title: Bordžomi

text: Vuonna 1829 kaupunki siirtyi venäläisten haltuun ja Torin rotko nimettiin Bordžomin rotkoksi. Vaikka alueen mineraaliveden parantavista vaikutuksista oli tiedetty jo pitkään, Bordžomin vesi alkoi saada mainetta vasta 1800-luvulla kaupunkiin sijoitettujen venäläissotilaiden myötä. Vuonna 1850 rakennettiin mineraalivesipuisto, ja vuonna 1854 aloitettiin ensimmäisen pullotustehtaan rakentaminen kaupunkiin. 1864 tsaari Aleksanteri II:n veli Nikolai Mihailovitš Romanov perusti Bordžomiin kesäresidenssinsä ja häntä seurasivat muut Romanov-suvun jäsenet. 1892–1895 Mtkvarin rannalle rakennettiin Likanin renessanssityylinen kesäpalatsi. Vähitellen Bordžomista kehittyi Kaukasuksen alueen merkittävin terveyskylpyläkohde.


title: Bordžomi

text: Georgian ulkoasiainministeriön mukaan Venäjän asevoimien helikopterit pudottivat 15. elokuuta 2008 Bordžomin ympäristöön palopommeja, jotka sytyttivät suuren alueen metsää palamaan.


title: Zhuangzi

text: Zhuangzi (庄子 pinyin: Zhuāngzǐ; Wade-Giles: Chuang Tzŭ, muita muotoja Chuangtse, Chuang Zi, Chuangzi yms.) eli suomeksi mestari Zhuang oli taolainen filosofi. Hän kirjansa tunnetaan hänen omalla nimellään "Zhuangzi". Hän eli 300-luvulla eaa.


title: Zhuangzi

text: Zhuangzi syntyi Mengin kaupungissa (蒙城 Méng-chéng), Songin kuningaskunnassa, joka on nykyisessä Henanissa. Hänen perhenimensä oli Zhuang ja ristimänimensä Zhou (周 Zhōu). Hänet tunnetaan myös nimillä Ménglì (蒙吏 Mengin virkamies), Méng Zhuāng (蒙莊 Zhuang Mengistä) ja Méngsǒu (蒙叟 Mengin vanhus).


title: Zhuangzi

text: On luultavaa, että Zhuangzi ei kirjoittanut kokonaan nimiinsä pantua kirjaa, vaan ehkä ainoastaan luvut 1–7 ja muutamia muita kohtia. Tähän viittaa näiden tekstiosuuksien osoittama huomattavan säkenöivä äly, loistava huumori ja vahva persoonallisuus. Kirjan virallisessa laitoksessa on 33 lukua. Muissa laitoksissa on jopa 52 lukua.


title: Zhuangzi

text: Zhuangzi kehitteli daon ajatusta edelleen Daodejingin pohjalta. Hänen pääfilosofiansa oli, että elämämme on rajallista, mutta tieto on rajatonta. Kirjassaan hän esittää, että kaikella on aina kaksi eri puolta.


title: Zhuangzi

text: Zhuangzin ystäviin lukeutui Hui Shi (Wade-Giles: Hui Shih) eli Huizi (Wade-Giles Hui Tzu), mestari Hui, jonka kanssa hän mielellään väitteli. Tällaista väittelyä kuvaa eräs "Zhuangzin" katkelma nimeltä ”Kalan onni” (魚之樂 yúzhīlè).


title: Zhuangzi

text:
Zhuangzi ja Huizi olivat kävelyllä Hao-joen rantavallilla, kun Zhuangzi sanoi: ”Näetkö miten kalat tulevat pinnalle ja uivat ympäriinsä miten mielivät. Tuosta kalat todella pitävät.”
Huizi vastasi: ”Ethän sinä ole kala, mistä sinä tiedät mistä kalat pitävät?”.
Zhuangzi sanoi: ”Ethän sinä ole minä, joten mistä voit tietää, etten minä tiedä mistä kalat pitävät?”
Huizi sanoi: ”Minä en ole sinä, joten en tietenkään tiedä mitä sinä tiedät. Sinä et kuitenkaan ole kala ja se todistaa, ettet sinä tiedä mistä kalat todella pitävät.”Zhuangzi sanoi: ”Ah, mutta ellei sinulla ole mitään sitä vastaan, niin palataanpa sinun alkuperäiseen kysymykseesi. Kysyit, mistä minä voin tietää mistä kalat todella pitävät. Niinpä sinä tiesit minun tietävän sen jo esittäessäsi kysymyksen. Ja minä tiedän sen siksi, että olen tässä Hao-joen rannalla.”


title: Zhuangzi

text: Kirjan toinen tunnettu katkelma on ”Zhuang Zhou näkee unta perhosesta” (莊周夢蝶 "Zhuāng Zhōu mèng dié").


title: Zhuangzi

text: Kerran Zhuangzi näki unta, että oli perhonen, joka lepatteli ympäriinsä onnellisena tehden, mitä huvitti. Hän ei tiennyt olevansa Zhuangzi. Äkkiä hän heräsi ja siinä hän oli, oikeasti ja epäilemättä Zhuangzi. Hän ei kuitenkaan tiennyt, oliko hän Zhuangzi, joka oli uneksinut olevansa perhonen vai perhonen, joka uneksi olevansa Zhuangzi. Zhuangzin ja perhosen välillä täytyy olla "joku" ero! Tätä kutsutaan asioiden muutokseksi.


title: Zhuangzi

text: Zhuangzin filosofia vaikutti suuresti kiinalaisen buddhalaisuuden, erityisesti chanin (tunnetaan japanilaisella nimellä zen) kehitykseen.


title: The Masterplan

text: The Masterplan on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kokoelmalevy, joka on koottu yhtyeen singlejen B-puolista kolmelta ensimmäiseltä albumilta. Albumi julkaistiin 3. marraskuuta 1998 ja se ylsi Britannian albumilistalla toiselle sijalle ja Yhdysvalloissa sijalle 51. Kappale ”Acquiesce” julkaistiin singlenä huhtikuussa 1998.


title: The Masterplan

text: Kaikki kappaleet on sanoittanut Noel Gallagher, paitsi The Beatles-coverin ”I Am the Walrus” (John Lennon, Paul McCartney).


title: The Masterplan

text: Liam Gallagher esittää päälaulun kappaleissa ”Underneath the Sky”, ”Fade Away”, ”I Am the Walrus”, ”Listen Up”, ”Rockin’ Chair”, ”(It’s Good) To Be Free”, ”Stay Young” ja ”Headshrinker”. Noel Gallagher esittää päälaulun kappaleissa ”Talk Tonight”, ”Going Nowhere”, ”Half the World Away” ja ”The Masterplan”. Liam ja Noel laulavat yhdessä kappaleen ”Acquiesce”, kappaleessa ”The Swamp Song” ei kuulla laulua ollenkaan.


title: Mari (nimi)

text: Mari on vanha, mutta nykyäänkin suosittu naisen etunimi, joka on käytössä varsinkin Suomessa ja Virossa. Se on lyhentymä Mariasta, joka ilmeisesti tarkoittaa 'toivottua lasta'. Marin kutsumaniminä on käytetty muun muassa "Massaa", "Martsaa", "Maikkia" ja "Marsaa". Suomessa nimi Mari on vuoden 2012 loppuun mennessä annettu 25 752 naiselle ja ainakin kahdelle miehelle.


title: Dušetin piirikunta

text: Dušetin piirikunta () on piirikunta Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 33 400 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 2 982 neliökilometriä. Piirikunnan keskuksena toimii Dušetin kaupunki. Piirikunnassa on myös yksi kaupunkityyppinen taajama, Žinvali.


title: Dušetin piirikunta

text: Nykyiseen Dušetin piirikuntaan kuuluvat historialliset Khevsuretin ja Pšavin vuoristoalueet sekä osa Mtiuletista. Lähellä Dušetin kaupunkia sijaitsee Bazaleti-järvi, joka on suosittu virkistysalue. Piirikunnan läpi virtaa Aragvi-joki, jonka rannalla sijaitsee yksi Dušetin alueen tärkeimmistä nähtävyyksistä, Ananurin 1600-luvulla rakennettu linnoitus. Ananuri sijaitsee piirikunnan läpi kulkevan Georgian sotilastien varrella. Piirikunnan koillisosan Khevsuretin nähtävyyksiin kuuluu Šatilin linnoitusmainen vuoristokylä.


title: Dušetin piirikunta

text: Muun muassa georgialaiset kirjailijat Važa-Pšavela ja Šio Aragvispireli ovat syntyneet Dušetin alueella.


title: Josef Stenbäck

text: Josef Daniel Stenbäck (2. toukokuuta 1854 Alavus – 27. huhtikuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja insinööri, joka tunnetaan etenkin kirkkojen suunnittelijana.


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäckin vanhemmat olivat Alavuden kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen. Yksi hänen veljistään oli asianajaja Lauri Kivekäs, toinen taas toimittaja Konrad Kivekäs. Stenbäck opiskeli Polyteknillisessä opistossa (myöhemmin Teknillinen korkeakoulu) arkkitehdiksi ja insinööriksi. Sen lisäksi hän opiskeli Saksan Stuttgartin teknillisessä korkeakoulussa 1876-1880 ja valtion stipendillä Saksassa 1885. Teollisuuskoulun rakennusopin lehtorina Stenbäck toimi 1886-1919 ja perustamansa "Teollisuuslehden" toimittajana 1883-1889, minkä lisäksi hänellä oli useita luottamustehtäviä muun muassa Valtion Rautateiden ja Säätytalon rakennuskomiteoissa.


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäckiä on kuvattu avuliaana, ystävällisenä ja huumorintajuisena ihmisenä. Hän oli lahjakas ja perheensä nuorimpia lapsia. Vahvasti kristillinen perhetausta vaikutti hänen erikoistumiseensa kirkkojen suunniteluun. Hän oli 1883 lähtien naimisissa seinäjokelaisen Anna Augusta Bährin (1862-1949) kanssa.


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäck oli tuotteliain suomalainen kirkkoarkkitehti. Hän suunnitteli ja joissakin tapauksissa myös urakoi 35 toteutettua kirkkorakennusta, noin 30 kirkon korjaus- ja muutossuunnitelmat sekä kellotapuleita. Näistä kirkoista on tuhoutunut kaksi, Rantasalmen kirkko paloi salaman sytytettyä sen vuonna 1984 ja Kuolemajärven kirkko räjäytettiin sodassa 1939. Stenbäckin viimeiseksi kirkkosuunnitelmaksi jäi Killinkosken kirkko (1928).


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäck suunnitteli kansallisromanttisia ja uusgoottilaisia kirkkoja. Osassa hänen suunnittelemistaan kirkoista näkyy myös jugendarkkitehtuurin vaikutteita. Rakennusmateriaalina hän käytti mieluiten graniittikiveä, joissakin tapauksissa jotakin muuta suomalaista kivilajia. Kivikirkoissa hänen tyylinsä on luontevimmillaan ja ilmeentyy parhaiten; hänen omasta mielestään ”ikuinen” kivi oli ainoa oikea rakennusmateriaali kirkoille. Stenbäck on suunnitellut myös tiilisiä ja puisia kirkkoja.


title: Josef Stenbäck

text: Taidokkaista ja yksityiskohdiltaan rikkaista kirkoista heijastuu aikakauden tyyli. Niissä on usein leveä ja lyhyt kirkkosali ja näkyvä saarnastuoli. Monissa hänen kirkoissaan on epäsymmetrinen pohjakaava tai kansallisromanttisia holvikaaria. Useiden kansallisromanttisten kirkkojen sisätiloihin hän suunnitteli maalauksia eri kasvien köynnöksistä ja osaan kirkkoja kirjattiin lainauksia Raamatusta (molempia esimerkiksi Joensuun ja Karunan kirkkoihin). Stenbäckin suunnittelemissa monesti graniittikivisissä kirkoissa kansallisromantiikka ja uusgotiikka sulautuvat yhteen ja muodostavat ”Stenbäckin tyylin”, joka oli 1910-luvun vallitseva kirkkoarkkitehtuurin tyylisuunta Suomessa. Stenbäck on mainittu aikansa edelläkävijäksi aiemmin niin kaavoihin kangistuneen kirkkoarkkitehtuurin kehittämisessä.


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäckin varhaiset työt vuosisadanvaihteen molemmin puolin edustavat aikakauden hallitsevaa tyylisuuntaa uusgotiikkaa. Näihin kuuluvat hänen tiiliset päätyönsä, Kemin (1902) ja Joensuun (1903) kaupunkikirkot sekä Mikkelin tuomiokirkko (1897). Aivan ensimmäiset hänen kirkoistaan olivat uusgoottisia puukirkkoja: näitä ovat muun muassa Heinäveden (1891) ja Luhangan (1893) kirkot. Uusgotiikan kultakauden taituttua Stenbäck alkoi omaksua raskasta graniittipintaa suosivaa kansallisromanttista tyyliä. Ensimmäinen näistä kirkoista rakennettiin Kuolemajärvelle (1902). Kansallisromanttisen tyylin läpilyönti tapahtui Lars Sonckin Tampereen tuomiokirkon, josta Stenbäck osaltaan otti vaikutteita, myötä. Stenbäckin kansallisromanttisista kirkoista onnistuneimmiksi ja parhaimmiksi on luonnehdittu Muuruveden (1904), Nilsiän (1905) ja Karunan (1910) graniittikivisiä kirkkoja.


title: Josef Stenbäck

text: Vaikka uusgotiikka oli täysin poistunut valtavirrasta, hän palasi siihen – joskin mukaillen – vielä niinkin myöhään kuin 1917 (Forssan kirkko) ja 1925 (Kauhavan kirkko) klassismin ollessa vallitseva tyylisuunta Suomessa. Vaikka hän ei yhtäkään klassismin puhdaslinjaisuuteen viittavaa rakennusta suunnitellut, kuuluu hänen tuotantoonsa muutama pelkistympi kirkko; hän kokeili rakennusmateriaalina betonia aikanaan moderneissa Pattijoen (1912) ja Joutsenon (1921) kirkoissa. Vuonna 1912 betonivalu oli Suomessa aivan uusi rakennusmenetelmä.


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäckin suunnittelemista 35 kirkosta neljä jäi toisen maailmansodan jälkeen luovutettuun Karjalaan: Kuolemajärvelle (1902), Koivistolle (1904), Terijoelle (1908) sekä Räisälään (1913). Hän suunnitteli Karjalaan kolme kirkkoa, joita ei toteutettu: Käkisalmeen, Valkjärvelle ja Vuokselaan. Luonnollisesti hän teki myös muita suunnitelmia, joita ei toteuttu. Näitä ovat muun muassa arkkitehtuurikilpailuihin Lappeenrannan kirkon muutostöistä ja Turun Mikaelinkirkosta osallistuneet suunnitelmat.


title: Josef Stenbäck

text:
Alla on lueteltu rakentamismateriaalin mukaan kaikki Stenbäckin suunnittelemat kirkot. Kellotapuleita ja kirkkojen korjauksia ei ole lueteltu.
Kirkkojen kohdalle on myös merkitty edustettava arkkitehtuurin tyylisuunta:


title: Josef Stenbäck

text: Nimenomaan kirkkoarkkitehtina tunnettu Josef Stenbäck on suunnitellut myös joitakin muita rakennuksia. Näitä ovat ainakin Killinkosken nauhatehdas Virroilla, Westerlundin karamellitehdas Helsingissä (purettu 1970-luvun alussa), Soile Yli-Mäyryn taidelinna Orimattilassa (1895) ja Kuopion kaupungintalo (1885, yhdessä F. A. Sjöströmin kanssa) Sipilän kartano (1890, Janakkalassa), sekä seuraavat kerrostalot Helsingin Eirassa ja Ullanlinnassa:


title: Josef Stenbäck

text: Stenbäckin tunnettuihin töihin kuuluu myös uusgoottilainen Juseliuksen mausoleumi (1902) Käppärän hautausmaalla Porissa.


title: Olarin kirkko

text: Olarin kirkko sijaitsee nimestään huolimatta Espoon Niittykummun kaupunginosassa. Kirkon suunnittelusta vastasi arkkitehtitoimisto Käpy ja Simo Paavilainen ja se valmistui vuonna 1981. Arkkitehtonisesti se ei edusta mitään yksittäistä tyylisuuntaa, vaan siinä on yhdisteltynä sekä moderneja että historiallisia elementtejä. Samassa rakennuskompleksissa sijaitsevat myös Olarin seurakunnan virastot sekä pienempi sali, joka toimii Espoon ruotsinkielisen seurakunnan kappelina.


title: Olarin kirkko

text: Kirkon Merituulentielle antavaa punatiilistä julkisivua hallitsevat pilasterit sekä niiden välissä koko julkisivun korkuiset, erittäin kapeat ikkunat, jotka antavat vaikutelman keskiaikaisesta linnoituksesta. Kummun ympärille kiertyvän rakennuskompleksin keskelle jää pieni sisäpiha. Kirkkosalin sisäpihan puoleinen seinä on pääosin lasia.


title: Olarin kirkko

text: Kirkon sisäseinät, alttari ja saarnastuoli on maalattu pinnoiltaan valkeiksi, mikä luo voimakkaan kontrastin punatiilisen lattian ja syvän vihreiksi petsattujen penkkien kanssa.


title: Olarin kirkko

text: Kirkon vieressä sijaitsee Gräsan uurnalehto.


title: Liiviläiset

text: Liiviläiset () ovat nykyisen Latvian alueella historiallisesti asunut itämerensuomalainen kansa. Liiviläiset muodostivat aikoinaan merkittävän osan Baltian väestöstä, mutta nykyisin he ovat enää pieni kansansirpale. Liiviläisten määrän hupenemiseen vaikuttivat muun muassa latvialaistuminen, Baltiassa riehuneet taudit ja alueella käydyt sodat. 1900-luvulle tultaessa liiviläisiä oli enää eristäytyneellä Kuurinmaan pohjoisrannikolla, jota kutsuttiin myös nimellä Liivinranta. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Latviassa asui yhteensä 250 liiviläistä. Liiviläisten oma kieli on latvian kielen syrjäyttämä ja äärimmäisen uhanalainen: viimeinen liiviä äidinkielenään puhunut henkilö, Grizelda Kristiņa, kuoli vuonna 2013, mutta kielen myöhemmin opetelleita on jonkin verran. Liiviläinen kulttuuri ja kieli ovat latvialaisten niitä kohtaan kokeman mielenkiinnon takia hiljattain kokeneet uuden nousukauden.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisiä tai heidän jälkeläisiään asuu myös Latvian ulkopuolella. Joidenkin lähteiden mukaan liiviläisten perinteiset asuinalueet olisivat ulottuneet Etelä-Viroon saakka. Maailmansotien aikana monet liiviläiset muuttivat pakolaisiksi Ruotsiin, josta osa jatkoi etenkin Kanadaan ja Yhdysvaltoihin.


title: Liiviläiset

text: 1200-luvulta peräisin oleva Henrikin Liivinmaan kronikka on yksi tärkeimmistä liiviläisistä kertovista historiallisista lähteistä. Sen jälkeen kului 350 vuotta ennen kuin liiviläisistä julkaistiin merkittävää kirjallisuutta. Thomas Hiärne (1638–1678) käsitteli Kuurin- ja Liivinmaan liiviläisiä omassa Liivinmaan kronikassaan. Parikymmentä vuotta Hiärnen kuoleman jälkeen ilmestyivät P. Einhornin "Historia Lettica" ja A. L. Schlözerin tutkimus liiviläisistä. August Wilhelm Hupel (1737–1819) kertoi teoksissaan liiviläisistä sekä liivin kielestä ja korosti kansan ja kielen yhteyttä muihin itämerensuomalaisiin kansoihin ja kieliin. Heinrich von Jannau (1753–1821) tutki Salatsin alueen liiviläismurteen ja viron kielen yhteyksiä ja piti liiviläisiä alkuvirolaisina, minkä useat tutkijat myöhemmin todistivat vääräksi. Anders Johan Sjögren teki Latviaan tutkimusmatkoja vuosina 1846 ja 1852 Venäjän maantieteellisen seuran kehotuksesta ja tutki liivin itä- ja länsimurteen puhujia. Sjögrenin kuoltua työtä jatkoi hänen keräämänsä aineiston pohjalta Ferdinand Johan Wiedemann. Wiedemann julkaisi vuonna 1861 suurteoksen "Joh. Andreas Sjögren's Livische Grammatik nebst Sprachproben", joka teki liivin tunnetuksi yhtenä itämerensuomalaisista kielistä. Wiedemannin jälkeen liiviläisiä tutki Eemil Nestor Setälä, joka kokosi liiviläisiä kertomuksia, sananlaskuja ja kansanlauluja.


title: Liiviläiset

text: 1900-luvun alun tärkeimpiä liiviläisten tutkijoita olivat Lauri Kettunen ja Oskar Loorits, jotka julkaisivat useita teoksia liiviläisistä ja liivin kielestä. Tutkimuksen lisäksi he halusivat kohottaa liiviläisten kansallistunnetta ja tukivat paikallisia kansallisia hankkeita. Kansallisaatteen nousun myötä tutkimusta alkoivat harjoittaa myös liiviläiset itse, kuten esimerkiksi kieltä tutkinut Petõr Damberg. Toisen maailmansodan aikana tutkimus keskeytyi, mutta sodan jälkeen Tarton yliopiston tutkijat jatkoivat sitä. Neuvostovallan aikaan Liivinrannalle pääsyyn tarvittiin erikoislupa ja se myönnettiin Tarton yliopistolle helpommin kuin muille. Tänä aikana tutkimuksia tekivät eritoten Paul Ariste ja Eduard Vääri. Vuonna 2005 kuollutta Eduard Vääriä on pidetty Viron merkittävimpänä liivin kielen ja liiviläisyyden asiantuntijana.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisten esi-isien uskotaan tulleen asuinalueilleen Väinäjokea pitkin. Rautakaudella ja keskiajalla liiviläiset asuttivat laajaa aluetta Latvian keski- ja pohjoisosista Väinä- ja Gaujajokien varsilla Vidzemen alueella. Myös Kuurinmaan pohjoiskärjessä asunut itämerensuomalainen väestö on myöhemmin yhdistetty liiviläisiin, vaikka vielä keskiajalla näin ei tehty. Kuurinmaan liiviläisestä väestöstä käytettiin nimitystä kuurit, jolla viitataan myös balttilaiseen kuurien heimoon; nimitystä käytettiin yleisesti kaikista Kuurinmaan asukkaista. Liiviläisten merkitystä heijastaa se, että koko Liivinmaa nimettiin keskiajalla heidän mukaansa.


title: Liiviläiset

text: Baltian alueella on liikkunut ihmisiä tiettävästi jo 13 000 vuotta sitten. DNA-tutkimukseen perustuvan, erittäin kiistellyn teorian mukaan alueella liikkui uralilaisia kieliä puhuvia kansoja jo 10 000 vuotta sitten. Osa tutkijoista katsoo, että uralilaista (suomalais-ugrilaista) kieltä puhuttiin Itämeren alueella aikaisintaan pronssikaudella. Alueen ensimmäiset asukkaat kuuluivat niin sanottuun peuranmetsästäjien kulttuuriin. He metsästivät peuroja ja muuttivat etelän ja pohjoisen välillä peurojen muuttoliikkeen mukaan. Peurat hävisivät Baltian alueelta noin 7500 eaa. Alueelta on löydetty vuosilta 4000–1500 eaa. peräisin olevaa neoliittiselle kivikaudelle tyypillistä keramiikkaa. Vuosina 2000–1500 eaa. alueelle levisi nuorakeraaminen kulttuuri, joka tunnetaan myös nimellä vasarakirveskulttuuri. Se sai nimensä tuon ajan hautauksista löydetyistä vasaran muotoisista kirveistä. Kuurinmaalla oli havaittavissa kaksi eri kulttuuria, etelässä indoeurooppalaisena pidetty nuorakeraaminen ja pohjoisessa kampakeraaminen kulttuuri, jota on usein pidetty suomalais-ugrilaisena.


title: Liiviläiset

text: Vuoden 1500 eaa. tienoilla alueelle alkoi saapua pronssisia tarve-esineitä ja koruja. Tällöin Väinäjoki erotti selvästi kaksi kulttuuriryhmittymää toisistaan. Pronssilöydökset Väinäjoen eteläpuolelta ovat runsaammat, sillä eteläosat saivat helposti pronssia vaihtamalla sitä meripihkaan, jota saatiin meripihkarannikolta. Vuosina 1000–600 eaa. Väinäjoen pohjoispuolelle syntyi uusi kulttuuri – erään teorian mukaan kyse oli uudesta suomalais-ugrilaisesta muuttoaallosta alueelle. Liivinmaan tuon ajan kansojen sijoittumisesta on vaikeaa saada tarkkaa tietoa, mutta yhtenä keinona on käytetty hautaustapojen tutkimusta. Pronssikaudella Etelä-Virossa ja Väinäjoen pohjoispuolella hautaukset tehtiin pääasiallisesti pohjois-eteläsuunnassa, kun taas Väinäjoen eteläpuolella ne tehtiin itä-länsisuunnassa. Pronssikaudella yleistyi myös vainajien polttohautaus. Kuitenkin etenkin sisämaassa vainajat haudattiin vielä pitkään maahan.


title: Liiviläiset

text: Rautakausi alkoi alueella 600–500 eaa. Ensimmäiset maininnat fenni- ja levonikansoista esiintyivät 100-luvulla Tacituksen ja Ptolemaioksen teoksissa. Ne eivät kuitenkaan liene viitanneet nykyisiin suomalaisiin tai liiviläisiin kansoihin. 500–600-luvuilla slaavit alkoivat työntyä silloisten itäbalttien alueelle ja baltit alkoivat siirtyä pohjoiseen: kuureja muutti pohjoisempaan Kuurinmaahan, seelit muuttivat syvemmälle nykyiseen Seloniaan ja latgallit muuttivat pidemmälle nykyiseen Latgaleen. 500 eaa.–700 jaa. alueella käytettiin kiviarkkuhautoja ja vainajat mahdollisesti poltettiin. Väinäjoki oli tärkeä kauppareitti, ja sen varrelta on useita bysanttilaisia ja saksalaisia rahalöytöjä. Viikingit tekivät retkiä Baltiaan ja verottivat sen asukkaita 700–1000-luvuilla. He eivät kuitenkaan koskaan vakiinnuttaneet asemaansa, vaikka heillä oli alueella lyhytaikaisia tukikohtia.


title: Liiviläiset

text: Viimeistään 1000-luvulla Baltian heimot järjestäytyivät muinaismaakunniksi, ja liiviläisten asuinalueet olivat vakiintuneet 1100-luvun alkuun mennessä. Liiviläisiä muinaismaakuntia olivat Liivinmaalla Livones Veinalenses, Idumeja, Metsepole ja Toreida sekä Kuurinmaalla Venema ja Ventava. Pohjoisessa liiviläisten alueen on arvioitu rajoittuneen Salatsijoelle, idässä Lielvārden–Aizkrauklen linjalle ja etelässä Väinäjoelle. Pohjoisessa heidän naapureinaan olivat virolaiset, etelässä semgallit ja seelit ja idässä latgallit. Kuurinmaalla liiviläisiä asui Riianlahden itärannalla Kuurinmaan pohjoiskärkeen saakka ja sieltä edelleen Ventspilsin ja Liepājan puoliväliin saakka 40–50 km:n syvyydessä sisämaahan. Hajanaisemmin heitä asui Itämeren rannalla aina Memelin seuduille saakka. 1100-luvulla tanskalainen arkkipiispa Absalon kävi kastamassa kuureja ja rakensi Kuurinmaan pohjoiskärkeen kirkon, mutta käännytettyjen määrä oli luultavasti hyvin pieni. Nykyisin paikalla on Kolkan kylä, jonka liivinkielisen nimityksen "Kūolka" arvellaan tarkoittavan samaa kuin suomen sana "kolkka". 1000-luvulta peräisin olevassa Adam Bremeniläisen kronikassa mainitaan Eesti, Kuurinmaa, vepsäläiset ja merjalaiset mutta ei liiviläisiä. 1100-luvulla Nestorin kronikassa mainitaan suomensukuinen heimo nimeltä "libj", Henrik Lättiläinen taas käytti Liivinmaan kronikassa liiviläisistä nimitystä "livones". Sama nimi mainitaan teoksessa "Livonian kaikuja 1290-luvulta".


title: Liiviläiset

text: Kun saksalaiskauppiaat olivat vakiinnuttaneet asemansa Luoteis-Saksan–Gotlannin linjalla, he ryhtyivät valtaamaan markkinoita Baltiasta. Kauppiaat perustivat kauppatukikohdan Ykskyleen, ja heitä seurasivat lähetyssaarnaajat. Vuoden 1180 aikoihin paikalle saapui augustinolainen kuoriherra Meinhard Lyypekistä. Meinhard joutui pyytämään lupaa lähetystyölleen Väinäjoen liiviläisalueita muodollisesti hallinneelta Polotskin ruhtinaalta ja saikin sen. Vuoteen 1184 mennessä Ykskyleen oli gotlantilaisten muurarien avulla rakennettu kirkko ja kaksi kivilinnaa. Meinhardin vihki Liivinmaan ensimmäiseksi piispaksi vuonna 1187 Bremenin arkkipiispa Hartvig II. Piispan istuimeksi tuli Ykskyle. Meinhardin seuralainen Teoderik kastoi puolestaan Toreidan alueen liiviläisiä, joiden mukana kastettiin vuonna 1191 saksalaisten tuleva liittolainen Kauppo.


title: Liiviläiset

text: Meinhardin kuoltua vuonna 1196 liiviläisten kerrottiin ”pesseen kasteensa pois Väinäjoessa”, minkä kuultuaan paavi antoi luvan lähettää alueelle ristiritareita. Kun Meinhardin seuraaja Bertold saapui Ykskyleen kesällä 1196, liiviläiset nousivat kapinaan, ja hän joutui palaamaan takaisin Saksaan. Meinhard tuli takaisin seuraavana keväänä mukanaan ristiritareita. Hän jätti laivansa Väinäjoen suulle ja eteni kohti Ykskyleä pysähtyen Holmen saarilinnoituksella, jonka liiviläiset olivat vallanneet. Bertold vaati liiviläisiä ottamaan kasteen uudestaan, mutta hänen sotajoukkonsa herättivät epäluuloa. Bertold lähti vetäytymään takaisin, koska hän ei olisi pystynyt valtaamaan linnaa ilman laivojaan. Liiviläiset seurasivat ja väijyttivät saksalaiset lähellä nykyistä Riikaa. Saksalaisten onnistui karkottaa hyökkääjät, mutta Bertoldin hevonen vauhkoontui ja juoksi keskelle pakenevia liiviläisiä, jolloin Ymaut-niminen liiviläissoturi lävisti hänen selkänsä keihäällä. Sen jälkeen liiviläiset karkottivat kaikki lähetystyöntekijät.


title: Liiviläiset

text: Bremenin arkkipiispa päätti tehostaa käännytystyötä ja valitsi vuonna 1199 uudeksi piispaksi sukulaisensa Albert von Buxhövdenin. Albert otti yhteyden paavi Innocentius III:een, joka kutsui bullallaan Saksin ja Westfalenin kristittyjä suojelemaan Liivinmaan kirkkoa. Liivinmaalle tehdyt ristiretket asetettiin samanveroisiksi kuin Roomaan tehdyt pyhiinvaellusretket. Saksalaiset kauppiaat antoivatkin Albertin käyttöön laivoja, ja keväällä 1200 Albert saapui ristiretkeläisten kanssa Väinäjoen suulle. Hän eteni jokea pitkin Ykskyleen mutta menetti samalla osan laivoistaan liiviläisten hyökkäyksissä. Albert neuvotteli rauhan paikallisten liiviläisten kanssa, joista osa kastettiin. Myöhemmin hän kutsui Väinäjoen ja Toreidan alueen liiviläisiä pitoihin, mutta sen sijaan heidät otettiin vangeiksi, kunnes he suostuivat luovuttamaan saksalaisille maata kauppatukikohdan ja sataman perustamista varten. Lisäksi heiltä vaadittiin 30 jalosyntyistä nuorukaista panttivangeiksi, jotka lähetettäisiin Saksaan ”oppimaan uskollisuutta saksalaisille”. Vaatimuksiin suostuttiin ja luovutetulle maalle perustettiin vuonna 1201 Riian kaupunki, jonne Albert siirsi piispanistuimen. Talvella 1202–1203 perustettiin Kalparitaristo siirtokunnan vakinaiseksi asevoimaksi.


title: Liiviläiset

text: Kristinuskoon kääntynyt Kauppo teki matkan Roomaan paavin luokse vuonna 1202 ja palasi vuonna 1204. Tänä aikana hän oli menettänyt pakanallisten liiviläisten tuen. Liiviläiset kapinoivat Akon johdolla ja valloittivat Holmen saarilinnoituksen vuonna 1206, mutta Kauppoa tukeneet kristityt liiviläiset ja saksalaiset hyökkäsivät vielä samana vuonna linnaan ja surmasivat Akon. Kapinan jälkeen sotatoimet keskittyivät virolaisia vastaan, joiden kanssa käydyssä Matinpäivän taistelussa Kauppo kuoli. Liiviläisiltä vallatut alueet jaettiin piispan ja Kalparitariston kesken suhteessa 3:1.


title: Liiviläiset

text: 1200-luvun alussa myös Kuurinmaan baltit ja liiviläiset alkoivat hyökkäykset saksalaisia vastaan. Kuurit piirittivät Riikaa vuonna 1210 ja polttivat Väinäjoen suulla sijainneen luostarin vuonna 1228. Kalparitaristo teki vastahyökkäyksen talvella 1228-29, joka sattui olemaan myös paha nälkävuosi. Kuurilaiset suostuivat rauhansopimukseen, jonka mukaan heidän piti ottaa luokseen lähetyssaarnaajia ja luovuttaa 80 kiloa ruista auranalaa kohti. Vuonna 1230 kuurien kuningas Lammekinus, joka oli joidenkin tutkijoiden mukaan liiviläinen, tarjoutui ottamaan vastaan katolisen uskon, ehkä toivoen siten saavansa helpotusta nälänhätään. Balduin Alnalainen, joka oli väliaikaisesti Albertin seuraajana Riian arkkipiispana, suostuikin sopimukseen, mutta hänen välirikkonsa Kalparitariston kanssa johti ritariston hyökkäykseen Kuurinmaalle talvella vuonna 1231. Paavi asetti vuonna 1234 Wilhelm Modenalaisen epäsuosiossa olleen Balduinin tilalle. Kalparitariston hajottua tappiollisen Saulen taistelun jälkeen kuurilaiset kapinoivat ja surmasivat lähetyssaarnaajat. Tapahtuman jälkeen Saksalainen ritarikunta, johon Kalparitaristo sulautettiin, rakensi Kuldigaan linnan hallintoviranomaisten turvaksi. Ritarikunnan mestari Ditrich kokosi sotajoukon vuonna 1242 ja hyökkäsi Kuurinmaalle. Valloitus kesti kolme vuotta, kunnes kuurit suostuivat rauhaan vuonna 1245. Myöhemmin Kuurinmaakin jaettiin ritariston ja piispan kesken, mutta nyt 2/3 alueista meni ritarikunnalle ja 1/3 piispalle. Liiviläisten asuttama rannikkoalue päätyi pääosin piispalle. Kuurilaiset kapinoivat vielä vuonna 1260 mutta joutuivat antautumaan vuonna 1267.


title: Liiviläiset

text: Saksalaishallinnon aikana liiviläistenkin keskuuteen syntyi porvariston ja käsityöläisten yhteiskuntaluokat. Suurin osa talonpojista säilytti aluksi oikeutensa maihinsa, ja orjat ja rengit olivat lähinnä sotavankeja, rikollisia ja velkaantuneita. Orjuus lakkautettiin Baltiassa 1450-luvulla, mikä johti siihen, että läänitysherrat alkoivat teettää enemmän päivätöitä talonpojilla. 1400-luvulla säädettiin laki, jolla talonpojat sidottiin maihinsa ja heitä kiellettiin vaihtamasta työ- tai asuinpaikkaansa. Tämä käytäntö lakkautettiin vasta vuonna 1804. Saksalaisen ritarikunnan hajottua Puola-Liettua otti Liivinmaan haltuunsa vuonna 1559. Puolalaiset yrittivät juurruttaa uskonpuhdistuksen yhteydessä kadonnutta katolilaisuutta takaisin alueelle. Arkkipiispa Wilhelmin mukaan vuonna 1586 paikalliset liiviläiset ja latvialaiset kävivät kirkossa vain juhlapyhinä ja rukoilivat edelleen pakanallisia jumaliaan.


title: Liiviläiset

text: Ruotsin Kaarle IX aloitti sodan Puolaa vastaan vuonna 1600, ja saman vuoden syksyllä ruotsalaiset valloittivat Etelä-Viron ja piirittivät Riian kaupungin. Vuonna 1601 Kaarle IX antoi julistuksen, jonka mukaan Ruotsi halusi liittää koko Viron ja Liivinmaan Ruotsin yhteyteen. Samalla hän tuomitsi maaorjuuden ja vaati talonpoikia kohdeltavan Ruotsin lakien mukaan. Ruotsalaiset hävisivät kuitenkin puolalaisille Koknesessa vuonna 1601 ja vetäytyivät takaisin. Seuraavana talvena Liivinmaalle levisi rutto ja nälänhätä, ja Liivinmaan eri seurakunnissa väestöstä kuoli 25–90 %. Kaarle IX yritti vielä vallata Riian vuonna 1605, mutta epäonnistui. Viimeisestä tukikohdastaan Pärnusta ruotsalaiset ajettiin pois vuonna 1609. 1600-luvulla Liivinmaalla oli erään arvion mukaan noin 13 000 liiviläistä ja Kuurinmaalla noin 15 000.


title: Liiviläiset

text: Kaarlen seuraaja Kustaa II Adolf hyökkäsi Liivinmaalle vuonna 1621 ja valloitti Riian saman vuoden syyskuussa. Seuraavana vuonna solmittiin välirauha, mutta sota jatkui taas vuonna 1625. Kun ruotsalaiset tekivät veronmaksutarkastuksen valloittamiensa alueiden talonpojille, kävi ilmi, että noin puolet maasta oli jätetty kesannolle. Vuonna 1629 solmittiin Altmarkin rauha, jonka mukaan Ruotsi sai pitää valtaamansa Liivinmaan. Ruotsi alkoi kohentaa paikallisia oloja ja perusti Riikaan kymnaasin, joka oli tarkoitettu ylimystön ohella myös porvareille ja talonpojille. Vuonna 1632 Tarton kymnaasi muutettiin yliopistoksi, jossa annettiin viron ja latvian kielen opetusta. Liivinkielen puhujia oli Liivinmaalla jo niin vähän, ettei liivinkielistä opetusta järjestetty. Thomas Hiärnen "Liivinmaan kronikassa" kerrotaan, että Riian ja Salatsin lähistöllä asui 1600-luvulla enää vähän liiviläisiä ja hekin siirtyvät käyttämään latvian kieltä.


title: Liiviläiset

text: Rauhaa kesti vuoteen 1656, jolloin Venäjän tsaari hyökkäsi Riikaa vastaan. Venäjän joukkojen mukana Liivinmaalle levisi jälleen uusi ruttoepidemia. Rutto sai venäläiset vetäytymään, mutta samalla he tuhosivat suuren osan alueesta. Liettualaiset hyökkäsivät vuonna 1657, mutta he perääntyivät heti seuraavana vuonna. Ruotsi solmi rauhan Puolan ja Venäjän kanssa vuosina 1660–1661. Koska työvoima oli vähentynyt moisioiden alueella, maaorjuus laillistettiin Liivinmaalla vuonna 1671. Vuosien 1682–1683 maapäivillä kuningas Kaarle XI painosti maapäiviä peruuttamaan Liivinmaan läänitykset ja suurimmasta osasta alueen talonpoikia tuli kruunun tilojen alaisia. Talonpojat saivat myös oikeuden nostaa kanteita vouteja ja moisioherroja vastaan.


title: Liiviläiset

text: Monet uudistustoimet jäivät kesken vuonna 1700 alkaneen suuren Pohjan sodan takia. Venäläiset hyökkäsivät Liivinmaalle, mutta perääntyivät tappioiden jälkeen. Se tapahtui erityisen raa'asti, ja joukot tappoivat tai veivät Venäjälle 10 000 henkilöä. Venäläiset hyökkäsivät Liivinmaalle uudestaan vuonna 1705 ruotsalaisten joukkojen pääosan ollessa muualla. Koko Liivinmaa oli venäläisten hallussa vuoteen 1710 mennessä, ja Venäjän valta vahvistettiin Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721. Suuren Pohjan sodan aikana alueella oli riehunut myös rutto. Esimerkiksi Kuurinmaan liiviläisalueella erään seurakunnan 1 600 asukkaasta vain 100 jäi eloon.


title: Liiviläiset

text: Kuurinmaan liiviläiset kuuluivat Kuurinmaan herttuakuntaan vuoteen 1795, jolloin Venäjän keisarikunta otti alueen haltuunsa. Vuonna 1859 syntyi liiviläisen Nika Schubergin johtamana kapina, kun Dundagan paroni vaati työvelvollisuutta ja rahavuokraa siitäkin huolimatta, että maaorjuus lakkautettiin Venäjällä. Venäjän sotaväki kukisti kapinan, ja siihen osallistuneet piestiin ja häädettiin mailtaan. Tilalle tuli latvialaisia, jolloin latvian kieli sai jalansijan siihen asti eristyksissä olleessa Kuurinmaan kärjessä.


title: Liiviläiset

text: Liivinmaan viimeisistä liiviläisistä ei ole tarkkaa tietoa; mahdollisesti viimeinen Liivinmaan liiviä puhunut henkilö oli Cēsisissä asunut Mahrz Sahrum. Huhuja viimeisistä Liivinmaan liiviläisistä liikkui kuitenkin myös hänen kuolemansa jälkeen. E. N. Setälä sai salatsilaiselta pastorilta tiedon, että viimeinen paikallinen liiviläinen oli kuollut vuonna 1868. Etsintä jatkui kuitenkin edelleen, ja Oskar Kallas arvioi viimeisen Liivinmaan liiviläisen kuolleen 1880-luvulla. Setälä sai vielä myöhemmin 1900-luvun alussa tiedon Salatsissa eläneestä miehestä, joka puhui tuntematonta kieltä. Osoittautui kuitenkin, että miehen puhuma kieli ei ollut liiviä, vaan jonkinlaista salakieltä. Lopulta Setälä ajoitti Liivinmaan liiviläisten häviämisen samoin kuin Kallas.


title: Liiviläiset

text: Ensimmäisessä maailmansodassa suurin osa Liivinrannan liiviläisistä pakeni Saksan etenemisen tieltä venäläisten viranomaisten kehotuksesta. Liiviläisiä pakeni etenkin Viroon ja Latvian sisäosiin. Monet eivät koskaan palanneet vanhoille asuinseuduilleen, ja he sulautuivat paikalliseen väestöön. Palatessaan liiviläiset löysivät talonsa hajotettuina, sillä saksalaiset olivat käyttäneet niitä korsujen rakentamiseen. Esimerkiksi Miķeļtorniksen kylässä oli ehjänä vain viisi rakennusta.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisten kansallinen herääminen tapahtui ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun Latvia itsenäistyi. Heräämiseen vaikuttivat voimakkaasti suomalaiset ja virolaiset heimoaatteen tukijat. Liiviläisten lippu ja kansallislaulu otettiin käyttöön, ja liivin kielen opetus alkoi. Kōrli Stalten kaltaiset henkilöt ryhtyivät julkaisemaan runoja ja muuta kirjallisuutta liivin kielellä. Monille Liivinrannan asukkaille tarjottiin koulutusta Suomessa ja Virossa, jotta alueelle saataisiin liivinkielisiä opettajia ja pappeja. Virossa liiviläisiä opiskeli Tartossa ja Suomessa Tuusulassa, Heinolassa ja Helsingissä. Liivin kieltä alettiin opettaa vapaaehtoisena aineena Liiviläisten seuran kustannuksella, joka taas sai rahoituksensa Suomesta ja Virosta. Tunnit pidettiin virallisten koulutuntien jälkeen, ja opettajia oli yhteensä kolme. Liivinkieliset jumalanpalvelukset aloitettiin 1930-luvulla, ja niitä piti aluksi suomalainen Helle Erviö. Liiviläisille haluttiin kuitenkin pappi heidän omasta joukostaan, joten Edgar Vaalgamaa lähetettiin Suomeen opiskelemaan. Hän ei kuitenkaan ehtinyt palata Liivinrannalle ennen toista maailmansotaa. Liivinkielisen Līvli-lehden julkaisu aloitettiin vuonna 1931. Lehteä rahoitettiin Suomesta, ja sitä jaettiin ilmaiseksi Liivinrannan kyliin. Lehti joutui kuitenkin pian Latvian viranomaisten sensuroinnin kohteeksi. Virolainen folkloristi Oskar Loorits arvosteli Latvian viranomaisten toimia, mikä johti hänen karkottamiseensa Latviasta ja Viron ja Latvian suhteiden viilentymiseen. Tapaus huomioitiin paitsi Viron, myös Suomen lehdistössä. Toinen konflikti liiviläisten ja latvialaisten välillä tapahtui, kun ”liiviläisten kuninkaaksi” itsensä julistanut Uldriķis Kāpbergs pidätettiin vuonna 1939. Hän kuoli samana vuonna sydänkohtaukseen vankilassa.


title: Liiviläiset

text: Suomalaisilla heimoaktiiveilla oli oma roolinsa liivin kielen elvyttämisessä 1930-luvulla. Kouluneuvos Matti Pesosen aloitteesta käännettiin Uusi Testamentti liiviksi vuonna 1937 ja sitä jaettiin seuraavana vuonna Virossa.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisten asuttamasta rannikosta yritettiin tehdä oma kuntansa 1920-luvulla. Kunnan keskukseksi suunniteltiin Mazirben kylää. Tarkoitus oli edistää liiviläisten yhtenäisyyttä hallinnollisesti ja myös vaikeuttaa latvialaisten muuttoa alueelle. Latvian sisäministeriö hyväksyikin asian sillä ehdolla, että siitä järjestettäisiin kansanäänestys suunnitellun kunnan alueella. Äänestys toteutettiinkin ja suurin osa äänestäneistä kannatti hanketta, mutta kuntaa ei koskaan perustettu, sillä sisäministeri vaihtui ja uusi sisäministeri torjui ajatuksen. Vuonna 1935 Latviassa oli 994 liiviläistä, joista 507 eli silloisessa Dundagan ja 370 Ancen kunnassa, nykyisten Dundagan ja Ventspilsin kuntien alueilla. Loput 49 asuivat muualla Latviassa. Liiviläisiä oli 32 % perinteisten liiviläiskylien väestöstä, ja enemmistönä he olivat vain Lielirben kylässä.


title: Liiviläiset

text: 1900-luvun alussa elossa oli enää tuhat liivin kieltä taitanutta henkilöä. Lopullisesti liiviläisen kulttuurin kehitys pysähtyi toiseen maailmansotaan, jonka aikana väestö väheni dramaattisesti pakkosiirtojen takia. Liivin kansa jäi sodassa kahden suurvallan armeijan jalkoihin, mikä oli liiviläisille eräänlainen viimeinen isku. Vaikka liiviläisiä oli vielä vuonna 1939 noin 2 000, toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 heitä oli enää 500–600, ja vuoden 1959 väestönlaskennassa vain 185 ihmistä ilmoitti kansallisuudekseen liiviläisyyden. Sodan aikana liiviläiskylät jäivät Saksan pohjoisen armeijaryhmän muodostamaan Kuurinmaan mottiin. Saksalaiset evakuoivat osan asukkaista, ja osa pakeni veneillä Ruotsiin ja sieltä edelleen muualle.


title: Liiviläiset

text: Neuvostovallan aikana perustettiin kalastuskolhooseja Ventspilsiin, Kolkaan ja Staldzeneen. Kolkassa kolhoosia johti liiviläinen Aleksandr Zvirgzdinš, ja siellä oli lisäksi kalanjalostamo, jonne monet liiviläiset menivät töihin. Kolkan kolhoosiin kuuluivat kaikki Liivinrannan kalastajakylät Sīkragsista itään. Sen länsipuolelle ei myönnetty kalastuslupia, koska lähistölle rakennettiin sotilastukikohtia. Näiden kylien asukkaat päätyivät pääasiassa Ventspilsiin ja muualle Latviaan. Vuodesta 1979 lähtien passeihin ei enää saanut merkitä kansallisuudekseen ”liiviläinen”.


title: Liiviläiset

text: Neuvostovallan loppuajoista ja Latvian uudesta itsenäistymisestä lähtien liiviläisen kulttuuriperinnön vaaliminen on taas voimistunut. Vuonna 1923 perustettu Liiviläisten liitto aloitti toimintansa uudelleen 1980-luvun lopulla, ja siinä on nykyisin noin 250 jäsentä. Vuonna 1991 Latviassa perustettiin liiviläiselle kulttuurille suojelualue nimeltä Līvõd Rānda (Liivinranta). Samana vuonna liiviläiset tunnustettiin taas omaksi kansallisuudekseen. Latviassa vuonna 2009 asuneiden 178 liiviläisen lisäksi Ukrainassa asui (vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan) 235 ja Virossa (vuonna 2000) 5 liiviläistä. Latviassa oli vuoden 1995 tietojen mukaan eniten liiviläisiä Kolkassa (53), Ventspilsissä (43), Riiassa (41) ja Ugalessa (10). Lisäksi liiviläisiä tai heidän jälkeläisiään asuu ainakin Suomessa, Ruotsissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Latviassa liiviläisiä on arveltu tosiasiassa olevan enemmänkin kuin heitä on virallisesti rekisteröity. Liiviläisillä on oma edustajansa Latvian parlamentissa, ja liivin kieltä opetetaan muutamissa peruskouluissa Riiassa, Staicelessa, Dundagassa, Ventspilsissä ja Kolkassa.


title: Liiviläiset

text: Monet latvialaiset, joilla on liiviläisiä sukujuuria, ovat kiinnostuneet liiviläisestä taustastaan. Tästä kertoo esimerkiksi liiviläisten nuorisoleirien suosio ja liivin kielen opiskelijoiden kasvava määrä. Sellaiset järjestöt kuin Liiviläisten ystävät ry ja Liiviläisten kulttuurikeskus toimivat liiviläisen kulttuurin säilyttämiseksi.


title: Liiviläiset

text: Eesti Päevalehden uutisen mukaan viimeinen liiviläinen, joka oli oppinut liivin äidinkielenään osana katkeamatonta liiviläissukupolvien ketjua, oli Viktor Berthold. Hän oli syntynyt 1921, ja hänet haudattiin 28. helmikuuta 2009 Kolkan liiviläiskylässä Kuurinmaalla. Viimeinen liiviä äidinkielenään puhunut henkilö puolestaan oli Kanadassa asunut Grizelda Kristiņa, joka kuoli 103-vuotiaana vuonna 2013. Viimeinen Suomessa elänyt liiviläinen ja yksi viimeisistä liivinkielisistä oli Iitin kappalainen, rovasti Edgar Vaalgamaa (1912–2003).


title: Liiviläiset

text: Useimmat liiviläiset ovat jo pitkään olleet kaksikielisiä. He puhuivat liiviä ja latviaa, mutta monet osasivat myös viroa, koska heillä oli läheisiä kontakteja Saarenmaan asukkaiden kanssa. Latvian kieli saapui Liivinrannalle jo 1860-luvulla, kun liiviläiskapinan jälkeen alueelle tuli latvialaisia siirtolaisia. Vielä 1920- ja 1930-luvuilla oli muutamia yksikielisiä lapsia, mutta toisen maailmansodan jälkeen liivin kieli ei enää periytynyt sukupolvelta toiselle. Nykyisin liivin kielen isovanhemmiltaan oppineita on arviolta kymmenen. Lisäksi on vielä noin kymmenen kielen opetellutta kielentutkijaa ja viisi kielen itsenäisesti opiskellutta. Vielä useampi on osallistunut liiviläisille kesäleireille tai yliopistokursseille, ja he ymmärtävät kieltä mutta eivät pysty käyttämään sitä keskustelussa. Liivinkielistä opetusta saa kouluissa kymmenkunta lasta, joista suurin osa on etnisiä liiviläisiä. Liivinkielistä tekstiä pystyy lukemaan arviolta 50–60 henkilöä.


title: Liiviläiset

text: Latvian kieltä käyttämään siirtyneet liiviläiset ovat vaikuttaneet latvian kielen liiviläismurteisiin, joita puhutaan sekä Kuurin- että Liivinmaalla. Näissä murteissa käytetään liivin kielen ääntämystapaa.


title: Liiviläiset

text: Kuten liiviläisten omankielisestä nimityksestäkin ("rāndalist" eli rantalaiset ja "kalāmīed" eli kalastajat) käy ilmi, on Kuurinmaan kärjen liiviläisten tärkein elinkeino ollut perinteisesti kalastus. Tärkeimpiä saaliskaloja olivat silakka, kampela, turska ja kilohaili. Perinteisen mallisesta kalastusveneestä käytettiin nimitystä "lõja". Rantavesissä käytettiin ruuhta ("lotja" tai "lod'a"). Veneet tehtiin rannikolla yleisesti kasvavasta männystä. Kalastuksessa käytettiin lähinnä verkkoja ja rysiä aina 1850-luvulle saakka, jolloin ajoverkko tuli niiden tilalle. Kampelaa kalastettiin "vada"-nimisellä nuotalla. Turskaa pyydettiin pitkäsiimalla sekä Saksasta omaksutulla turskaongella ("blèifis", ). Kalastusveneiden kanssa työskentelevät liiviläiset menivät usein töihin valtamerilaivoille.


title: Liiviläiset

text: Kuurinmaan kärjen liiviläiset olivat vuodesta 1721, Venäjän vallan alusta, aina Latvian itsenäistymiseen asti Popen ja Dundagan suurtilojen vuokralaisina. Hiekkainen Kuurinmaan rannikko ei soveltunut erityisen hyvin maanviljelykseen, mutta sitä harjoitettiin silti. Tärkein viljelyskasvi oli peruna, jota myös myytiin muualle. Viljalajeista yleisimpiä olivat kaura, ohra ja ruis; vehnää viljeltiin erittäin harvoin. Liiviläisillä oli tapana lannoittaa peltonsa ruskolevällä, jota ajautui rannoille etenkin syystuulien mukana.


title: Liiviläiset

text: Kalastuksen ja maanviljelyn ohella harjoitettiin mehiläistenhoitoa, vaikka se oli enemmänkin luonnonvaraisten pesien ryöstelyä 1800-luvun lopulle saakka tai mehiläisten kasvatusta tarkoituksellisesti onteloiduissa puiden koloissa. Jo Henrik Lättiläisen "Liivinmaan kronikassa" kerrotaan, kuinka liiviläiset polttivat saksalaisten puolelle siirtyneen Kaupon talon ja tuhosivat hänen mesipuunsa. 1300-luvulta on maininta parista Riian lähistöllä asuneesta liiviläisestä, joilla oli yli 300 hunajapuuta. Riian kaupunki sai niiden tuotosta 25–50 % veroina, mikä tarkoitti 2 400 naulaa vuodessa. 1850-luvulla pönttöhoito yleistyi, mutta tapa hävisi 1900-luvun alkupuolella. Hunajaa käytettiin kotitalouksissa ruokiin ja mehiläisvahaa myytiin aikoinaan muualle Eurooppaan, jossa sitä käytettiin etenkin kynttilöihin. Lisäksi se oli niin arvokasta, että sitä käytettiin vielä keskiajalla maksuvälineenäkin.


title: Liiviläiset

text: Liiviläiset miehet alkoivat pukeutua jo varhain samoin kuin latvialaiset, mutta naisten asuissa säilyi jotain omaleimaisia piirteitä. 1700-luvulta on tietoja suuresta vaipasta, joka oli jonkinlainen suurhuivi. Tämänkaltaisia asusteita käytettiin Baltiassa ja Suomessa jo esihistoriallisella ajalla. Naisen pukuun kuului myös kapearaitainen hame, jonka raidat olivat punaisia ja mustia. Toinen käytetty hametyyppi oli lyhyt musta hame, jonka lievettä kiersi kolme tai neljä punaista raitaa. Suomessa tanu-nimisenä tunnettu edestä avoin lakki oli liivin kielessä "kolm kabal mitš". Se koristeltiin takaa kirkkaanvärisillä kangasruusukkeilla ja lasihelmillä. Tanua käyttivät erityisesti naidut naiset. Sekä miehet että naiset käyttivät vanhakantaisia nahasta valmistettuja kurppos- ja virsujalkineita. Samanlaisia käyttivät virolaiset ja vironruotsalaiset. Myös käytössä olleet pajunkuorivirsut muistuttivat latvialaisten, liettualaisten ja valkovenäläisten käyttämiä virsuja.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisten muinaisesta uskonnosta ei tiedetä juuri mitään, mutta luultavasti se on perustunut henkien palvontaan. Jumaluuksilla ei ollut muista itämerensuomalaisista kansoista poiketen erisnimiä, vaan ne olivat eri alojen jumaluuksia. Henrik Lättiläisen kronikassa kerrotaan, että liiviläiset pitivät peijaiset hautajaisten yhteydessä ja niissä laulettiin itkuvirsiä. Liiviläisten mytologia on saanut nykyisin tunnetun muotonsa kristinuskon aikana ja perustuu paljolti siihen. Ukkosella ja muilla sääilmiöillä on ollut suuri osuus liiviläisessä mytologiassa. Arkeologisten löytöjen perusteella tiedetään, että liiviläisillä oli tapana uhrata ruokaa ja muita hyödykkeitä, kuten tupakkaa ja vaatteita. Uhrauksia tehtiin uhrikivillä ja pyhien puiden luona, ja uhreja annettiin vielä kristinuskon aikanakin, etenkin juhannuksena. Liiviläiset kuuluivat useimmiten luterilaiseen kirkkoon, vaikka baptisteja ja ortodoksejakin on ollut. Luterilaisuus oli syntynyt uskonpuhdistuksessa Kuurinmaan herttuakunnassa 1500-luvulla. Baptistit olivat alun perin osa herrnhutilaista liikettä, mutta liikkeen jouduttua vainon kohteeksi herrnhutilaiset ryhtyivät kutsumaan itseään baptisteiksi. Kolkan kylässä oli muutama ortodoksinen perhe ja heillä oli myös oma kirkko. Ortodoksinen usko oli peräisin Venäjän vallan, Katariina II:n ajoilta.


title: Liiviläiset

text: Liiviläisiä kansanlauluja oli 1900-luvulla jäljellä enää vähän, ja niistäkin pääosa oli lainattu latvialaisilta. Liiviläisen musiikin nousu ajoittuu 1920- ja 1930-luvuille. Tärkeimpiä henkilöitä tällä saralla olivat ensimmäisen liiviläiskuoron perustanut Margarete Stalte ja Hilda Cerbaha-Griva, joka perusti ja johti useita laulukuoroja sekä kansanmusiikkiyhtyeitä. Cerbaha-Grivan kuoroja olivat muiden muassa Riiassa toiminut "Līvlist" (”Liiviläiset”) ja Ventspilsissä toiminut "Kāndla" (”Kantele”). Liiviläinen musiikki taantui toisen maailmansodan aikana ja elpyi vasta 1980-luvun lopussa. Musiikilla oli tuolloin suuri merkitys, sillä liiviläiseen kansanmusiikkiin kohdistunut kiinnostus levisi pian myös latvialaiseen kansanmusiikkiin ja loi näin pohjan latvialaisten kansalliselle heräämiselle. Nykyisin liiviläiskuoroista ovat edelleen toiminnassa "Kāndla" ja "Līvlist". Kāndla esittää liiviläisen musiikin lisäksi myös virolaisia kansanlauluja. Līvlist on kahdesta kuorosta suurempi, sillä sen toimintaan on osallistunut noin 250 soittajaa ja laulajaa, ja se on esiintynyt myös Suomessa ja Virossa. Virolais-liiviläinen Tulli Lum -folk-rock-yhtye julkaisi vuonna 2000 "Tulli Lum" -nimisen albumin, joka sisältää 11 liivinkielistä laulua. Yhtyeen laulaja Julgi Stalte on yksi harvoista liivin kieltä sujuvasti puhuvista. Kielen hän oppi isoisältään Oskar Staltelta.


title: Liiviläiset

text: Liivinkielisen kirjallisuuden kulta-aika oli 1920- ja 1930-luvuilla. Matteuksen evankeliumi oli käännetty itä- ja länsiliiviksi vuosina 1863 ja 1880, ja Lauri Kettunen ja Oskar Loorits julkaisivat vuosina 1921–1926 muutamia liivinkielisiä lukukirjoja. Tärkeimpiä liiviläisiä kirjallisia vaikuttajia oli Kōrli Stalte, jonka töihin kuuluivat muun muassa Uuden Testamentin ("Ūž" "testament") kääntäminen liiviksi sekä "Liiviläisten laulut" ("Livõd lõlõd") -runokokoelma. Toinen vaikuttaja oli runoilija Petõr Damberg, joka teki myös oppikirjan nimeltä "Lukukirja koulua ja kotia varten" ("Jemakiel lugdobrontoz skuol ja kuod pierast"). Se oli käytetyin yhteensä viidestä 1930-luvulla julkaistusta liivinkielisestä oppikirjasta, mutta se joutui latvialaisten viranomaisten sensuroinnin kohteeksi, koska se koettiin liian kansallismieliseksi. Vuonna 1964 tunnettu esperantisti Ints Čače sekä liiviläiset Petõr Damberg ja Hilda Grīva kirjoittivat liivi-latvia-esperanto-sanakirjan, joka sisälsi liivinkielisten sanojen lisäksi noin 300 liivinkielistä runoa 32 kirjoittajalta. Kirja julkaistiin 1982. Teosta kuitenkin arvosteltiin runojen huonosta laadusta ja kielestä. Vuonna 1998 julkaistiin liivinkielisten runojen suurkokoelma "Ma akūb sīnda vizzõ, tūrska", joka voitti Latviassa runouspalkintoja. Edgar Vaalgamaa julkaisi vuonna 2001 kirjan "Valkoisen hiekan kansa", joka on yksi laajimmista liiviläisiä käsittelevistä teoksista.


title: Viljami Kalliokoski

text: Viljami Kalliokoski (15. toukokuuta 1894 Halsua – 20. tammikuuta 1978 Kokkola) oli maanviljelysneuvos, maanviljelijä ja suomalainen poliitikko. Hän on Suomen historian kuudenneksi pitkäaikaisin kansanedustaja 1922–1945 ja 1948–1962, minä aikana hän istui yhteensä 41 valtiopäivät. Hän oli apulaismaatalousministeri ja maatalousministeri kahdeksassa hallituksessa vuosina 1936–1937, 1940–1944 ja 1954–1956.


title: Viljami Kalliokoski

text: Kalliokoski oli myös muun muassa eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1931–1938, eduskunnan 1. varapuhemies 1938–1940 ja 1950–1954. Lisäksi hän toimi Maalaisliiton puheenjohtajana sotien aikaan, vuosina 1940–1945. Sanomalehti Keskipohjanmaan päätoimittaja hän oli 1930–1938 ja Pellervo-Seuran toimitusjohtaja 1945–1949. Hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä erityisesti maatalouden, osuustoiminnan ja kirkon piirissä.


title: Viljami Kalliokoski

text: Viljami Kalliokoski oli naimisissa vuodesta 1917 alkaen Hilja Sofia Kalliokosken (o.s. Kujala) kanssa. He saivat yhdessä kuusi lasta, joista poika Matti Kalliokoski kaatui Kannaksella puna-armeijan suurhyökkäyksessä 18. kesäkuuta 1944. Kalliokoski sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1949.


title: Viljami Kalliokoski

text: Kalliokoski oli kasvanut Santeri Alkion esikuvan ja nuorisoseuratoiminnan kautta yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Kansanedustajauransa alkuvuosina hänet tunnettiin puolueensa sosiaaliradikaaleihin kuuluvana ja oikeistoradikalismin tiukkana vastustajana. Kalliokoski oli puolueessaan ensimmäisiä Lapuan liikkeen julkisia vastustajia. Hänen muiluttamistaan suunniteltiin kesällä 1930, mutta hanke kompastui amatöörimäiseen toteutukseen. Kalliokoski oli myös puolueessaan aktiivisimpia pula-ajan talousongelmien esiintuojia, joten hän ei monen puoluetoverinsa tavoin joutunut kärsimään pulan aiheuttamasta tyytymättömyydestä. Hänen poikkeuksellisen suosionsa äänestäjien keskuudessa näkyi vuoden 1936 eduskuntavaaleissa, jolloin maalaisliitto sai Kalliokosken kotikunnassa Halsualla historiansa parhaan tuloksen: 91,2 prosenttia äänistä. Lähes kaikki äänet annettiin Kalliokoskelle. Sen sijaan lain kumoamiseen johtanut kieltolakikansanäänestys oli Kalliokoskelle pettymys, sillä hän kannatti kieltolakia sen loppuun saakka.


title: Viljami Kalliokoski

text: Sota-aikana hänen vastuulleen hallituksessa kuuluivat asutusasiat sekä elintarviketuotanto. Välirauhan aikana hän ministerinä vastasi siirtoväen asuttamisesta muualle Suomeen sekä jatkosodan aikana takaisin vallattujen alueiden jälleenasuttamisesta. Syksyllä 1944 hänen johdollaan linjattiin vielä kolmas asutusurakka alueluovutusten takia. Myös elintarviketuotannossa sotavuodet olivat dramaattisia, sillä nälänhädän uhka Suomessa oli todellinen sekä keväällä 1942 että 1944.


title: Viljami Kalliokoski

text: Kalliokoski ei kuulunut hallituksen sisärenkaaseen, joka käsitteli ulkopoliittisia linjauksia. Siitä huolimatta sodan loppuvaiheissa Kalliokoskea vastustaneen maalaisliiton opposition keulahahmoksi nousi ulkopoliittisiin erimielisyyksiin vedonnut Urho Kekkonen. Kalliokoski kuului ns. vanhoihin kasvoihin, joiden ei sallittu asettua ehdolle enää eduskuntavaaleissa 1945. Kalliokosken ja Kekkosen kärjistynyt vastakkainasettelu johti Kalliokosken eroamiseen maalaisliiton johdosta kesken dramaattisen puoluekokouksen kesäkuussa 1945. Eronsa jälkeen Kalliokoski välttyi häntä uhanneelta syytteeltä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Hän oli puolueensa sisällä Kekkosen vastaehdokkaana valittaessa maalaisliiton presidenttiehdokasta vuoden 1956 vaaleihin. Vuorostaan puolueensa sisällä oppositioon jäänyt Kalliokoski teki paluun eduskuntaan vuoden 1948 vaaleissa ja jatkoi kansanedustajana vuoteen 1962 saakka. Sen jälkeen hän toimi vielä muun muassa kirkollisissa luottamustehtävissä ja oli kirkkohallituksen jäsenenä ja kirkolliskokouksen varapuheenjohtajana siihen asti korkeimpaan asemaan noussut maallikko evankelis-luterilaisessa kirkossa. Kalliokoski tunnettiin myös taidokkaana puhujana, jonka puheiden määrän on yli kuusi vuosikymmentä kestäneen julkisen uran aikana arvioitu nousseen viiden ja kymmenen tuhannen väliin.


title: Khonin piirikunta

text: Khonin piirikunta () on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 31 400 asukasta (vuonna 2006) ja sen pinta-ala on 429 neliökilometriä.


title: Khonin piirikunta

text: Piirikunnan keskus on Khonin kaupunki, joka sijaitsee Tskhenistsqali-joen rannalla. Sen nähtävyyksiin kuuluu 1000–1200-luvuilla rakennettu Pyhän Yrjön katedraali. Runoilija Irakli Abašidze on syntynyt Khonissa. Kaupunki tunnettiin vuosina 1936–1990 nimellä "Tsulukidze" georgialaisen vallankumouksellisen Aleksandre Tsulukidzen mukaan.


title: Hopalong Cassidy

text: Hopalong Cassidy on kuvitteellinen villin lännen hahmo, jonka Clarence E. Mulford loi vuonna 1904. Hahmo esiintyi aluksi lännenlehtien novelleissa ja myöhemmin romaaneissa.


title: Hopalong Cassidy

text: Hopalong Cassidy -elokuvien teko aloitettiin 1935. Näitä western-filmejä tehtiin peräti 66. Ne olivat erittäin suosittuja. Pääosassa oli William Boyd, jonka mustiin puettu valkotukkainen olemus sai hahmoon jännittävää tenhoa.


title: Hopalong Cassidy

text: Elokuvien suosio sai aikaan sen, että Hopalong Cassidyn hahmo siirtyi myös sarjakuviin ja televisioon. 19. syyskuuta 1952 alkanut "The Hopalong Cassidy Show" oli ensimmäinen merkittävä western-televisiosarja.


title: Hopalong Cassidy

text: Suomessa Hopalong Cassidy seikkaili elokuvien lisäksi Seikkailusarjat-sarjakuvalehdessä muiden elokuvacowboyiden, kuten Monte Hale, Lash LaRue, Roy Rogers ja Rocky Lane, kanssa.


title: Hopalong Cassidy

text: 50-luvulla Hopalong Cassidy -taskukirjoja julkaistiin Suomessa, kustantaja Tammi. Hopalong Cassidy -sarjakuva-albumi ilmestyi 1987 (Kustannus Oy Jalava), piirtäjänä Dan Spiegle.


title: Filip Saalasti

text: Filip Saalasti (6. kesäkuuta 1866 Suomenniemi – 5. huhtikuuta 1918 Tampere) oli suomalainen poliitikko ja Maalaisliiton puheenjohtaja 1917–1918. Ammatiltaan hän oli agronomi ja maanviljelijä.


title: Filip Saalasti

text: Kansanedustajana hän toimi vuosina 1910–1917.


title: Filip Saalasti

text: Kerttu Saalasti oli Filip Saalastin miniä.


title: Otto Karhi

text: Otto Alfons Karhi (vuoteen 1906 Lindgrén, 17. huhtikuuta 1876 Oulu – 7. kesäkuuta 1966 Oulu) oli Suomen Maalaisväestön Liiton (Maalaisliiton) ensimmäinen puheenjohtaja ja talouselämän, erityisesti pitkäaikainen oululaisen osuustoimintaliikkeen vaikuttaja.


title: Otto Karhi

text: Karhi syntyi varakkaaseen perheeseen Oulussa. Hänen isänsä oli liikkeenomistaja David Efraim Lindgrén ja äitinsä kauppa-apulainen Margareta Rusko. Karhi jätti sekä ruotsinkielisen koulun että suomenkielisen lyseon kesken, mutta pyrki ja pääsi vain 15-vuotiaana kauppakouluun. Myöhemmin hän tosin suoritti yksityisesti myös reaalilyseon. 17-vuotiaana hänestä tuli maatilan omistaja ja vain hieman tästä vanhempana isänsä liikeyritysten johtaja.


title: Otto Karhi

text: Karhi vaikutti osaltaan merkittävästi "Suomen Maalaisväestön Liiton" (myöhemmin "Maalaisliitto") syntymiseen vuonna 1906 ja hänestä tulikin sen ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli puolueen Oulun vaalipiirin kansanedustaja 1907–1908 sekä Oulun läänin eteläisestä vaalipiirin kansanedustaja 1909–1913. Myöhemmin hän kuitenkin vaihtoi kantansa sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, joskaan ei osallistunut sen toimintaan yhtä tiiviisti kuin Maalaisliiton toimintaan. Eduskunnan lisäksi Otto Karhi toimi myös kunnallispolitiikassa ja osuustoimintaliikkeessä. Hänestä tuli Oulun ensimmäisen yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden perusteella 31. tammikuuta 1919 valitun kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja sosiaalidemokraattien edustajana. Kaupunginvaltuustossa hän toimi peräti yli 40 vuotta.


title: Otto Karhi

text: Karhin taloudellinen toimeliaisuus alkoi jo nuorena. Enimmillään hänen johdossaan toimivat värjäämö, kehräämö, kutomo, pesula, mallastehdas, mylly, kaksi maatilaa, konttori, sekatavarakauppa sekä lanka- ja kangaskauppa. Päätyönsä hän teki kuitenkin Oulun osuuskaupan pitkäaikaisena toimitusjohtajana.


title: Otto Karhi

text: Karhi oli oululaisen Liitto-lehden perustajajäsen ja lehden ensimmäinen päätoimittaja.


title: Otto Karhi

text: Karhi oli naimisissa vuosina 1896–1917 Iida Karoliina Lalin kanssa ja vuodesta 1919 lähtien Aino Sipolan kanssa. Häntä pidettiin laajasti lukeneena ja sivistyneenä henkilönä. Hän matkusteli ja luki paljon ja osallistui muun muassa NMKY:n toimintaan sekä raittius- ja nuorisoseuratyöhön. Karhi toimi myös Pellervo-Seuran neuvojana eli konsulenttina.


title: Otto Karhi

text: Oulussa on Karhin mukaan nimetty Otto Karhin puisto. Se on kaupungin ydinkeskustan keskeisin puisto, joka tunnetaan vanhastaan myös nimellä "Letkun puisto" sen reunalla sijainneen Oulun ensimmäisen paloaseman mukaan.


title: Alaura Eden

text: Alaura Eden (s. 13. kesäkuuta 1977, San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa alkuvuodesta 2001. Hän on esiintynyt jo yli 300 elokuvassa. Etniseltä taustaltaan Eden on suomalais-japanilainen.


title: Helsingin Atleettiklubi

text: Helsingin Atleettiklubi on vuonna 1891 perustettu helsinkiläinen urheiluseura. Seura kutsuu itseään Suomen vanhimmaksi voimailuseuraksi, ja erilaiset voimailu- ja kamppailulajit ovatkin olleet seuran toiminnan pääalueita koko sen historian ajan. Seuralla oli kuitenkin myös nykyäänkin jatkuvaa jalkapallotoimintaa jo vuonna 1902. Seurassa harrastettavia muita urheilulajeja ovat nyrkkeily, painonnosto, voimanosto, kädenvääntö sekä yleinen kuntoilu.


title: Helsingin Atleettiklubi

text: Aiemmin seuran historiassa paini oli merkittävässä asemassa. Esimerkiksi Suomen ensimmäinen olympiavoittaja, painija Verner Weckman, edusti Atleettiklubia. Kaikkiaan Atleettiklubin edustajat ovat voittaneet kolmetoista olympiamitalia.


title: Helsingin Atleettiklubi

text: Pitkän historiansa aikana Atleettiklubin jäseninä on ollut useita tunnettuja urheilijoita, kuten:


title: Kädenvääntö

text: Kädenvääntö on kilpaurheilumuoto ja vapaa-ajan harrastus, jossa kaksi kilpailijaa mittelevät kätensä voimia. Kädenvääntöä voi harrastaa tavallisella pöydälläkin, mutta etenkin kilpaurheilumuodossa lajiin kuuluu oleellisena osana virallinen, tarkkojen mittojen mukainen kädenvääntöpöytä, kuten kuvissa. Pöytä sisältää mm. kaksi vetotappia, alustyynyt kyynärpäiden alle sekä voitto/häviötyynyt molemmille puolille.


title: Kädenvääntö

text: Kädenvääntö on painoluokkalaji ja erityisen suosittu mm. Itä-Euroopassa, josta monet lajin huiput tulevat.


title: Kädenvääntö

text: Lähtöasetelmassa (kuva) kilpailijat asettavat kyynärpäät pöydän alustyynyille ja niiden tulee pysyä kiinni tyynyissä koko väännön ajan. Tämän jälkeen otetaan nyrkkiote siten, että ranteet ovat suorassa, molempien peukaloiden ensimmäinen nivel näkyvissä, sekä yhteinen ote on muutenkin molemmissa suunnissa keskellä pöytää ylhäältäpäin katsottuna. Toisella kädellä pidetään kiinni vetotapista ja otetta siitä ei saa irrottaa ennen väännön päättymistä. Hartialinjan tulee olla pöydän suuntainen, katse omaan käteen ja vähintään yhden jalan täytyy koskettaa maata. Kämmen ei saa myöskään osua omaan olkapäähän missään vaiheessa. Kaikenlaiset kellot, korut yms., jotka voivat aiheuttaa vahinkoa väännön aikana, ovat kiellettyjä. Käsien täytyy myös olla paljaat, eli tukisiteet tms. eivät ole sallittuja. Jos kilpailijat eivät saa otetta 30 s. aikana, tulee ns. tuomariote. Mikäli ote taas irtoaa lähdön jälkeen, kädet sidotaan yhteen remmeillä. Tuomari lähettää kilpailijat komennolla "READY - GO". Voittaja on se, joka saa väännettyä vastustajan ranteen yläpuolisen osan tyynyn yläreunan tasalle. Kilpailussa tuomarin / tuomareiden tehtävä on valvoa edellä mainittuja asioita. Ennen väännön alkamista virheistä voi seurata varoitus, esim. jos jompi kumpi liikuttaa kättään tuomariotteessa. Väännön aikana virheet taas johtavat väännön pysäyttämiseen ja kahdesta virheestä seuraa häviö. Tarkemmat säännöt löytyvät lähteestä artikkelin lopusta.


title: Kädenvääntö

text: Virallisella pöydällä ja säännöillä haetaan reilua, mutta samalla myös turvallista kamppailua kilpailijoille.


title: Kädenvääntö

text:
Kädenväännön tekniikasta puhuttaessa aivan ensimmäisenä on hyvä ymmärtää, että kaikki tekniikat perustuvat lihasvoimaan ja sen ohjaamiseen. Tekniikka onkin usein hyvin väärinymmärretty asia lajiin perehtymättömien keskuudessa ja saa helposti täysin ylikorostetun merkityksen lajissa menestymisen kannalta. Periaatteellisella tasolla tekniikassa on kyse samasta kuin esim. Atlas-kiven nostossa: hyvä tekniikka auttaa suorituksessa tiettyyn rajaan asti, mutta sen opittua kerran, ainoa tie ylöspäin on voiman lisääminen.
Kädenvääntö on ennen kaikkea äärimmäinen isometrisen ("staattisen") voiman laji, jossa mm. eksentriset (negatiiviset) liikesuunnat (häviötilanne) kuuluvat kiinteänä osana vääntämiseen, kun voimat eivät riitä. Nämä tekevät siitä hyvin raastavan ja kuluttavan etenkin tämän kaltaiseen rasitukseen tottumattomalle. Usein lajin pariin juuri tullut henkilö kokee koviakin hermokipuja harjoittelusta ennen kuin adaptoituu paremmin tämän tyyppiseen rasitukseen. Hyvällä tekniikalla on kuitenkin paikkansa yhdessä lihasvoiman kanssa ja se on myös erittäin tärkeä turvallisuustekijä, koska samalla vältetään käden epäluonnollisia asentoja, joissa on suuri riski loukkaantua.


title: Kädenvääntö

text: Vastoin myös ehkä yleistä mielikuvaa, kädenvääntö on enemmän veto- kuin sivuttaissuuntainen laji, mihin viittaa englanninkielinen termikin "pulling". Vääntötekniikan perusajatuksena on se, että voittosuuntainen voimantuotto pyritään pitämään koko ajan maksimissa - voittoasemasta tappioasemaan. Käytännössä tämä toteutetaan siten, että lähtötilanteen otteessa haetaan käsivarren asento, jossa vastustajan kämmeneen saadaan kohdistettua mahdollisimman suuri itseä kohti oleva isometrinen (staattinen) voima. Tämän jälkeen käsivarsi pyritään pitämään "jäädytettynä" tässä asennossa, ainoastaan kehon viedessä sitä haluttuun suuntaan kyynärpään toimiessa nivelpisteenä. Joskus tästä kuulee puhuttavan "kropalla vääntämisestä", mutta siitä ei ole kyse. Jos käsivoimat loppuvat, ei kehon paino hyödytä millään tavalla.


title: Kädenvääntö

text: Kädenväännön perustekniikoita tai tyylejä (osa englanniksi, hyviä suomenkielisiä vastineita ei käytännössä ole) ovat: Yksittäisistä lihasryhmistä ranteen / kyynärvarren voimia pidetään usein tärkeimpinä, erityisesti ranteen kiertovoimaa (pronaatiota). Tämä perustuu jo ihan siihen, että jos otteessa jaksaa pyöritellä vastustajan kämmentä mielensä mukaan (), on vastustajan tämän jälkeen vaikea hyödyntää hauista sekä loppua kättä ja voittaa ottelu. Toisin sanoen, vaikka tietäisi olevansa vahva esim. hookissa, ei tälle mukavuusalueelle edes välttämättä pääse edellä mainituista syistä.


title: Kädenvääntö

text: Tekniikka pyritään valitsemaan yleensä omien vahvuuksien ja myös vastustajan heikkouksien mukaisesti. Liikesuuntaa muutetaan toisinaan kesken väännönkin, tilanteen sallimalla tavalla. Samaisista syistä koko käden ja myös yläselän tulee olla vahvoja, koska kokenut vääntäjä osaa hyödyntää heikot kohdat ja hyökätä niitä vastaan. Esimerkiksi jos tietää tai tuntee vääntötilanteessa, että vastustajalla on heikko hauisvoima verrattuna omaan, kannattaa tällöin luultavasti pyrkiä hookkiin. Kestävyyttä ja nopeuttakaan ei pidä missään nimessä unohtaa. Ottelut saattavat olla ohi alle sekunnissa, etenkin jos reaktionopeus on hidas, mutta kestää pahimmillaan jopa minuutteja, ja turnauksissa vääntöjä voi tulla useita peräkkäin lyhyen ajan sisällä. Taktiikkaan vaikuttaa myös mm. se, onko kyseessä turnaus vai yksittäinen ottelu. Näissä suhteissa tiedosta ja kokemuksesta on hyötyä.


title: Kädenvääntö

text: Kädenvääntökilpailuja järjestetään sekä turnaus- että haasteottelumuotoisena (). Suomessa merkittäviä kilpailuja ovat mm. SM-kisat, joita on järjestetty vuosittain 1990-luvun alusta lähtien, sekä esim. Pulldozers challenge. SM-kisoissa pärjänneet kädenvääntäjät voivat osallistua PM-, EM- sekä MM-kilpailuihin, joita järjestetään niin ikään vuosittain. Arvokisojen lisäksi ulkomailla järjestetään ammattilaisturnauksia, mm. Nemiroff World Cup ja Russian A1 Open.


title: Neptunium

text: Neptunium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Np, järjestysluku 93 ja CAS-numero 7439-99-8. Neptunium kuuluu aktinoideihin ja on ensimmäinen transuraani. Se sijaitsee jaksollisessa järjestelmässä uraanin jälkeen ja ennen plutoniumia. Neptuniumin pysyvintä isotooppia Np-237:ää muodostuu ydinreaktioissa. Alkuaineen moolimassa on 237 u. Se on hopeanhohtoinen metalli ja sen tiheys on likipitäen 20 000 kg/m³. Neptunium on nimetty planeetta Neptunuksen mukaan ja se löydettiin 1940 pommitettaessa uraania neutroneilla. Neptuniumia on käytetty lähinnä mittalaitteissa.


title: Neptunium

text: Neptunium on hopeisen harmaa radioaktiivinen metalli. Sen sulamispiste on 640 °C ja tiheys 20,45 g/cm. Neptuniumilla on kolme allotroppista muotoa. Huoneenlämmössä neptunium on alfa-muodossa, jolloin sen kiderakenne on rombinen. Yli 280 °C lämpötilassa se on beta-muodossa, jolloin sen kiderakenne on tetraedrinen. Yli 577 °C neptunium on gamma-muodossaan, ja sen kiderakenne on kuutiollinen.


title: Neptunium

text: Neptunium on suhteellisen reaktiivinen. Se reagoi nopeasti muun muassa hapen kanssa muodostaen neptuniumoksidia. Se reagoi monien epämetallien kanssa, mutta ei reagoi emästen kanssa. Neptunium muodostaa joitakin erikoisia yhdisteitä, kuten neptuniumdialuminidin (NpAl) ja neptuniumberyllidin (NpBe). Näiden erikoisuus on se, että näissä kaksi metallia muodostavat yhdisteen, joka ei ole lejeerinki. Neptunium-jauhe on pyroforista, eli helposti syttyvää.


title: Neptunium

text: Neptuniumilla on useita hapetusasteita. Hapetusasteella +III neptunium on vesiliuoksessa violettia ja hapetuasteella +IV kellertävän vihreää, +V (NpO) on happoliuoksissa vihreää ja emäksisissä liuoksissa keltaista, +VI (NpO) vaaleanpunaista ja +VII vihreää. Tärkeimmät hapetusasteet ovat +IV ja +V. Hapettavassa ympäristössä neptunium on dioksokationina NpO, joka on veteen liukenevaa. Neptunium muodostaa oksidit NpO, NpO ja NpO. Korkeissa pH:issa neptunium muodostaa hydroksidin NpOOH:n, joka ei liukene veteen.


title: Neptunium

text: Neptunium reagoi vedyn kanssa tuottaen hydridit NpH ja NpH. Halideja tunnetaan useilla hapetusasteilla, joista tavallisimmat ovat +III, +IV. Neptunium muodostaa myös hyvin voimakkaat hapettimet NpF ja NpF, joita voidaan valmistaa antamalla NpF reagoida fluorin kanssa.


title: Neptunium

text: Neptuniumilla on kompleksiyhdisteitä monilla eri hapetusasteilla. Hapetusluvulla +VII se muodostaa emäksisissä olosuhteissa sekä sähköllä hapettaen [NpO(OH)]. Hapetusasteilla +VI ja +V hallitsevat spesiekset ovat oksokationit NpO ja NpO, joka voidaan koordinoida esimerkiksi fluoridilla, joka stabiloi samalla oksokationin. Hapetusluvulla +IV neptuniumilla on paljon erilaisia kompleksiyhdisteitä muun muassa nitraatin ja sulfaatin kanssa sekä joitakin kelaatteja. Hapetusluvulla +III neptunium muodostaa halidien kanssa komplekseja. Hapetusasteilla +VII, +VI ja +V tavallisia yhdisteitä ovat neptuniumfluoridikompleksit, joissa on kiinni jokin alkalimetalli, kuten natrium. Esimerkiksi hapetusluvulla +V neptunium muodostaa NaNpF.


title: Neptunium

text: Neptuniumilla tunnetaan joitakin organometalliyhdisteitä. Tavallisin ligandi on syklopentadieeni, jonka kanssa neptunium voi reagoida hapetusluvuilla +III ja +IV.


title: Neptunium

text: Neptunium on haitallista ihmiselle sen radioaktiivisen luonteen takia. Elimistössä neptunium kertyy luustoon ja maksaan.


title: Neptunium

text: Neptuniumin kaikki isotoopit ovat radioaktiivisia. Neptuniumilla on kaksi isotooppia, joiden puoliintumisajat ovat tuhansia vuosia: Np yli 10 000 vuotta ja Np yli 200 000 vuotta.


title: Neptunium

text: Lähde:


title: Neptunium

text: Neptunium oli ensimmäinen löydetty transuraani. Sen löysivät Edwin McMillan ja Philip Abelson Berkeleyssä vuonna 1940. He pommittivat neutroneilla uraania, jolloin syntyi neptuniumia. Samaan aikaan Berliinissä Kurt Starke mahdollisesti valmisti neptuniumia kollegoidensa Fritz Strassmannin ja Otto Hahnin laboratoriossa, mutta he eivät julkaisseet tuloksia toisen maailmansodan takia vasta kuin vuonna 1942. Neptunium on nimetty Neptunus-planeetan mukaan. Se myös sijaitsee uraanin ja plutoniumin välissä jaksollisessa järjestelmässä samoin kuin Neptunus sijaitsee Uranuksen ja Pluton välissä.


title: Neptunium

text: Neptuniumia löytyy luonnosta hyvin pieni määrä uraanimalmeista. Neptuniumia valmistetaan tavallisesti pommittamalla uraania neutroneilla syklotronilla. Neptuniumia syntyy ydinvoimaloissa, kun polttoaineena käytetään uraania.


title: Neptunium

text: Neptuniumia eristetään yleensä ioninvaihdon, uuttamisen tai kromatografisin menetelmin. Np(+IV) voidaan saostaa vesiliuoksista fluoridin avulla. Eristämisen hankaluus yleensä johtuu siitä, että neptuniumin konsentraatio on hyvin pieni suhteessa uraaniin. Uraani eristetään yleensä neptuniumista siten, että uraani on hapetusasteella +VI, sillä tällaisessa ympäristössä neptunium on hapetusasteella +IV.


title: Neptunium

text: Puhdasta metallista neptuniumia voidaan valmistaa antamalla neptuniumtrifluoridin reagoida kuuman (1 200 °C) bariumin tai litiumin kanssa.


title: Neptunium

text: Neptuniumia on käytetty neutroni-ilmaisimissa eli mittalaitteissa, joiden tarkoituksena on ilmaista onko ympäristössä neutroneja. Pommittamalla neptuniumia neutroneilla voidaan valmistaa plutoniumia, jota käytetään muun muassa avaruusteknologiassa.


title: Kl

text: Kl tarkoittaa seuraavia:


title: Valtatie 10

text: Valtatie 10 on Turusta Forssan kautta Hämeenlinnan Tuulokseen johtava valtatie. Tie on osa Turun ja Lahden välistä itä–länsi-suuntaista, Varsinais-Suomea ja Hämettä halkovaa reittiä. Tien pituus on 167 kilometriä.


title: Valtatie 10

text: Tie on kaksikaistainen lukuun ottamatta Turussa ja Hämeenlinnassa sijaitsevia lyhyitä nelikaistaisia osuuksia.


title: Valtatie 10

text: Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Turku – Kaarina – Lieto – Marttila – Koski Tl – Somero – Ypäjä – Jokioinen – Forssa – Tammela – Hämeenlinna.


title: Valtatie 10

text: Historiallisesti valtatie 10 noudattaa läheisesti keskiaikaisen Hämeen Härkätien linjausta. Sitä voidaan pitää valtatie 1:n (Suuri rantatie) ohella Suomen vanhimpana maantienä.


title: Valtatie 10

text: Tien Hämeenlinnan ja Tuuloksen välinen osuus kuuluu liikenne- ja viestintäministeriön työryhmän ehdottamaan runkotieverkkoon ja yleiseurooppalaiseen TERN-tieverkkoon.


title: Valtatie 10

text: Turun ja Hämeenlinnan välillä on kulkenut Hämeen Härkätieksi kutsuttu tie jo keskiajalla. Vuoden 1938 numerointijärjestelmässä tie ja sen jatke Tuulokseen saivat numerokseen 10. Härkätie on vieläkin suurimmalta osaltaan ajoneuvoliikenteen käytössä. Turusta Koskelle Tl tie kulki varsin lähellä nykyistä tielinjausta, mutta sieltä reitti jatkui Somerolle ja edelleen Tammelan Portaan kautta Renkoon ja edelleen Hämeenlinnaan.


title: Valtatie 10

text: Turusta Hämeenlinnaan rakennettiin uusi valtatie pääosin 1950-luvulla, joskin osuudet Rengosta Hämeenlinnaan ja Hämeenlinnasta Tuulokseen valmistuivat osin vasta 1960-luvulla. Tienumero 10 siirrettiin tälle uudelle tielle, ja vanha Hämeen Härkätie jäi sivutieksi, jonka eri osilla on nykyisin kymmenkunta eri tienumeroa. Lietsan lounaispuolella Rengossa ja Vanhalinnan kohdalla Liedossa tie on merkitty museotieksi.


title: Valtatie 10

text: 1970-luvulla valmistui Hämeenlinnan eteläinen ohitustie, jota pitkin tie linjattiin Vanajaveden ja Katumajärven välistä Vanajan kirkon ohitse.


title: Valtatie 10

text: Vuosina 2008–2010 valtatietä 10 parannettiin Ypäjän ja Tammelan välillä mm. parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.


title: Valtatie 10

text: Valtateitä 10 ja 12 on suunniteltu parannettavaksi vuoteen 2030 mennessä yhteysvälillä Hämeenlinna–Tuulos–Lahti rakentamalla eritasoliittymä, ohituskaistoja ja nelikaistaista tietä. Koko hankkeen kustannusarvio joulukuun 2004 kustannustasossa on noin 140 miljoonaa euroa.


title: Valtatie 10

text: Kaikki tasoliittymät muutettaisiin eritasoliittymiksi, ja valtatie rakennettaisiin nelikaistaiseksi Hämeenlinnan kaupungin alueella.


title: Huk

text: Kirjainyhdistelmä Huk voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:


title: Huolinta

text: Huolinta on toisen omistamien tavaroiden kuljettamisen järjestämistä, tullauksesta huolehtimista sekä tuonti- ja vientiselvitysten tekemistä. Usein siihen liittyy myös tavaroiden varastointi. Huolitsija, eli speditööri on itsenäinen yrittäjä, joka työskentelee omissa nimissään tavaranomistajan lukuun. Oikeudellisesti huolitsija on välillinen edustaja. Jos huolitsija suorittaa tavaroiden kuljetuksen itse, häneen sovelletaan rahdinkuljettajaa koskevia säännöksiä. Työalana huolinta on logistiikan osa-alue. Huolitsijalla on oikeus palkkioon tekemästään työstä ja korvaukseen kuluistaan. Palkkion ja kulujen vakuutena ovat huolitsijan hallussa olevat päämiehen tavarat, joihin huolitsijalla on pidätysoikeus.


title: Huolinta

text: Huolinnan päämääränä on esimerkiksi tuotteen kuljettamista tehtaalta väliaikaisvarastoon, ja väliaikaisvarastosta jälleenmyyjälle tai loppukäyttäjälle. Jos tuotteen valmistaja, varsinkin pienet valmistajat, joutuisivat itse hoitamaan tuotteiden varastoinnin, niin siitä koituisi huomattavia kuluja. Huolintayrityksillä on suuret varastot, joihin tuotteiden varastointi on halpaa. Käyttämällä huolintayrityksen varastoa valmistajan varastointikulut ovat pienemmät kuin mitä ne olisivat käytettäessä omaa varastoa.


title: Huolinta

text: Suuremmilla valmistajilla on yleensä omat huolintatytäryhtiöt, joiden ansiosta suuret valmistajat saavat pienennettyä logistiikasta aiheutuvat kulut mahdollisimman pieniksi.


title: Aseet ja varusteet suomalaisessa tarustossa

text: Suomalaisten tarujen sankareilla ja vastustajilla on erilaisia aseita, joista jotkut ovat merkittävässä asemassa kertomuksissa. Sankarin ase on usein miekka, joka on muinoin ollut kalleimpia aseita, ja ilmeisesti myös statusarvoltaan suurimpia. Jousi taas koetaan useammin pahojen ja vihollisten aseeksi.


text: Kansantarinoiden henkilöiden suhtautuminen ongelmiin, vihollisiin ja vastoinkäymisiin vaihtelee. Jotkut kertomukset ylistävät nokkeluutta, viisautta tai taikaa, toiset taas sotaista sankaruutta. Myöhempänä aikana sekä rauhanaatteen että maanpuolustushengen kannattajat ovatkin löytäneet suomalaisesta kansanrunoudesta kootusta Kalevalasta tukea mielipiteilleen.


text: Miekka esiintyy usein suomalaisessa kansanrunoudessa ja Kalevalassa esimerkiksi Väinämöisen aseena. Suomalaisten tarujen miekat takoi usein seppä Ilmarinen. Suomalaisen sepän takomat miekat tunnettiin myös virolaisessa runoudessa ja Kalevipoeg-eepoksessa. Taiteessa taruhahmojen miekat on yleensä kuvattu rautakautisten miekkojen kaltaisiksi.


text: Kaksintaistelu miekoin on monissa kertomuksissa tapojen säätelemä tapahtuma. Ensin mennään sopivalle taistelutanterelle. Esimerkiksi sisällä ei sovi tapella. Sitten vertaillaan miekkoja ( "miekan mittelö = mittaaminen" ). Se jolla on pitempi miekka, saa lyödä ensin.


text:
Miekkaa kuvaillaan usein erityisen kiiltäväksi tai taivaankappalein koristelluksi. Kalevalassa Väinämöisen miekkaa kuvaillaan näin:
Erilaiset eläimet, kuten hevonen ja koira, ovat myös usein miekan koristeina.


text: Itsemurhaa suunnitteleva Kullervo puhuu miekalleen. Miekka sanoo tappavansa Kullervon mielellään, sillä on "syönyt paljon syytöntä lihoa ja juonut paljon syytöntä verta", ja voisi välillä syödä syyllistäkin. Kullervo syöksyy miekkaansa.


text: Lemminkäinen ei ole suurta sukua, mutta hän omistaa tulisen miekan, jolla kerskuu suurentavansa sukunsa. Hän tappaakin sillä Pohjolan isännän, vaikka Pohjolan isännän miekka on pitempi.


text: Kalevalan alkuvaiheessa Väinämöinen välttää miekkansa käyttämistä. Hän kieltäytyy miekkailemasta Joukahaisen kanssa, vaan laulaa tämän suohon.


text: Suunnitellessaan hyökkäystä Pohjolaan Väinämöinen käskee Ilmarista takomaan uuden miekan. Miekka on kullattu ja hopeoitu ja se kerrotaan kaikkein parhaaksi. Väinämöinen kolistelee saamaansa miekkaa kahden kallion välissä, ja kehuskelee, että sillä löisi vaikka vuoret poikki.


text: Väinämöinen käyttää miekkaa Pohjolan väkeä vastaan, iskien pohjan poikien päitä kuten nauriin naatteja. Louhen hyökätessä Kokkolintuna Sampoa kuljettavaan laivaan Väinämöinen kuitenkin käyttää airoa aseenaan, sillä miekka ei ylettäisi.


text:
Väinämöisen miekka on tärkeässä osassa Don Rosan Sammon Salaisuus -nimisessä Aku Ankka -tarinassa.
Kalevalaisessa runoudessa on usein sodankävijän varusteeksi mainittu "lustot", "teräsvyöt", "rautapaidat" tai "rautapannat". Nämä on yleensä tulkittu panssaripaidoiksi, mutta jotkut tutkijat, kuten Martti Haavio olettavat, että kyseessä olisivat ainakin joissain tapauksissa taikavarusteet, voimavyöt.


text: Sodankävijän loitsuissa pyydetään toisinaan Ukko ylijumalaa pudottamaan umpiputki, suojaava taikaesine.


text: Kypärästä puhutaan toisinaan. Surullisella mielellä olevan sanotaan olevan "kallella kypärin" ja uljaan sulhasen kehuntalauluissa voidaan huomioida tämän päässä oleva pysty tai kultainen kypärä. Sotasaaliina saatua kultaa ja hopeaa voidaan mitata sillä, miten monta kypärää se täyttää. Metsän poikaa kutsutaan punakypäräksi.


text: Kilpi on varusteena kansanrunoissa Kalevan pojalla, josta tunnetaan myös nimi Kullervo. Hän pyytää seppää takomaan itselleen miekan, kilven ja kirveen.


title: Lagodekhin piirikunta

text: Lagodekhin piirikunta () on piirikunta Kakhetin hallintoalueella Georgian itäosassa Azerbaidžanin rajalla. Piirikunnassa on noin 51 000 asukasta (vuonna 2007) ja sen pinta-ala on 890 neliökilometriä. Sen keskus on Lagodekhin kaupunki.


title: Lagodekhin piirikunta

text: Piirikunta rajautuu pohjoisessa Venäjän Dagestanin alueeseen, idässä Azerbaidžaniin, etelässä Sighnaghin ja Dedoplistsqaron piirikuntiin ja lännessä Qvarelin piirikuntaan. Piirikunnassa on Lagodekhin kaupungin lisäksi 63 kylää. Kaukasuksen etelärinteillä sijaitsee Lagodekhin luonnonpuisto, joka on Georgian vanhin ja perustettu jo vuonna 1912.


title: Activision

text: Activision Publishing, Inc on yhdysvaltalainen videopelien julkaisija, joka on perustettu 1. lokakuuta 1979 nimellä Activision, Inc.. Yrityksen perustivat neljä Atarilta lähtenyttä ohjelmoijaa, David Crane, Alan Miller, Robert Whitehead ja Larry Kaplan, joihin liittyi musiikkiteollisuudesta lähtenyt Jim Levy.


title: Activision

text: Vuonna 1989 yhtiö muutti nimeksi Mediagenic ja laajensi toimintaansa muihin tietokoneohjelmiin. Vuonna 1991 Medigenic haki konkurssiin, ja vuonna 1993 Activision palasi jatkamaan toimintaansa.


title: Activision

text: Activision yhdistyi vuonna 2008 Vivendin omistaman Vivendi Gamesin kanssa Activision Blizzard -nimiseksi yhtiöksi mutta jatkaa pelien julkaisemista nimellä Activision Publishing Inc. Activision Blizzardin tytäryhtiönä.


title: Activision

text: Ennen Activisionia ei ollut monia itsenäisiä pelitaloja, jotka keskittyivät ainoastaan videopelien kehittämiseen. Useat yhtiöt olivat aloittaneet valmistamalla laitteita tai muita ohjelmistoja. Pelikonsolien kehittäjät tekivät itse pelinsä, ja esimerkiksi Atari oli ainoa pelikehittäjä Atari 2600:lle. Tämän vuoksi pelien tekijät eivät saaneet menestyneistäkään peleistä tekijärojalteja eivätkä nimiään peleihin.


title: Activision

text: Toukokuussa 1979 Atarin ohjelmoijat David Crane, Larry Kaplan, Alan Miller ja Bob Whitehead tapasivat Atarin silloisen toimitusjohtajan Ray Kassarin vaatiakseen pelikehittäjien kohtelemista samoin kuin musiikoita eli rojaltien maksamista ja nimien mainitsemista pelien kansissa. Kassar kieltäytyi, ja Crane, Miller ja Whitehead jättivät Atarin perustaakseen Activisionin entisen musiikkijohtajan Jim Levyn kanssa lokakuussa 1979. Kaplan liittyi pian mukaan. Yhtiön nimeksi päätettiin Activision, jotta se näkyisi puhelinluettelossa Ataria ennen.


title: Activision

text: Yhtiön julkaisemia pelejä:


title: Miami Heat

text: Miami Heat on yhdysvaltalainen koripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seura pelaa kotiottelunsa American Airlines Arenalla Miamissa, Floridassa.


title: Miami Heat

text: Seura kuuluu NBA:n itäisen konferenssin kaakkoisdivisioonaan yhdessä Atlanta Hawksin, Charlotte Hornetsin, Orlando Magicin ja Washington Wizardsin kanssa.


title: Miami Heat

text: Miami Heat liittyi NBA:han vuonna 1988 laajennusjoukkueena yhdessä Charlotte Hornetsin kanssa. Se pelasi ensimmäisen NBA-ottelunsa 5. marraskuuta, jolloin se kohtasi Los Angeles Clippersin. Heat hävisi ottelun luvuin 111–91. Seuran menestys oli aluksi laajennusjoukkueille tyypillisesti vaatimatonta. Ensimmäisellä kaudellaan se voitti vain 15 ottelua ja hävisi 67, mukaan lukien ensimmäiset 17 otteluaan, joka oli tuolloin ennätyksellisen heikko kauden aloitus. Heat oli liigan häntäpäässä myös kahdella seuraavalla kaudella, mutta kaudella 1991–1992 se onnistui etenemään ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin. Pudotuspelikokemus päättyi kuitenkin lyhyeen, kun Michael Jordanin johtama Chicago Bulls pudotti Heatin jatkosta suoraan kolmessa ottelussa.


title: Miami Heat

text: Heatin menestyksen suunta kääntyi 1990-luvun puolessa välissä. Vuonna 1995 seura hankki riveihinsä Alonzo Mourningin Charlotte Hornetsista ja seuraavana vuonna Tim Hardawayn Golden State Warriorsista. Nämä kaksi tähtipelaajaa yhdessä Jamal Mashburnin, Voshon Lenardin ja P. J. Brownin kanssa johdattivat seuran itäisen konferenssin loppuotteluihin keväällä 1997. Matkalla seura kaatoi Orlando Magicin voitoin 3–2 ja New York Knicksin voitoin 4–3. Heat hävisi kuitenkin konferenssifinaaleissa Chicago Bullsille voitoin 4–1. 1990-luvun lopulla seuralla oli kova kilpailuasetelma New York Knicksin kanssa, jonka johtavana tähtenä oli tuolloin Patrick Ewing. Lukuun ottamatta vuotta 1997, jolloin seura onnistui voittamaan Knicksin, Heatin tie pudotuspeleissä katkesi tuolloin aina Knicksiä vastaan, vuosina 1998 ja 1999 pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella ja vuonna 2000 toisella kierroksella.


title: Miami Heat

text: Vuonna 2001 Heat putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Charlotte Hornetsia vastaan. Ennen kauden 2001–2002 alkua seura kauppasi pitkäaikaisen pelintekijänsä (point guard) Tim Hardawayn Dallas Mavericksiin. Heat jäi tuolla kaudella pudotuspelien ulkopuolelle ensimmäisen kerran sitten vuoden 1995, ja pudotuspelipaikka jäi saavuttamatta myös kaudella 2002–2003, jolla seura pelasi ilman terveysongelmien vuoksi sivussa ollutta sentteri Alonzo Mourningia. Seuran onni kääntyi kuitenkin jälleen kaudella 2003–2004. Heat varasi ensimmäisenä varauksenaan Dwyane Waden ja hankki samana kesänä vapaina pelaajina Lamar Odomin ja Rafer Alstonin. Uusien vahvistustensa ansiosta Heat pääsi jälleen pudotuspeleihin ja eteni aina toiselle kierrokselle, jolla se hävisi Indiana Pacersille voitoin 4–2.


title: Miami Heat

text: Kesällä 2004 Heat hankki riveihinsä Shaquille O’Nealin Los Angeles Lakersista vaihdossa Odomiin, Brian Grantiin, Caron Butleriin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Keväällä 2005 Heat eteni toisen kerran historiassaan itäisen konferenssin loppuotteluihin, joissa se hävisi Detroit Pistonsille niukasti voitoin 4–3. Vuonna 2006 Heat voitti historiansa ensimmäisen NBA-mestaruuden lyötyään loppuotteluissa Dallas Mavericksin voitoin 4–2 oltuaan sarjassa jo tappiolla 0–2. Viimeksi mestaruuteen vastaavasta tilanteesta oli noussut Portland Trail Blazers vuonna 1977. Heatin mestaruuden takuumiehenä toimi heittävä takamies Dwyane Wade, joka nimettiin . Wade oli finaaliotteluiden paras pistemies kaikissa Heatin voittamissa otteluissa tehden parhaimmillaan 43 pistettä yhdessä ottelussa (viides loppuottelu). Heatin mestaruusjoukkueen päävalmentajana toimi kokenut Pat Riley, joka tuli valmennusvastuuseen vuoden 2005 lopulla Stan Van Gundyn tilalle. Riley oli valmentanut seuraa myös aiemmin vuodesta 1995 vuoteen 2003.


title: Miami Heat

text: Mestaruusvuoden jälkeisenä kautena 2006–2007 Heat putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella suoraan neljässä ottelussa Chicago Bullsia vastaan. Ennen uuden kauden, kauden 2007–2008 alkua Heat uusi vahvasti pelaajistoaan, kun seuran jätti suurin osa vuoden 2006 mestaruusjoukkueeseen kuuluneista pelaajista. Eddie Jones, Jason Kopono, Gary Payton ja James Posey jättivät seuran jäätyään vapaiksi pelaajiksi ja Michael Doleac, Wayne Simien sekä Antoine Walker siirtyivät pelaajakaupan kautta Minnesota Timberwolvesiin vaihdossa Ricky Davisiin ja Mark Blountiin. Kesken kauden Shaquille O’Neal siirtyi Phoenix Sunsiin vaihdossa Shawn Marioniin ja Marcus Banksiin. Heat jäi tuolla kaudella, jolla joukkuetta vaivasivat monet loukkaantumiset, pudotuspelien ulkopuolelle liigan pienimmällä voittoprosentilla. Kauden päätyttyä Pat Riley jätti seuran päävalmentajuuden ja hänen tilalleen uudeksi päävalmentajaksi tuli Erik Spoelstra.


title: Miami Heat

text: Heat palasi pudotuspeleihin kaudella 2008–2009, mutta putosi jatkosta jo niiden ensimmäisellä kierroksella Atlanta Hawksia vastaan. Kauden aikana Dwyane Wadesta tuli maaliskuussa 2009 seuran kautta aikain eniten pisteitä tehnyt pelaaja ja myöhemmin samassa kuussa Alonzo Mourningista, jonka ennätyksen Wade oli ohittanut, tuli ensimmäinen pelaaja, jonka pelinumeron (numero 33) Heat on jäädyttänyt. Mourning, joka kuului myös vuoden 2006 mestaruusjoukkueeseen, pelasi viimeisen NBA-ottelunsa vuonna 2007. Seuraava numeron jäädytys tapahtui lokakuussa 2009, jolloin seura jäädytti Tim Hardawayn pelinumeron (numero 10). Heat pääsi pudotuspeleihin myös vuonna 2010, mutta putosi edelliskauden tapaan pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella, tuolla kertaa Boston Celticsiä vastaan.


title: Miami Heat

text: Suurimpia muutoksia Heatin pelaajistossa ennen kauden 2010–2011 alkua olivat pienenä laitahyökkääjänä pelaavan LeBron Jamesin hankinta Cleveland Cavaliersista ja isona laitahyökkääjänä pelaavan Chris Boshin hankinta Toronto Raptorsista. Molemmat siirrot olivat sign-and-trade-tyyppisiä, joissa Cavaliers ja Raptors saivat vaihdossa etupäässä varausvuoroja. Muihin muutoksiin kuului muun muassa iso laitahyökkääjä Michael Beasleyn, seuran ensimmäisen kierroksen varauksen vuodelta 2008, kauppaaminen Minnesota Timberwolvesiin vaihdossa kahteen toisen kierroksen varausvuoroon, tarkoituksena tehdä tilaa palkkakattoon.


title: Miami Heat

text: Heat onnistui etenemään NBA:n loppuotteluihin heti ensimmäisenä kautenaan Jamesin ja Boshin hankinnan jälkeen. Seura voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Philadelphia 76ersin, toisella kierroksella Boston Celticsin ja konferenssifinaaleissa Chicago Bullsin. Kaikki kolme ottelusarjaa päättyivät voitoin 4–1. NBA:n loppuotteluissa Heat sai vastaansa vuoden 2006 tapaan Dallas Mavericksin. Mavericks vei mestaruuden otteluvoitoin 4–2.


title: Miami Heat

text: Vuonna 2012 Heat pelasi NBA:n loppuotteluissa toista vuotta peräkkäin. Se voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella New York Knicksin voitoin 4–1, toisella kierroksella Indiana Pacersin voitoin 4–2 ja konferenssifinaaleissa Boston Celticsin voitoin 4–3. Loppuotteluissa Heat kohtasi Oklahoma City Thunderin, joka kaatui voitoin 4–1. Näin ollen Heat onnistui voittamaan historiansa toisen mestaruuden, ja ensimmäisen Jamesin ja Boshin hankinnan jälkeen. Loppuottelusarjan arvokkaimman pelaajan palkinnolla palkittiin LeBron James, joka ylsi loppuotteluissa muun muassa tripla-tuplaan mestaruuden ratkaisseessa viidennessä ottelussa (26 pistettä, 13 syöttöä ja 11 levypalloa).


title: Miami Heat

text: Kaudella 2012–2013 Heat ylsi historiansa parhaaseen menestykseen runkosarjassa voitettuaan 66 ottelua 82:sta (voittoprosentti 80,5). Sillä oli helmikuusta maaliskuuhun 2013 27:n ottelun voittoputki, NBA-historian toiseksi pisin. Pudotuspeleissä seura ylsi NBA:n loppuotteluihin kolmannen kerran peräkkäin voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Milwaukee Bucksin voitoin 4–0, toisella kierroksella Chicago Bullsin voitoin 4–1 ja konferenssifinaaleissa Indiana Pacersin voitoin 4–3. Heat saavutti toisen peräkkäisen ja kaikkiaan kolmannen NBA-mestaruutensa voitoin 4–3 San Antonio Spursia vastaan. Loppuottelusarjan arvokkaimpana pelaajana palkittiin toistamiseen LeBron James. Kaudella 2013–2014 Heat ylsi NBA:n loppuotteluihin neljännen kerran peräkkäin, mutta hävisi mestaruuden edellisvuoden finaalivastustajalleen San Antonio Spursille voitoin 1–4.


title: Homejuusto

text: Homejuusto on pehmeä juusto, joka kypsytetään Penicillium-suvun pensselihomeiden avulla. Homejuustot jaetaan sini- ja valkohomejuustoihin. Sinihomejuustoissa homekasvusto on sinertävää ja sijaitsee suonina juuston seassa. Valkohomejuustoissa homeen annetaan kasvaa juuston pinnalla muutamien päivien tai viikkojen ajan, jolloin pinnalle muodostuu huntuinen valkea kerros. Joitakin myös sisältä homekypsytettyjä valkohomejuustoja on olemassa. Homejuustot ovat usein voimakassuolaisia, sekä maultaan ja tuoksultaan voimakkaita.


title: Homejuusto

text: Homejuusto syntyi todennäköisesti sattuman kautta, kun tavallisia juustoja säilytettiin luolissa, ja niissä esiintyneet homeet alkoivat kasvaa juustossa. Lopulta syntyneen uudenlaisen juuston maku havaittiin hyväksi, ja homejuustoja alettiin kypsyttää järjestelmällisesti luolissa. Näin tehdään yhä, mutta yleisempää on homeen siirtäminen juustoon laboratoriossa kasvatetusta kannasta. Ensimmäiset maininnat Roquefort-sinihomejuustosta ovat jo vuodelta 79 Pliniuksen teksteissä.


title: Homejuusto

text: Sinihomejuustoissa juustomassaan tehdään pieniä reikiä homeen kasvun vauhdittamiseksi juuston sisällä. Avatun juustopalan pinnalle alkaa kehittyä uutta, aluksi vaaleaa homekasvustoa, mikä ei kuitenkaan vaikuta juuston syömäkelpoisuuteen. Oikein säilytetyssä homejuustossa viljelty homekanta on niin vahva, etteivät muut haitalliset homeet menesty siinä. Sinihomejuusto voi parantua vanhetessaan, mutta enemmän tuorejuuston tyyppinen valkohomejuusto pilaantuu nopeammin. Pilaantuneen valkohomejuuston tunnistaa voimakkaasta ammoniakin tuoksusta – tosin mietona tuoksu on luonteenomainen eräille pitkään kypsytetyille valkohomejuustoille.


title: Lantškhutin piirikunta

text: Lantškhutin piirikunta () on piirikunta Gurian hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 38 800 asukasta (vuonna 2007) ja sen pinta-ala on 533 neliökilometriä. Piirikunta rajoittuu lännessä Mustaanmereen ja sillä on 18 kilometrin pituinen rannikko. Osa Kolkhetin kansallispuistosta sijaitsee sen alueella. Piirikunnan keskus on Lantškhutin kaupunki.


title: Lentekhin piirikunta

text: Lentekhin piirikunta () on piirikunta Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueella Georgian pohjoisosassa. Piirikunnassa on noin 8 900 asukasta (2007) ja sen pinta ala on 1 344 neliökilometriä. Sen keskus on Lentekhin kaupunkityyppinen taajama.


title: Lentekhin piirikunta

text: Etnografisesti Lentekhi kuuluu historialliseen alemman ("kvemo") Svanetian alueeseen. Piirikunta rajautuu pohjoisessa Mestian, lännessä Tškhorotsqun ja Martvilin, etelässä Tsagerin ja idässä Ambrolaurin ja Onin piirikuntiin sekä koillisessa Venäjään. Alue on vuoristoinen ja sijaitsee keskimäärin 600 metrin korkeudella merenpinnasta; Lentekhin kaupunkityyppinen taajama on Tskhenistsqali-joen varrella 700 metrin korkeudella ja piirikunnan korkein kylä 1 800 metrin korkeudella. Piirikunnan alueella on lukuisia kirkkoja 800–1100-luvuilta.


title: Martvilin piirikunta

text: Martvilin piirikunta () on piirikunta Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on noin 44 600 asukasta (2007) ja sen pinta-ala on 881 neliökilometriä. Sen keskus on Martvilin kaupunki (noin 5 700 as. vuonna 2014).


title: Martvilin piirikunta

text: Keskiajalla Martvilin luostari oli merkittävä keskus. Martvilin-Tšqondidin katedraali rakennettiin 600-luvulla ja Abhasian kuningas Giorgi II teki siitä episkopaalisen keskuksen 900-luvulla. Kuningas Bagrat IV on haudattu luostariin. Useat keskiajan oppineet, heistä huomattavimpana Giorgi Tšqondideli, työskentelivät luostarissa.


title: Martvilin piirikunta

text: Martvilin kaupunki oli neuvostoaikana (1936–1990) nimeltään "Gegetškori" () bolševikki Saša Gegetškorin mukaan.


title: Schusterin kaava

text: Schusterin kaavan mukaan levossa olevaan elektroniin vaikuttava sähkökentän tekemä työ "Ue" on sama kuin elektronin liike-energia lopussa. Siis formula_1, missä "U" on katodin ja anodin välinen jännite, e on elektronin varaus eli alkeisvaraus, m on elektronin massa ja "v" on elektronin loppunopeus.


title: Arlingtonin sotilashautausmaa

text: Arlingtonin sotilashautausmaa () on Arlingtonissa Virginiassa sijaitseva yhdysvaltalainen sotilashautausmaa. Se perustettiin Yhdysvaltain sisällissodan aikana etelävaltioiden joukkojen kenraalin Robert E. Leen kotitilalle. Se sijaitsee Pentagonin vieressä Potomacjoen rannalla vastapäätä Washingtonin kaupunkia. Hautausmaan pinta-ala on 248 hehtaaria.


title: Arlingtonin sotilashautausmaa

text: Hautausmaahan on haudattu kaikkien Yhdysvaltain käymien sotien sotilaita. Myös yli 3 800 entistä orjaa on haudattu sinne.


title: Arlingtonin sotilashautausmaa

text: Alueella sijaitseva vuonna 1932 valmistunut ja yleisölle avoin marmorinen Tuntemattoman sotilaan hauta (”Tomb of the Unknowns”) on suosittu turistikohde. Se koostuu seitsemästä osasta, joiden kokonaispaino on 72 tonnia. Hautaa on vartioitu vuorokauden ympäri vuodesta 1948 lähtien. Muita suosittuja vierailukohteita ovat muun muassa Iwo Jiman muistomerkki sekä presidentti John F. Kennedyn ja hänen puolisonsa hauta, jossa palaa ikuinen tuli. Hautausmaalla on lisäksi Challenger- ja Columbia-avaruussukkuloiden onnettomuuksien muistomerkki sekä Pentagonin terrori-iskun ja Lockerbien pommi-iskun uhrien muistomerkki. Suomalaiset Mannerheim-ristin ritarit Olavi Alakulppi ja Lauri Törni on myös haudattu Arlingtonin sotilashautausmaalle.


title: Arlingtonin sotilashautausmaa

text: Arlingtonin sotilashautausmaalle on haudattu yli 300 000 vainajaa. Se on Yhdysvaltojen 130 kansalliskalmistosta toiseksi suurin Long Islandilla sijaitsevan Calvertonin kansalliskalmiston jälkeen.


title: Springfield M1903

text: Springfield M1903 ("United States Rifle, Caliber .30, Model 1903") on .30-06 Springfield–kaliiperinen pulttilukkoinen sotilaskivääri, joka otettiin Yhdysvaltain armeijan palveluskäyttöön 20. kesäkuuta 1903. M1903 käytettiin ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, sekä tarkka-ampujakiväärinä vielä Korean ja Vietnamin sodissa.


title: Springfield M1903

text: Malli sai nimensä liittovaltion Springfieldin asetehtaalta "Springfield Armory"lta, jossa se kehitettiin saksalaisen Mauser M1898 pohjalta 1900-luvun alussa. Malli korvasi vuonna 1892 käyttöönotetun norjalaisperäisen Krag-Jorgensenin.


title: Springfield M1903

text: M1903:n korvasi itselataava M1 Garand vuodesta 1936 eteenpäin.


title: Springfield M1903

text: Kivääristä valmistettiin neljää pääversiota, joilla oli useita alatyyppejä.


title: Springfield M1903

text: Lisäksi aseesta valmistettiin erilaisia harjoitus- ja National Match -kilpa-ammuntamalleja. Pitkän valmistuksessaoloaikansa aikana aseen osiin tehtiin lukuisia pieniä muutoksia valmistusajankohdasta ja valmistajasta riippuen.


title: Springfield M1903

text: .30-06-kaliiperisilla kivääreillä voi ampua alkuperäisen mallin .30-03-patruunoita, mutta ei päinvastoin.


title: Springfield M1903

text: Ensimmäisen maailmansodan aikana M1917 Enfield -kiväärit olivat suurimman osan sodasta M1903-mallia yleisempiä yhdysvaltalaisilla joukoilla. Toisen maailmansodan aikana M1903 säilyi pitkään palveluskäytössä varsinkin Tyynenmeren sotanäyttämöllä, ennen vähittäistä korvaantumistaan M1 Garandilla.


title: Mestia

text: Mestia () on kaupunkityyppinen taajama Mestian piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Taajamassa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 2 600 asukasta. Se on piirikuntansa keskuspaikkakunta. Taajama sijaitsee noin 1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.


title: Mestia

text: Pienestä koostaan huolimatta Mestia on ollut Svanetian tärkein kaupunki ja alueen kulttuurin keskus vuosisatojen ajan. Kaupunkia hallitsevat kiviset puolustustornit, joita on ympäri Svanetiaa. Ylemmän Svanetian keskiaikaiset monumentit on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon.


title: Mestia

text: Mestian etnografis-historiallisessa museossa on ainutlaatuisia ikoneja ja käsikirjoituksia. Mestia on myös vuorikiipeilyn keskus; kaupungin ulkopuolella on svanetialaiselle vuorikiipeilijä Mikheil Khergianille omistettu museo..


title: EVA

text: EVA voi tarkoittaa seuraavia asioita:


title: Isot Antillit

text:
Isot Antillit ovat Karibianmerellä sijaitseva saariryhmä, johon kuuluu neljä pääsaarta: Kuuba, Jamaika, Puerto Rico ja Hispaniola. Niistä Kuuba ja Jamaika ovat omat itsenäiset valtionsa, Puerto Rico kuuluu itsehallintoalueena Yhdysvaltoihin, ja Hispaniolan saarella on kaksi valtiota: lännessä Haiti ja idässä Dominikaaninen tasavalta.
Isojen Antillien itäpuolinen pienemmistä saarista koostuva saariryhmä tunnetaan nimellä Pienet Antillit. Kaikki Karibianmeren saaret muodostavat yhdessä Länsi-Intian saariston.


title: Mtskheta

text: Mtskheta () on kaupunki Mtskhetan piirikunnassa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueella Georgiassa. Kaupungissa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 7 700 asukasta.


title: Mtskheta

text: Mtskheta on yksi Georgian vanhimmista kaupungeista. Nykyisen kaupungin lähistöllä sijaitseva Armazi toimi Iberian kuningaskunnan pääkaupunkina 400–500-luvulle saakka, kunnes pääkaupunki siirrettiin Tbilisiin. Mtskheta on edelleen Georgian ortodoksisen kirkon pääkaupunki ja se on ollut maan hengellinen keskus aina 300-luvun alkupuolelta saakka, kun kristinusko otettiin Iberian valtionuskonnoksi. Se sijaitsee parikymmentä kilometriä Tbilisistä pohjoiseen Aragvi- ja Mtkvari-jokien yhtymäkohdassa. Tbilisin ja Potin välinen rautatie kulkee kaupungin ohi.


title: Mtskheta

text: Mtskhetassa on lukuisia nähtävyyksiä. 1000-luvulla rakennettu Svetitskhovelin katedraali hallitsee kaupunkikuvaa. Paikalle on perimätiedon mukaan haudattu Kristuksen kaapu, ja sinne rakennettiin maan ensimmäinen kirkko 300-luvulla. Kuningas Vakhtang I korvasi aiemman puukirkon kivisellä 500-luvulla, ja sen jäännökset ovat edelleen jäljellä. Nykyisestä kirkosta tuli itäisen Georgian kuninkaiden hautauspaikka, ja Timur Lenkin joukot vahingoittivat sitä 1300-luvun lopulla. Kupoli restauroitiin 1400-luvulla. Kirkkoa ympäröi 1700-luvun aikana rakennettu muuri.


title: Mtskheta

text: Svetitskhovelin lisäksi Georgian arkkitehtuurin tärkeimpiin monumentteihin kuuluu 500-luvun lopulla rakennettu Džvarin luostari, joka kohoaa korkealla kukkulalla kaupungin yläpuolella. Monille georgialaisille kirkko on maan pyhin paikka. Perimätiedon mukaan Pyhä Nino asetti paikalle ristin käännytettyään maan kristinuskoon. Paikalta on vaikuttava näkymä kaupunkiin ja Aragvin laaksoon.