title: Howard Hughes

text: Vuonna 1972 yhdysvaltalainen kirjailija Clifford Irving ilmoitti, että hän aikoo julkaista Howard Hughesin muistelmat. Kustantajana toimi McGraw-Hill. Irvingin kirjasta tuli bestseller, ja hänestä tuli kuuluisa kirjailija. Salaperäisen miljonäärin elämästä tuli hitti. Sitten tuli uusi yllätys: Eräästä hotellista Bahamalta tuli salaperäinen puhelinsoitto. Hughes halusi järjestää lehdistötilaisuuden Los Angelesissa. Hughes sanoi puhelimen kautta muutamille suurille median edustajille, ettei ole edes tavannut Clifford Irving -nimistä henkilöä. Samalla Hughesin salaperäinen elämä sai käänteen – hän olikin elossa. Hughes kehotti kustantajaa perimään rahansa takaisin Irvingiltä. Hughesin lakimies Chester Davis haastoi Irvingin oikeuteen syytettäen tätä väärentämisestä ja hänen vaimoaan Edithiä petoksesta.


title: Howard Hughes

text: Hughes kuoli 5. huhtikuuta vuonna 1976 klo 13.26 lentokoneessa matkalla Acapulcosta Houstonin metodistiseen sairaalaan 70-vuotiaana.


title: Howard Hughes

text: Joidenkin mukaan Hughes kuoli Meksikossa. Kodeiini ja elämäntapa tekivät hänestä melkein tunnistamattoman. Hughes antoi joidenkin lähteiden mukaan kynsiensä, tukkansa ja partansa kasvaa leikkaamatta niitä. Parhaimpina päivinään Hughes oli 193 cm pitkä ja painoi 72 kg. Kuollessaan hän oli 7,5 cm lyhyempi ja painoi vain 41 kg. FBI:n piti ottaa sormenjälkiä tunnistaakseen hänet. Hughesin yksityiset lentäjät kuvailivat hänet vanhaksi, väsyneeksi ja loppuun kuluneeksi. Hänellä oli parta ja harmaat hiukset, jotka ulottuivat olkapäille.


title: Howard Hughes

text:
Ruumiinavauksen yhteydessä selvisi, että Hughesin kuolemaan myötävaikutti myös vakava munuaissairaus.
Hughesin hauta on vaatimaton. Hänet on haudattu Glenwoodin hautausmaalle sukuhautaan Houstoniin. Haudassa lukee "Howard Robard Hughes, Jr (24. joulukuuta 1905, 5. huhtikuuta 1976)".


title: Howard Hughes

text: Hughes tunnettiin erityisesti banaani-, pähkinä- ja suklaajäätelön ystävänä. Hän tilasi niitä jopa tuhansia litroja hotelleihinsa.


title: Howard Hughes

text: Hughes oli naimisissa Ella Ricen kanssa 1925–1929. Näyttelijä Terry Moore asui Hughesin luona lyhyen aikaa, ja Hughesin kuoleman jälkeen hän väitti, että he olivat olleet salaisesti naimisissa vuodesta 1949 eivätkä olleet koskaan eronneet. Liitto näyttelijä Jean Petersin kanssa oli voimassa 1957–1971, vaikka pari eli vuosia asumuserossa ja keskustelikin vain puhelimitse Hughesin erakoiduttua.


title: Howard Hughes

text: Vuonna 2005 Howard Hughes tuli ajankohtaiseksi viisi Oscar-palkintoa voittaneen "Lentäjä"-elokuvan myötä. Elokuvan ohjasi Martin Scorsese ja Hughesia esitti Leonardo DiCaprio.


title: Howard Hughes

text: "The Amazing Howard Hughes" -televisioelokuvassa (1977) eksentrikkomiljardööriä esittää Tommy Lee Jones.


title: Howard Hughes

text: Howard Hughesin väärennetyn omaelämäkerran tapausta käsittelee vuoden 2006 elokuva "Vedätys".


title: Helppoa soiteltavaa

text: Helppoa soiteltavaa on YUP-yhtyeen 25. marraskuuta 2004 julkaisema ja Liken kustantama yhtyeen kappaleita sisältävä nuottikirja. Jokaiselta levyltä on mukaan otettu kaksi yhtyeen fanien äänestyksellä valitsemaa kappaletta, joista on täydelliset partituurit lukuun ottamatta kappaleiden lyömäsoitinosuuksia, joiden yhtye sanoo olevan helposti kuultavissa levyiltä. Mukana on myös yhtyeen keulahahmon Jarkko Martikaisen kommentit jokaiseen kappaleeseen muiden jäsenien mielipiteillä ja muisteloilla höystettynä.


title: Helppoa soiteltavaa

text: Kirja sisältää seuraavien kappaleiden nuotit:


title: Helppoa soiteltavaa

text: Lokakuussa 2005 julkaistiin nuottikirjan toinen osa, "Helppoa soiteltavaa II". Se sisältää seuraavien kappaleiden nuotit:


title: Helppoa katseltavaa

text: Helppoa katseltavaa on suomalaisen YUP-yhtyeen vuonna 2004 julkaisema DVD. Levy on kattava esittelyteos yhtyeestä sisältäen muun muassa yhtyeen kaikki musiikkivideot, YUP:n jäsenten haastattelut, laajan kuvagallerian sekä erinäisiä keikkataltiointeja. Helppoa katseltavaa oli listaykkönen kolmen viikon ajan Suomen virallisella musiikki-dvd -listalla. Maaliskuussa 2008 "Helppoa katseltavaa" myi kultalevyyn oikeuttavan määrän.Tavastia, Helsinki (14. syyskuuta 1996)


title: Helppoa katseltavaa

text: Provinssirock, Seinäjoki (20. kesäkuuta 1999)


title: Helppoa katseltavaa

text: Lista TOP40 (11. marraskuuta 1999)


title: Helppoa katseltavaa

text: Lutakko, Jyväskylä (9. marraskuuta 2001)


title: Helppoa katseltavaa

text: Lutakko, Jyväskylä (4.-5. huhtikuuta 2003)


title: Helppoa katseltavaa

text: Ilosaarirock, Joensuu (17. heinäkuuta 2004)


title: Helppoa katseltavaa

text: + Piiloraitoja


title: Outo elämä

text: Outo elämä on YUP-yhtyeen helmikuussa 1998 julkaisema albumi.


title: Outo elämä

text: Levyä pidetään YUP:n läpimurtolevynä. Osaltaan syynä on levyn äänittäjä ja miksaaja Dan Tigerstedt, joka ei ole tehnyt yhtyeen kanssa yhteistyötä tämän albumin ulkopuolella.


title: Outo elämä

text: Albumin paras listasijoitus Suomen virallisella albumilistalla oli 7.


title: Outo elämä

text: "Oudon elämän" kappaleista "Tavaroiden taikamaailma", "Tuuliajolla" ja "Mitä luoja teki ennen kuin loi maailman?" pääsivät vuonna 2004 tuplakokoelmalle "Helppoa kuunneltavaa".Sovitukset YUP, paitsi 1, 2, 6, 10, 11 YUP ja Matti Nurro.


title: Columbia (avaruussukkula)

text: Columbia (Nasan avaruussukkuloiden ("orbital vehicle") luokituksessa OV-102) oli Nasan sukkulalaivaston ensimmäinen avaruuskelpoinen avaruussukkula. Ennen "Columbiaa" oli valmistunut testisukkula "Enterprise", mutta se pystyi ainoastaan ilmakehässä tapahtuviin koelentoihin. Sukkulan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1975. "Columbian" ensimmäinen lento (STS-1) tapahtui 1981 ja viimeinen (STS-107) – 2003 . Sukkula ja sen seitsenhenkinen miehistö tuhoutuivat sukkulan palatessa Maan ilmakehään.


title: Columbia (avaruussukkula)

text: Avaruussukkula Columbia lensi , oli avaruudessa , kiersi kiertoradan ja lensi kaikkiaan . Se ei kertaakaan vieraillut aikanaan toiminnassa olleilla avaruusasemilla eli Mirillä tai ISS:llä.


title: Columbia (avaruussukkula)

text: Avaruussukkula Columbia tuhoutui 2003 . Sukkula hajosi ilmakehään palaamisen aikana Texasin yläpuolella lennolla STS-107. Onnettomuudessa sai surmansa sukkulan koko seitsemän hengen miehistö. Onnettomuuden jälkeen kaikki sukkulat olivat kaksi vuotta lentokiellossa.


title: Columbia (avaruussukkula)

text: Vaurio aiheutui todennäköisimmin siitä, että polttoainetankin ulkoisesta lämpöeristeestä irtosi vaahtomuovin palanen nousun aikana sukkulan jo lentäessä suurella nopeudella ja että tämä pala iskeytyi sukkulan vasemman siiven etureunaan. Asia havaittiin onnettomuuden jälkeen, kun onnettomuutta pyrittiin selvittämään tutkimalla laukaisun aikana kuvattua videomateriaalia. Lennon aikana tuumailtiin, että muovin osuminen sukkulaan ei olisi aiheuttanut vaarallisia vauriota. Siiven etureunan lämpöeriste kuitenkin rikkoutui, ja kun sukkula palasi takaisin ilmakehään, siiven lämpöeristeeseen tulleesta reiästä sisään päässeet kuumat kaasut hajottivat siiven.


title: Columbia (avaruussukkula)

text: Columbian lento ei ollut varautunut normaaliin avaruuskävelyyn, eikä mahdollisten vaurioiden tarkastus olisikaan tällä lennolla onnistunut. Kaikki sukkulat ovat kuitenkin varautuneita hätätapauksessa sulkemaan lastiruuman ovet tai irrottamaan tietoliikenneantennin avaruuskävelyn avulla, eli tarvittavat varusteet avaruuskävelyn suorittamiseen olivat mukana. Myöskään ISS:n kiertoradalle siirtyminen ja asemaan telakoituminen ei olisi ollut mahdollista. Toista sukkulaa (seuraavana vuorossa ollut "Atlantis") ei olisi voitu lähettää ajoissa pelastamaan Columbian miehistöä. Tuhon jälkeen Nasa teki pitkällisen tutkimuksen (CAIB, Columbia Accident Investigation Board – sen raportti on Nasa sivuilla) onnettomuuden syistä.


title: Savanninorsu

text: Savanninorsu eli pensasnorsu ("Loxodonta africana") on suurin nykyisin elävä maaeläin.


title: Savanninorsu

text: Savanninorsu on yksi kolmesta afrikannorsulajista. Muita lajeja ovat metsänorsu ("Loxodonta cyclotis") ja sukupuuttoon kuollut "Loxodonta adaurora". Metsänorsua ja savanninorsua pidettiin aikaisemmin yhtenä lajina, jota kutsuttiin nimellä afrikannorsu. DNA-testit kuitenkin osoittivat niiden olevan eri lajit.


title: Savanninorsu

text: Afrikannorsu voi kasvaa 3,5 metriä korkeaksi ja seitsemän tonnia painavaksi. Syöksyhampaat voivat olla yli kolme metriä pitkät. Suurin tunnettu hammas painoi 117 kilogrammaa. Otsa on kupera, selkä hieman kovera ja kärsä poikkiharjainen. Korvat ovat jopa 1,5 metriä korkeat ja miltei yhtä leveät.


title: Savanninorsu

text: Afrikannorsu elää Afrikassa päiväntasaajan tienoilla noin 17. leveyspiirille asti pohjoiseen ja etelään.


title: Savanninorsu

text: Puoliaavikoille sopeutuneita Luoteis-Namibian Damaramaan niin kutsuttuja aavikkonorsuja pidetään yleensä erikoistuneina savanninorsujen osapopulaatioina. Ne etsivät ravintonsa ja vetensä aavikon keitaista.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkokettu eli fennekki ("Vulpes zerda", myös "Fennecus zerda") on Saharan aavikolla ja Sahelin alueella Pohjois-Afrikassa yleisenä esiintyvä koiraeläinlaji. Noin 20 senttimetriä korkea ja 30–40 senttimetriä pitkä aavikkokettu on koiraeläimistä pienin.


title: Aavikkokettu

text: Väritykseltään aavikkokettu on ruskeankeltainen, mikä auttaa lajia suojautumaan aavikolla. Myös sen suuret korvat ovat tulosta sopeutumisesta kuumiin oloihin ja auttavat viilentämään elimistöä. Aavikkoketun turkki hylkii lämpöä ja auringonvaloa päivisin, mutta säilyttää lämmön öisin ilman viilentyessä. Sen anturat ovat paksun karvan peitossa, mikä suojaa niitä kuumalta hiekalta.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkokettu on pienin koiraeläinlaji. Paino vaihtelee naaraiden 0,8 kilogrammasta koiraiden 1,5 kilogrammaan. Ruumis on noin 30–40 senttimetriä pitkä, ja hännän osuus siitä on 18–30 senttimetriä. Säkäkorkeus on 18–22 senttimetriä. Korvat ovat aavikkokettujen huomiota herättävin piire. 15 senttimetriä pitkät korvalehdet ovat huomattavan suuret kallon kokoon verrattuna.


title: Aavikkokettu

text: Aikuisten yksilöiden turkki on tiheää ja silkkimäistä. Turkki on selkäpuolelta ruskeankeltaista ja raajoista, naamasta, korvien reunoilta ja vatsapuolelta valkoista. Nuorten yksilöiden turkki on untuvanpehmeä ja pääosin valkoinen. Tassut ovat erittäin karvaiset, mikä suojelee polkuanturoita kuumalta hiekalta.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkokettu on levinnyt laajalle alueelle Pohjois-Afrikan ja Siinain niemimaan pohjoisosien hiekka-aavikoilla ja puoliaavikoilla. Sitä tavataan ympäri Saharaa ja Sahelin alueella 14. leveysasteelle saakka.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkokettu on yleinen levinneisyysalueellaan, ja Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) luokittelee sen elinvoimaiseksi.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkoketut ovat sosiaalisia ja elävät usein perheyhteisössä, johon kuuluu yleensä yksi lisääntyvä pari, nuori pesue ja mahdollisesti niiden vanhempia sisaruksia. Aavikkoketut ovat yksiavioisia, ja pari puolustaa reviiriään aggressiivisesti. Reviirin ne merkitsevät urealla ja ulostekasoin. Aavikkokettujen laumaluonne näkyy niiden monipuolisessa ääntelyssä. Laumanjäsenten sosiaalinen arvojärjestys ilmenee usein leikin kautta.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkoketut ovat yösaalistajia, ja ne syövät lähes mitä tahansa ravintoa, jota onnistuvat pyydystämään. Ne käyttävät ravinnokseen pikkujyrsijöitä, liskoja, lintuja, munia ja hyönteisiä. Lisäksi aavikkoketut syövät hedelmiä, lehtiä ja juuria, eikä niiden tarvitse välttämättä juoda koko elinaikanaan, sillä ne saavat ravinnosta tarvittavan nesteen.


title: Aavikkokettu

text: Päivisin aavikkoketut lepäävät kaivamissaan tunneleissa, joihin ne pakenevat aavikon kuumuutta. Tunneleista muodostuu usein laajoja järjestelmiä, joissa on useampia suuaukkoja vihollisten varalta. Tunneleita kaivetaan yleensä aavikoiden pensaiden alle niin että juuret tukevat tunneleiden seiniä.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkokettu on hyvin sopeutunut aavikon kuumuuteen ja alkaa läähättää vasta yli 35 asteen lämpötilassa. Kylmää se sen sijaan sietää huonosti ja alkaa täristä jo 20 asteessa.


title: Aavikkokettu

text: Aavikkoketun lisääntymiskausi on tammikuusta helmikuuhun, mutta naarat ovat kiimassa vain parin päivän ajan. Aavikkoketut synnyttävät kerran vuodessa. Noin 2–4 poikasta syntyy 50–53 päivää kestävän raskausajan jälkeen. Sokeat ja avuttomat poikaset painavat noin 50 grammaa. Naarasaavikkokettu pitää poikasista huolta pesäkolossa kahden viikon ajan. Viisiviikkoiset poikaset alkavat tutkia pesän ympäristöä, mutta ne vieroitetaan melko myöhään, lähes kolmen kuukauden ikäisinä. Sukukypsyyden aavikkoketut saavuttavat 6–9 kuukauden ikäisinä.


title: Aavikkokettu

text: Suomessa aavikkokettuja voi nähdä Korkeasaaren eläintarhassa. Aavikkokettuja on Korkeasaaressa kolme. Yksi niistä oli laittomasti tuotu Suomeen ja tarvitsi turvapaikkaa. Aavikkoketut asustelevat Korkeasaaren hämärätalossa.


title: Aallonpituus

text: Aallonpituus on paikan suhteen jaksollisen ilmiön kahden vierekkäisen samassa vaiheessa olevan pisteen välinen etäisyys. Esimerkiksi voidaan ottaa aallon kahden harjanhuipun välinen matka.


title: Aallonpituus

text: Esimerkiksi trigonometristä sinifunktiota formula_1 vastaavan aallon pituus formula_2 koska funktio toistuu samanlaisena formula_3 välein.


title: Aallonpituus

text: Jos funktio formula_4 on aallon amplitudifunktio (aaltomuoto), ja formula_5 on aallonpituus, niin formula_6 kaikille formula_7.


title: Aallonpituus

text: Minkä tahansa ajan suhteen jaksollisen, vakionopeudella etenevän aallon pituus formula_8 voidaan esittää aalto-opin perusyhtälönä


Aallonpituus


title: Aallonpituus

text: missä:


title: Aallonpituus

text: jotka kaikki ovat suhteessa havaitsijaan.


title: Aallonpituus

text:
Louis de Broglie ehdotti, että fotoni ei ole ainoa hiukkanen, jolla on sekä hiukkasluonne että aaltoluonne. Hän esitti hiukkasten aallonpituuden laskemiseen kaavan:
jossa:


title: Marsu

text: Marsu ("Cavia porcellus") on Etelä-Amerikasta kotoisin oleva jyrsijä, josta on tullut suosittu lemmikkieläin. Marsu oli yksi yleisimmin käytetyistä koe-eläimistä, jopa siinä määrin että eläimen englanninkielinen nimi "guinea pig" voi tarkoittaa myös koekaniinia. Eläinkokeisiin käytetään enemmän hiiriä ja rottia niiden lisääntymisen nopeuden takia.


title: Marsu

text: Lemmikkinä pidettävää marsulajia "Cavia porcellus" ei tavata missään aidosti luonnonvaraisena. Pohjoisessa Etelä-Amerikassa, Brasilian seudulla tosin elää populaatioita, joiden oletetaan polveutuvan villiintyneistä kesymarsuista. Kesymarsun arvellaan kehittyneen useista eri kantamuodoista, joiksi yleisimmin mainitaan lajit "Cavia aperea" ja "Cavia tschudii".


title: Marsu

text: Marsut ovat kasvinsyöjiä, tarkemmin ruohokasvien syöjiä, mistä syystä niiden ruoan ei tulisi sisältää eläinperäisiä tuotteita, kuten kananmunaa. Lemmikkimarsujen tärkeimmät ruoka-aineet ovat hyvälaatuinen kuivaheinä ja raikas vesi. Kumpaakin on oltava saatavilla vapaasti suolisto-ongelmien, hampaiden liikakasvun ja elimistön kuivumisen ehkäisemiseksi. Marsujen ruokintaan kuuluu usein myös heinää runsaammin energiaa, proteiinia ja hivenaineita sisältävä pellettiruoka, joka on tärkeä lisä muun muassa nuorille ja tiineille marsuille. Lihomisen ja terveysongelmien välttämiseksi marsun ruoan ei tulisi sisältää juurikaan rasvaa eikä sokeria. Hyvälaatuisessa pellettiruoassa on proteiinia noin 10-15 prosenttia (elatusrehu) tai 15-20 prosenttia (kasvatusrehu esimerkiksi nuorille marsuille), ei lainkaan eläinperäisiä aineita, mahdollisimman vähän rasvaa, lisä- ja väriaineita sekä tuhkaa tai muita jäämiä, ja kalsiumia ja fosforia suhteessa 2:1. Hyvälaatuinen pellettiruoka täyttää marsun hivenaine- ja suolatarpeen, joten marsun ruokintaan ei usein kuulu erillistä suolakiveä.


title: Marsu

text: Marsun elimistö ei kykene monista muista nisäkkäistä poiketen tuottamaan C-vitamiinia. Marsun päivittäinen C-vitamiinintarve on vähimmäisylläpidossa 10-25 mg/kg, tiineille ja sairaille marsuille suositellaan kaksinkertaista annosta. Lemmikkimarsu saa C-vitamiinia laadukkaasta tuoreravinnosta kuten vihanneksista ja marsuille tarkoitetuista vitaminoiduista pellettiruoista. C-vitamiinin riittävä päivittäinen saanti voidaan varmistaa ruokaan sekoitettavalla askorbiinihapolla tai erilaisilla C-vitamiinivalmisteilla. C-vitamiinin antamista juomaveteen sekoitettuna ei suositella vaikean tarkkailtavuuden, vitamiinin nopean hajoamisen ja veden mahdollisesti huononevan maistuvuuden vaikutusten vuoksi.


title: Marsu

text: Marsujen hampaat kasvavat jatkuvasti, joten marsun on saatava kuluttaa hampaitaan jyrsimällä. Tarpeeksi kortinen ja karkea kuivaheinä kuluttaa hampaita tehokkaasti. Heinän ohella marsulle voi tarjota puuhaksi ja hampaita kuluttamaan esimerkiksi vähäsuolaista kovaa leipää tai myrkyttämättömien puiden oksia.


title: Marsu

text: Kuivaheinän ja pellettien lisäksi marsun olisi hyvä saada säännöllisesti tuoreruokaa. Marsut voivat syödä vaaratta useimpia juureksia ja vihanneksia sekä myrkyttömiä luonnonkasveja kuten eri heinäkasveja ja voikukkaa. Marsulle sopimattomia kasviksia ovat muun muassa kaali ja sen sukulaiset (voivat aiheuttaa ilmavaivoja), runsaasti tärkkelystä sisältävät juurekset kuten peruna ja bataatti, palko- ja sipulikasvit sekä kaikki kypsennetyt tai pakastetut kasvikset. Hedelmät eivät sovellu säännölliseksi ruoaksi sisältämänsä runsaan sokerin vuoksi, siemenet ja pähkinät rasvan vuoksi.


title: Marsu

text: Monet marsuille tarkoitetut teolliset herkut sisältävät liikaa rasvaa ja sokeria ja usein tarpeettomia lisäaineita kuten väriaineita.


title: Marsu

text: Marsut ovat laumaeläimiä ja niitä pitäisi olla aina vähintään kaksi. Lajitovereiden seuraa vailla elävä lemmikkimarsu voi kesyyntyä huomattavasti ja tulla "sylimarsuksi", mutta ihmisseura ei täytä marsun sosiaalisuuden tarvetta lajitovereiden tavoin.


title: Marsu

text: Marsu-urokset eivät aina tule keskenään toimeen ja saattavat tapella, mikäli ne ovat tutustuneet toisiinsa vasta aikuisina. Joskus myös uroksen käyttö siitoksessa voi vaikuttaa sen käyttäytymiseen muiden urosten kanssa. Poikkeuksia aina on ja aikuisinakin toisilleen tutustutetut urokset voivat tulla todella hyvin toimeen keskenään varsinkin jos naaraita ei ole samassa taloudessa. Poikasina samaan ryhmään pannut urokset tulevat kuitenkin useimmiten toimeen keskenään, eivätkä aikuisinakaan tutustuneet urokset aina tappele keskenään. Myös yksilöiden välillä on eroa, ja jotkin yksilöt eivät koskaan tule kovin läheisiksi toisilleen vaikka olisivat olleet samassa laumassa poikasesta asti. Lemmikkimarsuja pidettäessä ihmisen vastuulla on yhdistää häkkitovereiksi ja laumoiksi sellaisia marsuja, jotka eivät tappele keskenään. Urokset useimmiten ottavat yhteen kerran kunnolla ja kun johtajuus on selvä, jää riita siihen. Naaraat puolestaan voivat nahistella jatkuvasti ja jopa kiusata toisiaan jatkuvasti tökkimällä ja työntämällä pois juomapullolta tai ruokakupilta. Häkissä tulisi olla tarpeeksi tilaa, että marsut voivat helposti kiertää toisensa halutessaan. Varsinkin kahta urosta asutettaessa tilaa tulee olla mielellään kahdella marsulla 120x60cm. Jos uros ja naaras laitetaan samaan häkkiin, uroksen tulee olla kastroitu. Muuten naaras voi joutua jatkuvasti tiineeksi, mikä rasittaa sitä ja lyhentää sen elinikää. Kastroiminen voi myös lieventää uroksen tappeluhalukkuutta muiden urosten seurassa ja vähentää näin eläinten stressiä.


title: Marsu

text: Marsun häkin tulee olla riittävän suuri, asetuksen mukaan ensimmäistä marsua kohden 0,3 neliötä ja jokaista muuta laumassa asujaa kohti 0,15 neliötä lisää tilaa, mielellään kuitenkin vähintään 120 × 60 cm kahdelle marsulle. Suuremmasta tilasta on etua. Häkissä elävän marsun tulisi voida jaloitella häkin ulkopuolella runsaasti, ja häkkiin tulisi lisätä erilaisia virikkeitä. Häkin tärkein sisustuselementti on muiden marsujen seura. Lisäksi häkissä pitää olla saatavilla hyvälaatuista heinää ja vettä. Heinä voidaan pitää siisteyssyistä erillisessä telineessä, mutta mikäli se lisätään suoraan häkin pohjalle, marsut voivat puuhastella sen parissa. Heinä on marsun pääruoka ja se on sille tärkeää ja se on paitsi ruokana myös nakertelutarpeen tyydyttäjänä.


title: Marsu

text: Marsuilla tulee olla kiinteä pesämökki, eli pelkkä heinäkasa ei kelpaa. Marsut piilottelevat ja oleilevat mieluusti pienehköissä tiloissa, joten häkkiin voidaan lisätä tähän tarkoitukseen soveltuvia putkia, laatikoita ja esimerkiksi "riippukeinuja". Häkin kuivikkeena voidaan käyttää miltei mitä tahansa myrkytöntä materiaalia, joka imee virtsan tarpeeksi tehokkaasti. Jotkin marsut suosivat virtsatessaan tiettyjä paikkoja häkissä, ja saattavat oppia käymään "vessalautasella", mikä voi vähentää kuivikkeiden vaihtamistarvetta ja mahdollistaa esimerkiksi pyyhkeiden käytön häkin pohjalla.


title: Marsu

text: Samassa häkissä eläessään kani saattaa vahingoittaa marsua hengenvaarallisesti takajaloillaan. Kanit kantavat myös "Pasteurella multocida" -nimistä bakteeria, joka saattaa kanilla olla oireeton, mutta tarttuessaan marsuun jopa tappava.


title: Marsu

text: Marsujen elinikä on keskimäärin 5-7 vuotta, yleensä enintään 9 vuotta. Satiinimarsujen elinikä on keskimäärin lyhyempi. Vanhimmat marsut ovat eläneet yli kymmenvuotiaiksi, maailman vanhin marsu 14-vuotiaaksi.


title: Marsu

text: Naaraat tulevat sukukypsiksi 4–6 viikon ikäisinä ja urokset 5-8 viikon ikäisinä. Marsun tiineys kestää 63-69 vuorokautta ja poikasia syntyy yleensä 1-6 kerrallaan. Pienempi poikue syntyy yleensä aiemmin kuin suuri. Poikaset ovat kehittyneitä ja painavat 50-110 grammaa. Marsu ei rakenna pesää, ja synnytyksen alku on huomaamaton. Sormin tunnustelemalla voidaan kuitenkin havaita lantion puoliskojen avautuminen 1,5-3 senttiä pari vuorokautta ennen synnytystä. Synnytys kestää säännöllisten työntöjen alettua puolisen tuntia ja poikaset syntyvät noin viiden minuutin välein. Jos naaras ei ole tullut tiineeksi ennen 7-8 kuukauden ikää, sen lantion rakenne ei jousta riittävästi synnytystä varten ja synnytysvaikeudet ovat yleisiä. Synnytysvaikeuksia ehkäisee naaraan runsas liikunta ja lihomisen välttäminen. Marsuilla esiintyy lievää ja vakavaa tiineysmyrkytystä.


title: Marsu

text: Marsun poikaset ovat heti synnyttyään kehittyneitä ja aktiivisia ja esimerkiksi maistelevat emonsa syömiä kiinteitä ruokia. Terveet ja reippaat poikaset voivat selviytyä verrattain helposti vaikka emo kuolisi synnytyksen yhteydessä.


title: Marsu

text: Marsuja on paljon eri rotuja: pitkä-, karkea- ja lyhytkarvaisia sekä täysin karvattomia. Lähinnä sileäkarvaisista roduista erotellaan erikseen myös värimuunnokset, joita jalostetaan omissa linjoissaan.


title: Marsu

text: Pitkäkarvaisia marsurotuja on seitsemän: alpakka, sheltie, peruaani, coronet, lunkarya, texel ja merino.


title: Marsu

text:
Rotuja, joiden pitkä turkki on sileä, pehmeä ja taipuisa.Rotuja, joiden pitkä turkki on pehmeä ja kihara.Rotuja, joiden pitkä turkki on korkkiruuvimaisesti kihara, ilmava, erittäin karkea ja runsas. Ryhmä eroaa geneettisesti muista kiharakarvaisista marsuista. Lunkaryan karvatyyppi periyttyy dominoivasti. Se löydettiin vuonna 1989 Ruotsissa kahdesta abessinialaisesta syntyneestä poikasesta, jolla oli rotunsa vastaisesti pitkä ja kihara turkki. Marsu paritettiin peruaanin kanssa ja karvanlaatu periytyi jälkeläisille. Ryhmän roduista lunkaryaperuaani on ensimmäinen ja yleisin.Karkeakarvaisiin marsurotuihin lasketaan neljä rotua: abessinialainen, teddy, ch-teddy ja rex.Sileäkarvaisia marsurotuja on neljä: self, nonself, crest ja satiini.
Risteytysmarsut ovat nimensä mukaisesti marsuja, joissa risteytyy kahta tai useampaa rotua. Risteytysmarsut voivat olla minkä värisiä tahansa ja niissä voi olla minkälaisia kuvioita tahansa. Risteytyksiä ei lueta omaksi rodukseen. Pääsääntöisesti kaikki rekisteröimättömät marsut ovat risteytyksiä vaikka ne muistuttaisivatkin jotain tiettyä rotua. Risteytysmarsut eivät saa osallistua marsunäyttelyissä virallisiin luokkiin, mutta lemmikkiluokissa eli pet-luokissa niiden kanssa voi harrastaa siinä missä rotumarsujenkin kanssa. Heteroosin ansiosta risteytysmarsut voivat olla rotumarsuja terveempiä ja pitkäikäisempiä.


title: Marsu

text: Marsut ääntelevät keskenään lähes jatkuvasti. Niillä on laaja valikoima erilaisia ääniä, joita ihminen voi oppia hyvinkin helposti ymmärtämään.


title: Marsu

text: Kuikuttamalla marsu vaatii hoitajaltaan huomiota silittelyn ja etenkin ruoan muodossa. Ne oppivat nopeasti yhdistämään esimerkiksi jääkaapin oven avaamisen ja vihannespussin rapinan ruokaan ja päästelevät kovaäänisiä "uii"-huutoja kuullessaan ruokaan viittaavia ääniä. Hätääntynyt alistuva marsu ääntelee dominoivan yksilön lähelle jouduttuaan nopeasti toistaen "kui ui ui".


title: Marsu

text: Kovaääninen vinkaisu tai kiljahdus on varoitusääni, jolla marsu protestoi esimerkiksi puremaa tai kovakouraista käsittelyä. Aggressiivinen marsu voi myös kiljahtaa vastustajalleen. Lyhyt "kkurr"-ääni kielii tyytymättömyydestä tai jännittyneestä huolestuneisuudesta esimerkiksi kovakouraisessa käsittelyssä tai tappelutilanteen uhatessa. Ne voivat myös komennella toista marsua äännellessään näin. Hampaiden nopealla naksutuksella marsu uhkailee. Se voi myös naksutella hampaitaan ollessaan tyytymätön tai kärsimätön. Leppoisa, harvakseen tuleva hampaiden naksutus saattaa myös viestiä tyytyväisyyttä ja mielihalua syödä. Nakutusääni syntyy, kun marsu liikuttaa alaetuhampaiden reunaa yläetuhampaita vasten.


title: Marsu

text: Marsun "nikotteluääni" kielii tyytyväisyydestä. Hiljaista ja tyytyväistä "pulputusääntä" marsu pitää muun muassa hoitajansa sylissä siliteltävänä. Röhkimistä muistuttavalla äänellä marsut tervehtivät toisiaan.


title: Marsu

text: Hurinaan liittyy usein eleitä. Mahtaillessaan tai naarasta kosiskellessaan marsu tepastelee pitkin jaloin tai seisoo paikallaan keikuttaen takapuoltaan puolelta toiselle ja hurisee samalla pehmeällä ja syvällä äänellä. Lyhyt, voimakkaampi hurahdus on dominoivan marsun mahtailuele, johon ei liity keikutusta. Kehräämisen tapaisella hurinalla marsu voi kertoa luottamuksesta ja hyvästä olosta. Marsut saattavat joskus myös "sirkuttaa". Sirkutuksella on arvioitu olevan jokin laumaa kokoava merkitys ja ne marsu sirkuttaa myös usein jännittävissä muutostilanteissa. Sirkutus on marsuilla harvinaisempaa, ja jotkut yksilöt eivät koskaan elämänsä aikana sirkuta. Marsu voi myös aivastella tai yskiä.


title: Marsu

text: Vihainen marsu naksuttaa hampaitaan.


title: Marsu

text: Kevyt nuuhkaisu tai pieni kuonojen yhteen hierominen on marsujen tapa tervehtiä lauman jäseniä. Haistelemalla toistensa kuonoa ja takapuolta marsut tutustuvat uuteen yksilöön tai tunnistavat, kuuluuko toinen laumaan ja onko se uros vai naaras. Tönäisemällä vieressään olevaa yksilöä tai töytäisemällä edessä olevan takapuolta marsu kehottaa toista siirtymään. Innostuessaan marsu voi hypähdellä paikallaan, ryntäillä riehakkaasti ympäriinsä ja jopa heittelehtiä.


title: Marsu

text: Kosiskellessaan naaraita tai mahtaillessaan lauman jäsenille urokset pyrkivät näyttämään suurilta ja komeilta. Kosiskeleva uros nuuskii naarasta ja keinuttaa takapuoltaan sekä hieroo takamustaan maahan jättäen voimakkaita hajuläikkiä merkiten samalla reviiriään. Kosiskeluääniä ovat pehmeä pitkä hurina, röhkiminen sekä hampaiden naksuttelu. Naaras kieltäytyy uroksen kosiskelusta avaamalla suunsa ja näyttämällä hampaansa. Naarasmarsu voi myös kieltäytyä kosiskelusta nostamalla takapuolta ja ruiskuttamalla ulostetta uroksen päälle.


title: Marsu

text: Arvojärjestyskamppailussa tasaväkiset marsut seisovat vastatusten ja nostavat päätään ylös. Itsevarma yksilö voi hurista ja keinuttaa takamustaan, epävarma ja alistuva yksilö saattaa kuikuttaa hätääntyneesti. Alistuva marsu haukottelee voittajalle. Marsu voi uhata vastustajaansa naksuttamalla hampaitaan tai astumalla lähemmäs. Samoin alistuva marsu pyrkii perääntymään. Jos pelkät eleet eivät riitä selvittämään tilannetta, marsut saattavat alkaa ajaa toisiaan takaa tai jopa alkaa tapella. Varsinaisessa tappelussa molemmat osapuolet ovat hyökkääviä ja takaa-ajotilanne syntyy vasta toisen pyrkiessä perääntymään.


title: Marsu

text: Marsu kesytettiin Andeilla alun perin ravinnoksi. Niiden lihaa on kuvailtu jäniksen ja kanan lihan yhdistelmäksi, tosin se muistuttaa niin väriltään kuin maultaankin viiriäistä. Lihassa on runsaasti proteiinia ja se on vähärasvaista. Marsuja voi kasvattaa ravinnoksi myös kaupunkiympäristössä, sillä ne vaativat paljon vähemmän tilaa ja lisääntyvät nopeammin kuin perinteiset karjaeläimet.


title: Marsu

text: Marsu on nykyisinkin merkittävä osa perulaisten ja bolivialaisten ruokavaliota, etenkin Andien ylänköalueilla. Perulaiset syövät noin 65 miljoonaa marsua vuodessa, ja se on ravintona juurtunut syvälle perulaiseen kulttuuriin. Muun muassa Cuscon pääkatedraalissa on maalaus, jossa kuvataan Jeesus syömässä marsua () ja juomassa chichaa viimeisellä ehtoollisellaan 12 opetuslapsensa kanssa.


title: Ketut

text: Ketut ("Vulpes") ovat koiraeläimiin kuuluva suku, johon kuuluu 12 lajia. Ketut ovat hieman keskikokoista koiraa pienempiä. Ne ovat nykyisin maailman levinneimpiä maalla eläviä eläimiä: niiden levinneisyysalue käsittää lähes koko maailman Etelämannerta lukuun ottamatta. Levinnein ja yleisin kettulaji on ylivoimaisesti 47-alalajinen punakettu, joka on ollut aikaisemmin arvokas turkiseläin.


title: Ketut

text:
Ketut ovat yleensä pienempiä, kuin muut Koiraeläimet, kuten sudet, koirat ja sakaalit. Esimerkiksi suurin laji eli punakettu painaa keskimäärin 4.1-8.7 kg ja pienin laji eli Aavikkokettu vain 0.7-1.6 kg. Suomessa ketun keskipaino on hieman yli viisi kiloa. Ketuille tyypillisiä piirteitä ovat kolmiomaiset kasvot, suipot teräväkärkiset korvat ja tuuhea häntä. Kettu on varvasastuja eli sen kävellessä vain varpaat osuvat maahan. Koiran sukuisista poiketen, ketuilla on osittain sisäänvedettävät kynnet. Ketun kuonosta lähtevät n.100-110mm pitkät mustat viikset, pään muu karvoitus on huomattavasti lyhyempää. Muut kettujen ominaisuudet vaihtelevat suuresti elinympäristön mukaan.
Kettulajien turkin pituus, väri ja tiheys eroavat toisistaan. Kettujen alaturkin värisävy vaihtelee helmenvalkoisesta mustavalkoiseen ja täplikkääseen. Aavikkoketuilla (ja muilla aavikolla elämään sopeutuneilla kettulajeilla kuten Vulpes macrotiksella) on suuret korvat ja lyhyt turkki, jotta keho pysyisi viileänä. Toisaalta naalilla on pienet korvat ja paksu, eristävä turkki, jotta keho pysyisi lämpimänä. Punaketuilla on sen sijaan tyypillisesti punaruskea turkki ja valkopäinen häntä. Kettujen turkin koostumus vaihtelee vuodenajan mukaan. Kylminä kuukausina ketuilla on tuuheampi turkki kuin lämpiminä kuukausina. Päästäkseen eroon talviturkista, ketulla on karvanlähtöaika kerran vuodessa huhtikuun tienoilla. Karvanlähtö alkaa jaloista ylöspäin. Turkin väri voi muuttua kettuyksilön ikääntyessä.


title: Ketut

text: Punakettuja esiintyy luontaisesti Euroopassa, Aasian pohjoisosissa, Pohjois-Amerikassa ja Saharan pohjoispuolisessa Afrikassa. 1800-luvulla kettu levitettiin ketunmetsästyksen takia myös Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Näillä uusilla elinalueilla se on muiden tuontieläinten tavoin aiheuttanut merkittäviä ongelmia alkuperäiselle luonnolle, mistä johtuen kettua pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista.


title: Ketut

text: Aavikkokettu on levinnyt laajalle alueelle Pohjois-Afrikan ja Siinain niemimaan pohjoisosien hiekka-aavikoilla ja puoliaavikoilla. Sitä tavataan ympäri Saharaa ja Sahelin alueella 14. leveysasteelle saakka.


title: Liparisaaret

text: Liparisaaret () eli Eoliset saaret ("Isole Eolie"), antiikin Aioliset saaret (, ), ovat Italialle kuuluva tuliperäinen saariryhmä Tyrrhenanmeressä Sisilian pohjoispuolella. Liparisaariin kuuluu seitsemän isohkoa saarta: hallinnollinen keskussaari Lipari; Vulcano ja Stromboli, joilla molemmilla sijaitsee toimiva tulivuori; sekä Salina, Panarea, Filicudi ja Alicudi. Saariryhmään kuuluu myös useita pieniä saaria. Saarten yhteispinta-ala on 117 km².


title: Liparisaaret

text: Suurin osa Liparisaarista on lähinnä pelkkiä merestä kohoavia tulivuoria. Ne ovat osa Etnan ja Vesuviuksen välistä tuliperäistä ketjua. Saarten suurin asutus on Liparin kaupunki.


title: Liparisaaret

text: Liparisaaret ovat olleet asuttuja viimeistään neoliittisella kaudella noin 5000 eaa. Saarten nimitys Aioliset saaret () tai Aioloksen saaret () pohjautuu Aiolokseen, kreikkalaisen mytologian tuulten jumalaan, jonka katsottiin asuneen saarilla. Antiikin aikana saarten alkuperäisiä, kreikkalaisten tuloa edeltäneitä asukkaita pidettiin tämän jälkeläisinä.


title: Liparisaaret

text: Kreikkalaiset asuttivat saaret arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. perustamalla sinne Liparan siirtokunnan. Sen kaupunkikeskus oli samannimisellä "Liparan" saarella eli nykyisellä Liparin saarella. Kaupunki kukoisti merenkulun kannalta edullisen sijannin, tuliperäisyyden vuoksi hedelmällisen maaperän sekä alunakaivosten ansiosta. Vulcanon saari tunnettiin antiikin aikana nimellä "Hiera" eli "Thermessa", Salina nimellä "Didyme", Panarea nimellä "Euonymos" ja Stromboli nimellä "Strongyle". Lipari on aina ollut merkittävin saarista, mistä on peräisin saariryhmän toinen nimitys Liparisaaret.


title: Liparisaaret

text: Vuodesta 1970 lähtien turismi on kasvanut saarilla. Matkailijoita houkuttelevat toimivat tulivuoret, tuliperäiset mutakylvyt ja maisemat. Saaret ovat Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2000.


title: Capri

text: Capri on saari Napolinlahden suulla. Sen pääkaupungilla on sama nimi kuin itse saarella eli Capri. Saarella on myös toinen kaupunki, Anacapri.


title: Capri

text: Capri sijaitsee Napolin lounaispuolella, Napolinlahden suulla, noin viisi kilometriä mantereen Punta Campanellasta.


title: Capri

text: Pinta-alaa saarella on reilut 10 neliökilometriä, josta 6,5 km² kuuluu Anacapriin ja noin 4 km² Caprin kuntaan. Vuoden 2015 lopulla Caprin kunnassa oli 7 205 asukasta ja Anacaprissa 6 946. Saaren korkein kohta on 589 metrin korkuinen Monte Solaro, jonne pääsee kävellen tai tuolihissillä.


title: Capri

text: Saari on matkailukohde, jonka nähtävyyksiä ovat muun muassa Villa Jovis, Villa San Michele, Augustuksen puutarha sekä Grotta Azzurra (Sininen luola).


title: Capri

text: Caprin luonnontilainen kasvillisuus on etupäässä Välimeren alueelle tyypillistä pensaikkoa. Pensaat ovat tyypillisesti tummasävyisiä ja ikivihreitä. Lajeihin kuuluvat puumaiset tyräkit, mastiksipistaasi ja rosmariini. Anacaprille johtavan tien varressa ja kahdessa muussa vaikeakulkuisessa paikassa on orjanlaakerikasvien muodostamaa metsää.


title: Capri

text: Noin kymmensenttinen muurigekko ("Tarentola mauritanica") on saarella yleinen. Caprilla asuvat Euroopan ainoat siniset liskot, jotka kuuluvat rauniosisiliskon siniselkäiseen alalajiin ("Podarcis sicula coerulea").


title: Capri

text: Caprin vanhimpia tunnettuja asukkaita olivat kreikkalaiset, jotka rakensivat linnoituksia 800-luvulla eaa.


title: Capri

text: Rooman keisari Tiberius vietti hallintokautensa loppuosan Caprilla. Hänen kerrotaan viettäneen siellä ylenpalttisen irstasta ja väkivaltaista elämää.


title: Capri

text: Myöhemmin Commodus karkotti siskonsa saarelle.


title: Capri

text: Ranskalaiset hallitsivat saarta ja vahvistivat sen linnoituksia Napoleonin kaatumiseen asti.


title: Capri

text: Venäjän–Japanin sodan jälkeen venäläisiä intellektuelleja alkoi asettua saarelle. Heidän joukossaan olivat Maksim Gorki, Lenin ja Leo Tolstoi. Myös ruotsalainen Axel Munthe asui ja kirjoitti saarella pitkään.


title: Capri

text: 22. tammikuuta 1950 Caprilla kalastajat saivat verkkoihinsa suuren pöytähopeasaaliin.


title: Capri

text: Caprilla käy vuosittain yli 400 000 matkailijaa. Saari on tullut tunnetuksi rikkaiden ja kuuluisien lomapaikkana; näihin ovat kuuluneet Aristoteles Onassis, Brigitte Bardot, Sophia Loren, Graham Greene, Harrison Ford ja Naomi Campbell. Turistikausi kestää toukokuusta syyskuuhun, monet ravintolat ja hotellit ovat suljettuja talven ajan.


title: Capri

text: Saarelle pääsee laivalla muun muassa Sorrentosta, Napolista ja Salernosta sekä Amalfin rannikon kaupungeista Amalfista, Positanosta ja Ravellosta. Lisäksi Caprilta on laivayhteys Ischiaan saarelle. Matkailijat pääsevät saarelle autolla vain varsinaisen matkailukauden ulkopuolella, marraskuulta maaliskuulle pois lukien joulun aika.


title: Capri

text: Saarella on kaksi satamaa, etelärannan Marina Piccola ja pohjoisrannan Marina Grande. Marina Piccolassa pääosassa ovat uimarannat, ravintolat ja pienveneet, kun taas varsinainen liikennöintisatama on Marina Grande. Huvivenesatamaan mahtuu yhtä aikaa 310 alusta, joista suurimmat voivat olla 65 metriä pitkiä.


title: Capri

text: Satamasta ylös Caprin kaupunkiin voi nousta joko funikulaarilla tai takseina toimivilla avoautoilla. Bussit kulkevat tärkeimpien nähtävyyksien välillä, mutta monet välimatkat taittuvat myös kävellen.


title: Simo Salminen

text: Simo Veli Atte Salminen () oli suomalainen koomikko, näyttelijä ja laulaja, joka tunnettiin myös akrobaattina, lasitaiteilijana, kuvanveistäjänä ja leipurina sekä uima- ja pellehyppääjänä.


title: Simo Salminen

text: Salminen oli monipuolisimpia viihdetaiteilijoita Suomessa. Hänet muistettiin muun muassa menestyksekkäästä urastaan huumorilaulajana sekä vuosikymmeniä kestäneestä urastaan televisio- ja elokuvanäyttelijänä ennen kaikkea Spede Pasasen rinnalla. Hänen tunnetuin roolihahmonsa on Sörsselssön, jota Salminen näytteli yhtä lukuun ottamatta kaikissa Uuno Turhapuro -elokuvissa. Hän esitti miespääosan "Lumilinna"-lyhytelokuvassa, joka voitti Montreux'n Kultaisen ruusun vuonna 1965. Salminen työskenteli pitkään myös teatterinäyttelijänä.


title: Simo Salminen

text: Varsinaiselta ammatiltaan Salminen oli kondiittorimestari. Hän toimi myös kuvanveistäjänä ja lasitaiteilijana. Alkuperäinen Venla-patsas oli hänen luomuksensa.


title: Simo Salminen

text: Salminen aloitti uransa 1950-luvulla uima- ja pellehyppääjänä. Hänen ansioitaan uimahypyissä olivat suomenmestaruus suorista hypyistä sekä kaksi suomen- ja yksi pohjoismaidenmestaruutta pellehypyistä ja neljäs sija lajin ensimmäisistä EM-kisoista. Hän oli Uimahyppääjien kerho Härvelin varapuheenjohtaja ja hyppäsi taiteilijanimellä Liukas Lätkä. Salmisen bravuurinumero oli nimeltään ”vetelä vanukas” eli hyppy kymmenestä metristä vatsalleen, jonka hän esitti ensimmäisen kerran pohjoismaisissa pellehyppykisoissa 1957. Salminen ei ollut harjoitellut temppua kertaakaan käytännössä ennen kisasuoritusta. Salminen oli myös akrobaatti ja esiintyi trampoliinilla Erkki Sammaleen kanssa Dos Pompolinos -nimisenä duona muutaman vuoden ajan 1950-luvun loppupuolelta lähtien.


title: Simo Salminen

text: Esiintymisuransa alkuvaiheessa Salminen oli mukana Tesvision "Rullaportaissa" ja "Sirkus Papukaijassa". Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1960 Eemeli-elokuvassa "Molskis, sanoi Eemeli, molskis!", jonka loppuosassa Eemeli sähläilee Uimastadionin pellehyppykilpailuissa. Salmisen lisäksi mukana on iso joukko tuon ajan parhaimpia kotimaisia ja ruotsalaisia pellehyppääjiä. Lisäksi Salminen oli Leo Jokelan stunttina elokuvassa "Pikku Pietarin piha" (1961). Salminen on kertonut lapsena ihailleensa sirkusklovneja, joiden ilmeettömästä ja sanattomasta komiikasta hän imi vaikutteita, jotka ovat nähtävissä hänen myöhemmissä suorituksissaan koomikkona. Hän mainitsi suurimmaksi esikuvakseen espanjalaisen sirkusklovnin Charlie Rivelin.


title: Simo Salminen

text: Alkuperäiseltä ammatiltaan Salminen oli kondiittorimestari. Hän työskenteli sokerileipuri-tuotesuunnittelijana Colombian leipomossa. Kondiittorin uransa hän oli aloittanut jo 15-vuotiaana Vikströmin leipomossa. Tiivistynyt tahti televisio-ohjelmien, elokuvien ja keikkailun parissa johti siihen, että Salminen lopetti työt Colombialla 1967. Hän ehti toimia leipurina 20 vuotta.


title: Simo Salminen

text: Simo Salmisen varsinainen läpimurto tapahtui 1960-luvulla, kun Spede Pasanen huomasi Simon esiintyjänkyvyt ja päätti ottaa tämän mukaan televisiotyöhön. Salminen oli tutustunut Pasaseen pyydettyään tätä juontajaksi Härvelin pellehyppykilpailuihin 1960. Vuonna 1964 alkoi Simon ja Speden lähes neljä vuosikymmentä kestänyt yhteistyö elokuvalla "X-Paroni", jossa Salminen oli vielä pienehkössä roolissa gangsteriporukan yhtenä jäsenenä. Samana vuonna siihen asti radiossa vaikuttanut Spede sai oman televisio-ohjelman ja pyysi Simo Salmista koomikkoparikseen. Pasanen arvosti liikunnallista Salmista, ja tämän pellehyppääjä- ja akrobaattitaustaa hyödynnettiin monissa sketseissä. Speden aloittaessa vuonna 1965 televisiossa sketsisarjojensa ketjun Simo oli jo vakiokalustoa, ja 1967 hän oli jo toinen pääosanesittäjä Speden "Pähkähullussa Suomessa". Spede Pasasen varhaistuotannoissa mukana ollut Jukka Virtanen on todennut, että Simo Salminen oli Spedelle ihanteellinen koomikkopari, koska tämä ei varastanut Speden rooleja, mutta kykeni kuitenkin tuottamaan itsenäistä huumoria.


title: Simo Salminen

text: Virtanen pitää Salmista koomikoksi luonnonlahjakkuutena:


title: Simo Salminen

text: Simosta tuli Spede Pasasen hyvä ystävä myös töiden ulkopuolella. Hän oli tuttu vieras muun muassa Speden mökillä Muonion Pallaksella. Spede suhtautui Simoon tasavertaisena kumppanina ja kuunteli hänen ideoitaan ja näkemyksiään. Elokuvien käsikirjoittamiseen Salminen ei kuitenkaan osallistunut, vaikka olikin mukana suunnittelemassa elokuvia "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" ja "Hei kliffaa hei" Pasasen, Vesa-Matti Loirin ja Ere Kokkosen kanssa. Tämä johtui todennäköisesti siitä, että Speden ja Simon huumorintajut erosivat jonkin verran toisistaan. Spede piti verbaalisesta komiikasta, jota hän höysti omilla maneereillaan, kun taas Simon huumorin pohjalla olivat hänen ihailemansa klovnit ja pellehyppyajoilta tuttu fyysinen komiikka ja sanaton huumori. Toisaalta Simo Salmisella oli oma tärkeä osansa Spede-elokuvien muodostumisessa. Vesa-Matti Loiri on kuvaillut Simoa fiiliksen luojaksi, joka toi monta kertaa hyviä ideoita, vaikka ei tehnytkään käsikirjoituksia. Pasanen ei toisaalta antanut Simolle tilaa improvisointiin tai repliikkien soveltamiseen, sen hän salli vain itselleen ja Loirille. Tästä syystä Simon usein kirjakielellä lausumat vuorosanat kuulostivat toisinaan kömpelöiltä.


title: Simo Salminen

text: Pasasen kanssa syntyi kaikkiaan 37 elokuvaa. 1970-luvun puolivälistä eteenpäin valtaosa niistä oli Uuno Turhapuro -elokuvia, joissa Simon roolihahmona oli Härski Hartikaisen korjaamokaveri Sörsselssön. Hahmon nimi tosin vakiintui vasta vuonna 1981 elokuvassa "Uuno Turhapuron aviokriisi". Ainoa Turhapuro-elokuva, jossa Salminen ei ole mukana, on "Professori Uuno D. G. Turhapuro". Hän näytteli samaan aikaan Mikkelin kesäteatterissa eikä ehtinyt mukaan elokuvan kuvauksiin.


title: Simo Salminen

text: Spede hyödynsi Simon pellehyppytaitoja parissa Turhapuro-elokuvassa. Salmisen voi nähdä hyppäävän Sörsselssönin roolissa pellehyppyjä elokuvissa "Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon" ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin". 1980-luvulla Simolla oli niin Speden televisio-ohjelmissa kuin elokuvissakin kaksi vakiohahmoa; Kultsi, "Auvo & Kultsi" -sketseissä ja elokuvassa sekä Väke "Pikkupojissa", joka myös esitettiin niin teatterissa kuin Spede Show'n jaksoissa. Speden televisiosarjan päätyttyä Simo jatkoi Vesa-Matti Loirin Vesku Show'ssa. Speden kuoltua Ere Kokkonen ohjasi vuonna 2004 jonkinlaisena jälkinäytöksenä elokuvan "Uuno Turhapuro – This Is My Life", joka on Simo Salmisen viimeinen esiintyminen valkokankaalla.


title: Simo Salminen

text: Salminen loi myös täysin Spedestä riippumatonta uraa esiintyjänä. Vuonna 1965 hän näytteli miespääosan lyhytelokuvassa "Lumilinna", joka palkittiin Montreux'n Kultaisella ruusulla. 1966 Salminen sai televisioon oman pantomiimiin perustuvan ohjelman nimeltä "Helsinki go go". Aarre Elon käsikirjoittamassa ohjelmassa Simo näytteli maalta kaupunkiin saapuvaa poikaa, joka törmäsi kaikkialla kieltotauluihin. Samana vuonna Salminen sai parhaan miespuolisen tv-esiintyjän Telviksen.


title: Simo Salminen

text: Salminen työskenteli jo 1960-luvun puolivälistä lähtien koko ajan myös lavakoomikkona. Vuosikymmenen lopulla hän aloitti työskentelemisen teatterinäyttelijänä. Hän esiintyi tiuhaan teatteriravintoloiden näytelmissä, ja 1970-luvun alussa hän perusti muutamien näyttelijäkollegoidensa kanssa ympäri maata kiertäneen kesäteatterin. 1979 Salminen perusti Komediateatterin, jolle löytyi tilat Espoon Dipolin teatterisalista. Komediateatterissa näytteli Simon itsensä lisäksi muun muassa Petra Frey. Hanke osoittautui kuitenkin pian taloudellisesti kannattamattomaksi, ja Salminen lopetti Komediateatterin toiminnan varsin nopeasti. Teatterityöt Salminen jätti taakseen lopullisesti vuonna 1986 keskittyäkseen entistä enemmän lasitaiteen tekemiseen.


title: Simo Salminen

text: Vuonna 1996 esitetyssä Uuno Turhapuro -televisiosarjassa Salminen oli jälleen Sörsselssönin roolissa. Kaksi vuotta myöhemmin Salminen oli mukana "Ihmeidentekijät" -televisiosarjan muutamassa jaksossa Sakari Majavan roolissa ja teki myös pienen cameoroolin "Hynttyyt yhteen" -sarjassa Spede Pasasen kanssa. Lisäksi Salminen tuurasi Pasasta Speden Spelien juontajana tämän ollessa matkoilla. Salminen oli mukana myös Speden aiempien kisailuohjelmien välisketseissä.


title: Simo Salminen

text: Vuonna 1966 Salminen aloitti levylaulajan uran levyttämällä protestilauluja parodioivan ”Rotestilaulun”. Kappale syntyi Pasasen kotona Simon ja Speden katsellessa televisiosta protestilauluohjelmaa, josta Salminen sai idean "Rotestilauluun". Pasanen kirjoitti muistiin Salmisen keksimän sanoituksen, johon hän itse teki lisäyksiä. Kyseinen kappale oli pitkään Salmisen keikkojen bravuurinumero. Levy oli kesän kovimpia myyntimenestyksiä ja pysytteli levymyyntilistan kärkipaikoilla useita viikkoja.


title: Simo Salminen

text: Vuoden loppupuolella levytetty ”Keltainen jäänsärkijä” oli käännösversio Beatlesin ”Yellow Submarinesta” ja myi Suomessa jopa paremmin kuin alkuperäisversio. Alkuvuodesta 1968 Salminen levytti kaikkein suurimman menestyslevynsä ”Pornolaulu”, joka oli maaliskuussa Suomen levylistojen ykkönen ja pysyi kymmenen kärjessä yli kolme kuukautta. Laulun sanat olivat Jukka Virtasen. Simon viimeinen listamenestys oli 1969 levytetty ”Suurena miehenä”. Muita tuon aikakauden levytyksiä olivat muun muassa ”Minä olen paakari”, ”Alle lujaa”, ”Tenkka-tenkka-poo”. 1970-luvun puolivälissä Salminen julkaisi kaksi albumia, ja 1987 hän teki yhdessä Spede Pasasen kanssa singlen ”Hartikainen ja Sörsselssön”. Hän kierteli esittämässä laulujaan esimerkiksi iltamissa ja keikoilla. Aluksi Simo esiintyi yhdessä Speden kanssa, mutta Spede kyllästyi nopeasti varsinkin ravintolakeikkoihin ja pitkiin ajomatkoihin, joten hän jätti keikkailun.


title: Simo Salminen

text: Vuonna 2006 Salminen teki laulajanuransa viimeiseksi tarkoitetun albumin nimeltä "Melkein viimeistä huutoa", mutta levy-yhtiön mentyä konkurssiin levy julkaistiin vasta loppuvuodesta 2009. Sen levittämisestä vastaa Salmisen tueksi perustettu Facebook-ryhmä.


title: Simo Salminen

text: Simo on oman soolotuotantonsa lisäksi toiminut lauluntekijänä myös muutamille artisteille kuten Lasse Hoikalle ja Anneli Mattilalle.


title: Simo Salminen

text: Monipuolinen Salminen on myös kuvanveistäjä ja lasitaiteilija. Leipomotyön ohella hän opiskeli neljä vuotta Ateneumin iltalinjalla. Hän osallistui erilaisiin taidekilpailuihin. Syksyllä 1982 Salminen piti ensimmäisen omista töistään koostuvan näyttelyn Helsingissä Galerie Pelinissä yhdessä Speden vaimon Pirjo Pasasen kanssa.


title: Simo Salminen

text: Nykyistä edeltävä Venla-patsas, rehevä naishahmo, oli Simo Salmisen suunnittelema. Salmisen kehittämästä patsasmallista luovuttiin vuonna 2003. Venla-juhlien perustaja Ere Kokkonen suuttui perinteikkään patsaan syrjäyttämisestä ja sanoutui irti nykyisenlaisen palkintojuhlan toiminnasta. Salminen sekä Ere ja Anna-Maija Kokkonen muodostivat Originaali-Venla-toimikunnan, joka jakoi vanhanmallisen pystin vuoden 2002 Venla-voittajille.


title: Simo Salminen

text: Spede Pasanen perusti Speden Saluuna -ravintolan Kouvolaan toukokuussa 1967. Ravintolasta tuli suosittu, sillä Simo ja Spede esiintyivät siellä useasti. Speden Saluunan menestys innoitti Simo Salmista perustamaan kahden tuttavansa kanssa vuonna 1968 Lappeenrantaan Simon Rysä -nimisen ravintolan. Pian taloudenpidossa ilmeni kuitenkin suuria ongelmia, joiden johdosta ravintola haettiin konkurssiin syksyllä 1969. Spede ja Simo syyttivät liikekumppaneita väärinkäytöksistä. Julkisuudessa ravintolabisneksen epäonnistumista yritettiin laittaa Simo Salmisen syyksi, jolloin Spede nousi puolustamaan häntä voimakkaasti:


title: Simo Salminen

text: Pasasella ja Salmisella oli lisäksi yhteinen yritys, joka rakensi vuonna 1969 Lemille Raikulimaa -nimisen tanssipaikan. Yritys epäonnistui pahasti´, ja Raikulimaan purkamista alettiin suunnitella jo parin viikon päästä avajaisista.


title: Simo Salminen

text: Vuonna 1985 Spede Pasanen, Vesa-Matti Loiri, Simo Salminen ja Ere Kokkonen perustivat Nasse-Setä Oy:n. Yritys valmisti Spede Shown hahmojen oheistuotteita. Toimitusjohtajaksi nimitettiin Salminen, hallituksen puheenjohtajana toimi Kokkonen ja jäseninä olivat Pasanen ja Loiri. Miehet lakkauttivat yrityksen vuonna 1992, kun eivät keksineet sille enää luontevaa toimintaa. Yritys oli voitollinen ja pääoma jaettiin kaikkien neljän kesken.


title: Simo Salminen

text: Salminen oli mukana 1990-luvulla Lievestuoreella sijainneessa Lasilandia-yrityksessä, jonka yhteydessä toimi ravintola ja Salmisen lasiyritys. Yritys kuitenkin ajautui myöhemmin taloudellisiin vaikeuksiin. Salminen oli ottanut liiketoimintaa varten edulliselta vaikuttanutta valuuttalainaa, joka kuitenkin osoittautui virheeksi, sillä loppuvuodesta 1991 markka devalvoitiin ja Salmisen velkamäärä kasvoi ylivoimaisen suureksi .


title: Simo Salminen

text: Salminen oli naimisissa kahdesti. Ensimmäisen vaimonsa Marittan kanssa Salminen avioitui vuonna 1963. Tästä avioliitosta syntyi tytär Sanna. Pariskunta erosi vuonna 1989. Vuonna 1998 Salminen meni naimisiin itseään yli 25 vuotta nuoremman Päivi Ilmolahden kanssa, mutta avioliitto kesti vain vajaat kaksi vuotta.


title: Simo Salminen

text:
Ystävät kuvailivat Simo Salmista positiiviseksi mieheksi, joka aisti heti, jos jollakulla on paha mieli. Vesa-Matti Loiri kuvaili Simo Salmista valoisaksi ja rakastettavaksi ihmiseksi:
Salmisen ystävä ja kollega Hannele Lauri sanoo Simon olleen ”käsittämättömän valoisa ja lämmin työkaveri, jonka kanssa työskennellessä omat murheet hävisivät nopeasti”.


title: Simo Salminen

text: 2000-luvulla Salminen esiintyi vain harvakseltaan televisiossa ja elokuvissa, viimeisen kerran viimeisessä Uunossa 2004. Salmisen yrityksen konkurssin seurauksena osa hänen taiteilijaeläkkeestään meni ulosottoon. Lisäksi hän sairasteli vakavasti ja menetti Espoossa sijainneen vuokra-asuntonsa tulipalossa. Tulipalo syttyi, kun Salminen unohti palavan kynttilän yöpöydälle. Asunnosta oli katkaistu sähköt maksamattomien laskujen vuoksi.


title: Simo Salminen

text: MTV3 hankki Salmiselle asunnon palvelutalosta ja maksoi vuokran ensimmäiset kolme vuotta. Salminen asui Espoossa palvelutalossa, kunnes muutti edullisempaan palvelutaloon Saloon toukokuussa 2010. 2011 hän kuvaili vointiaan Iltalehden haastattelussa kuitenkin ikäänsä nähden hyväksi, eritoten kun elämä helpottui kuulokojeen ansiosta.


title: Simo Salminen

text: Viimeiset vuotensa Salminen asui Salossa sijaitsevassa vanhusten ryhmäkodissa, jossa hänellä oli käytössään yksiö. Siellä hän kuoli 2. syyskuuta 2015 sairastettuaan pitkään.. Salminen on haudattu äitinsä, isänsä ja veljensä viereen Vantaan Honkanummen hautausmaalle, kortteliin 51, riville 12 ja hautapaikalle 323.


title: Simo Salminen

text: Simo Salminen on saanut useita merkittäviä tunnustuksia elämäntyöstään suomalaisen viihteen ja komiikan parissa. Vuonna 1966 Salminen sai parhaan miespuolisen televisioesiintyjän Telvis-patsaan. Vuonna 1997 Simo Salmiselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke ja 2002 viihteen Erikois-Venla mittavasta urasta. Esiintyvät Taiteilijat ry. myönsi Salmiselle Viihdetaiteen Mestarin arvonimen 2004.


title: Simo Salminen

text: 27. lokakuuta 2005 järjestettiin Helsingissä Astoria-salissa "Simo Salminen Stand up -gaala", jonka tarkoituksena oli kunnioittaa Salmisen elämäntyötä suomalaisen komiikan parissa. Gaalassa esiintyivät muun muassa Ismo Leikola, Krisse Salminen, Sami Hedberg ja Teemu Vesterinen. Tapahtuman yhteydessä perustettiin Simo Salmisen nimeä kantava rahasto, josta jaetaan apurahoja ja tunnustuspalkintoja stand up- koomikoille.


title: Simo Salminen

text: Salossa järjestettiin toukokuussa 2010 Salmisen kunniaksi "We love Simo Salminen" -konsertti, mukana oli monia tunnettuja suomalaisia esiintyjiä kuten Eino Grön, Aira Samulin, Vieno Kekkonen, Veltto Virtanen ja Erkki Liikanen. Salminen esiintyi itsekin tilaisuudessa.


title: Simo Salminen

text: Salminen sai vuonna 2014 Kultaisen Venlan elämäntyöstään televisioalalla.


title: Simo Salminen

text: Kunnianosoituksena Salmisen viihdeuralle hän sai yhdessä Spede Pasasen kanssa Härski & Sörsselson -nimikko-oluen vuonna 2017. Oluttölkissä on heidän roolihahmojensa kuvat ja olut on virolaisen Saku-panimon valmistamaa.


title: Arktinen Banaani

text: Arktinen Banaani on vuonna 1995 perustettu suomalainen kustantamo, joka aloitti sarjakuvakustantamona mutta joka on 2010-luvulla laajentanut tarjontaansa myös kauno- ja tietokirjallisuuteen. Harto Pasonen perusti sen sarjakuvien välitysmyyntiä harjoittavan Valiosarjat Oy:n aputoiminimeksi kustannustoimintaa varten.


title: Arktinen Banaani

text: Yhtiön toimintaa viitoittivat "B. Virtanen" ja "Viivi ja Wagner", joista julkaistiin ensimmäiset albumit 1990-luvun lopulla. Sarjakuvien suosio johti kustannustoimintaan keskittymiseen. Varhaisessa vaiheessa yhtiö alkoi julkaista myös ulkomaisia sarjakuvia "Baby Bluesia" ja "Jereä". Vuonna 2008 kustantamo julkaisi ensimmäisen "Fingerpori"-albumin, ja vuoden 2015 loppuun mennessä sarjan julkaisuja on myyty yhteensä 450 000 kappaletta.


title: Arktinen Banaani

text: Kustantamon nimen keksi sarjakuvapiirtäjä Timo Mäkelä. Alun perin nimeä suunniteltiin "Alpha"-sarjakuvalehdelle.


title: Viivi ja Wagner

text: Viivi ja Wagner on Jussi ”Juba” Tuomolan luoma suomalainen sarjakuva. Se sai alkunsa strippisarjakuvana, mutta sittemmin on julkaistu myös joitakin pidempiä juonellisia tarinoita.


title: Viivi ja Wagner

text: Sarjakuvan päähenkilöinä ovat nuori opiskelijanainen Viivi ja sika Wagner. Viivi on valveutunut ja huolehtiva nainen, eläinten oikeuksien puolestapuhuja ja kasvissyöjä. Wagner puolestaan on sika, joka ei juuri jaksa ottaa kantaa Viivin mielestä vakaviin asioihin, ja käyttääkin aikansa lähinnä oluen juomiseen, piereskelemiseen ja sohvalla makoiluun. Sarjakuva kuvaa hauskalla ja usein tarkalla tavalla parisuhdetta sekä ehkä stereotyyppisestikin miehen ja naisen välisiä eroja. Sarjakuvassa esiintyy välillä myös surrealistisia piirteitä.


title: Viivi ja Wagner

text: "Viivi ja Wagner" ilmestyy lukuisissa suomalaisissa sanomalehdissä, kuten Helsingin Sanomissa, Turun Sanomissa ja Aamulehdessä. Helsingin Sanomat ja Etelä-Suomen Sanomat julkaisee lisäksi kuutena päivänä viikossa ilmestyvät stripit verkkosivuillaan.


title: Viivi ja Wagner

text: Ensimmäisen kerran "Viivi ja Wagner" ilmestyi Postipankin lastenkerhon Kultapossu-lehdessä 1992. Kultapossun sarjakuvassa Viivi oli kuitenkin vielä pikkutyttö ja Wagner-porsaskin selvästi keskenkasvuinen. 1990-luvun puolivälissä Tuomola uudisti sarjakuvan aikuistamalla sen päähenkilöt. Viivistä tuli nuori opiskelijanainen ja Wagner-siasta parisuhteen toinen osapuoli. Uudistuneen Viivin ja Wagnerin ensimmäinen strippi julkaistiin Helsingin Sanomissa 6. lokakuuta 1997.


title: Viivi ja Wagner

text: "Viivin ja Wagnerin" oli tarkoitus ilmestyä Helsingin Sanomissa vain neljän kuukauden ajan, minkä jälkeen sen paikalle olisi tullut jokin toinen suomalainen strippisarja. Sarjakuva keräsi kuitenkin jo ensimmäisinä kuukausinaan niin huomattavan suosion, että aiotun määräajan täyttyessä julkaisua jatkettiin. Ensimmäinen stripeistä koottu albumi, "Sikspäkki ja salmiakkia", julkaistiin 1998. Sen jälkeen albumeita on julkaistu kerran vuodessa. Vuoden 2001 alussa sarjakuva alkoi ilmestyä Helsingin Sanomien lisäksi myös useissa maakunnallisissa sanomalehdissä kuten Turun Sanomissa. "Viivi ja Wagner" on ilmestynyt myös ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi ja ranskaksi.


title: Viivi ja Wagner

text: Toukokuussa 2008 lanseerattiin Viivi ja Wagner -sarjakuvalehti, joka ilmestyi kahden kuukauden välein. Tuomolan sarjakuvan lisäksi lehdessä julkaistiin muun muassa Milla Paloniemen, Juho Juntusen ja Lewis Trondheimin tuotoksia. Lehden julkaiseminen päättyi joulukuussa 2010.


title: Viivi ja Wagner

text: Kesällä 2008 Juba Tuomola loukkasi piirtokätensä ja joutui viiden viikon sairauslomalle. Sen aikana 17. heinäkuuta – 20. elokuuta Helsingin Sanomissa ilmestyi "Viivin ja Wagnerin" tilalla viiden suomalaisen sarjakuvataiteilijan tribuuttisarja ”Viivi ja Wagner sairauslomalla”. Kukin heistä piirsi sarjaa viikon ajan ja lähestyi sen hahmoja ja teemoja omalla tavallaan Juban annettua heille vapaat kädet. Vierailevat taiteilijat olivat Ville Ranta, Petteri Tikkanen, Katja Tukiainen, Aiju Salminen ja Tiitu Takalo.


title: Viivi ja Wagner

text: Syksyllä 2010 Espoon modernin taiteen museossa avautui Viivi & Wagner -näyttely. Toimittaja Heikki Jokisen kuratoimassa näyttelyssä oli esillä sata strippiä, jotka oli koottu viiden erilaisen teeman alle.


title: Viivi ja Wagner

text:
Sarjakuvaa on kritisoitu parisuhdeväkivallan esittämisestä huumorina. Juba on vastannut kritiikkiin toteamalla sarjakuvan kuuluvan väkivaltaisten sarjakuvapariskuntien traditioon ja sarjakuvien väkivallalla olevan terapeuttinen merkitys.
Kovakantiset minialbumit sisältävät ainoastaan aikaisemmin julkaistuja tarinoita tai kuvitusta värillisenä.


title: Viivi ja Wagner

text: Syyskuussa 2002 sai Turun kaupunginteatterissa ensi-iltansa Viivi ja Wagner -näytelmä. Käsikirjoituksen teki Tuomola itse, ohjauksesta vastasi Hannu Raatikainen. Päärooleissa nähtiin Minna Hämäläinen Viivinä ja Stefan Karlsson Wagnerina. Myöhemmin näytelmää on esitetty muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, jossa päärooleissa ovat Sari Siikander ja Risto Kaskilahti.


title: Viivi ja Wagner

text: Viivi ja Wagner on taipunut myös Jarmo Julkusen säveltämäksi ”Kärsämysoperetiksi”. Kapsäkki-teatteriryhmän operetin ensi-esitys nähtiin elokuussa 2006 Helsingin juhlaviikoilla. 5. syyskuuta 2012 Helsingin kaupunginteatterissa oli "Sian morsian" -nimisen näytelmän ensi-ilta.


title: Viivi ja Wagner

text: Linnateatteri esitti kesällä 2009 Viivi ja Wagner näytelmää Emma-teatterissa Naantalissa. Käsikirjoituksen teki Juba Tuomola itse ja esityksen ohjauksesta vastasi Mikko Kouki. Wagneria esitti Miska Kaukonen ja Viiviä Pirjo Lonka.


title: Happi-isotooppivaihe

text: Happi-isotooppivaiheella tarkoitetaan merenpohjan kerrostumista määriteltyä ajanjaksoa. Viime jääkauden laajin vaihe oli happi-isotooppivaihe MIS2. Hapen raskaan isotoopin määrä merenpohjan kerrostumissa antaa viitteitä lämpötilasta.


title: Happi-isotooppivaihe

text: Vedessä on happea O, vesihän on HO:ta. Hapella on useita isotooppeja. Suurin osa siitä on keveintä vakaata isotooppia O-16. On myös kosmisen säteilyn synnyttämää harvinaista raskasta happea O-18. Kevythappinen vesi haihtuu helpommin kuin raskashappinen. Näin jääkaudella merissä on paljon raskashappista, O-18:aa sisältävää vettä, ja ilmakehään haihtuva vesi on kevythappista, runsaasti O-16:ta sisältävää. Koska jääkaudella lämpötilaerot napojen ja päiväntasaajan välillä ovat normaalia suuremmat, Grönlannin ja Etelämantereen jäähän kulkeutuu kylminä kausina normaalia enemmän raskasta happea O-18. Lämpimällä kaudella jäässä ja merissä on vähän raskasta happea O-18.


title: Happi-isotooppivaihe

text: Eräissä valtameren pohjanäytteissä yhden happi-isotoopin määrän yksikön, delta-O18-promillen kasvu tietää lämpötilan pienemistä 4,2 asteella. Kalkkikuoristen merenpohjan eliöiden delta-O18:n muutos 1% merkitsee myös merenpinnan muutosta noin 100 m.


title: Happi-isotooppivaihe

text:
Happi-isotooppivaiheet numeroidaan nuorimmasta vanhempaan.
Useimmiten ne merkitään tähän tapaan: OIS 2 vastaa viime jääkauden kylmintä vaihetta noin 17000 vuotta sitten.
OIS on sama kuin Oxygen Isotope Stage, happi-isotooppivaihe.
Tämä voidaan myös merkitä "O-2" tai MIS 2 Marine Isotope Stage 2, merenpohjan (kerrostumien) isotooppivaihe 2 tai MOIS 2.
Viime jääkautta edelsi Eem-interglasiaali OIS 5e noin 130-117 000 vuotta sitten.


title: Happi-isotooppivaihe

text:
Viimeisen 2,5 miljoonan vuoden ajalta tunnetaan 103
happi-isotooppivaihetta.


title: Happi-isotooppivaihe

text: (*MC: esimerkiksi MC4)


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset eli hylje-eläimet (Pinnipedia) on suurikokoisten merinisäkkäiden ryhmä, joka koostuu kolmesta heimosta: hylkeet (Phocidae), korvahylkeet (Otaridae) ja mursut (Odobenidae). Eväjalkaisia on olemassa nykyisin 33 eri lajia, ja yli 50 sukupuuttoon kuollutta lajia on löydetty fossiilitietojen perusteella. Eväjalkaiset kuuluvat petoeläinten lahkoon (Carnivora). Petoeläinten joukossa ne luetaan Caniformia-alalahkoon, ja ne ovat siis lähempää sukua koiraeläimille, karhuille ja näätäeläimille kuin kissaeläimille. Eväjalkaiset katsotaan nykyisin usein yläheimoksi, ennen niitä pidettiin omana alalahkonaan Caniformian rinnalla.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten koko vaihtelee baikalinhylkeen yhdestä metristä ja 45 kilogramman painosta etelänmerinorsun, suurimman petoeläimen, viiteen metriin ja 3200 kg painoon. Useilla lajeilla esiintyy sukupuolten välisiä eroja koossa ym. ominaisuuksissa. Kehonrakenne on sulavalinjainen ja kaikki neljä raajaa ovat kehittyneet räpylöiksi. Vaikka eväjalkaiset eivät ole yhtä nopeita vedessä kuin delfiinit, ne ovat taipuisampia ja ketterämpiä. Korvahylkeet käyttävät eturaajojaan pääasiassa edetäkseen vedessä, kun taas hylkeet ja mursut käyttävät siihen takaraajojaan. Korvahylkeillä ja mursuilla on takaraajat, jotka ne voivat vetää kehon alle ja näin käyttää niitä jalkojen tapaan edetäkseen maalla. Korvahylkeisiin ja mursuihin verrattuna hylkeiden liikkuminen maalla on kömpelömpää. Korvahylkeillä on ulkoiset, nähtävissä olevat korvat, kun taas hylkeiltä ja mursuilta nämä puuttuvat. Eväjalkaisten aistit ovat hyvin kehittyneitä – niiden näkö ja kuulo ovat sopeutuneet niin maalla kuin vedessäkin olemiseen, ja eväjalkaisilla on viiksituntokarvoissaan kehittynyt tuntoaistijärjestelmä. Jotkin lajit ovat sopeutuneet hyvin sukeltamaan koviin syvyyksiin. Eväjalkaisilla on ihonalainen rasvakerros, joka pitää ne lämpimänä, ja kaikilla lajeilla mursua lukuun ottamatta on turkki.


title: Eväjalkaiset

text: Vaikka eväjalkaiset ovat laajalle levinneitä, useimmat lajit viihtyvät paremmin pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon kylmemmissä vesissä. Eväjalkaiset viettävät suurimman osan elämästään vedessä mutta tulevat maalle parittelemaan, synnyttämään, vaihtamaan karvaa tai paetessaan petoeläimiä, kuten haita tai miekkavalaita. Eväjalkaiset syövät pääosin kaloja ja selkärangattomia vedeneläviä; jotkin lajit, esimerkiksi merileopardi, käyttävät ravinnokseen isoja selkärankaisia eläimiä, kuten pingviinejä ja hylkeitä. Mursut ovat erikoistuneet syömään meren pohjassa eläviä nilviäisiä. Eväjalkaislajien urokset parittelevat tyypillisesti useamman kuin yhden naaraan kanssa, mutta polygynian aste vaihelee lajien välillä. Maalla pesivien lajien urokset parittelevat yleensä useampien naaraiden kanssa kuin jäällä pesivien lajien urokset. Eväjalkaiset ääntelevät moni eri tavoin, esimerkiksi haukkuen, murahdellen ja liverryksin.


title: Eväjalkaiset

text: Arktisen alueen alkuperäiskansat ovat perinteisesti hyödyntäneet eväjalkaisten lihaa, rasvaa ja nahkoja. Eväjalkaisia pidetään yleisesti eläintarhoissa yleisesti ja joskus niitä koulutetaan tekemään temppuja ja tehtäviä. Eväjalkaisia metsästettiin aiemmin kaupallisesti suurin mitoin, mutta nykyisin kansainvälisen oikeuden normit suojaavat niitä. Japaninmerileijona ja floridanhylje kuolivat sukupuuttoon 1900-luvulla, ja munkkihylje ja havaijinhylje ovat nykyisin äärimmäisen uhanalaisia Kansainvälisen Luonnonsuojeluliiton luokituksessa. Metsästyksen lisäksi eväjalkaisia uhkaavat kalastuksen sivusaaliiksi jääminen, merten saastuminen ja erilaiset ristiriidat ihmisten etujen kanssa.


title: Eväjalkaiset

text: Saksalainen Johann Illiger erotti eväjalkaiset omaksi taksonomiseksi ryhmäkseen vuonna 1811 ja antoi sekä heimolle että lahkolle nimen Pinnipedia. Nykyisessä luokituksessa eväjalkaiset kuitenkin kuuluvat osana lahkoon petoeläimet (Carnivora) ja niiden alalahkoon Caniformia. Eväjalkaiset jaetaan kolmeen heimoon ja nämä kahteen yläheimoon: korvahylkeet (Otariidae) ja mursut (Odobenidae) kuuluvat yläheimoon Otarioidea, kun taas varsinaiset hylkeet (Phocidae) kuuluvat yläheimoon Phocoidea. Tällä kolmen heimon Pinnipedia-ryhmällä ei ole nykyluokituksessa muodollista asemaa; vuonna 1989 Annalisa Berta ym. ehdottivat systematiikkaa, jossa luokittelematon kladi Pinnipedimorpha sisältäisi nykyiset eväjalkaiset ja niiden sisarryhmänä sukupuuttoon kuolleen "Enaliarctos"-suvun.


title: Eväjalkaiset

text: Hylkeiden eli varsinaisten hylkeiden heimon (Phocidae) lajeilta puuttuvat ulkoiset korvalehdet. Ne eivät pysty kääntämään takaräpylöitään eteenpäin, ja eteneminen maalla on siksi kömpelöä. Vedessä hylkeet uivat liikuttamalla takaräpylöitään ja kehon takaosaa puolelta toiselle.


title: Eväjalkaiset

text: Korvahylkeillä (Otariidae) on ulkoiset korvalehdet. Nämä eläimet käyttävät hyvin kehittyneitä eturäpylöitään edetäkseen vedessä. Korvahylkeet pystyvät myös kääntämään eturäpylänsä eteenpäin ja ”kävelemään” maalla. Korvahylkeet käsittävät kaksi alaryhmää, merileijonat ja merikarhut. Merileijonat erottaa niiden pyöreämpi kuono sekä lyhyempi ja karkeampi turkki, kun taas merikarhuilla on suipompi kuono, pidemmät eturäpylät sekä paksumpi turkki, jossa on erikseen pohjaturkki ja päällyskarva. Merileijonat ovat yleensä kookkaampia kuin merikarhut. Merileijonat jaetaan viiteen sukuun ja seitsemään lajiin (joista yksi kuollut sukupuuttoon), ja merikarhuja on yhdeksän lajia kahdessa suvussa. Aiemmin merileijonat ja merikarhut on katsottiin erillisiksi alaheimoiksi, mutta vuonna 2001 julkaistu geenitutkimuksessa osoitti, että jako ei ole luonnollinen, vaan pohjanmerikarhu on läheisempää sukua useille merileijonalajeille kuin muille merikarhuille.


title: Eväjalkaiset

text: Mursuihin (Odobenidae) kuuluu vain yksi elossa oleva laji, mursu. Se eroaa muista nykyisistä hylkeistä suuremman koon (vain merinorsut ovat suurempia), miltei karvattoman nahan ja syöksyhampaiden puolesta. Korvahylkeiden tapaan mursut pystyvät kääntämään takaräpylänsä eteenpäin ja kävelemään maalla. Uidessa mursu käyttää takaräpylöitä etenemiseen ja eturäpylöitä ohjailemiseen. Mursulla ei ole ulkoisia korvalehtiä.


title: Eväjalkaiset

text: Vuonna 2012 julkaistussa eväjalkaisten taksonomiaa tarkastelevassa arviossa Annalisa Berta ja Morgan Churchill esittivät, että morfologisten ja geneettisten kriteerien perusteella nykyisin on olemassa 33 eväjalkaislajia ja 29 eväjalkaisalalajia, vaikkakin jälkimmäisestä ryhmästä viidelle ei ole riittävää tukea, jotta niitä voisi yksiselitteisesti pitää alalajeina. He suosittelevat, että "Arctocephalus" -suku tulisi rajoittaa afrikanmerikarhuun ("Arctocephalus pusillus") ja he ottivat uudelleen käyttöön nimen "Arctophoca" useita lajeja ja alalajeja varten, jotka aiemmin olivat "Arctocephalus" –suvussa. Yli 50 fossiililajia on kuvattu.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten luokittelu:


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisilla on sulavalinjainen vartalo, pyöreähkö pää, taipuisa kaula, räpylöiksi kehittyneet raajat ja pieni pyrstö. Ulkoiset korvalehdet ovat melko olemattomia tai niitä ei ole. Muihin lihansyöjiin verrattuna eväjalkaisilla on yleensä vähemmän hampaita, ne ovat teräviä ja kartiomaisia ja niiden joukosta puuttuvat raateluhampaat. Mursulla on erityislaatuiset, syöksyhampaiksi pidentyneet kulmahampaat. Eväjalkaiset pystyvät vetämään maitorauhasensa ja sukupuolielimensä kehonsa sisään.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten koko vaihtelee baikalinhylkeen yhdestä metristä ja 45 kilon painosta etelänmerinorsun, suurimman petoeläimen, viiteen metriin ja 3,2 tonniin. Yleensä ottaen eväjalkaiset ovat suurempia kuin muut petoeläimiin kuuluvat lajit.


title: Eväjalkaiset

text: Melkein kaikilla eväjalkaisilla on turkki. Poikkeuksena on mursu, jota turkki peittää hyvin vähän. Jopa eräät täysin turkin peittämät lajit (erityisesti merileijonat) ovat karvattomampia kuin useimmat maanisäkkäät. Jäällä elävien lajien poikasilla on paksumpi turkki kuin aikuisilla. Yksittäiset karvat, joita kutsutaan yhdessä lanugoksi, voivat ottaa talteen auringonvalon lämpöä ja pitää poikasen lämpimänä. Kaikki täysin karvojen peittämät lajit uusivat turkkinsa; hylkeiden turkki uusiutuu kerran vuodessa, kun taas korvahylkeiden turkki vaihtuu koko vuoden mittaan. Eväjalkaisilla on ihonalainen rasvakerros, joka on erityisen paksu hylkeillä ja mursuilla. Rasvakerros pitää eläimet sekä lämpiminä että antaa energiaa ja ravintoa, kun eläimet eivät ole syöneet. Se voi viedä jopa 50 % eväjalkaisen ruumiinpainosta. Poikasilla on syntyessään vain ohut rasvakerros, mutta jotkin lajit korvaavat puutteen paksulla lanugolla


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisilla on yksinkertainen maha, joka on rakenteeltaan samankaltainen kuin maalla elävien lihansyöjien. Useimmilla lajeilla ei ole umpisuolta eikä selvää eroa ohutsuolen ja paksusuolen välillä. Ohutsuolen pituus on 8 (kalifornianmerileijona) - 25 (merinorsu) -kertainen kehon pituuteen verrattuna. Suolen pituus saattaa olla adaptaatio useisiin toistuviin syviin sukelluksiin, sillä ruoansulatuskanavan suurentunut tilavuus toimii lisävarastoalueena sulatusvaiheessa olevalle ruoalle sukellusten aikana. Eväjalkaisilla ei ole umpilisäkettä. Kuten useimmilla merinisäkkäillä, munuaiset ovat jakautuneet pieniin lohkoihin ja voivat tehokkaasti absorboida vettä ja suodattaa suolaa pois.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisilla on kaksi paria räpylöitä, etu- ja takaräpylät. Eläimen kyynärpäät ja nilkat ovat kehon sisällä. Eväjalkaiset ovat yleensä ottaen hitaampia uimareita kuin valaat; eväjalkaisten uimanopeus on tavallisesti noin 9-28 km/h kun taas useilla delfiinilajeilla se on 37 km/h. Eväjalkaiset ovat ketterämpiä ja taipuisampia, ja jotkin korvahylkeet, kuten kalifornianmerileijona, pystyvät taivuttamaan niskaansa taaksepäin niin pitkälle, että ylettävät takaräpylöihinsä asti, minkä ansiosta ne voivat tehdä dorsaalisia eli selänpuoleisia käännöksiä. Eväjalkaisille on kehittynyt useita veden vastusta vähentäviä adaptaatioita. Niiltä puuttuvat myös karvankohottajalihakset, minkä ansiosta turkki voi olla uidessa virtaviivaisesti.


title: Eväjalkaiset

text: Korvahylkeet käyttävät uimiseen eturäpylöitä samanlaiseen siiveniskumaiseen tapaan kuin pingviinit ja merikilpikonnat. Eturäpylöiden liike ei ole yhtäjaksoista, vaan eläin lipuu eteenpäin jokaisen vedon välissä. Varsinaiset hylkeet ja mursut uivat liikuttamalla takaräpylöitään ja kehon alaosaansa puolelta toiselle, eturäpylöitä käytetään pääasiassa ohjaamiseen. Jotkin lajit hyppäävät vedestä takaisin veteen, minkä ansiosta eläin voi edetä nopeammin. Lisäksi merileijonien tiedetään "ratsastavan" aalloilla, mikä mahdollisesti auttaa vähentämään energiankulutusta.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset pystyvät etenemään maalla, vaikkeivät yhtä hyvin kuin maalla elävät eläimet. Korvahylkeet ja mursut pystyvät kääntämään takaräpylänsä eteenpäin olevaan asentoon kehonsa alle ja näin voivat ”kävellä” neljällä raajallaan. Maalla liikkuessaan korvahylkeet tukeutuvat enemmän pään ja niskan liikkeisiin kuin takaräpylöihin. Heilauttelemalla päätä ja niskaa korvahylkeet keräävät momenttia edetessään. Varsinaiset hylkeet taas ovat vähemmän ketteriä maalla. Ne eivät pysty saamaan takaräpylöitään eteenpäin olevaan asentoon, ja etenevät maalla heittäytymällä, pomppimalla ja kiemurtelemalla samalla kun eturäpylät pitävät yllä tasapainoa. Jotkin lajit vetävät eturäpylöillään itseään eteenpäin. Maalla liikkuminen on varsinaisille hylkeille helpompaa jäällä, koska sillä on mahdollista liukua eteenpäin.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten silmät ovat suhteellisen suuret ja ne ovat yleensä pään etuosassa. Mursun silmät kuitenkin ovat pienikokoiset ja pään sivuilla. Eväjalkaisen silmä on sopeutunut näkemään niin veden alla kuin ilmassakin. Sarveiskalvo on ohuempi keskikohdastaan, jossa valon taittuminen on miltei yhtä suurta sekä vedessä että ilmassa.


title: Eväjalkaiset

text: Maalla eväjalkaiset ovat hämärässä likinäköisiä. Eväjalkaisilla on myös hyvin kehittynyt "tapetum lucidum" eli heijastava kerros, joka lisää herkkyyttä heijastamalla sauvasolujen avulla valoa takaisin. Tämä auttaa niitä näkemään olosuhteissa, joissa valoa on vähän. Jäällä elävillä hylje-eläimillä, kuten grönlanninhylkeellä, on sarveiskalvot, jotka pystyvät sietämään kirkkaille ja lumisille ympäristölle ominaisia korkeita ultraviolettisäteilypitoisuuksia. Näin ollen ne eivät kärsi lumisokeudesta. Monien nisäkkäiden ja lintujen tapaan eväjalkaisilla on vilkkuluomi.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset ovat sopeutuneet kuulemaan hyvin veden alla, jossa ne kuulevat jopa 70 000 hertsin korkuisia ääniä. Ilmassa eväjalkaisten kuuloaisti on monia maanisäkkäitä rajoittuneempi. Vaikka kuulon taajusalue ilmassakin on laaja (esimerkiksi 500 – 32 000 Hz pohjanmerikarhulla verrattuna 20 – 20 000 Hz:iin ihmisellä), kuulon herkkyys on heikompi.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten tuntoaisti on hyvin kehittynyt. Niiden viiksikarvojen tuntoherkkyys on kymmenkertainen maanisäkkäiden tuntoherkkyyteenn verrattuna, ja näillä karvoila ne pystyvät havaitsemaan tehokkaasti veden värähtelyjä, joita syntyy esimerkiksi kalan uidessa. Vaikka eväjalkaisilla on aika hyvä hajuaisti maalla, siitä ei ole hyötyä veden alla, kun sieraimet ovat kiinni.


title: Eväjalkaiset

text: Toisin kuin jyrsijät ja monet muut maanisäkkäät, eväjalkaiset eivät liikuttele viiksikarvojaan tutkiessaan kappaletta, vaan pitävät ne samassa asennossa ulospäin ojennettuina. Näin ne voivat maksimoida havainnointikykynsä. Varsinaisten hylkeiden tuntokarvat ovat aaltoilevia kun taas korvahylkeiden ja mursujen tuntokarvat ovat suoria. Tuntokarvojen muodon vaikutusta havainnointikykyyn on tutkittu, mutta vaikuttaa siltä että karvan kulma virtaukseen nähden on tärkein tähän vaikuttava tekijä, ei muoto. Joidenkin korvahylkeiden viiksikarvat kasvavat melko pitkiksi, kergueleninmerikarhulla jopa 41-senttisiksi. Mursulla tuntokarvoja on eniten, 600 - 700 yksittäistä karvaa, jotka ovat tärkeitä saaliin löytämiseksi mutaisesta merenpohjasta. Tuntokarvoilla saattaa olla merkitystä paitsi saalistuksessa myös suunnistamisessa; täplähylkeet näyttävät käyttävän niitä jäässä olevien hengitysavantojen havaitsemiseen.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset säästävät ruumiinlämpöään kookkaalla ja kompaktilla kehonrakenteellaan, eristävällä rasvakerroksellaan ja turkillaan sekä nopealla aineenvaihdunnallaan. Lisäksi räpylöiden verisuonille on kehittynyt adaptaatio toimia vastavirtaperiaatteella. Kylmempää verta kehon ulommista osista tuovat laskimot ympäröivät valtimoita, jotka sisältävät lämmintä verta kehon sisäosista. Lämpö valtimoverestä siirtyy verisuoniin, jotka kuljettavat verta takaisin kehon sisäosiin. Samat adaptaatiot, jotka säästävät lämpöä vedessä, vaikuttavat estävän lämmönhukkaa myös pinnan yläpuolella. Ehkäistäkseen liiallista lämpenemistä monet lajit viilentävät itseään heittelemällä hiekkaa selän päälle lisäten näin viileän ja kostean hiekkakerroksen, joka edistää lämmön haihtumista. Pohjanmerikarhut läähättävät viilentääkseen itseään, kun taas munkkihylkeet kaivavat usein hiekkaan kuoppia tuoden esille viileämpiä maakerroksia, joille hylje asettuu lepäilemään.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset elävät pääasiassa polaarisilla ja subpolaarisilla alueilla, erityisesti Pohjois-Atlantilla, eteläisellä Tyynellämerellä ja Eteläisellä jäämerellä. Niitä ei esiinny lainkaan Lounais- ja Kaakkois-Aasian välisillä vesillä. Munkkihylkeet ja jotkin korvahylkeet elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Yleensä eväjalkaiset kuitenkin esiintyvät viileissä ja runsasravintoisissa vesissä, joiden lämpötila on alle 20 C. Lämpimän ja trooppisen ilmaston alueillakin esiintyvät lajitkin elävät merivirtojen viilentämissä vesissä. Ainoastaan munkkihylkeiden ympäristö ei säännönmukaisesti ole viileä ja runsasravintoinen. Kaspianmeren kaspianhylje ja Baikaljärven baikalinhylje elävät sisävesissä.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset esiintyvät erilaisissa vesiympäristössä kuten rannikkovesissä, avomerellä, murtovesialueilla sekä makean veden joissa ja järvissä. Useimmat lajit elävät rannikkovesissä, vaikka jotkin liikkuvat myös kauempana merellä ja hankkivat ravintonsa valtameten saartia ympäröivistä syvistä vesistä. Baikalinhylje on ainoa pelkästään makeanveden laji. Myös norppa elää joissakin Itämeren alueen järvissä, ja kirjohyljeitä voi esiintyä väliaikaisesti estuaareissa, järvissä ja joissa, joskus pysyen alueella vuodenkin ajan. Kalifornianmerileijonan ja patagonianmerileijonan tiedetään myös vierailevan sisävesissä. Eväjalkaiset saattavat siirtyä maitse edemmäs sisämaahan ja levätä hiekkadyyneillä ja kasvillisuuden seassa ja jopa kiivetä kallioita. Napa-alueilla elävät lajit rantautuvat sekä kiintojäälle että ajojäälle


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset ovat amfibisia, sekä maalla että vedessä eläviä nisäkkäitä. Ne viettävät suurimman osan elämästään vedessä, mutta nousevat maalle tai jäälle parittelemaan, hoitamaan poikasia, vaihtamaan karvaa, lepäämään, säädelläkseen ruumiinlämpöään tai paetakseen vedessä olevia petoja. Useat lajit voivat muuttaa pitkiä matkoja toiselle alueelle, esimerkiksi El Niñon tai jäätilanteen muuttumisen takia. Merinorsut viettävät merellä 8-10 kuukautta vuodessa ja tekevät muuttomatkoja pesimis- ja karvanvaihtoseutujen välillä. Pohjanmerinorsun muuttomatka pidempi kuin minkään muun niäkkään, noin 18 000–21 000 km. Varsinaiset hylkeet migroivat keskimäärin enemmän kuin korvahylkeet. Eväjalkaiset käyttävät suunnistamiseen ympäristön eri ominaisuuksia, esimerkiksi maan magneettikenttää, vesivirtoja, tuulenvirtauksia, auringon ja kuun sijaintia sekä veden makua ja lämpötilaa.


title: Eväjalkaiset

text:
Eväjalkaiset voivat sukeltaa saalistaakseen tai saalistajia välttääkseen. Saalistaessaan weddellinhylkeet sukeltavat tavallisesti alle 15 minuutin ajan noin 400 metrin syvyyteen, mutta enimillään jopa 73 minuuttia ja jopa 600 metriin. Pohjanmerinorsut sukeltavat tavallisesti 350–650 metriin jopa 20 minuutin ajan. Korvahylkeiden sukellukset ovat yleensä lyhyempiä ja eivätkä niin syviä. Ne kestävät tavallisesti noin 5–7 minuuttia ja ulottuvat keskimäärin 35–45 metriin. Uudenseelanninmerileijonan on kuitenkin havaittu sukeltavan jopa 460 metriin ja 12 minuutin ajan. Mursut hankkivat ravintonsa pintavesistä eivätkä sukella kovin syvälle.
Eväjalkaisten elinikä on tavallisesti 25–30 vuotta. Naaraat elävät pidempään, sillä uroksilla on taipumusta tapella ja ne usein kuolevat ennen sukukypsyysikää. Pitkäikäisimmänt tunnetut luonnossa eläneet yksilöt ovat olleet 46-vuotias naaraspuolinen halli ja 43-vuotias naarasnorppa. Sukukypsiksi eväjalkaiset tulevat lajista riippuen 2–12-vuotiaina. Naaraat tulevat sukukypsiksi tavallisesti aiemmin kuin urokset.


title: Eväjalkaiset

text: Kaikki eväjalkaiset ovat lihansyöjiä ja petoeläimiä. Kokonaisuutena eväjalkaisten ryhmä käyttää ravinnokseen pääasiassa kaloja ja pääjalkaisia, jossain määrin äyriäisiä ja simpukoita sekä vähemmässä määrin eläinplanktonia ja tasalämpöisiä eläimiä, kuten merilintuja. Vaikka useimmat lajit ovat ravinnon suhteen generalisteja tai opportunisteja, jotkin ovat erikoistuneita. Esimerkiksi krillihylje syö ensisijaisesti krilliäyriäisiä, norppa syö pääasiassa äyriäisiä, etelänmerinorsu on erikoistunut kalmareihin ja partahylje ja mursu taas syövät simpukoita ja muita selkärangattomia pohjaeläimiä. Eväjalkaiset voivat saalistaa yksin tai yhteistyössä muiden kanssa. Yksilöllinen saalistustapa on tyypillistä kun pyydetään yksinäisiä kaloja, hitaasti liikkuvia tai liikkumattomia selkärangattomia tai tasalämpöisiä saaliita. Saalistus tapahtuu tavallisesti rannikkovesissä, lahdissa tai joissa. Pohjanmerikarhu kuitenkin pyytää kaloja hyvin syvältä avomereltä. Myös mursut saalistavat itsenäisesti, mutta ovat usein muiden mursujen läheisyydessä pieninä tai isoina ryhminä, jotka voivat nousta pintaan ja sukeltaa samaan tahtiin. Kun suuria kala- ja kalmariparvia on liikkeellä, eräät korvahyljelajit saalistavat niitä yhteistyössä isoina ryhminä. Jotkin lajit, kuten kalifornianmerileijona ja patagonianmerileijona, voivat saalistaa valaiden ja merilintujen kanssa.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset syövät saalinsa tavallisesti veden alla ja nielevät sen kokonaisena. Liian suuri tai hankalasti syötävä saalis viedään pinnalle hampailla revittäväksi. Merileopardi, joka saalistaa runsaasti pingviinejä, voi ravistella saalistaan rajusti edestakaisin, kunnes sen pää irtoaa. Vaikka eväjalkaiset saalistavat enimmäkseen vedessä, patagonianmerileijonat jahtaavat pingviinejä myös maalla. Jotkin lajit voivat syödä kiviä, tuntemattomista syistä. Vaikka eväjalkaiset pystyvät juomaan merivettä, vedensaannista suurin osa saadaan syödystä ruoasta.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset voivat myös joutua itse saaliiksi. Miekkavalas saalistaa useimpia eväjalkaislajeja. Heikentääkseen ja tappaakseen saalistaan miekkavalaat toistuvasti puskevat niitä päällään, lyövät pyrstöllään ja viskaavat niitä ilmaan. Tavallisesti eväjalkaisia saalistavat enintään kymmenen yksilön miekkavalasryhmät, mutta joskus myös suuremmat ryhmät tai yksinäiset miekkavalaat. Miekkavalaat pyydystävät yleensä poikasia, mutta joskus myös aikuisia. Myös suurikokoiset hait, tavallisesti valkohai, mutta myös tiikerihai, makrillihai ja makohai, uhkaavat ja saalistavat eväjalkaisia. Hait hyökkäävät tavallisesti yllättämällä hylkeet alapuolelta. Saalis yleensä pääsee pakoon, ja hylkeillä nähdään usein hain aiheuttamia vammoja. Korvahylkeillä vammoja on tavallisesti takaraajoissa, varsinaisilla hylkeillä taas eturaajoissa.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisia uhkaavat myös maapedot. Jääkarhut ovat sopeutuneet hyvin metsästämään arktisen alueen hylkeitä ja mursuja, erityisesti poikasia. Ne käyttävät odottelutaktiikkaa tai voivat aktiivisesti vaania tai jahdata jäällä tai vedessä olevia saaliita. Muita uhkaavia maapetoja ovat mm. puumat, ruskohyeenat ja jotkin koiraeläimiin kuuluvat lajit, jotka enimmäkseen saalistavat poikasia. Eväjalkaiset vähentävät saaliiksijoutumisriskiään kerääntymällä ryhmiksi. Eräät lajit pystyvät aiheuttamaan suurta vahinkoa hyökkääjille terävillä kulmahampaillaan. Esimerkiksi aikuinen mursu pystyy tappamaan jääkarhuja. Pohjanmerinorsut sukeltavat merellä ollessaan pintavesissä saalistavien miekkavalaiden ja valkohaiden ulottumattomiin. Antarktisella alueella, jossa ei ole maapetoja, eväjalkaiset viettävät enemmän aikaa jäällä kuin arktisen alueen eväjalkaiset. Norpat rakentavat pesänsä jään alle piiloutuakseen petoeläimiltä, kuten jääkarhuilta.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaislajit saalistavat myös toisiaan. Merileopardit saalistavat lukuisia muita lajeja, erityisesti krillihylkeitä. Krillihylkeenpoikaset ovat tarkeitä merileopardien ruokavaliota marraskuusta tammikuuhun. Vanhemmilla krillihylkeillä on usein arpia muistona merileopardien epäonnistuneista hyökkäysyrityksistä. Vuoden 1977 tutkimuksessa 85 tutkitusta krillihylkeestä 75 prosentilla oli näitä arpia. Vaikka mursut ovat erikoistuneet saalistamaan selkärangattomia pohjaeläimiä, ne toisinaan pyytävät myös arktisia hylkeitä. Ne tappavat saaliin pitkillä syöksyhampaillaan ja syövät niiden nahan ja rasvan. Stellerinmerileijonien on havaittu syövän kirjohylkeiden, pohjanmerikarhujen ja kalifornianmerileijonien poikasia. Uudenseelanninmerileijonat saalistavat joidenkin merikarhulajien poikasia, ja patagonianmerileijona saattaa saalistaa eteläamerikanmerikarhuja.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisten pariutumisjärjestelmä vaihtelee äärimmäisestä polygyniasta sarjamonogamiaan. Kaikista 33 eväjalkaislajista 20 lajia pesii maalla ja loput 13 jäällä. Maalla pesivät lajit ovat yleensä polygyynisia. Naaraat kerääntyvät suurin joukoin yhteen, ja urokset pystyvät parittelemaan niiden kanssa sekä puolustamaan niitä kilpakosijoilta. Polygyynisiin lajeihin kuuluvat merinorsut, harmaahylkeet ja useimmat korvahylkeet. Maalla lisääntyvät lajit valitsevat yleensä saaria, joilla on vähemmän maapetoeläimiä. Lisääntymistarkoituksiin sopivia saaria on vähän, ja ne ovat yleensä tungokseen asti täynnä hylkeitä. Naaraat palaavat samoille paikoille lisääntymään vuodesta toiseen. Urokset saapuvat ennen naaraita odottamaan niitä. Ne pysyttelevät maalla ja yrittävät paritella mahdollisimman monen naaraan kanssa; uroksista jotkin eivät edes syö. Jos uros poistuu rannalta saalistamaan, se todennäköiseseti menettää parittelumahdollisuutensa ja dominanssiasemansa.


title: Eväjalkaiset

text: Toiset hylkeet, kuten mursu ja varsinaiset hylkeet, pesivät jäällä ja parittelevat tavallisesti vedessä (myös muutamat maalla pesivät lajit parittelevat vedessä). Näillä lajeilla naaraat eivät keräänny niin vahvasti ryhmiksi. Koska jääolot vaihtelevat, pesimäpaikkojon sijainti voi muuttua vuosittain, eivätkä urokset voi ennustaa missä naaraat tulevat pesimään. Polygynia on siksi jäällä pesivillä lajeilla yleensä heikompaa. Mursu on kuitenkin poikkeus, sillä naarasmursut kerääntyvät tiiviiksi joukoiksi luultavasti laikuittaisesti esiintyvien ravintolähteiden vuoksi. Jäällä pesivillä hylkeillä on yleensä hyvin vähän jos ollenkaan sukupuolidimorfismia. "Lobodontini"-tribuksen naarashylkeet ovat hiukan pidempiä kuin urokset. Jäällä pesivistä mursut ja kuplahylkeet ovat kuitenkin poikkeuksia, joilla on vahvaa dimorfismia niin että urokset ovat mm. kookkaampia.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisuroksilla on useita toimintatapoja lisääntymismenestyksen varmistamiseksi. Korvahylkeet muodostavat reviirejä, joilla on naaraita houkuttelevia resursseja kuten varjoa, vuorovesialtaita ja rantautumiskaistoja. Reviirirajat muodostuvat yleensä luonnon maanmuotojen mukaan, ja urokset puolustavat reviirirajoja uhkaavilla ääntelyillä ja asennoilla, mutta tavallisesti tappeluilta vältytään. Yksilöt palaavat joka pesimäkausi samoille reviiripaikoille.


title: Eväjalkaiset

text: Joissakin mursupopulaatioissa tiedetään esiintyvän soitimia. Urokset kerääntyvät naaraiden ympärille ja yrittävät houkutella niitä monimutkaisin soidinmenoihin kuuluvin käyttäytymistavoin. Soitimia saattaa olla myös muilla eväjalkaislajeilla.


title: Eväjalkaiset

text: Nuoremmat tai alempiarvoiset eväjalkaisurokset voivat yrittää päästä lisääntymään muilla tavoilla. Merinorsunuorukaiset livahtavat naaraiden muodostamien ryhmien sekaan ja koettavat sulautua joukkoon vetämällä kuononsa sisäänpäin. Ne ahdistelevat veteen suuntaavia naaraita ja pyrkivät parittelemaan niiden kanssa. Nuorilla harmaahylkeilläkin esiintyy vaihtoehtoisia, menestymismahdollisuuksia omaavia parittelustrategioita. Eväjalkaisnaarailla näyttää toki olevan jossain määrin valinnanvapautta urosten suhteen, erityisesti soidintavilla lajeilla kuten mursulla, mutta myös merinorsuilla, joiden urokset pyrkivät dominoimaan kaikkia naaraita, joiden kanssa haluavat paritella. Kun ei-haluttu uros yrittää nousta merinorsunaaraan tai harmaahylkeen päälle parittelemaan, naaras yrittää kiemurrella ja päästä pois samalla raakkuen ja läpsien urosta pyrstöllään. Tämä metakka houkuttelee muita uroksia paikalle, ja vallitsevin uros pysäyttää parittelun ja yrittää itse paritella naaraan kanssa. Dominantit merinorsunaaraat pysyttelevät yhdyskunnan keskellä, jossa niillä on suurempi todennäköisyys paritella dominantin uroksen kanssa, kun taas reunoilla olevat naaraat parittelevat todennäköisemmin alempiarvoisten urosten kanssa.


title: Eväjalkaiset

text: Naarashylkeet tulevat yleensä kiimaan pian synnytyksen jälkeen. Poikkeuksen tekee mursu, joka synnyttää 5-6 vuoden välein. Kaikilla lajeilla on viivästynyt sikiönkehitys, jossa alkion kehitys pysähtyy viikkojen tai kuukausien ajaksi ennen alkion kiinnittymistä kohtuun. Tämä lykkää poikasen syntymää siihen asti, kunnes naaras rantautuu maalle tai olosuhteet synnyttämiselle ovat muuten suotuisat. Kantoaika kestää tyypillisesti vuoden.


title: Eväjalkaiset

text: Korvahylkeillä ja joillakin varsinaisilla hylkeillä kuten kirjohylkeillä emot paastoavat ja hoitavat poikasiaan maalla muutaman päivän ajan kerrallaan. Hoitojaksojen välillä naaraat jättävät poikasensa maihin saalistaakseen merellä. Saalistusretkien kesto vaihtelee päivästä kahteen viikkoon riippuen ravinnon runsaudesta ja saalistuspaikkojen etäisyydestä. Sillä aikaa kun emot ovat muualla, poikaset paastoavat.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisurokset eivät juuri osallistu poikasten kasvattamiseen. Urosmursut saattavat auttaa kokemattomia poikasia näiden opetellessa uimaan ja ne voivat jopa pitää huolta orvoista poikasista. Kalifornianhyljeurosten on havaittu suojaavan uivia poikasia pedoilta. Urokset voivat olla myös olla vaarallisia poikasille, jotka maalla pesivillä lajeilla voivat murskautua tappelevien urosten alle.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaiset ääntelevät monin eri tavoin, kuten esimerkiksi haukkuen, murahdellen, liverryksin, muristen, naksautuksin ja vihellyksin. Äänin viestitään niin ilmassa kuin veden allakin. Korvahylkeet ovat äänekkäämpiä maalla, kun taas varsinaiset hylkeet äännähtelevät enemmän vedessä. Etelämantereen alueen hylkeet ovat äänekkäämpiä maalla tai jäällä kuin arktiset hylkeet jääkarhun ja muiden maapetoeläinten puuttuumisen takia. Urosten ääntely on yleensä taajuudeltaan matalampaa kuin naaraiden. Viestittely äänten avulla on erityisen tärkeää lisääntymiskautena. Dominantit merinorsu-urokset mainostavat itseään ja uhkailevat kilpailijoitaan kovaäänisillä, metallisenkuuloisilla uhkausäänillä ja äänekkäillä rumpumaisilla kutsuhuudoilla, joiden sävyä voi muuttaa kärsällä. Korvahyljeurokset ääntelevät voimakkaasti haukkuen, muristen, karjahdellen ja "hirnuen". Urosmursujen tiedetään tekevän tunnistettavia, gongin kumahdusta muistuttavia kutsuhuutoja yrittäessään houkutella naaraita. Mursut voivat tuottaa kurkkunsa läpi virtaavalla ilmallaan myös jokseenkin musikaalisia ääniä.


title: Eväjalkaiset

text: Weddellinhylkeellä on mahdollisesti monimutkaisin ja kehittynein ääntelyvalikoima erillisine äänineen vedenalaisiin ja pinnanyläpuolisiin tilanteisiin. Tuotetut äänet vaikuttavat sisältävän etu- ja takaliitteitä, joiden on tarkoitus painottaa viestiä. Weddellinhylkeiden ääntely veden alla voi kestää 70 sekuntia, joka on pitkä aika merinisäkkään kutsuhuudolle. Joihinkin kutsuhuutoihin voi kuulua noin seitsemää eri rytmirakennetta ja ne ovat verrattavissa lintujen ja valaiden lauluihin. Samanlaisia kutsuhuutoja on havaittu partahylkeillä ja "lobodontini" -tribuksen hylkeillä.


title: Eväjalkaiset

text: Vaikka useimmat eväjalkaisten ääntelyt ovat ihmisen kuuloalueen sisällä, erään vankeudessa pidetyn merileopardin havaittiin ja tallennettiin tuottaneen veden alla ultraäänitaajuisia ääntelyitä. Lisäksi pohjanmerikarhun ääntelyt voivat saada aikaan infraäänen taajuisia värähtelyitä. Muulla kuin kurkun kautta kulkevalla ilmalla tuotettu viestintä ei ole yhtä yleistä eväjalkaisilla kuin valailla. Tunkelijan ilmaantuessa kirjohylkeet ja baikalinhylkeet voivat läpsäytellä eturäpylöitään kehoaan vasten varoitusmerkiksi. Hampaiden kalisuttelu, sähinä ja ilman puhaltaminen ulos toimivat myös varoitusmerkkeinä. Visuaalisia viestejä esiintyy myös: weddellinhylkeet menevät s -kirjaimen malliseen asentoon partioidessaan jään alla, ja lähestyttäessä rossinhylkeet näyttävät raitoja rintakehässään ja hampaitaan. Kuplahyljeurokset käyttävät ilmallatäytettäviä nenäkalvojaan houkutellakseen naaraita.


title: Eväjalkaiset

text: Hylje-eläimiä eli eväjalkaisia on kuvattu eri kulttuureissa vuosituhansien ajan. Orkneysaarten ja Hebridien keltit uskoivat selkieihin - hylkeisiin, jotka pystyivät muuttumaan ihmisiksi ja kävelemään maalla. Hylkeet ovat tärkeässä osassa inuiittien kulttuurissakin. Inuiittimytologiassa jumalatar Sedna hallitsee merta ja merieläimiä. Hänet kuvataan merenneitona, ja joissakin kuvauksissa hänellä on hylkeen alaruumis. Erään legendan mukaan hylkeet, valaat ja muut merinisäkkäät muodostuivat hänen katkaistuista sormistaan. Antiikin Kreikan yhdessä ensimmäisistä kolikoista esiintyi hylkeen pää, ja hylje-eläimet olivat esiintyneet Homeroksen ja Aristoteleen tuotannossa. Kreikkalaiset uskoivat, että hylkeet rakastivat sekä merta että aurinkoa ja hylkeiden ajateltiin olevan Apollon ja Poseidonin suojeluksessa. Muinaisen Perun Moche-kansa palvoi merta ja sen eläimiä sekä kuvasi taiteessaan usein merileijonia. Nykyajan populaarikulttuurissa hylkeitä kuvataan usein koomisina hahmoina, perustuen niiden eläintarhoissa, sirkuksissa ja merieläinpuistoissa tekemiin esityksiin.


title: Eväjalkaiset

text: Eväjalkaisia on pidetty vankeudessa ihmisten tekemissä paikoissa ainakin 1600-luvulta lähtien. Eläinten suuren koon ja leikkisyyden ansioista ne ovat suosittuja nähtävyyksiä ja vetonauloja. Yleisin vankeudessa pidetty eväjalkaislaji on kalifornianmerileijona, sillä se on helposti koulutettava ja yleinen. Muita vankeudessa usein pidettyjä hylkeitä ovat halli ja kirjohylje. Kookkaammat lajit, kuten mursu ja stellerinmerileijona, ovat harvinaisempia. Jotkin eläinsuojelujärjestöt, kuten esimerkiksi Humane Society of the United States ja World Animal Protection vastustavat merinisäkkäiden pitämistä. Niiden mukaan julkiset eläintarhat tai akvaariot eivät voi olla riittävän suuria eläimille, jotka ovat kehittyneet suorittamaan muuttomatkoja, eivätkä altaat koskaan voi korvata valtameren kokoa ja monimuotoisuutta. Nämä järjestöt vastustavat myös merileijonien käyttöä viihteellisissä tarkoituksissa, ja sanovat suoritettujen temppujen olevan "liioiteltuja muunnelmia niiden luonnollisesta käyttäytymisestä" ja vievän yleisön huomion pois eläimen epäluonnollisesta ympäristöstä.


title: Eväjalkaiset

text: Yhdysvaltain laivaston merinisäkäsohjelma käyttää kalifornianmerileijonia sotilaallisiin tarkoituksiin, muun muassa merimiinojen ja vihollissukeltajien havaitsemiseen. Persianlahdella hylkeet voivat uida Yhdysvaltain laivaston aluksia lähestyvien sukeltajien perässä ja kiinnittää köydellä varustetun puristimen sukeltajan jalkaan. Merijalkaväen edustajien mukaan merileijonat voivat tehdä tämän hetkessä, ennen kuin vihollinen tajuaa mitä on tapahtunut. Järjestöt, kuten PETA, uskovat senkaltaisten operaatioiden saattavan eläimet vaaraan.


title: Eväjalkaiset

text: Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) listalla on 35 eväjalkaislajia (2013). Kaksi lajia, japaninmerileijona ja floridanhylje, on kuollut sukupuuttoon. Kymmenen muuta lajia luetaan uhanalaisiksi eri tasoilla, osa näistä on äärimmäisen uhanalaisia (munkkihylje ja floridanhylje), erittäin uhanalaisia (galapagosinhylje, australianmerileijona, kaspianhylje ja galapagosinmerileijona) ja vaarantuneita (pohjanmerikarhu, kuplahylje ja uudenseelanninmerileijona). Kolmen lajin luokitus on "puutteellisesti tunnettu" (merileijona, juovahylje ja täplähylje). Napa-alueilla elävät lajit ovat alttiita ilmastonmuutoksen vaikutuksille, erityisesti merijään vetäytymiselle. Kiistaa on ollut Alaskan stellerinmerileijonan 1970-luvulla alkaneen vähenemisen syistä.


title: Eväjalkaiset

text: Hylkeenpyyntiä on harjoitettu kivikaudelta lähtien. Hylkeitä surmattiin nuijilla, kun ne olivat rantautuneet tai nousseet jäälle. Myöhemmin ryhdyttiin käyttämään harppuunoita, joilla eläimet voitiin lävistää veneestä käsin, ja koukkuja tappamaan rantautuneita poikasia. Myös verkkoja käytettiin. Tuliaseiden käyttöönotto lisäsi valtavasti hylkeenkaatojen määrää. Eväjalkaisia metsästetään tavallisesti niiden lihan ja rasvan takia. Hylkeiden sekä merikarhujen eli turkishylkeiden nahoista valmistetaan turkkeja, ja mursujen syöksyhampaita käytetään yhä kaiverruksiin tai koristeena. Arktisten alkuperäiskansojen harjoittama kotitarvepyynti ja kaupallinen pyynti eroavat toisistaan: alkuperäiskansat käyttävät saaliista saadut hyödykkeet tavallisesti itse ja ne ovat tärkeitä heidän toimeentulolleen. Kansalliset ja kansainväliset viranomaiset myöntävät metsästystä harjoittaville alkuperäisasukkaille erityiskohtelun, koska heidän pyyntimenetelmiään pidetään vähemmän tuhlailevina ja tuhoisina. Erityisasema on kuitenkin usein kyseenalaistettu, sillä myös alkuperäisasukkaat käyttävät enenevässä määrin nykyaikaisia aseita ja moottoriajoneuvoja ja myyvät eväjalkaisista saatuja hyödykkeitä edelleen. Vuosittain alkuperäiskansat metsästävät yli 100 000 hyljettä (erityisesti norppia) ja noin 10 000 mursua.


title: Eväjalkaiset

text: Kaupallinen hylkeenpyynti on ollut historiallisesti yhtä tärkeä ala kuin valaanpyyntikin. Kaupallisesti pyydystettyjä lajeja ovat olleet grönlanninhylje, kuplahylje, kaspianhylje, merinorsu, mursu ja kaikki turkishylkeiden lajit. Hylkeenpyynti vähentyi merkittävästi 1960-luvun jälkeen, kun Kanadan hallitus lyhensi hylkeen pyyntikautta ja ryhtyi suojelemaan täysikasvuisia naarasyksilöitä. Useat kaupallisesti pyydetyt lajit ovat elpyneet ja runsastuneet; esimerkiksi kergueleninmerikarhuja lienee nyt yhtä paljon kuin ennen pyynnin alkamista. Pohjanmerinorsu saalistettiin sukupuuton partaalle 1800-luvun lopussa, ja vain pieni populaatio jäi jäljelle Guadalupen saarelle. Se on sittemmin runsastunut ja muodostanut yhdyskuntia entisille alueilleen, mutta laji kärsii populaation pullonkaulailmiöstä. Sen sijaan munkkihylje hävitettiin monin paikoin entisiltä elinalueiltaan, joka ulottui Välimereltä Mustallemerelle ja Luoteis-Afrikkaan. Laji esiintyy enää Välimeren koillisosassa ja osassa Luoteis-Afrikkaa.


title: Eväjalkaiset

text: Useita eväjalkaislajeja pyydetään yhä. Monien valtioiden allekirjoittama sopimus "The Convention for the Conservation of Antarctic Seals" sallii krillihylkeen, merileopardin ja weddellinhylkeen rajoitetun metsästyksen. Yli vuoden ikäistä weddellinhyljettä ei kuitenkaan saa pyytää syyskuun ja helmikuun välisenä aikana, millä pyritään varmistamaan pesimäkantojen riittävä koko.


title: Eväjalkaiset

text: Jotkin lajit ovat runsastuneet niin paljon, että on syntynyt ristiriitoja paikallisten asukkaiden etujen kanssa. Yhdysvalloissa merinisäkkäitä suojaa vuoden 1972 asetus "Marine Mammal Protection Act of 1972". Sen voimaantulon jälkeen kalifornianmerileijonapopulaatio on kasvanut noin 250 000 yksilöön. Merileijonat ovat ryhtyneet käyttämään yhä enemmän ihmisen tekemiä rakennelmia ja ne nousevat esimerkiksi laitureille. Usein laitureita ei ole suunniteltu merileijonien painoisille eläimille, mistä on seurannut laiturien vääntymistä vinoon asentoon ja muita ongelmia. Eläinten käyttäytymistä on pyritty hallitsemaan eri keinoin, ja joskus viranomaiset ovat uudistaneet laitureita eläimiä paremmin kestäviksi.