: Jotkut Mäen kolumnien ja taideteosten kannanotot ovat aiheuttaneet kiivasta keskustelua. Hän on muun muassa vastustanut prostituution kriminalisointia väittäen, että jos seksityö on vapaaehtoista, ei se välttämättä ole sen huonompaa työtä kuin muutkaan työt. Tuon vapaaehtoisuuden voi Mäen mukaan yhteiskunta taata vain riittävällä sosiaaliturvalla, ei kielloilla.


title: Teemu Mäki

text: Suoritettuaan tohtorin tutkinnon Mäki on tehnyt aktiivisesti taiteellista tutkimusta. Hän ohjaa useita tohtoriopiskelijoita ja toimi Taiteellisen tutkimuksen tohtoriohjelman (TAhTO)] johtoryhmässä ja ohjausryhmässä vuosina 2012–2015. Hän on myös taiteellisen tutkimuksen kausijulkaisun "Ruukun" toimitusneuvoston jäsen.


title: Teemu Mäki

text: Väitöskirja mukaan lukien Mäki on kirjoittanut vuoteen 2017 mennessä seitsemän kirjaa, lähinnä esseekokoelmia ja runoteoksia. Lisäksi Mäki on kirjoittanut useita näytelmiä ja lukuisia artikkeleita.


title: Teemu Mäki

text: Teatterityönään hän on ohjannut muun muassa Kiasma-teatteriin, Viirus-teatteriin, Teater Von Krahliin (Tallinnassa) ja Teatteri Takomoon.


title: Teemu Mäki

text: Mäki tuli tunnetuksi vuonna 1988 tekemästään videoteoksesta "Sex and Death", joka on väkivallan eri muotoja käsittelevä montaasi. 30 minuuttia kestävässä teoksessa on kuuden sekunnin pituinen kohtaus, jossa Mäki tappaa kissan kirveellä. Tämän jälkeen hän ejakuloi ruumiin päälle. Teosta kutsuttiin ”kissantappovideoksi”. Valtion elokuvatarkastamo kielsi teoksen julkisen esittämisen vuonna 1989 pitäen sitä ”raaistavana ja epäsiveellisenä”.


title: Teemu Mäki

text: Vuonna 1991 Helsingin hovioikeus tuomitsi Mäen eläinrääkkäyksestä 1 400 markan sakkoihin ja maksamaan 1 700 markkaa korvauksia Helsingin eläinsuojeluyhdistykselle, jolta sai kissan. Hovioikeus katsoi, ettei kissa kuollut riittävän nopeasti, koska Mäen käyttämä kirves oli liian tylsä ja pieni. Mäki oli myös ottaessaan kissan vastaan sitoutunut hoitamaan sitä hyvin ja siihen, ettei sitä saa lopettaa ilman yhdistyksen lupaa.


title: Teemu Mäki

text: Vuonna 1994 Valtion taidemuseo osti kokoelmiinsa 20 000 markan hintaan Mäen videoteoksen "My Way, a Work in Progress", joka sisältää osia "Sex and Death" -teoksesta mukaan lukien kissantappokohtauksen. Elokuvatarkastamon päätöksen takia teos oli kuitenkin käytännössä vain tutkijoiden nähtävillä. Asia palasi uudestaan mediaan vuonna 2004, jolloin keskustelu heräsi siitä, että teos oli hankittu Kiasman kokoelmiin. Tämä sai kritiikkiä kansalaisilta, Kiasman sponsoriyrityksiltä ja kulttuuriministeri Tanja Karpelalta. Karpela ilmoitti museolle, että Valtion taidemuseon rahoitus on vaarassa. Teos siirrettiin lopulta Kiasman kokoelmista toisen Valtion taidemuseon yksikön, Kuvataiteen keskusarkiston, kokoelmiin.


title: Teemu Mäki

text: Teemu Mäki on kirjoittanut kohua käsittelevän esseen nimeltä "Kissa", joka on julkaistu hänen esseekokoelmassaan "Näkyvä pimeys. Esseitä taiteesta, filosofiasta ja politiikasta". Siinä hän tuo esiin mielipiteensä mm. katsojien tekopyhyydestä ja kaksinaismoralismista huomauttamalla, että yleisö kauhistui kissantappokohtauksesta, joka kestää kuusi sekuntia, mutta ohitti kaiken muun vielä pahemman väkivallan, jota koko video on täynnä: dokumenttikuvia sodasta, nälästä, ekokatastrofista ja rakenteellisesta väkivallasta sekä pakkotyöstä. Essee on luettavissa myös hänen kotisivuillaan.


title: Luettelo keskiajan säveltäjistä

text: Tämä on luettelo keskiajalla vaikuttaneista säveltäjistä.


title: Kaleeri

text: Kaleeri on pääasiassa soutamalla liikuteltava historiallinen laivatyyppi, useimmiten sotalaiva. Monissa kaleereissa oli myös purjeet, joita käytettiin suotuisilla tuulilla. Menestynein kaleerityyppi oli kreikkalaisten noin 600 eaa. kehittämä kolmisoutu, jonka versioita käytettiin Välimeren piirissä kaksi vuosituhatta.


title: Kaleeri

text: Sana kaleeri tulee latinan kielen sanasta "galēra", joka on muunnelma sanasta "galea", joka taas tulee muinaiskreikan sanasta "γαλέα" ("galéa"). Sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta sen arvellaan tulevan eräänlaista kalaa tarkoittavasta sanasta "γαλεός" ("galeós").


title: Kaleeri

text: Kaleereiksi kutsuttavia soutulaivoja käytettiin Välimerellä ehkä jopa 3000-luvulta eaa. alkaen.Muinaisen Egyptin soudettavia aurinkolaivoja on säilynyt faaraoiden hautojen yhteydessä. Sota-aikoina tällaisia aluksia käytettiin pääasiassa taistelijoiden ja varusteiden kuljettamiseen, ja ne eivät osallistuneet varsinaisiin taisteluihin. Törmäyskärki (Rostrum, "keulajuhmuri") keksittiin 800-luvulla eaa., ja se teki soutulaivasta sotalaivan. Törmäyskärki sijaitsi vesilinjan alapuolella. Taistelussa kärki ajettiin suurella nopeudella vihollislaivan kylkeen. Kreikkalaisten kehittämä ensimmäinen törmäyskärjellinen alustyyppi oli yhdellä soutajarivillä varustettu pentekonter, jossa oli 50 soutajaa, ja sen pienemmässä versiossa eli triakonterissa oli 30 soutajaa. Näitä kutsuttiin myös pitkäveneiksi (, "nḗes markaí" ), ja ne muistuttivatkin teknisesti viikinkien pitkäveneitä. Törmäyksen jälkeen taistelu käytiin laivojen ollessa toisissa kiinni mies miestä vastaan. Jos alusta ei pystytty valtaamaan (”entraamaan”), vaihtoehdoksi jäi irrottautuminen.


title: Kaleeri

text: Seitsemännellä vuosisadalla eaa. kreikkalaiset lisäsivät pentekonteriin ulkohankapuomin, jonka avulla saatiin aikaan paikat ylemmälle soutajariville. Kahdella soutajarivillä saatiin lisää nopeutta, ja alustyyppiä kutsutaan kaksisouduksi eli "dieeri". Seuraavan askeleen ottivat vuoden 600 eaa. joko kreikkalaiset tai foinikialaiset lisäämällä vielä kolmannen soutajarivin, jolloin syntyi kolmisoutu eli trieeri. Kolmisoudusta kehittyi 300-luvulla eaa. antiikin paras sotalaiva. Aluksen kummallakin sivulla oli soutajia kolmessa rivissä. Yksi riveistä oli sijoitettu muita alemmaksi, ja sen airorei’issä oli nahkapussit, jotta vesi ei pääsisi sisään. Yksi rivi oli sijoitettu parvelle veden päälle. Kolmisoutu voitiin pitää lyhyenä, jotta käännökset onnistuivat nopeasti. Kolmisoudun nopeuden on arvioitu olleen maksimissaan noin 11 solmua. Kolmisoutujen jälkeen tulivat nelisoudut ja viisisoudut 300-luvulla eaa. Näissä ei ole airoja kolmisoutuja enempää, vaan ylemmissä airoissa on kaksi soutajaa. Kreikkalaisten ja roomalaisten kaleereissa oli yleensä yksi masto, ja siinä oli raakapurje. Keulapuskurin käyttö kaleereissa vaati hyvin koulutettua miehistöä, jotta laiva voitiin kääntää tarpeeksi nopeasti ja kiihdyttää iskunopeuteen. Tämän vuoksi nämä merimiehet eivät olleet orjia.


title: Kaleeri

text: Maalla säilytetyt sotalaivat pysyivät kuivina, ja jouduttuaan pusketuiksi ne eivät uponneet vesilastissakaan. Raskas pronssinen keulajuhmurikaan ei riittänyt upottamaan alusta. Hylkyjä voitiin ilmeisesti korjata, koska ne yleensä pyrittiin pelastamaan. Suurin Ptolemaios IV:n Aleksandriassa 200-luvun eaa. lopulla rakentama sotalaiva, nelikymmensouduksi mainittu, oli kuvausten mukaan 130 metriä pitkä, ja soutajia oli yli 4 000. Todennäköisesti alus ei ole juuri liikkunut merillä, vaan se on toiminut pelotteena.


title: Kaleeri

text: Salamiin taistelua vuonna 480 eaa. pidetään merkittävimpänä kreikkalaisten käymänä meritaisteluna kolmisouduilla. Tämä taistelu liittyi kreikkalaisten Persiaa vastaan käymiin sotiin ja auttoi säilyttämään Kreikan kreikkalaisena.


title: Kaleeri

text: Rooman valtakunnalla ei historiansa aikana ollut merivoimia kuin ajoittain, ja silloin se koostui kaleerilaivastosta. Roomalaiset rakensivat laivaston vahvaa merivaltaa Karthagoa vastaan käytyihin puunilaissotiin. Toisen puunilaissodan jälkeen Rooma antoi laivastonsa rappeutua. Myöhemmin laivasto koottiin tarvittaessa Etelä-Italian kreikkalaisilta kaupungeilta. Roomalaisissa kaleereissa käytettiin usein erityistä liikuteltavaa entraussiltaa, "corvusta", ja 100-luvulta lähtien ballistoilla ammuttavia entrausnaaroja, "harpagoita". Corvuksessa oli alapuolella piikki, joka lukitsi alukset toisiinsa. Näiden teknisten sodankäynnin muutosten vuoksi soutajilta ei enää vaadittu niin suurta taitoa. Roomalaisessa viisisoutukaleerissa 400 hengen miehistö, joista 300 oli soutajia.


title: Kaleeri

text: Rooman valtakunnan länsiosa sortui viidennellä vuosisadalla, ja kaleeriperinne jatkui itäosassa. Kaleeri-nimityksellä useimmiten viitataan juuri keskiaikaisiin soudettaviin sotalaivoihin. Bysantin laivaston selkärangan muodostivat kevyet kaleerit, "dromonit" (”juoksija”), sekä raskaammat "khelandriat" ja "pamfyliat". Dromonit olivat täyskannellisia aluksia, ja näissä, samoin kuin myöhemmissä kaleereissa, käytettiin mastoissa latinalaispurjetta. Keulapuskuria ei enää käytetty. "Sifonoforos" puolestaan oli alus, johon oli asennettu kreikkalaista tulta syöksevä liekinheitin. Keskiajalta lähtien kaleereissa käytettiin entraussiltaa, "spironia". 1400-luvun lopulta lähtien kaleerin keulapakan, "rambaten", päälle asennettiin 3–5 tykkiä.


title: Kaleeri

text: Venetsian merimahdin perusta oli 1100-luvulla valmistunut Arsenalen telakka ja siellä valmistetut kaleerit. Kaleerien rakentaminen rationalisoitiin niin pitkälle, että laivoja pystyttiin saamaan valmiiksi sarjatuotantona jopa yksi päivässä.


title: Kaleeri

text: Tykistöteknologian kehityksen myötä tykein aseistetut purjealukset alkoivat syrjäyttää kaleereja 1400-luvun lopulta lähtien. 1500-luvulla soutumiehistöjen kokoamisessa alettiin käyttää kaleeriorjia, sillä tuon vuosisadan suurissa sodissa kaikki osapuolet olivat kärsineet suuria alus- ja miestappioita, eikä merisotilaita enää riittänyt soutajiksi. Tätä varten piti kehittää myös uusi soututekniikka: tähän saakka jokainen soutaja oli soutanut omaa airoaan ("alla sensile"), kun taas orjien soutamana 3–7 orjaa souti samaa airoa ("alla scaloccio"). Vaikka "alla sensile" oli tehokkaampi ja käytännöllisempi tapa, "alla scaloccio" oli ainoa tapa käyttää soutajina orjia.