title: Jacques-Yves Cousteau

text: Maaliskuussa 1955 kunnostettu "Calypso" lähti yli 20 000 kilometrin matkalle Marseillesta Punaisellemerelle, mistä matka jatkui Seychelleille, Intian valtamerelle ja Madagaskarin eteläosaan. Matkan aikana sukeltajat tekivät satoja sukelluksia ja Cousteau keräsi nuoren kuvaajan Louis Mallen avustuksella materiaalia uutta elokuvaa varten. Elokuva "Hiljainen maailma" sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla huhtikuussa 1956 ja voitti juhlien arvokkaimman palkinnon, Kultaisen palmun. Seuraavana vuonna "Hiljainen maailma" palkittiin parhaana dokumenttina Oscar-gaalassa. Saamansa maineen ansiosta Cousteau nimettiin Monacon oseanografisen museon johtajaksi. Cousteau erosi vuonna 1957 merivoimien palveluksesta keskittyäkseen täysipäiväisesti muihin projekteihinsa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jo ennen "Hiljaisen maailman" kuvauksia Cousteau oli aloittanut Ranskan vedenalaisen tutkimuksen viraston kanssa hankkeen, jonka tavoitteena oli rakentaa pienoissukellusvene, jonka avulla sukeltajat pystyisivät laskeutumaan normaalia kevytlaitesukellusta syvemmälle. Syksyllä 1956 "Calypson" mukana ollut Harold Edgerton laski ankkuriköyttä pitkin Romanchen haudan pohjaan kameran, jonka oli itse kehittänyt, ja otti ensimmäisiä kuvia syvänmerenhaudasta. Edgertonin kamera oli välittänyt laiteongelman vuoksi vain kaksi kuvaa, mutta niissä näkyi selvästi tuntemattomia eläimiä. Tämä turhautti Cousteauta, sillä hän halusi nähdä syvyydet itse eikä robotin välityksellä.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau ja kaksi insinööriä työskentelivät kuusi vuotta pienoissukellusveneen kehittämiseksi. Kilpikonnamainen miehittämätön "Hull No. 1" oli ensimmäisessä testissään maaliskuussa 1958, mutta laskukaapeli katkesi ja alus vajosi merenpohjaan liian syvälle, jotta se olisi voitu pelastaa. Seuraavat 18 kuukautta Cousteau käytti uuden aluksen suunnitteluun. Uusi sukellusvene näytti lentävältä lautaselta, joten Cousteau nimesi sen "sukeltavaksi lautaseksi". Uusi malli saatiin toimimaan muutaman epäonnistuneen yrityksen jälkeen kesällä 1960, kun Cousteau ja Albert Falco laskeutuivat aluksella 300 metrin syvyyteen. Cousteau suunnitteli SP-350:ta varten 20 metriä pitkän, ilmalla täytettävän aluksen nimeltä "Amphitrite". Sen tarkoituksena oli kuljettaa sukelluslautasta, jolloin "Calypsoa" voitiin käyttää muuhun tutkimustyöhön.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau haaveili syvyyksien tutkimisen lisäksi siitä, että ihmiset voisivat asua meressä, mannerjalustan pohjalla. Tästä alkoi vedenalaisen talon suunnitteluun tähtäävä Conshelf-projekti 1960-luvun alussa. Conshelf I oli ensimmäinen asuttava rakennus meren pohjassa. Sylinterin muotoinen ja viiden metrin pituinen talo laskettiin meren pohjaan lähellä Marseillea syyskuussa 1962. Talossa asui viikon ajan kaksi ihmistä: Falco ja Claude Wesly. Koe onnistui ja vakuutti Cousteaun siitä, että hänen haaveensa olisi mahdollinen toteuttaa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Conshelf I:n menestymisen jälkeen Cousteau miehistöineen valmistautui Conshelf II:een, joka olisi kylä meressä. Siihen kuului talo, syvänmeren moduuli, sukellusalusten talli ja välinevaja. Helmikuussa 1963 "Calypso" ja "Rosaldo" lähtivät kohti Punaistamerta, jossa koe suoritettaisiin. Cousteau otti myös kuvausvälineet mukaan, sillä hän aikoi kuvata samalla uuden dokumenttielokuvan. Conshelf II -projekti oli myös menestys. Kesäkuusta heinäkuuhun sukeltajat asuivat meressä ja todistivat, että ihmiset pystyvät elämään onnellisesti pitkiä aikoja 25 metrin syvyydessä. Cousteaun kuvaama elokuva "Elävä meri", joka käsitteli Conshelf II -projektia, toi hänen uransa toisen parhaan dokumentin Oscar-palkinnon.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteaun oli edelleen vaikeaa saada rahoitusta, vaikka hänen elokuvansa ja projektinsa menestyivät. Avaruuden valloittaminen herätti paljon kiinnostusta, minkä takia vedenalainen tutkimusmatkailu joutui kilpailemaan rahavaroista avaruusohjelmien kanssa. Samalla muutkin olivat kiinnostuneet meren asuttamisesta ja tutkineet ihmisasutusta uusissa syvyyksissä. Cousteau vastasi haasteeseen menemällä vielä syvemmälle. Syyskuussa 1965 kuusi sukeltajaa, Cousteaun poika Philippe heidän joukossaan, laskeutuivat asumaan ja työskentelemään noin 90 metrin syvyyteen Conshelf III:lle. Tämäkin projekti oli onnistunut. Cousteau joutui kuitenkin tämän jälkeen luopumaan Conshelf-projekteista, sillä muilla vastaavilla projekteilla oli paremmat rahavarat.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: National Geographic Society oli aloittamassa 1960-luvun puolivälissä luontoaiheista televisiosarjaa. Cousteau tarjosi elokuvaansa järjestölle, joka suostui sillä ehdolla, että Hollywood-tuottaja David Wolper valvoisi elokuvan leikkaamista. Cousteaun ensimmäinen, tunnin pituinen televisio-ohjelma "The World of Jacques Cousteau" lähetettiin toukokuussa 1966. Cousteau teki sen jälkeen vielä kaksi erikoisohjelmaa National Geographic Societyn sarjaan.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: David Wolperin tuotantoyhtiö oli niin vakuuttunut, että suositteli Cousteauta tekemään lisää televisio-ohjelmia. Cousteau neuvotteli 1960-luvun loppupuolella kolmen televisiokanavan kanssa, joista ABC teki parhaan tarjouksen ja lupasi kustantaa 12 tunnin mittaista jaksoa. Cousteau pääsi sopimuksen myötä lopultakin niin hyvään taloudelliseen asemaan, että pystyi tekemään pitkälle tähtääviä suunnitelmia. Sarjan ansiosta Cousteau pystyi purjehtimaan "Calypsolla" kaikilla maailman merillä ja kuvaamaan haluamissaan paikoissa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau miehistöineen lähti jälleen uusitulla "Calypsolla" liikkeelle keväällä 1967. Aluksella oli mukana kaksi uutta ketterämpää pienoissukellusvenettä. Ensimmäinen osa sarjasta "Meren salaisuudet" käsitteli haita, ja se sai kehuja opetuksen ja viihteen onnistuneesta yhdistämisestä. Cousteau sai kuitenkin myös kritiikkiä siitä, että hän keskittyi liikaa luomaan draamaa eikä hänen lähestymistapansa ollut tarpeeksi tieteellinen. Yksi kriitikoista oli "Calypsolla" jonkin aikaa mukana ollut haiasiantuntija Eugenie Clark. Cousteau vastasi kritiikkiin sanomalla, ettei ole tieteilijä. Hänen tarkoituksensa oli kertoa meriseikkailuja, joissa oli tarina, eikä tehdä puhtaita dokumentteja. Cousteaun miehistö kiersi maailmaa kolme vuotta ja palasi Monacoon 15. syyskuuta 1970. "Calypso" oli purjehtinut yli 80 000 kilometriä. Uudelle kuvausmatkalle Cousteau lähti syksyllä 1972 tällä kertaa Etelämantereelle. Cousteaun piti kuvata neljä lyhyttä televisioelokuvaa ja täyspitkä dokumenttielokuva.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Vuonna 1976 "Meren salaisuudet" loppui. Sarja oli ollut monta vuotta todella suosittu, ja ABC oli kahdesti uudistanut kolmivuotisen sopimuksen Cousteaun kanssa. Viimeisten osien aikana katsojaluvut alkoivat kuitenkin laskea, minkä seurauksena ABC ilmoitti, että toukokuussa 1976 lähetettävä jakso jäisi viimeiseksi.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: "Meren salaisuuksien" loputtua Cousteau joutui jälleen etsimään uutta taloudellista tukea. Televisiokanava KCET lähti tuottamaan 12:ta televisioelokuvaa, jotka lähetettäisiin nimellä "The Cousteau Odyssey". Sarja käsitteli hieman eri teemoja kuin "Meren salaisuudet", sillä siinä keskityttiin erilaisiin ongelmiin, kuten luontoon kohdistuneisiin katastrofeihin, hävinneisiin valtakuntiin ja ihmiskohtaloihin. Cousteau oli kiinnostunut yhä enemmän luonnonsuojelusta, mikä näkyi sarjassa. Hän oli jo vuonna 1974 perustanut Yhdysvalloissa voittoa tuottamattoman järjestön Cousteau Societyn, jonka tarkoituksena oli työskennellä merten suojelemiseksi.


title: Jacques-Yves Cousteau

text:
"The Cousteau Odysseyn" kuvausten aikana Cousteauta kohtasi henkilökohtainen tragedia, sillä hänen poikansa Philippe kuoli kesäkuussa 1979 Portugalissa kokeillessaan korjattua lentokonetta "Flying Calypsoa". Cousteau masentui ja oli jo valmis lopettamaan työnsä ja upottamaan "Calypson". Hänen toinen poikansa Jean-Michel tuli kuitenkin Los Angelesista lohduttamaan isäänsä. Hän lupasi auttaa tätä ja onnistui taivuttelemaan Jacques-Yves Cousteaun vielä takaisin tutkimuksen pariin.
KCET-sopimuksen päätyttyä Cousteau pääsi sopimukseen CNN-televisiokanavan perustaneen Ted Turnerin kanssa. Helmikuussa 1982 hän lähti kahden vuoden tutkimusmatkalle Amazonille. Neliosainen Amazon-sarja käsitteli Amazonia, sen eläimiä ja ihmisiä. Viimeisessä osassa Cousteau kommentoi ensimmäistä kertaa yleisesti yhteiskunnan tilaa, kun hän puhui huumekaupasta. Cousteau jatkoi edelleen televisioelokuviensa ohella myös kehitystyötä. Hän suunnitteli esimerkiksi laitteen pintaveden tutkimiseen ja Turbosail-järjestelmän vähentääkseen laivojen öljynkulutusta. Toukokuussa 1985 ensipurjehduksella ollut Cousteaun uusi tutkimusalus "Alcyone" käytti Turbosailia. "Calypso" ja "Alcyone" lähtivät yhdessä viisivuotiselle tutkimusmatkalle, jonka aikana Cousteau kuvasi uutta sarjaansa "Rediscovery of the World". Vuonna 1992 Cousteau jatkoi televisioelokuviansa "Rediscovery of the World II" -sarjalla.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Vuonna 1988 Cousteau valittiin Ranskan akatemiaan Jean Delayn tilalle. Alkuvuodesta 1996 "Calypso" upposi Singaporen satamassa, ja Cousteau vetosi yleisöön saadakseen kerättyä tarvittavat varat uuden tutkimusaluksen "Calypso II:n" rakentamiseen. Hänen viimeiset dokumenttinsa saivat edelleen runsaasti katsojia, mutta ne eivät enää voittaneet palkintoja eikä yleisö hämmästellyt niitä entiseen tapaan. Cousteau teki töitä aivan viimeisiin vuosiinsa saakka.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jacques-Yves Cousteau tapasi tulevan vaimonsa, silloin 17-vuotiaan Simone Melchior’n eräissä juhlissa Pariisissa. 26-vuotias Cousteau ihastui välittömästi. Melchiorin isä oli eläkkeellä oleva amiraali. Hänen perheensä piti Cousteauta sopivana sulhasehdokkaana, ja nuoripari meni naimisiin 12. heinäkuuta 1937. Vastanaineet muuttivat upseerien asuma-alueelle Sanary-sur-Meriin lähelle Toulon'n laivastotukikohtaa. Simone Cousteau sukelsi usein miehensä ja Philippe Tailliez'n kanssa. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta: Jean-Michel maaliskuussa 1938 ja Philippe joulukuussa 1940.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jean-Michel ja Philippe Cousteau olivat aikuistuttuaan mukana isänsä projekteissa. Jean-Michel oli pitkään taustajoukoissa mutta hoiti myös omia liiketoimiaan, sillä hän ei saanut mielestään tarpeeksi kunnioitusta isältään. Philippe oli mukana tutkimusmatkoilla ja toimi kuvaajana monessa "Meren salaisuudet" -jaksossa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Philippe rakastui yhdysvaltalaiseen malliin Janice Sullivaniin, ja he päättivät mennä naimisiin. Jacques-Yves ja Simone Cousteau eivät pitäneet ajatuksesta, sillä heidän mielestään ranskaa osaamaton malli ei ollut tarpeeksi hyvä heidän pojalleen. He eivät osallistuneet edes parin häihin tammikuussa 1967. Philippe jatkoi kuitenkin vielä töitä isänsä kanssa, vaikka heidän välinsä eivät olleet kovin hyvät. Vuonna 1969 Philippe halusi kuitenkin omaa tilaa ja perusti oman tuotantoyhtiönsä. Jacques-Yvesin ja Philippen suhde parani 1970-luvulla, ja lopullisen sovinnon he tekivät, kun Janice ja Philippe saivat ensimmäisen lapsensa. Vuonna 1979 Philippe kuoli lento-onnettomuudessa, mikä oli suuri tragedia perheessä ja lopetti melkein Jacques-Yves Cousteaun tutkijanuran. Jean-Michel palasi tämän jälkeen mukaan perheyrityksen toimintaan ja siirtyi Cousteau Societyn johtoon.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Simone Cousteau kuoli vuonna 1990. Pian tämän jälkeen Jacques-Yves myönsi, että hänellä oli ollut pitkä suhde ranskalaisen Francine Triplet’n kanssa. Cousteaun ja Triplet’n suhteesta oli syntynyt kaksi lasta 1980-luvulla. Vuonna 1992 Jacques-Yves meni naimisiin Francine Triplet'n kanssa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jacques-Yves Cousteau kuoli sydänkohtaukseen Pariisin kodissaan 25. kesäkuuta 1997. Hänen siunaustilaisuutensa järjestettiin Notre Damessa. Cousteaun arkkua kantoivat Ranskan merivoimien kunniakaartin jäsenet, ja tilaisuuteen osallistui perheen lisäksi Ranskan presidentti Jacques Chirac sekä monia ministereitä, sukeltajia, ympäristönsuojelijoita ja kirjailijoita. Siunauksen toimitti Pariisin arkkipiispa Jean-Marie Lustiger, ja sitä oli seuraamassa kirkossa ja sen ulkopuolella satoja ihmisiä. Cousteau haudattiin kotikuntaansa Saint-André-de-Cubzaciin.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jacques ja Jean-Micheal Cousteau joutuivat kiistaan 1990-luvun puolivälissä Cousteau-nimen käytöstä. Jean-Michel jätti Cousteau Societyn vuonna 1992 oltuaan järjestössä töissä toistakymmentä vuotta ja perusti oman tuotantoyhtiön. Keväällä 1995 hän oli mukana osakkaana aukaisemassa Fidžille ympäristöystävällistä lomakohdetta, jonka nimeksi piti tulla Cousteau Fiji Islands Resort. Jacques-Yves Cousteau ei ollut hyvillään siitä, että yritys yhdistettäisiin hänen nimeensä. Hän vaati, että yrityksen nimessä ei olisi nimeä Cousteau, tai sitten Jean-Michel olisi lisättävä logoon ja mainoksiin yhtä suurella fontilla ja samalla värityksellä kuin Cousteau-nimikin.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Oikeus päätti San Franciscossa, että Jean-Michel ei saa käyttää Cousteau-nimeä markkinoidessaan lomakohdettaan Yhdysvalloissa. Päätöksen perusteella Cousteau-nimeä ei voi käyttää tavaramerkin tavoin mainostamaan, edistämään tai markkinoimaan mitään kaupallista toimintaa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau vaikutti urallaan vedenalaisen maailman tutkimiseen monin eri tavoin. Ensinnäkin hän oli edelläkävijä laitesukelluksessa, minkä ansiosta hän pystyi kehittämään vedenalaista kuvausta, tutkimusta ja arkeologiaa. Cousteau edisti lisäksi merkittävästi mertensuojelua.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteaun Émile Gagnanin kanssa kehittämä aqualung antoi sukeltajille enemmän liikkumavapautta, eivätkä he enää olleet sidottuja esimerkiksi ilmaletkun pituuteen. Tosin sukeltajat eivät Aqualunginkaan avulla pystyneet laskeutumaan kovin syvälle. Siksi Cousteau oli myös kehittämässä pienoissukellusveneitä, joiden ansiosta meren tutkimus helpottui myös kauempana rannasta. Vedenalaisissa tutkimuksissa tarvittiin ennen Cousteaun keksintöjä hankalia laitteita, kuten sukelluskelloja.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau sai kirjoituksillaan ja elokuvillaan monet ihmiset kiinnostumaan meristä. Hän oli jo 1950-luvulla käynnistämässä keskustelua merten tilasta aikana, jolloin meriä käytettiin kaatopaikkoina ja ydinkokeisiin. Vuonna 1959 Cousteau oli järjestämässä ensimmäistä World Oceanic Congress -kongressia, minkä ansiosta hän pääsi seuraavana vuonna "Time"-lehden kanteen. Vuonna 1960 hän vaikutti merkittävästi siihen, ettei Ranska upottanut ydinjätteitään Välimereen. Cousteaun ansiosta monet ihmiset ymmärsivät paremmin vesiekosysteemien herkkyyden ja rajallisuuden. Hänen merkityksestään luonnonsuojelulle kertovat myös hänen saamansa palkinnot ja tunnustukset. Yhdistyneet kansakunnat myönsi Cousteaulle Kansainvälisen ympäristöpalkinnon vuonna 1977, Yhdysvaltain Vapaudenmitalin hän sai vuonna 1985, ja vuonna 1988 YK:n ympäristöohjelma antoi hänelle ympäristösaavutuksista "Global 500 Roll of Honour" -tunnustuksen. Cousteau sai lisäksi virallisen kutsun YK:n Earth Summit -huippukokoukseen Rio de Janeiroon.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau oli saavutustensa ansiosta Ranskan suosituimpia henkilöitä monien vuosien ajan, ja hänet äänestettiin muutamaan otteeseen Ranskan rakastetuimmaksi henkilöksi. Cousteau oli tästä syystä myös ranskalaista kulttuuria edustava hahmo. Hän oli taitava ja helposti innostuva tutkija, joka kertoi tutkimustyöstään kansanomaisesti ilman stereotyyppistä ranskalaista ylimielisyyttä. Osa Cousteaun suosiosta perustuukin hänen tyyliinsä ja persoonaansa. Hänet pystyi tunnistamaan selvästi nasaalisesta ranskalaisella aksentilla lausutusta englannista ja punaisesta villapiposta, josta tuli myös hänen tavaramerkkinsä.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteau on saanut monia kunnianosoituksia populaarikulttuurissa. Wes Andersonin ohjaamassa komediaelokuvassa "Steve Zissoun vedenalainen maailma" päähenkilö Steve Zissou, jota esittää Bill Murray, on kunnianosoitus Cousteaun persoonalle ja työlle. Zissou on punaisine pipoineen tyylillisesti hyvin lähellä Cousteauta.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Ranskalainen elektronisen musiikin artisti Jean-Michel Jarre julkaisi vuonna 1990 Cousteaulle tribuuttialbumin "Waiting for Cousteau". Jarre teki myös yhteistyötä Cousteaun kanssa, sillä hän sävelsi musiikin yhteen Cousteaun dokumenteista vuonna 1992. Jarren lisäksi kappaleen Cousteausta ovat tehneet belgialainen Plastic Bertrand ("Jacques Cousteau") ja yhdysvaltalainen John Denver, jonka kappale "Calypso" oli vuonna 1975 Yhdysvaltain singlelistojen kärjessä.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Ranskalainen sarjakuvapiirtäjä Dominique Serafini on piirtänyt kaksi sarjakuva-albumia nimillä "Kapteeni Cousteaun Seikkailuja: Koralliviidakko" (1985) ja "Haisaari" (1985). Kirjayhtymä on julkaissut 1992 albumien suomenkieliset versiot.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Vaikka Cousteau tunnettiin luonnonsuojelijana, niin hänen varhaiset menetelmänsä olivat nykytietojen perusteella ympäristön kannalta kyseenalaisia. "Hiljaisen maailman" kuvauksien aikana Cousteaun ryhmä tappoi useita haita sukeltajien luonnollisina vihollisina. Vihanpurkaus alkoi siitä, kun hailauma hyökkäsi "Calypson" potkureihin kuolleen kaskelotin veren perässä valaan kimppuun. Kuvausten aikana Cousteau räjäytti myös osan syrjäisestä koralliriutasta. Cousteau tuomitsi dynamiitilla kalastuksen, mutta hyväksyi riutan räjäyttämisen tieteen nimissä. Elokuvassa ei kuitenkaan kerrota mitään tuloksia tieteellisestä kokeesta, vaan näytetään satoja kuolleita kaloja.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Cousteaun toisen maailmansodan aikaiset sotilasansiot on kyseenalaistettu hänen kuolemansa jälkeen. Vuonna 1993 julkaistun Cousteaun elämäkerran kirjoittaja Bernard Violet on kertonut myöhemmin löytäneensä todisteita siitä, että Jacques-Yves Cousteau jakoi ainakin osittain veljensä Pierre-Antoinen antisemitistisen vakaumuksen. Hänen vakoilutehtävänsä on lisäksi kyseenalaistettu. Violet väittää, että operaatio, josta Cousteau sai myöhemmin Kunnialegioonan kunniamerkin, ei ollutkaan Ranskan vastarintaliikkeen järjestämä, vaan saksalaisten alaisen Vichyn hallituksen operaatio. Cousteaun ensimmäisen elokuvan "Par dix-huit mètres de fond" ensi-illassa olivat Violetin mukaan paikalla Vichyn Ranskan opetusministeri ja Natsi-Saksan elokuvavalvoja sekä useita satoja saksalaisia upseereita. Elokuvanäytöksensä ja yhteistyöhalukkuutensa ansiosta Cousteau sai kuvata lisää elokuvia.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Jacques-Yves Cousteau julkaisi pitkällä urallaan useita elokuvia ja kirjoja. Hänen tuotannossaan on sekä täyspitkiä dokumenttielokuvia että lyhytelokuvia ja televisioelokuvia, joita esitettiin monissa eri sarjoissa. Yhteensä Cousteau teki yli 120 elokuvaa ja julkaisi yli 50 kirjaa.


title: Jacques-Yves Cousteau

text: Suomessa hänen sarjojaan on esitetty "Meren salaisuudet" -nimellä, vaikka myöhemmät tuotannot eivät enää kuuluneetkaan samannimiseen, ensimmäiseen televisiosarjaan. Lisäksi Suomessa on julkaistu DVD:llä "The Cousteau Odyssey" -sarja nimellä "Merten salaisuudet".


title: Gorgias

text: Gorgias (, n. 483–375 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, reetori ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi.


title: Gorgias

text: Gorgias oli kotoisin Leontinoista, Sisiliasta. Vuonna 427 eaa. hän toimi Ateenaan suuntautuneen lähetystön johdossa. Tarkoituksena oli pyytää Ateenan suojelua Leontinoille Syrakusan vihamielisiä toimia vastaan. Lopulta hän asettui itsekin Ateenaan, ja rahoitti itsensä harjoittamalla ja opettamalla retoriikkaa. Hän kuoli Larissassa, Thessaliassa.


title: Gorgias

text: Gorgias tunnetaan ennen muuta siitä, että hän istutti retoriikan pysyvästi Kreikkaan ja sai aikaan sen, että Attikan murre levisi kirjallisen proosan kieleksi.


title: Gorgias

text: Gorgias on keskeisenä henkilönä Platonin samannimisessä dialogissa "Gorgias" josta voidaan päätellä että Sokrates ja Gorgias arvostivat toistensa älyä, vaikka heillä olikin ystävällishenkisen kriittinen suhtautuminen toistensa elämänasenteeseen ja tietokäsitykseen.


title: Gorgias

text: Gorgias kirjoitti kadonneen teoksen nimeltään "Luonnosta" tai "Olemattomasta". Teos on kadonnut, mutta sen sisältö voidaan koota Sekstos Empeirikoksen kirjoituksista sekä Aristoteleen nimiin laitetusta (mahdollisesti Theofrastoksen) tutkielmasta "Melissoksesta, Ksenofaneesta, Gorgiaasta" ("De Melisso, Xenophane, Gorgia"). Tässä teoksessa hän esitti seuraavaa:Näillä väitteillä hänen katsotaan yleisesti kehittäneen filosofisen solipsismin ja nihilismin.


title: Gorgias

text: Kadonneisiin teoksiin kuuluvat lisäksi "Ylistys elisläisille" sekä Olympiassa ja Delfoissa pidetyt puheet. Gorgiaan teoksista ovat säilyneet "Helenan ylistys" ("Helenēs enkōmion"), "Palamedeen puolustus" ("Hyper Palamedous apologia") sekä ateenalainen hautajaispuhe ("Epitafios").


title: Nakki

text: Nakki on pienikokoinen ruokamakkara. Sitä syödään usein pikaruokana, keitettynä, paistettuna tai höyrytettynä, sellaisenaan tai esimerkiksi perunasoseen kanssa. Nakeista voi tehdä esimerkiksi keittoa, kastiketta ja nakkisämpylöitä. Nakki on ollut vuosikymmeniä suosittu myyntiartikkeli, ja tyypillistä pikaruoan myyntipistettä onkin perinteisesti kutsuttu nakkikioskiksi.


title: Nakki

text: Nakki, kuten Suomessa syötävät makkarat enimmäkseen, on saksalaista alkuperää. 1800-luvun lopulla suomalaiset makkaramestarit toivat nakkien tekotaidon Saksasta esikuvanaan "wienerwurst", joka tunnetaan myös "frankfurterin" nimellä. Nakkien valmistus oli pitkään käsityötä, ja se olikin lähempänä juhla- kuin arkiruokaa 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.


title: Nakki

text: Nakkien suosio kasvoi teollisen tuotannon myötä ja hinnan halvennuttua, eritoten kuorettomien nakkien tultua markkinoille 1960-luvulla. 2000-luvulla kuorettomia nakkeja myydään jo enemmän kuin kuorellisia.


title: Prodikos

text: Prodikos (, n. 465/450 eaa. – n. 398 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, grammaatikko ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hänet tunnetaan "Sokrateen edelläkävijänä".


title: Prodikos

text: Prodikos oli kotoisin Kheoksesta. Hän tuli Ateenaan Kheoksen lähettiläänä, ja tuli siellä tunnetuksi puhujana ja opettajana. Kuten Protagoras, myös Prodikos koulutti oppilaitaan toimimaan politiikassa. Protagoraan työkaluina olivat kuitenkin lähinnä retoriikka ja tyyli, kun taas Prodikos opetti ensisijaisesti etiikkaa. Hänen etiikkansa oli pessimististä. Hän hoiti yhteiskunnalliset velvollisuudet huolimatta sairaalloisuudestaan, mutta painotti silti elämän suruja. Hän ei kuitenkaan suosinut toivotonta antautumista, vaan ajatteli, että työ toimii parannuskeinona. Hän otti esikuvakseen Herakleen, viriilin aktiivisuuden ruumiillistuman. Hänen näkemystensä vaikutusta voidaan havaita niinkin myöhään kuin kristillisessä teoksessa "Hermaan paimen".


title: Prodikos

text: Hänen näkemyksensä jumaluskon synnystä oli hyvin moderni. Hän esitti, että ihmiset palvoivat ennen jumalina kaikkia suuria voimia joista oli hyötyä, esimerkkinä Niilin palvominen. Myöhemmin ihmiskunnalle palveluksia tehneet henkilöt tehtiin mytologioissa jumalaisiksi. Prodikos ei kuitenkaan ollut ateisti, sillä muun muassa panteistinen Zenon Elealainen puhui voimakkaasti hänen puolestaan.


title: Prodikos

text: Hänen luonnonfilosofiastaan tunnetaan ainoastaan teosten "Luonnosta" ja "Ihmisen luonnosta" nimet. Muussa filosofiassaan hän painotti sanojen tarkan käytön merkitystä. Kaksi tutkielmaa olivat erityisen tunnettuja. Toinen oli "Kielen asianmukaisuudesta", johon Platon usein viittaa. Toinen sisälsi tunnustetun apologian "Herakleen valitsemisesta", jossa sekä Hyve että Pahe houkuttelevat Heraklesta, ja josta Ksenofonin esittämä Sokrates antaa tiivistelmän ("Muistelmia" II:I).


title: Prodikos

text: Prodikoksen merkittävin oppilas oli Sokrates. Myös Therameneen, Euripideen ja Isokrateen sanotaan olleen hänen oppilaitaan. Hänen seuraajansa antoivat hänestä erilaisia arvioita. Platon satirisoi hänen opetuksiaan varhaisissa dialogeissaan, Aristofanes kutsui häntä "solisevaksi puroksi" ja Aiskhines paheksui häntä sofistina.


title: Etelä-Sumatra

text: Etelä-Sumatra () on provinssi Indonesiassa Sumatran saarella. Etelä-Sumatran naapuriprovinssit ovat etelässä Lampung, lännessä Bengkulu ja Jambi. Idässä ja pohjoisessa provinssi rajoittuu Jaavanmereen ja Etelä-Kiinan mereen. Bangkan ja Belitungin saaret kuuluivat Etelä-Sumatraan, ennen kuin niistä vuonna 2000 muodostettiin oma Bangka-Belitungin provinssinsa. Etelä-Sumatran provinssin pääkaupunki on Palembang.


title: Etelä-Sumatra

text: Provinssin asukasluku on noin 7,5 miljoonaa (vuonna 2010) ja pinta-ala 91 592 neliökilometriä. Etelä-Sumatran suurimmat väestöryhmät ovat malaijit ja jaavalaiset. Vähemmistökansoja ovat komeringit, musi banyasinit, sundalaiset ja minangkabaut.


title: Bangka-Belitung

text: Bangka-Belitung on provinssi Indonesiassa. Se koostuu Bangkan ja Belitungn saarista, sekä lukuisista pienemmistä saarista. Saaret sijaitsevat Jaavanmeressä, Sumatran saaresta hieman itään. Bangka-Belitung oli vuoteen 2001 saakka osa Etelä-Sumatran provinssia, jolloin saarista muodostettiin oma provinssinsa. Provinssin pääkaupunki on Bangkan saarella sijaitseva Pangkal Pinang.


title: Bangka-Belitung

text: Provinssin asukasluku on noin 1 153 500 (vuonna 2010) ja pinta-ala 16 424 neliökilometriä. Malaijit ja kiinalaiset muodostavat provinssin suurimman väestönosan.


title: Englannin sisällissota

text: Englannin sisällissota (1642–1651) oli sarja aseellisia konflikteja ja poliittista juonittelua parlamentaristien ("keropäät") ja rojalistien ("kavaljeerit") välillä Englannissa pääasiallisesti sen hallituksen tavoista. Ensimmäinen (1642–1649) ja toinen (1648–1649) sota panivat vastakkain kuningas Kaarle I:n tukijat ja "pitkän parlamentin" tukijat, kun taas kolmas (1649–1651) pani vastakkain kuningas Kaarle II:n tukijat ja "peränipukan parlamentin" tukijat. Sota päättyi parlamentin voittoon Worcesterin taistelussa 3. syyskuuta 1651.


title: Englannin sisällissota

text: Sodan lopputulos oli kolmijakoinen: Kuningas Kaarle I:n oikeudenkäynti ja teloitus, hänen poikansa Kaarle II:n karkotus ja Englannin monarkian korvaaminen ensin Englannin tasavallalla (1649–1653) ja sitten Protektoraatilla (1653–1659) Oliver Cromwellin oman vallan alla. Englannin kirkon monopoli Kristuksen palvomisessa päättyi voittajien lujittaessa perustettua "Protestanttien ylemmyys" -yhteisöä Irlannissa. Sodat muuttivat perustuslakia niin, että monarkki ei voi hallita ilman parlamentin suostumusta. Tämä konsepti lujitettiin laillisesti kuitenkin vasta osana "Mainiota vallankumousta" vuonna 1688.


title: Englannin sisällissota

text: Termi "Englannin sisällissota" kirjoitetaan usein yksikössä, vaikka historioitsijat usein jakavatkin konfliktin kahteen tai kolmeen eri sotaan. Vaikka termi kuvaa tapahtumia Englannissa, heti alusta alkaen konflikti käsitti sotia ja sisällissotia sekä Skotlannissa että Irlannissa.


title: Englannin sisällissota

text: Toisin kuin muissa Englannin sisällisodissa, jotka perustuivat siihen kenen tulisi hallita eikä siihen miten valtiota tulisi hallita, tämä sota oli keskittynyt enemmän siihen tapaan miten Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuningaskuntia hallittiin. Vuoden 1911 Encyclopædia Britannica kutsui konflikteja Suureksi kapinaksi, samalla kun useimmat historioitsijat – eritoten marxilaiset – ovat pitkään suosineet termiä Englannin vallankumous.


title: Englannin sisällissota

text: Sisällissota alkoi lähes 40 vuotta Englannin kuningatar Elisabet I:n kuoleman jälkeen. Elisabetin kuolema oli johtanut hänen serkkunsa, Skotlannin kuningas Jaakko VI:n nousuun Englannin valtaistuimelle nimellä Jaakko I, mikä loi ensimmäisen Skotlannin ja Englannin unionin. Skottien kuninkaana Jaakko oli tottunut Skotlannin heikkoon parlamentaariseen traditioon siitä asti, kun nousi Skotlannin hallituksen valtaan vuonna 1583, joten otettuaan vallan vanhan rajan eteläpuolella uusi Englannin kuningas oli häpeissään pakotteista, joita parlamentti yritti asettaa vaihtokauppana rahasta. Tästä huolimatta Jaakon ylellisyys tarkoitti sitä, että hän oli jokavuotisesti rahat vähissä ja hänen tuli kutsua koolle parlamentteja usein.


title: Englannin sisällissota

text: Jaakon ylellisyys karkaistui hänen rauhallisen luontonsa ansiosta, jolloin hänen poikansa Kaarle I noustessa valtaan Englannin ja Skotlannin valtaistuimille vuonna 1625 olivat molemmat valtakunnat kokeneet suhteellista rauhaa, sekä sisäisesti että myös suhteissaan toistensa kanssa, niin pitkään kuin kukaan kykeni muistamaan. Kaarle halusi yhdistää Englannin, Skotlannin ja Irlannin yhdeksi uudeksi kuningaskunnaksi täyttäen isänsä haaveet. Monia Englannin parlamentaristeja epäilyttivät nämä aikeet, koska he pelkäsivät, että uuden valtakunnan luominen voisi tuhota vanhat Englannin perinteet, jotka olivat sitoneet englantilaista monarkiaa. Kun Kaarle säilytti isänsä kannan kruunun vallassa (Jaakko oli kuvannut kuninkaita "Pieniksi jumaliksi maanpäällä jotka jumala valitsi "kuninkaitten jumalallisten oikeutten doktriinin" mukaisesti), saivat parlamentaristien epäilyt hieman oikeutusta.


title: Englannin sisällissota

text: Ennen taistelemista Englannin parlamentilla ei ollut isoa pysyvää roolia Englannin hallinnon systeemissä. Sen sijaan parlamentti toimi väliaikaisena neuvonantokomiteana. Parlamentti kutsuttiin koolle vain, kun monarkki katsoi sen sopivaksi. Kutsumisensa jälkeen parlamentin jatkuva olemassaolo oli kuninkaasta riippuvainen, sillä hän kykeni hajottamaan sen milloin tahansa.


title: Englannin sisällissota

text: Kuitenkin huolimatta pienestä roolistaan, parlamentti oli kuluneiden vuosisatojen aikana saanut "De Facto" valtaa tarpeeksi, ettei monarkki voinut vain sivuuttaa sitä toistaiseksi. Kysymättäkin oli selvää, että monarkille parlamentin välttämättömin voima oli sen kyky nostaa verotuloja huomattavasti yli kaikkien muiden kruunun käytössä olevien tulojen. 1600-luvulle mentäessä parlamentin veroa nostavat voimat oli johdettu siihen, että säätyläiset olivat ainoa yhteisön kerrostuma, jolla oli kyky ja auktoriteetti tosiasiassa kerätä ja remittoida merkittävimmät määrät veroja silloin saatavilla paikallisella tasolla. Tämä tarkoitti sitä, että jos kuningas halusi varmistaa tasaisen tulojen lähteen, hänen tuli toimia yhteistyössä säätyläisten kanssa.


title: Englannin sisällissota

text: Siten, turvatakseen heidän yhteistyönsä monarkit antoivat säätyläisille (ja vain säätyläisille) luvan äänestää edustajia alahuoneeseen. Kokoonnuttuaan ylähuoneen kanssa nämä edustajat muodostivat parlamentin. Parlamentit siten antoivat säätyläisten edustajien tavata, pääosin jotta he voisivat antaa sanktionsa mistä tahansa veroista, joita kuningas olettaisi äänestäjiensä keräävän. Samalla edustajat pystyivät myös myöntämään ja lähettämään menettelytapaehdotuksia kuninkaalle lakiehdotteitten muodossa. Kuitenkaan parlamentilla ei ollut mitään juridisia välineitä, joilla pakottaa aloitteensa monarkille muuta kuin uhka kuninkaan suunnitelmiin tarvittavien rahojen hyllyttämisestä.


title: Englannin sisällissota

text: Monia huolenaiheita nousi esiin Kaarlen avioliitosta roomalais-katoliseen Ranskan prinsessa Henrietta Mariaan vuonna 1625. Heidät naitettiin heti Kaarlen noustua valtaistuimelle. Kaarlen avioliitto nosti esiin huolen siitä, että hänen lapsensa, mukaan lukien kruununperillinen, saattaisivat kasvaa katolisiksi. Tämä oli hälyttävä näkymä virallisesti protestanttiselle Englannille, jossa Englannin kirkkoa johtaa ylin kuvernööri eli tässä tapauksessa kuningas.


title: Englannin sisällissota

text: Kaarle oli myös innokas toimimaan protestanttien puolella kolmikymmenvuotisessa sodassa, joka jo riehui Euroopassa. Tämä kuitenkin johti vastustukseen parlamentissa, koska ulkomaan sodat toivat suuria kustannuksia ja kruunu voisi nostaa veroja vain parlamentin suostumuksella. Kaarle poti uusia rahallisia ongelmia, kun hänen ensimmäinen parlamenttinsa ei suostunut antamaan hänelle perinteistä oikeutta kerätä tullia koko valtakautensa aikana. Sen sijaan parlamentti päätti antaa hänen kerätä sitä vain väliaikaisesti.


title: Englannin sisällissota

text: Sota ei eronnut erityisesti muista 1600-luvun sodista. Englannissa ei vuonna 1642 ollut vakinaista armeijaa, joten sekä rojalistit että parlamentaristit kokosivat armeijansa väenotolla ja vapaaehtoisista. Kummankin puolen taktiikka ja sodanjohto noudattelivat keskieurooppalaista mallia, koska suurin osa kummankin puolen johtajista oli taistellut eurooppalaisissa armeijoissa esimerkiksi kolmikymmenvuotisessa sodassa. Rojalistien armeijan runko muodostui Ruprecht ja Moritz Pfalzin veljesten mukanaan tuomasta yli sadasta entisestä Alankomaiden ja Saksan armeijoiden upseerista. Sotaa leimasi varuskuntien heikkous: ne eivät pystyneet hallitsemaan ympäröiviä alueitaan itsenäisesti ilman isomman armeijan läsnäoloa, ja siten sodasta muodostuikin jatkuva alueiden valloitus- ja takaisinvalloituskilpailu.


title: Englannin sisällissota

text: Englannin kuningas Kaarle I jätti Lontoon 1642 parlamentin haltuun, joka näin sai koko Kaakkois-Englannin, valtakunnan tärkeimmän keskuksen ja maan laivaston haltuunsa. Loppusodan ajan Kaarlen tärkein tavoite oli vallata kaupunki takaisin. Kaarle epäonnistui ensi yrityksellä syksyllä 1642, mutta hankki uutta yritystä varten Irlannista lisävoimia tekemällä välirauhan saaren kapinallisten kanssa. Parlamentti vastasi tähän liittoutumalla skottien kanssa, jotka tunkeutuivat alkuvuodesta 1644 Pohjois-Englantiin.


title: Englannin sisällissota

text: Syksyllä 1644 rojalistit menettivät toisen tukialueensa (Walesin ohella), kun skottien ja parlamentin yhdistynyt armeija voitti Marston Moorin taistelun 2. heinäkuuta ja York sekä Newcastle menetettiin samana syksynä. Talvella 1644–1645 parlamentti uudelleenorganisoi armeijansa ja syntyi niin sanottu uusimallinen armeija (), joka löi Kaarlen Nasebyn taistelussa 14. kesäkuuta 1645. Toukokuussa 1646 Kaarle lopulta antautui skoteille.


title: Englannin sisällissota

text: Sisällissodan toinen vaihe alkoi vuonna 1648 Kaarlen luvattua suostua skottien vaatimuksiin. Parlamentin uusimallinen armeija oli kuitenkin edelleen voitokas lyöden skotit Prestonin taistelussa 17. elokuuta. Parlamentti teloitti Kaarle I:n 1649 oikeudenkäynnin jälkeen, mutta hänen poikansa Kaarle II pääsi uuteen sopimukseen skottien kanssa 1650. Cromwell palasi takaisin Englantiin Irlannista, jossa oli ollut taistelemassa kapinallisia vastaan, ja hyökkäsi Skotlantiin voittaen skotit. Vaikka Cromwell olikin voitokas, hän ei kyennyt estämään Kaarle II:n marssimista Englantiin uuden armeijan kanssa vuonna 1651, toiveenaan sytyttää sisällissota uudestaan. Lopulta Kaarle kärsi tappion Cromwellille syyskuussa Worcesterin taistelussa.


title: Englannin sisällissota

text: Irlannin kapinalliset Cromwell kukisti vuosina 1649–1651 erittäin raa'asti ja takavarikoi sen jälkeen suuria maa-alueita karkottaen monia katolisia asuinseuduiltaan. Tämä menettely oli luultavasti kosto irlantilaisten vuonna 1641 tekemistä raakuuksista, mutta ei ole väärin puhua etnisestä puhdistuksesta.


title: Englannin sisällissota

text: Valta kuningaskunnissa siirtyi sodan päätyttyä Cromwellin tasavaltalaishallitukselle.


title: Kaarle I

text: Kaarle I -nimisiä hallitsijoita:


title: Etelä-Sulawesi

text: Etelä-Sulawesi on Sulawesin saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Etelä-Sulawesin suurin kaupunki ja pääkaupunki on Makassar. Alueen pinta-ala on 46 717 neliökilometriä ja asukasluku noin 8 010 700 (vuonna 2010). Provinssia rajaavat merialueet ovat Makassarinsalmi, Floresinmeri ja Boninlahti. Etelä-Sulawesilla on yhteistä maarajaa Länsi-Sulawesi, Keski-Sulawesin ja Kaakkois-Sulawesin provinssien kanssa. Vuonna 2004 osa Etelä-Sulawesista erotettiin omaksi Länsi-Sulawesin provinssikseen.


title: Etelä-Sulawesi

text: Etelä-Sulawesin väestöstä runsaslukuisimmat kansat ovat bugisit ja makassarit.


title: Attikalaiset puhujat

text: Attikalaiset puhujat on nimitys, jota käytetään antiikin Kreikan klassisen kauden (400-luvulta 300-luvulle eaa.) kymmenestä suurimmasta puhujasta ja puheenkirjoittajasta. Nämä puhujat olivat:Heidän kirjoituksensa kuuluvat "Aleksandrialaiseen kaanoniin", jonka kokosivat Aristofanes Byzantionlainen ja Aristarkhos Samothrakelainen. Heidän työstään sai alkunsa myöhempi retoriikan alaan kuulunut liike nimeltä attikismi.


title: Ambon

text: Ambon voi tarkoittaa seuraavia:


title: Ambon (saari)

text: Ambon on saari Indonesiassa. Se kuuluu Molukkien saariryhmään ja sijaitsee suuremmasta Seramin saaresta hieman lounaaseen. Saaren pinta-ala on 775 neliökilometriä, ja sillä on yli 650 000 asukasta. Saaren suurin kaupunki on myös nimeltään Ambon, joka on myös Molukkien provinssin pääkaupunki.


title: Ambon (saari)

text:
Ambon sijaitsee aivan Seramin saaren lounaispuolella. Saari jakautuu kahteen osaan, joita yhdistää kapea kannas. Saaren eteläosan niemi on "Leitimor", kun taas pinta-alaltaan laajempi pohjoisosa on "Hitoe". Ambonin kaupunki sijaitsee Leitimorin luoteisreunassa. Saari on tuliperäinen, ja sen kaksi suurta tulivuorta Salahutu (1 225 m) ja Wawani (1 100 m) ovat kumpikin aktiivisia. Tulivuorten lisäksi saarella on kuumia lähteitä ja fumaroleja. Saaren kasvillisuus on trooppista sademetsää.
Ambonilaiset ovat enimmäkseen kristittyjä. Suurin osa asukkaista puhuu ambonin kieltä, joka on malaijin kieleen perustuva kreolikieli, mutta kaksikielisyys indonesian kielen kanssa on yleistä. Ambonia puhutaan laajalti toisena kielenä myös muualla Molukkien saariston alueella. Muita saarella puhuttuja kieliä ovat tuleku, hitu, seit-kaitetu, asilulu, larike-wakasihu sekä laha.


title: Vellamo

text: Vellamo on hyvä ja arvostettu veden emäntä, veden eukko tai veen emonen kalevalaisessa runoudessa. Vellamoa on kuvattu muun muassa ruokorintaiseksi, ja hänen vaatteenaan kerrotaan olleen meren vaahtoa. Vellamo asui veden alla Ahtolassa, ja hänen puolisokseen nimetään usein Ahto tai Ahti.


title: Vellamo

text: Ilmeisesti Vellamo kuului kalansaaliin toivossa palvottuihin vedenhenkiin. Muita tehtäviä olivat luultavasti aaltojen nostaminen tai purjehdussäähän vaikuttaminen.


title: Vellamo

text: Vellamoa on ilmeisesti pidetty kauniina, ja häneen on ehkä suhtauduttu samoin kuin metsän emäntään. Myöhemmin häneen on liitetty ainakin jossain määrin merenneidon tai seireenin piirteitä.


title: Vellamo

text: Hinsalan neitseennokka-nimisen niemen päässä kerrotaan olevan Vellamon kivisen nenän.


title: Vellamo

text: Sanan Vellamo arvellaan tulevan veden liikehdintään liittyvästä "velloa"-sanasta.


title: Vellamo

text: Vellamo on myös Päijät-Hämeen maakunnan vaakunassa yhdessä käen kanssa.


title: Vellamo

text: Vellamolla sanotaan olevan sininen lakki, kaislainen paita ja vaahtoinen vaippa.


title: Vellamo

text: Vellamo on myös suomalaisen naisen etunimi ja veden emännän mukaan nimetyn Merikeskus Vellamo -rakennuksen nimi.


title: FSM Beskid

text: FSM Beskid on puolalainen konseptiauto, jonka tarkoitus olisi ollut korvata vanha Polski-Fiat 126p. Beskidin suunnittelu annettiin tehtäväksi vuonna 1972 perustetulle yritykselle nimeltä Bosmal. Bosmal oli käytännössä FSM:n tytäryhtiö. Beskidin suunnittelu aloitettiin vuonna 1981, ja suunnittelua johti insinööri Wieslaw Wiatrak. Vuonna 1983 valmistui ensimmäinen prototyyppi.


title: FSM Beskid

text: Beskidin erikoisuus oli sen suhteellisen kaunis ja aerodynaaminen kori, jonka oli suunnitellut Varsovan akademia. Beskidin kori poikkeuksellisesti tuulitunnelitestattu, ja tuloksena oli nykyäänkin hyvä arvo 0.29. Tämä tuotti Beskidille pienen kulutuksen, puolalaiset ilmoittivat kulutukseksi poikkeuksellisen vähäisen 3.9 (l/100km) 90 km/h vauhdissa. Beskid näyttää samankaltaiselta kuin Renault Twingo.


title: FSM Beskid

text: Beskidistä tehtiin noin seitsemän prototyyppiä, jotka olivat kaikki vajaat 3.5 metriä pitkiä. Autossa oli alkujaan vanhanaikaisesti rumpujarrut joka pyörässä, mutta myöhemmin tuli tilalle levyjarrut eteen. Jousitus oli erillinen, edessä joustintuet. Melkein kaikissa Beskideissä oli Polski-Fiat 126p:stä muokattu moottori, joka tuotti vähintään 20 kW. Teholukema on suhteellisen vähän jopa Beskidin pieneen painoon (<700 kg) nähden. Huippunopeus (120 km/h) oli vähän länsimaisiin vastaaviin tuotteisiin nähden.


title: FSM Beskid

text: Teknisesti se oli lähellä vanhaa Polski-Fiat 126p:tä, mutta koritekniikka oli modernia, ja sisätilat suuremmat. Beskidin oli tarkoitus varustaa myöhemmin paremmalla moottorilla, mutta koko auto ei päässyt tuotantoon, koska Fiat toi valmistukseen modernimman Cinquecenton.


title: Kekkosen I hallitus

text: Kekkosen I hallitus oli Suomen tasavallan 33. hallitus. Se oli Maalaisliiton, Edistyspuolueen ja RKP:n muodostama porvarillinen vähemmistöhallitus, jolle kertyi 307 hallituspäivää. Hallitus toimi 17. maaliskuuta 1950 - 17. tammikuuta 1951.


title: Kekkosen I hallitus

text: Fagerholmin hallitus erosi 1. maaliskuuta 1950. Seuraavana päivänä eduskunnan puhemies Urho Kekkonen ja eduskuntaryhmien edustajat kävivät keskustelemassa presidentti J. K. Paasikiven kanssa hallituskysymyksestä. Kekkonen ilmoitti 14. maaliskuuta ottaneensa vastaan tehtävän muodostaa hallitus. Kekkosen hallitus nimitettiin lopulta 17. maaliskuuta.


title: Kekkosen I hallitus

text: Ulkoministerinä yhtäjaksoisesti elokuusta 1944 lähtien toiminut, presidentti Paasikiven lähimpiin avustajiin ja neuvonantajiin kuulunut, puolueisiin sitoutumaton Carl Enckell kieltäytyi ikäänsä ja heikentyneeseen terveyteensä vedoten enää jatkamasta tehtävässä, ja presidentti nimitti ulkoministeriksi Ahlström Oy:n apulaisjohtajan, vuorineuvos Åke Gartzin. Sisäministeri Lauri Riikonen siirtyi syksyllä 1950 Kuopion läänin maaherraksi ja uudeksi sisäministeriksi tuli kansanedustaja Johannes Virolainen.


title: Kekkosen I hallitus

text: Kekkosen I hallitus merkitsi eräänlaista ulkopoliittista käännekohtaa Suomen suhteissa Neuvostoliittoon. Kekkonen otti presidentti Paasikiveä aktiivisemman roolin, ja suostui, toisin kuin presidentti, allekirjoittamaan Neuvostoliiton sponsoroiman Maailman rauhanneuvoston vetoomuksen atomiaseen kieltämiseksi. Lisäksi kesäkuussa 1950 Kekkonen matkusti Moskovaan sopimaan ensimmäisen viisivuotissopimuksen Suomen ja Neuvostoliiton keskeisestä kaupankäynnistä.


title: Kekkosen I hallitus

text: Hallituksen toimintaa vaikeutti Korean sodan laukaisema inflaatiokehitys, sekä työmarkkina- ja muiden etujärjestöjen vaatimukset. SAK uhkasi hallitusta yleislakolla kaksi kertaa ja MTK kieltäytyi 1950 keväällä korottamasta työntekijöidensä palkkoja, ellei maidon ja viljan hintaa saada nostettua.


title: Kekkosen I hallitus

text: Virkamiesliitto vaati 5. huhtikuuta 1950 hallitusta vastaamaan palkkavaatimuksiinsa. Hallitus vastasi 11. huhtikuuta esittelemällä alustavan suunnitelman kiistan ratkaisemiseksi. Virallinen esitys virkamiesten palkkausuudistuksesta annettiin 8. toukokuuta 1950. Hallitus päätti 12. huhtikuuta 1950 nostaa kahvitullia sekä -veroa ja sokerin hintaa, mutta eduskunta hylkäsi korotukset 26. toukokuuta 1950. Hallitus asetti myös 26. huhtikuuta ministerivaliokunnan selvittämään työmarkkinakiistoja.


title: Kekkosen I hallitus

text: Veturimiehet aloittivat 3. toukokuuta 1950 lakon. Hallitus määräsi vastatoimena veturimiehet ylimääräisiin kertausharjoituksiin. Päätös kuitenkin peruttiin kolme päivää myöhemmin ja lakko loppui lopulta 8. toukokuuta.


title: Sagrada Família

text: Sagrada Família (esp. "Basílica y Templo Expiatorio de la Sagrada Familia", katal. "Basílica i Temple Expiatori de la Sagrada Família") on Antoni Gaudín suunnittelema roomalais-katolinen kirkko Barcelonan keskustassa Eixamplen kaupunginosassa. Kirkon nimi merkitsee "pyhää perhettä", ja sen täydellinen nimi katalaaniksi on "Temple Expiatori de la Sagrada Família". Pyhäkön rakennustyöt aloitettiin vuonna 1882 arkkitehti Francesc P. Villarin johdolla, mutta vuotta myöhemmin Antoni Gaudí sai vastuun suunnittelusta ja uudisti täysin rakennuksen alkuperäiset piirustukset. Kirkon rakentaminen on yhä kesken, vaikka rakennustöitä on tehty jo pitkälti toista sataa vuotta. Keskeneräisessä kirkossa järjestetään kuitenkin päivittäin messuja, yleensä kirkon kryptassa. Arkkitehti suunnitteli kirkkoa 40 vuotta, jona aikana kirkko muuttui työprosessina yhä suuremmaksi ja monimutkaisemmaksi. Gaudi muutti lopulta kirkkoon asumaan ja eli siellä erakkona 16 viimeistä elinvuottaan.


title: Sagrada Família

text:
Paavi Benedictus XVI vihki keskeneräisen Sagrada Famílian käyttöön 7. marraskuuta 2010. Kirkko sai samalla basilikan arvon.
Gaudí haudattiin kirkon kryptaan 1926. Arkkitehdin jälkeen jättämien monimutkaisten kirkonpiirustusten mukaan päätettiin rakentamista pitkän tauon jälkeen jatkaa, vaikka monet pitivät tuolloin hanketta täysin mahdottomana. Kun työ Espanjan sisällissodan jälkeen 1957 aloitettiin, kirkkoa sodan aikana vaurioittaneet pommitusten jäljet pystyttiin korjaamaan helpommin kuin monet muut Barcelonan taloja kohdanneet iskut. Francokaan ei ollut rohjennut tuhota kirkkorakennusta maan tasalle.


title: Sagrada Família

text: Keskeneräisyydestä huolimatta Sagrada Família on Barcelonan tunnusmerkki ja yksi kaupungin tärkeimmistä nähtävyyksistä, jota miljoonat ihmiset käyvät vuosittain katsomassa. Se on myös art nouveau -tyylisuunnan ja modernistisen arkkitehtuurin tärkeimpiä saavutuksia koko maailmassa, sekä Gaudín suurin suunnittelutyö, jonka parissa hän teki töitä yli 40 vuotta, aina kuolemaansa vuoteen 1926 saakka. Rakentaminen jatkuu yhä. Kunnianhimoisimmat odottavat Sagrada Famílian valmistuvan 2026, kun Gaudín kuolemasta on kulunut sata vuotta ja rakentamisen aloittamisesta 144 vuotta. Modernien työtapojen ja tietokonepohjaisen suunnittelun ansiosta työ on nopeutunut, vaikka sen alun perin ajateltiin vievän vuosisatoja entisaikojen katedraalien tapaan. Vuonna 2010 valmiina olivat pohjoinen ja eteläinen portaali, krypta, keskilaiva ja kahdeksan tornia. Tornit valmistuivat 1975. Gaudin kuollessa vasta yksi torni oli valmiina. Kaikkiaan torneja tulee olemaan 18.


title: Sagrada Família

text: Rakennus on erittäin symbolistinen ja täynnä pieniä värikkäitä yksityiskohtia, joihin Gaudí otti paljon vaikutteita mm. luonnosta. Tunnusomaisinta rakennukselle ovat sen kahdeksan korkeaa tornia, jotka edustavat kahdeksaa Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta. Rakennuksen lopullisessa suunnitelmassa torneja on kahdeksantoista, yksi jokaiselle opetuslapselle, neljä evankelistoille, yksi Neitsyt Marialle sekä keskeisin ja korkein, 170-metrinen torni, joka symboloi Kristusta.


title: Sagrada Família

text: Rakennuksessa on kolme sisäänkäyntiä, jotka on koristeltu muun muassa ristiinnaulittua Jeesusta sekä muita raamatullisia henkilöitä esittävin veistoksin. Etelänpuoleinen sisäänkäynti on nimeltään "Gloria" (kunnia), läntinen "Pasión" (Kristuksen kärsimys) ja idänpuoleinen "Natividad" (syntymä).


title: Ahtola

text: Ahtola on suomalaisissa muinaisrunoissa ja Kalevalassa vedenalainen valtakunta tai iso talo, jossa asuvat veden emäntä Vellamo ja veden isäntä Ahti. Ahtolassa asuu myös vedenväkeä, jota mainitaan olevan paljon. Näihin kuulunevat ihastuttavat Vellamon neidot ja pienet, sormenkorkuiset miehet, jotka silloin tällöin nousevat vedestä maalle suorittamaan ihmetekoja. Kalevalassa kerrotaan kuinka sekä Väinämöisen hauenluinen kannel, että hajonneen sammon palaset päätyivät ahtolaisten iloksi mereen pudotessaan.


title: Polski Fiat 126p

text: Polski Fiat 126p (FSM 126p) on puolalainen kansanauto, jota valmistettiin vuosina 1973–2000. Se oli uudelleennimetty Fiat 126, nimen perään lisätty kirjain ”P” erottaa sen muualla tuotetuista Fiateista. Tuotannon aloitti PHZ Polmot italialaisella lisenssillä, joka uudisti nimensä FSM:ksi.Auto tunnettiin Puolassa lempinimellä "Maluch", joka tarkoittaa pikkuista. Suomessa Fiat 126 sai nimen ”käppänä”, joka on hyvin linjassa muidenkin nimitysten kanssa.


title: Polski Fiat 126p

text: Vuosina 1989–1992 mallia vietiin Australiaan nimellä FSM Niki. Se oli tuolloin edullisin Australiassa myyty automalli.


title: Antifon

text: Antifon (, 480 eaa. – 403 eaa.) oli kreikkalainen puhuja ja valtiomies. Hän oli ensimmäinen kymmenestä attikalaisesta puhujasta.


title: Antifon

text: Antifon teki retoriikasta ammattinsa. Useimmat lukevat hänet sofistien joukkoon, mutta jotkut historioitsijat kiistävät tämän. Historioitsijat väittelevät lähinnä siitä, elikö tuohon aikaan yksi sofistinen filosofi nimeltä Antifon, vai oliko saman nimisiä henkilöitä kaksi tai peräti kolme, kuten jotkut tutkijat väittävät.


title: Antifon

text: Kyseessä saattaa olla myös saman Antifon, joka kirjoitti teoksen "Totuudesta". Teoksessa esitetään ympyrän neliöiminen, jonka Aristoteles mainitsee "Fysiikassaan" (I.2, 185a15).


title: Antifon

text: Antifon otti aktiivisesti osaa Ateenan poliittiseen elämään ja tuki oligarkkien puoluetta kiihkomielisesti. Hän oli suurelta osin vastuussa neljäsataahenkisen neuvoston perustamisesta vuonna 411 eaa. (katso Theramenes). Kun demokratia palautettiin vuonna 403 eaa., häntä syytettiin maanpetoksesta ja hänet tuomittiin kuolemaan. Thukydides (VIII 68) esittää hänestä hyvin arvostavan mielipiteen.


title: Antifon

text: Antifonia voidaan pitää poliittisen puheen perustajana, mutta hän ei koskaan puhunut suoraan kansalle, paitsi oikeudenkäyntinsä yhteydessä. Hänen päätoimenaan oli oikeuspuheiden kirjoittaminen niille, jotka katsoivat olevansa kyvyttömiä ajamaan omaa asiaansa. Kreikkalaisessa oikeudenkäynnissä kaikkien tuli ajaa omaa asiaansa ilman asiantuntijoiden apua. Hänen puheistaan on säilynyt fragmentteja egyptiläisissä papyruksissa. Puheita tunnetaan viisitoista. Niistä kaksitoista on lähinnä kouluesimerkkejä kuvitelluista oikeustapauksista. Ne on jaettu tetralogioiksi, joista kukin koostuu kahdesta puheesta syytteeseen ja puolustukseen — syytös, väistö, vastaus ja vastaus vastaukseen. Kolme puheista viittaavat todellisiin oikeusprosesseihin.


title: Antifon

text: Antifonin mielipiteenä oli, että luonnon lait ovat välttämättömiä ihmiskunnalle, kun taas inhimilliset lait ovat asiaankuulumattomia lisäyksiä, jotka perustuvat suuren yleisön tukeen. Hän myös esitti, että inhimilliset lait estivät ihmisiä noudattamasta luonnollisia lakeja.


title: Epiikka

text: Epiikka (kreikan adjektiivista "epike, epikos" ’kertova’) eli kertomakirjallisuus on kertovaa kaunokirjallisuutta. Se on kirjallisuuden laji, jonka tärkeimmät alalajit ovat eepos, romaani ja novelli. Eepokset ovat runomittaisia kertomuksia kuten Kalevala. Romaanit ja novellit ovat proosaa.


title: Silkworm

text: CSS-C-2 Silkworm (kiinaksi 海鹰 Hǎiyīng eli Merikotka, HY-1, SY-1) on kiinalainen rannikkopuolustusohjus, jonka kantama on noin 80 km. Se pohjautuu neuvostoliittolaiseen SS-N-2 Styx -ohjukseen. Ohjus on siivillä ja suihkumoottorilla varustettu risteilyohjus.


title: Silkworm

text: Molemmat Irakin ja Iranin sodan osapuolet käyttivät näitä tai lähityyppisiä ohjuksia 1980-luvulla.


title: Kekkosen II hallitus

text: Kekkosen II hallitus oli Suomen tasavallan 34. hallitus. Hallituksen muodostivat Maalaisliitto, SDP, RKP ja Edistyspuolue. Hallitus toimi 247 hallituspäivää 17. tammikuuta 1951 - 20. syyskuuta 1951.


title: Kekkosen II hallitus

text: Kekkosen ensimmäisen hallituksen kesäkuussa 1950 Neuvostoliiton kanssa solmima viisivuotinen kauppasopimus liittyi pääministerin pyrkimykseen ajaa hyvin päättäväisesti ja määrätietoisesti talouden vakauttamisohjelmaa. Marraskuussa 1950 Urho Kekkonen esitti hallitustilanteesta lausunnon, jonka mukaan vakauttamisohjelmaa ei voitu toteuttaa ilman hallituspohjan laajentamista, ja antoi ymmärtää myös presidentti J. K. Paasikiven olevan tätä mieltä. Pääministerin lausunto johti hänen toivomallaan tavalla hallitusneuvottelujen aloittamiseen. SKDL ilmoitti välittömästi, ettei se osallistuisi hallitukseen Kokoomuksen kanssa. SDP taas ei halunnut hallitukseen sen enempää Kokoomusta kuin kansandemokraattejakaan. Kun poliittisen kentän äärilaidat olivat eliminoineet toisensa hallituspohjasta, jäljelle jäi tavoiteltu ratkaisu, jota ei ulkopoliittisista syistä voitu suoraan esittää tavoitteeksi. Kekkosen käyttämän "symmetrisen ratkaisun" mukaan kommunistien jääminen oppositioon merkitsi myös oikeiston, ainakin Kokoomuksen, sulkemista hallituksen ulkopuolelle, ja tällä periaatteella syntyivät useimmat seuraavistakin hallituksista. Hallitusneuvotteluja mutkisti kuitenkin Kekkoseen kohdistunut vastustus, joka ylitti ideologiset raja-aidat. Kekkonen matkusti vuoden 1951 alussa lomamatkalle Italiaan, ja palattuaan kotimaahan hän saattoi todeta hallitusratkaisun kypsyneen. Ministerinsalkuista Maalaisliitto ja sosialidemokraatit saivat kumpikin seitsemän, RKP kaksi ja Edistyspuolue yhden.


title: Kekkosen II hallitus

text: Urho Kekkonen ilmoitti hallituksensa tärkeimmäksi tehtäväksi edeltäneen hallituksen aloittamien vakauttamisneuvottelujen saattamisen päätökseen. Toukokuun alussa 1951 hallitus sai solmituksi etujärjestöjen kanssa ns. linnarauhan viideksi kuukaudeksi, ja tänä aikana hinnat ja palkat pysytettiin entisellään. Linnarauhan aikana pidettiin tärkeä Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön edustajakokous, jossa sosialidemokraatit vakiinnuttivat valtansa ammattiyhdistysliikkeessä. Kommunistit jättäytyivät SAK:ssa oppositioon ja menettivät siten loputkin taloudellisesta vaikutusvallastaan. Linnarauhan ajalle osuivat myös heinäkuun 1951 eduskuntavaalit, joissa Maalaisliitto ja SDP kärsivät lievät tappiot. SKDL ja Edistyspuolueen seuraajaksi perustettu Suomen Kansanpuolue puolestaan voittivat kumpikin viisi paikkaa. Päähallituspuolueiden yhteistyö jatkui vaalituloksesta huolimatta, ja hallitus jätti eronpyyntönsä vasta linnarauhan päätyttyä ja taloudellisen tasapaino-ohjelman valmistuttua syyskuussa 1951.


title: Anna Ahmatova

text: Anna Ahmatova (, oikealta nimeltään Anna Andrejevna Gorenko, Анна Андреевна Горенко, 23. kesäkuuta 1889 Bolšoi Fontan Odessa – 5. maaliskuuta 1966 Moskova) oli venäläinen runoilija ja kirjailija. Häntä pidetään Venäjän kirjallisuuden niin sanotun hopeakauden merkittävimpänä hahmona ja tärkeimpänä venäläisenä naisrunoilijana.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatova asui suurimman osan elämästään Pietari-Leningradissa. Kaupungin historia ja kulttuuri saivat keskeisen sijan hänen runoudessaan. Ahmatovan Pietariin kuuluvat sekä 1700-luvun kirjallisuuden lumoava että 1800-luvun Gogolin ja Dostojevskin houreinen, kirottu kaupunki sekä venäläisen kulttuurin Hopeakauden Pietari 1910-luvulla.


title: Anna Ahmatova

text: Runoilijan myöhemmässä tuotannossa Pietari kytkeytyy suuriin historiallisiin tapahtumiin, kuten vallankumoukseen ja sisällissotaan, terrorin aikaan 1930-luvulla, kaupungin piiritykseen toisessa maailmansodassa ja sen jälkeiseen kylmän sodan kauteen ja 1940-luvun lopulta alkaneeseen vainon aikaan, jolloin Ahmatova joutui Leningradin alueen puoluejohtaja Andrei Ždanovin ajojahdin kohteeksi. Ahmatova oli useaan otteeseen julkaisukiellossa, mutta 1960-luvulla hän sai kokea maineensa palauttamisen, kun leningradilaisten runoilijoiden nuori sukupolvi otti hänet esikuvakseen. Vuonna 1965 hänet promovoitiin Oxfordin yliopiston kunniatohtoriksi.


title: Anna Ahmatova

text: Anna Ahmatovan isä toimi laivastoinsinöörinä Odessassa. Annan ollessa vuoden ikäinen Gorenkon perhe muutti vuonna 1890 Tsarskoje Seloon lähelle Pietaria, missä Anna sittemmin kävi koulua. Annan vanhemmat erosivat vuonna 1905, ja äiti lapsineen muutti Jevpatorijaan Krimille ja sieltä Kiovaan Ukrainaan. Anna kävi viimeisen koululuokan vuosina 1906–1907 Kiovassa, ja siellä hän myös aloitti oikeustieteen opinnot syksyllä 1907.


title: Anna Ahmatova

text: Anna aloitti runojen kirjoittamisen 11-vuotiaana esikuvinaan Jean Racine, Aleksandr Puškin ja Jevgeni Baratynski. Kirjailijanimen ”Ahmatova” hän otti jo varhain käyttöön julkaistessaan runojaan tulevan miehensä, runoilija Nikolai Gumiljovin Pariisissa toimittamassa "Sirius"-nimisessä kirjallisessa aikakauslehdessä vuonna 1908. Gumiljov opiskeli tuolloin (vuosina 1906–1908) Sorbonnen yliopistossa Ranskassa.


title: Anna Ahmatova

text: Nimi Ahmatova ei ole venäläinen, vaan kirjailijan Ahmat-kaanista polveutuvan äidinäidin ruhtinassuvun tataarinimi. Nimen käyttö tuomitsi kirjailijan marginaaliin, sillä kaukasialaisiin nimiin suhtauduttiin Venäjällä varauksellisesti. Esimerkiksi venäläisen kirjallisuuden välittämä kuva näistä kansoista oli vanhastaan kielteinen. Ahmatova-nimen valinta oli mahdollisesti tietoinen julistautuminen sivulliseksi, joskin tuohon aikaan kaikki eksoottinen oli muodissa. Kysyttäessä, kenen valitsema oli hänen kirjailijanimensä, hän vastasi:


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatova avioitui Gumiljovin kanssa vuonna 1910. Kun he olivat vuonna 1911 Pariisissa, Ahmatova tutustui Amedeo Modiglianiin, joka teki piirustuksia Ahmatovasta. Hän antoi Ahmatovalle kuusitoista piirustusta, joista Ahmatovan mukaan säilyi vain yksi yli Venäjän vallankumouksen. Säilynyt piirustus vuodelta 1911 on nykyisin esillä Anna Ahmatova -museossa Pietarissa.


title: Anna Ahmatova

text: Seuraavana vuonna 1912 pariskunta teki matkan Sveitsiin ja Italiaan. Tuona vuonna syntyi heidän poikansa, myöhemmin historioitsijana tunnettu Lev Gumiljov.


title: Anna Ahmatova

text:
1910-luvun alussa Gumiljov tutustutti vaimonsa Pietarin kirjallisiin salonkeihin. Tunnetuin niistä oli Vjatšeslav Ivanovin Torni, joka oli symbolistitaiteilijoiden kohtauspaikka. Siellä väiteltiin kirjallisuudesta, filosofiasta, uudesta taiteesta, uskonnosta, mystiikasta ja okkultismista. Tornissa vieraili eräitä aikakauden tunnetuimpia kulttuurihahmoja: filosofi Nikolai Berdjajev sekä runoilijat Aleksandr Blok, Mihail Kuzmin, Fjodor Sologub ja Andrei Belyi.
Gumiljovin ja Tornin johtajan Ivanovin suhde oli hyvin jännitteinen. Heillä oli ollut sekä henkilökohtaisia että taiteellisia erimielisyyksiä. Kun Ivanov sitten kerran kävi julkisesti Gumiljovin runojen kimppuun, seurauksena oli että Gumiljovin ja Ahmatovan välit symbolismiin ja sen johtajiin rikkoutuvat. Gumiljov päätti yhdessä runoilija Sergei Gorodetskin kanssa organisoida nuoret runoilijat, ja he perustivat Runoilijoiden Killan. Kaksi vuotta myöhemmin tammikuussa 1913 julkaistiin Pietarissa ilmestyneessä "Apollo"-lehdessä manifesti, jossa julistettiin, että uusi kirjallinen koulukunta akmeismi oli tullut vanhentuneen symbolismin tilalle.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatovan ensimmäinen runokokoelma "Ilta" ilmestyi vuonna 1912, toinen kokoelma "Rukousnauha" vuonna 1914. Uusia ilmaisukeinoja etsivät taiteilijat kohtasivat Pietarissa 1910-luvulla Kulkukoira-nimisessä kabareeravintolassa. Heistä tunnetuimpia olivat tuottaja Boris Pronin ja teatteriohjaajat Vsevolod Meyerhold ja Nikolai Jevreinov, kuvataiteilijat Natan Altman, Mstislav Dobuzinski, Boris Grigorjev, Sergei Sudeikin, runoilijat Aleksander Blok, Nikolai Gumiljov, Sergei Gorodetski, Osip Mandelštam, Ahmatova, runoilija ja säveltäjä Mihail Kuzmin, säveltäjät Arthur Lourie ja Ilja Sats, balettitanssija Tamara Karsavina, näyttelijä, tanssija ja kuvataiteilija Olga Glebova-Sudeikina.


title: Anna Ahmatova

text:
Ahmatovan pääteoksessa "Runoelma ilman sankaria" ("Poema bez geroja", 1940–1962) Olga Glebova-Sudeikina sai Ahmatovan kaksoisolennon roolin. Kabareen ilmapiiri vaihteli hienostuneesta älyllisyydestä ilveilyyn. Usein siellä pantiin pystyyn hilpeitä ja mielikuvituksellisia teatteriesityksiä, joissa tehtiin pilaa kabareeravintolan kanta-asiakkaista. Vuonna 1913 nuori runoilija Vsevolod Knjazev teki itsemurhan onnettoman rakkauden vuoksi, ja Olga Glebova-Sudeikinaa väitettiin syypääksi hänen kuolemaansa. Myöhemmin Ahmatova käytti tapahtumaa juonikuviona "Runoelmassa ilman sankaria".
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1914 Gumiljov lähti vapaaehtoisena rintamalle. Yläluokan kunniakäsitteiden velvoittamana hän halusi osallistua sotaan. Ahmatovalle ensimmäisestä maailmansodasta tuli kahden aikakauden vedenjakaja. Häneen vaikutti syvästi seurustelu kuvataiteilija Boris Anrepin kanssa, joka muutti pysyvästi Englantiin vuonna 1917. Ahmatova omisti hänelle monet runonsa teoksissaan "Valkoinen parvi" (1917) ja "Piharatamo" (1921).


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatova ja Gumiljov erosivat virallisesti vuonna 1918. Samana vuonna Ahmatova solmi avioliiton assyriologi Vladimir Šileikon kanssa.


title: Anna Ahmatova

text: Vuoden 1921 elokuu oli Ahmatovan elämässä toinen käännekohta. Tällöin ajan johtava runoilija Aleksandr Blok kuoli. Samassa kuussa Nikolai Gumiljov vangittiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta, ja hänet ammuttiin. Ahmatova etsi Nikolai Gumiljovin hautaa löytämättä sitä koskaan.


title: Anna Ahmatova

text: Syksy 1921 oli Ahmatovalle raskasta aikaa, sillä Blokin kuoleman ja Gumiljovin teloituksen tuottaman surun lisäksi häntä vastaan käynnistettiin lehdistössä hyökkäyksiä, joiden alkuna voi pitää kirjallisuuskriitikko Kornei Tšukovskin esitelmää Pietarissa 20. syyskuuta 1921 otsikolla ”Kaksi Venäjää”. Tšukovskin puhe julkaistiin samana vuonna "Dom iskusstv" (Taiteiden Talo) -sanomalehden ensimmäisessä numerossa otsikolla ”Ahmatova ja Majakovski”. Esitelmässään Tšukovski käsitteli eroa ”Ahmatovan Venäjän” ja ”Majakovskin Venäjän” välillä. Puheella oli Ahmatovan tulevaisuudelle kohtalokkaat seuraukset.


title: Anna Ahmatova

text: Esitelmässään Tšukovski toi esiin paljon sellaista, mitä Ahmatovan vaikenemista toivoneet olivat käyttäneet häntä vastaan kirjallisuuskritiikeissä jo aiemmin. Tšukovski vertasi Ahmatovan hienovaraisuutta Vladimir Majakovskin huutoon. Ahmatova korostaa henkilökohtaisuutta ja pieniä yksityiskohtia, kun taas Majakovski korostaa suuruutta, ja hänen runoutensa on kirjoitettu joukoille: ”Hän on myrskyn ja jylyn, kaikenlaisen karjunnan ja huudon runoilija.” Tšukovski ennusti, että Majakovskin runojen erikoinen sanasto ja rytmit saattavat vaikuttaa siten, että kirjallinen maailma Venäjällä piankin seuraisi Majakovskin viitoittamaa polkua. Näin myös tapahtui.


title: Anna Ahmatova

text: Vaikka Tšukovski halusi esitelmänsä lopussa liittää Ahmatovan ja Majakovskin edustamat kirjalliset ääripäät yhteen ajatuksenaan kirjallisuuden tuleva kehitys, hän oli leimannut Ahmatovan niin tehokkaasti, että vaikka runoilija oli vasta 32-vuotias, Tšukovskin esitelmän ansiosta monet katsoivat Ahmatovan kuuluvan siinä määrin menneisyyteen, ettei hänellä ollut enää mitään yhteyttä maansa vallankumouksen jälkeiseen kirjalliseen elämään.


title: Anna Ahmatova

text: V. I. Leninin valistusasiain komissaari Anatoli Lunatšarski antoi määräyksen julkaista uudelleen Tšukovskin artikkelin koko loppuosan laajalevikkisessä "Lehdistö ja vallankumous" -aikakauslehdessä. Lunatšarski oli Tšukovskin kanssa samaa mieltä Ahmatovan valinnasta vanhan maailman edustajaksi ja Majakovskin nimeämisestä uuden maailman suunnannäyttäjäksi.


title: Anna Ahmatova

text: Majakovski itse oli samaa mieltä Lunatšarskin ja Tšukovskin kanssa 19. tammikuuta 1922 pitämässään puheessa, joka oli omistettu modernin runouden puhdistukselle. Majakovski vaati, että vallankumouksellisen kirjallisuuden oli suljettava useita kirjailijoita piiristään.


title: Anna Ahmatova

text: Akmeistit ihailivat ja pitivät esikuvanaan runoilija Innokenti Annenskia. Ahmatovan mielestä heidän ilmaisunsa oli peräisin Annenskilta. Hän mainitsee itsensä, Gumiljovin, Hlebnikovin, Majakovskin, Mandelštamin, Pasternakin. Esikuvallisina pidettiin Annenskin kuvausten tarkkuutta ja ilmaisuvoimaisia yksityiskohtia, siis hänen runokuvastoaan, esimerkkinä katkelma runon ”Peterburg” alusta: ”Pietarin talven keltainen virta, / Keltainen lumi, joka takertuu kiviin...”


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatovan Pietarin kaupungista kirjoittamia runoja voi verrata Annenskin, Blokin ja muiden symbolistien runoihin ja romaaneihin. Mutta symbolistien tuntema kaupunkimaisema oli Gogolin ja Dostojevskin kuvaamistapaa seuraten kielteinen ja historiallisesti väärä. Ahmatovalle Pietari on lumottu paikka, kuten Annenskillekin. Ahmatova oli opiskellut Pietarin vanhaa arkkitehtuuria, ja Mir iskusstvan taiteilijoiden vaikutuksesta tuon arkkitehtuurin arviointi oli vaikuttanut merkittävästi Ahmatovaan ja Mandelštamiin. Akmeistien asenne Pietarin kaupunkiin oli sitoutunut sen arkkitehtuuriin, kulttuuriin ja taiteeseen. Siltä pohjalta nousee se voimakas tunne, jolla Ahmatova reagoi sodan ja vallankumouksen runtelemaan Pietariin. Kaupungin rappio, sen kauneuden ja kulttuurin tuho järkyttivät häntä.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1922 Ahmatovalta ilmestyi runokokoelma "Anno Domini MCMXXI". Teoksen runoista ”Petrograd 1919” (1920) puhuu kaupungin ja sen asukkaiden kohtalosta ja tulevaisuudesta. Se kuvaa myrskyisää aikaa kaupungissa ja kertoo Ahmatovan halusta säilyttää kaupunkinsa kauneus ja sen kulttuuri: ”Itsellemme säästimme, Sen tulen, veden. Sen palatsit”. Runo päättyy ennustukseen – kaupunki on muistava heidän nimensä ja jäävä heidän muistomerkikseen.


title: Anna Ahmatova

text: Mandelštam oli kutsunut Ahmatovaa Kassandraksi, ja Ahmatova itse uskoi kaiken kirjoittamansa toteutuvan. Hänen runojensa lukijoiden, eritoten venäläisten emigranttien, mielikuvituksessa Ahmatova alkoi muuttua Pietarin tuomion ja hävityksen silminnäkijästä sen kohta seuraavan ylösnousemuksen profeetaksi. Hän saattoi itsekin uskoa rooliinsa ja tehtäväänsä, mistä kertoo runoelma ”Koko maailman tiellä” (Putem vseja zemli, 1940), jossa ajan ja tilan ulkopuolelta tuleva runon kertojaminä, on kutsuttu takaisin kotiin, venäläisen legendan pelastettuun Kultaiseen Kitežin kaupunkiin, Ahmatovan Pietari-Leningradiin.


title: Anna Ahmatova

text: Kun Ahmatova 1920-luvun alussa pitkän poissaolon jälkeen alkoi jälleen lukea runojaan julkisesti, häntä pidettiin hyvin karismaattisena.


title: Anna Ahmatova

text: 1920-luvun alku oli joukkuemigraation aikaa; muun muassa moskovalainen runoilija Marina Tsvetajeva ja Ahmatovan hyvät ystävät, tanssija Olga Glebova-Sudeikina ja säveltäjä Arthur Lourie, muuttivat Pariisiin. Ahmatova itse pysyi Petrogradissa, josta vuonna 1924 tuli Leningrad.


title: Anna Ahmatova

text: 1920-luvulla kommunistisen puolueen vuonna 1924 määräämän salaisen julkaisukiellon vuoksi Ahmatovan nimi katosi kaikista julkaisuista. Hänen runojensa kaksiosainen laitos valmistui vuosina 1925–27, mutta ei ilmestynyt julkaisukiellon vuoksi.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1921 Ahmatova ja Šileiko erosivat, ja vuonna 1926 Ahmatova muutti taidehistorioitsija ja -kriitikko Nikolai Puninin luo Fontankan taloon. Tässä talossa Ahmatova tuli viettämään lähes kolmekymmentä vuotta lukuun ottamatta sodan evakkoaikaa Taškentissa. Tämä Šeremetevin palatsin piharakennus Pietarin ydinkeskustassa oli saava tärkeän sijan hänen tuotannossaan.


title: Anna Ahmatova

text: Niin kutsutun Fontankan talon piharakennuksessa Nikolai Puninilla oli Taideakatemian puolesta virka-asunto. Se oli neuvostotyylinen yhteisasunto, jossa yksityisyys oli rajallista. Virallisesti Ahmatova ja Nikolai Punin eivät koskaan rekisteröineet suhdettaan, eikä tuohon aikaan muodollisuuksiin juuri kiinnitetty huomiota. Nikolai Puninin ensimmäinen vaimo Anna Arens, josta Punin ei virallisesti eronnut, jäi heidän pienen tyttärensä Irinan kanssa asumaan samaan yhteisasuntoon. Kun Ahmatova vihdoin monien yritysten jälkeen jätti Puninin vuonna 1938, se tapahtui niin, että he vaihtoivat Ahmatovan ehdotuksesta huoneita Anna Arensin kanssa. Olosuhteiden pakosta Ahmatovan oli asuttava edelleen samassa yhteisasunnossa.


title: Anna Ahmatova

text: Ensimmäisen kerran Ahmatova muutti vähäksi aikaa kyseiseen Fontankan taloon jo vuonna 1918 erottuaan virallisesti Nikolai Gumiljovista ja mennessään naimisiin assyriologi Vladimir Šileikon kanssa. 1920-luvun alkuvuosina Ahmatova asui useissa eri osoitteissa ystäviensä luona.


title: Anna Ahmatova

text: Ainoa mahdollisuus saada jotakin julkaistuksi oli tehdä käännöksiä, muun muassa italialaisen runoilijan Giacomo Leopardin teoksia venäjäksi. Tuona aikana Ahmatova ryhtyi myös tutkimaan Puškinia. Puškinista tuli hänelle myös koodi, jonka runoja hän käytti peiteniminä tarkoittaessaan omia ”vaarallisia” säkeitään.


title: Anna Ahmatova

text: Vaikka Ahmatovan runoja ei julkaistu kuuteentoista vuoteen, olivat nuo vuodet hedelmällisiä hänelle runoilijana. Anna Ahmatova -museon esitteessä todetaan Gumiljovin kuoleman jälkeen kirjoitetusta runoista, että ne:


title: Anna Ahmatova

text: 1930-luvun monet raskaat kokemukset saivat Ahmatovassa aikaan suuria muutoksia sekä ihmisenä että runoilijana. Hänen silloin 21-vuotias poikansa Lev vangittiin ensimmäisen kerran vuonna 1933, tosin silloin hän oli pidätettynä vain pari päivää.


title: Anna Ahmatova

text: Toisen kerran Lev Gumiljov vangittiin yhdessä Nikolai Puninin kanssa vuonna 1935. Ahmatova kirjoitti Stalinille lyhyen kirjeen, jossa hän vannoi, etteivät hänen poikansa ja miehensä ole valtiollisia rikollisia. Kirje auttoi, ja miehet vapautettiin jo parin viikon kuluttua pidätyksestä. Tuohon aikaan Ahmatova alkoi kirjoittaa runoelmaansa "Requiem". Kolmannen kerran Lev Gumiljov vangittiin vuonna 1938. Ahmatovan kirjeistä ei enää ollut apua, Lev Gumiljov oli seitsemäntoista kuukautta vankilassa Leningradissa. Hän sai kuolemantuomion, joka kuitenkin muutettiin leirituomioksi.


title: Anna Ahmatova

text: "Requiem"-runoelma on kirjoitettu vuosina 1935–1940. Kolmekymmenluvulta ei ole Ahmatovan kirjoittamaa käsikirjoitusta. Runot olivat olemassa vain tekijän ja hänen läheisten ystäviensä muistissa. Venäläisen kirjallisuuden historiassa on monia sellaisia esimerkkejä, jolloin kielletty kirjallisuus on levinnyt lukijoiden keskuudessa käsikirjoituksina, käsin kirjoitettuina versioina. Mutta 1930-luvulla sai alkunsa niin sanottu muistin kirjallisuus.


title: Anna Ahmatova

text: "Requiemin" runojen kirjoittaminen 1930-luvulla oli hengenvaarallinen tehtävä. Runoelman taustalla ovat Ahmatovan pojan, Levin, toistuvat vangitsemiset, vankileirikarkotukset ja pelko, sekä odotus tämän kuolemantuomiosta.


title: Anna Ahmatova

text: Runot olivat siis olemassa vain tekijän ja hänen läheisten ystäviensä muistissa. Ahmatova kirjoitti runon paperilapulle, painoi sen mieleensä ja antoi joidenkin ystäviensäkin opetella runon ulkoa, minkä jälkeen hän heti poltti paperin. Lidija Tšukovskaja, jonka päiväkirjat Anna Ahmatovasta ("Zapiski ob Anne Ahmatovoi" 1–3) ovat peruslähteitä, oli 1930-luvun lopulta aina Ahmatovan kuolemaan asti runoilijan uskottu, ystävä ja sihteeri. 1930-luvulla Tšukovskaja painoi mieleensä runot, joita Ahmatova ei uskaltanut säilyttää paperilla. 1960-luvulla Tšukovskaja auttoi Ahmatovaa muistamaan runot ja kirjoittamaan ne ylös.


title: Anna Ahmatova

text: "Requiem" eli Neuvostoliitossa vielä kaksikymmentäseitsemän vuotta samizdateina, koneella kirjoitettuina kopioina. "Requiemin" runojen kirjoittaminen muistista paperille vaati uskallusta, ja pelko salaisesta valvonnasta sai Ahmatovan alati kantamaan mukanaan käsikirjoituslaukkua. Runoelma ilmestyi Neuvostoliitossa vasta vuonna 1989, melkein puoli vuosisataa syntymisensä jälkeen.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatovan "Requiem" on vuosien 1935–40 kronikka, mutta yhtä paljon siihen kätkeytyy monta vuosisataa Venäjän synkkää historiaa. Krestyn vankilan punainen tiilimuuri Leningradissa muuttuu Kremlin punaiseksi muuriksi Moskovassa, jonka juurella tsaari Pietari teloitti niskuroivat streltsit.


title: Anna Ahmatova

text: Venäjän historia, joka runoelmassa tiivistyy Ahmatovan ja hänen poikansa kohtalossa, vertautuu Kristuksen ja hänen äitinsä Marian draamaan. Äiti ja poika, Kristus ja Neitsyt Maria elävät uudelleen 1930-luvun Neuvostoliitossa. Runosarjan kymmenennen runon mottona ovat suuren paaston aikaisen sielunmessun sanat: ”Älä itke minua äiti, kun tulet haudalleni”.


title: Anna Ahmatova

text: Runoilija ja esseisti Joseph Brodsky on kirjoittanut Ahmatovan "Requiem"-runoelmasta esseen ”Itkijämuusa” teoksessaan "Katastrofeja ilmassa".


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1940 sattuman kautta Ahmatovalta julkaistiin runoteos kuudentoista vuoden julkaisukiellon jälkeen. Kooste kuudesta kirjasta ilmestyi. Vuosi merkitsi käännettä Ahmatovan tuotannossa. Hän aloitti suurten runoelmiensa kirjoittamisen, "Koko maailman tiellä" -runoelman (Putem vseja zemli), joka valmistui jo vuonna 1940, "Pohjoiset elegiat" -runoelman ("Severnije elegii") ja "Runoelman ilman sankaria" (Poema bez geroja).


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1941 Ahmatova evakuoitiin piiritetystä Leningradista Taškentiin. Sinä vuonna vapautettiin myös hänen poikansa Lev vankileiriltä, jolloin hän hakeutui vapaaehtoisena rintamalle. Ahmatova viihtyi Taškentissa hyvin. Hän on kuvannut tulleensa Aasiaan kuin kotiinsa, joka on seitsemänsataa vuotta pysynyt muuttumattomana. Ahmatova kirjoittaa teoksen "Runoelma ilman sankaria" ja kaipaa kiihkeästi tietoja rintaman tapahtumista ja saarretusta Leningradista. Toisen maailmansodan eli suuren isänmaallisen sodan aikana Ahmatova kuvasi runoissaan myös sotaa ja Leningradin piiritystä, ja jotkut hänen sotarunonsa pääsivät myös "Pravdan" etusivuille.


title: Anna Ahmatova

text: Leningradiin häneltä oli myös jäänyt miesystävä, lääketieteen tohtori Vladimir Garšin, jonka kanssa hän oli lupautunut menemään naimisiin. Vuonna 1944 Ahmatova palasi Leningradiin mukanaan ensimmäinen versio käsikirjoituksesta "Runoelma ilman sankaria". Kävi ilmi, että Garšin oli Ahmatovalle ilmoittamatta mennyt naimisiin toisen kanssa.


title: Anna Ahmatova

text: Vuosina 1945–46 Ahmatova oli runsaasti julkisuudessa. Hän esiintyi runoilloissa ja oli yleisön suosiossa. Vuosina 1945 ja 1946 Ahmatova tapasi myös Isaiah Berlinin, joka työskenteli Moskovassa Britannian suurlähetystössä. Tuohon aikaan runoilija ei Neuvostoliitossa voinut ottaa asunnossaan vastaan vieraan valtion lähetystövirkailijaa, koska Stalin piti ulkomaisten lähetystöjen henkilökuntaa vakoojina ja antoi siksi seurata heitä. Ahmatovan ja Berlinin tapaamisesta raportoitiin itselleen Stalinille.


title: Anna Ahmatova

text:
Ahmatova tapasi Isaiah Berlinin jälleen vuonna 1965 Oxfordissa. Isaiah Berlin kirjoittaa heidän tapaamisestaan Ahmatovalle:
Isaiah Berlinillä oli merkittävä osa "Runoelmassa ilman sankaria": hän on odotettu ”Vieras tulevaisuudesta”.
Ahmatovan runoja ei unohdettu sodankaan aikana. Kun hän ilmestyi Liittojen talon Pylvässalin näyttämölle kirjailijoiden kokouksessa Moskovassa vuonna 1946 lukeakseen runojaan, yleisö nousi seisaalleen tervehtimään häntä. Tämä tervehdystapa oli varattu puolueen johtajille, joten sitä pidettiin kirjailijoiden poliittisena mielenosoituksena. Stalinin, joka oli saanut tietää tapauksesta, on kerrottu kysyneen: ”Kuka organisoi kapinan?”


title: Anna Ahmatova

text: Myöhemmin Ahmatova ajatteli, että hänen osallistumisensa tähän kokoukseen oli yksi syy siihen, miksi "Zvezda"- ja "Leningrad"-lehdissä ilmestyi häntä koskenut Kommunistisen puolueen Leningradin aluejärjestön päätös elokuussa 1946. Päätöksen mukaan kirjailijoilta Ahmatova ja Zoštšenko riistettiin kirjailijaliiton jäsenyys ja päätöksen pääuhreilta evättiin elintarvikekortit. Heitä syytettiin formalismista ja kosmopoliittisuudesta. Leningradin puoluejohtaja Ždanov piti 14. elokuuta puheen, jossa hän tuomitsi Ahmatovan runouden.


title: Anna Ahmatova

text: Tästä alkoi kulttuurissa pitkä ajanjakso, mitä kutsuttiin ždanovilaisuudeksi. Neuvostokäytännön mukaan Ždanovin puhetta käsiteltiin lukemattomissa kokouksissa ympäri maata, joissa vallitsevan tavan mukaan tuomittiin Ahmatovan runous. Monta ikäluokkaa koululaisia sai sen jälkeen oppia, että Ahmatova oli tuhoutuneen aateliston ja porvariston rappeutunut äänitorvi, jolla oli vahingollinen vaikutus nuorisoon. Samat syytökset olivat kohdistuneet Ahmatovaan jo 1920-luvulla. Tuohon aikaan elintarvikekortit olivat ainoa keino pysyä hengissä. Käytännössä elintarvikekorttien takavarikoiminen merkitsi, että Ahmatova jäi aineellisesti moniksi vuosiksi muutamien harvojen ihmisten armeliaisuuden varaan.


title: Anna Ahmatova

text: Myöhemmin samat syytökset formalismista ja kosmopoliittisuudesta kohdistuivat Dmitri Šostakovitšiin vuonna 1948 ja Boris Pasternakiin vuonna 1958. Vuonna 1949 Ahmatovan poika Lev vangittiin jälleen. Samana vuonna vangittiin Nikolai Punin. Punin kuoli vankileirillä 1953. Saadakseen poikansa vapaaksi Ahmatova kirjoitti sikermän runoja Stalinin ylistykseksi, mutta turhaan, sillä Leviä ei vapautettu.


title: Anna Ahmatova

text: Stalin kuoli vuonna 1953, mikä merkitsi tulevina vuosina käännettä parempaan myös Ahmatovan elämässä. Lev Gumiljov vapautettiin vankileiriltä vuonna 1956 satojentuhansien muiden joukossa.


title: Anna Ahmatova

text:
Anna Ahmatova oli useaan otteeseen kielletty, julkaisukiellossa ollut runoilija. Ensin puolueen salaisella päätöksellä vuodelta 1924 ja sitten julkisella päätöksellä vuodelta 1946. Näistä huolimatta hän oli tunnettu runoilija sekä Neuvostoliitossa että Länsi-Euroopassa. Stalinin kuoleman jälkeen alkoi niin sanottu suojasään aika. Kulttuurielämässä alettiin vähitellen luopua ždanovilaisesta puoluekantaisuuden vaatimuksesta ja myös Ahmatovan vähittäinen rehabilitointi alkoi. Jo 1950-luvun lopulla ja 1960-luvulla hänen runojaan julkaistiin jälleen lehdissä. Hänen taloudellinen tilanteensa helpottui, koska hän sai taas tekijänpalkkioita.
Kun yhdysvaltalainen runoilija Robert Frost vieraili hänen mökillään vuonna 1962, Ahmatova kirjoitti: ”Minulla on ollut kaikkea – köyhyyttä, vankilajonoja, pelkoa, vain ulkoa opittuja runoja ja poltettuja runoja. Myös nöyryytystä ja surua. Ja sinä et tiedä tästä mitään, etkä pystyisi ymmärtämään, jos kertoisin sinulle...” Kaksi vuotta ennen kuolemaansa, 76-vuotiaana, Ahmatova sai hyvitystä, kun hänet nimitettiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton puhemiehistöön.


title: Anna Ahmatova

text: Runoelma "Kaiken maailman tiellä" (1940) on Ahmatovan siihenastisista teoksista tilallisesti ja ajallisesti monikerroksisin. Teoksen tärkeydestä Ahmatovan tuotannossa ja sen merkityksestä runoilijalle itselleen kertoo se, että hän halusi 1960-luvulla julkaista sen samassa runokokoelmassa "Requiemin" runojen ja pääteoksensa "Runoelman ilman sankaria" kanssa näiden kolmen runoelman sisäisten yhteyksien vuoksi.


title: Anna Ahmatova

text: Tämäkin runoelma liittyy kiinteästi Ahmatovan oman elämän yksittäisiin tapahtumiin ja 1900-lukuun. Teoksessa runoelman kertojaminä eläytyy Venäjän ja Euroopan moniin traagisiin tapahtumiin. Kertojaminä on tuhoisien tapahtumien kokija matkallaan kotiin, venäläisen legendan ”Kultaiseen Kitežin kaupunkiin”, joka rinnastuu Pietari-Leningradiin. Legendan mukaan rukoilijat pelastivat Kitežin kaupungin tataarien hyökkäykseltä. Legendan yhden version mukaan kaupunki nostettiin pilviin rukoilijoiden ansiosta, kun taas legendan toinen versio kertoo kaupungin vajonneen mereen. Kirkkaalla ilmalla kaupungin tornien kultaisten huippujen saattoi nähdä heijastuvan vedestä aivan kuten Pietari-Leningradissa. Runoelmassa punoutuu 1900-luvun tuhoutuvan Euroopan ja Venäjän yhteinen murhenäytelmä runoilijaan, Kitežin kansalaiseen, joka on kutsuttu pelastettuun kaupunkiinsa, Kultaiseen Kitežiin.


title: Anna Ahmatova

text: "Pohjoiset elegiat" on draama taiteilijasta, näkijästä, poikkeusyksilöstä ja sivullisesta. Runoelman tapahtumat alkavat Fjodor Dostojevskin Venäjältä ja Pietarista 1800-luvun lopulla ja päättyvät 1950-luvulle. Runoelman taustalla vaikuttavat ensimmäinen maailmansota, Venäjän vallankumous ja kansalaissota, 1930-luvun terrori, toinen maailmansota ja kylmän sodan kausi.


title: Anna Ahmatova

text: Runokokoelma "Ajan kulku" ilmestyi vuonna 1964. Sen jälkeen Ahmatova saattoi matkustaa ulkomaille ja vastaanottaa palkintoja. Vuonna 1964 hän kävi Italiassa vastaanottamassa Etna-Taormina-palkinnon. Seuraavana vuonna hänet vihittiin Englannissa Oxfordin yliopiston kunniatohtoriksi. Paluumatkan hän teki Pariisin kautta, jossa tapasi vanhoja ystäviään. Pariisissa hän oli käynyt kahdesti nuoruudessaan. 1960-luvulla hän seurusteli myös leningradilaisten nuorten taiteilijoiden, runoilijoiden ja muusikoiden kanssa. Nämä vierailivat ahkerasti Kellomäessä (ven. Komarovo) Terijoella, Ahmatovan datšalla. Sen hän sai 1950-luvulla käyttöönsä Leningradin alueen kirjailijaliitolta.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1962 Ahmatova sai valmiiksi pääteoksensa "Runoelma ilman sankaria". Runoelma oli ollut tekeillä yli kaksikymmentäkaksi vuotta, hän aloitti sen kirjoittamisen syksyllä 1940. Runoelma merkitsi hänelle yhteenvetoa omasta kohtalosta, sukupolven kohtalosta, ja se merkitsi myös yhteenvetoa 1900-luvun alkupuolen kirjallisuuden historiasta. Ahmatovan omien sanojen mukaan ”runoelma on omaksunut – imenyt itseensä – kaikki elämäni erilaisten ajanjaksojen tapahtumat ja tunnelmat”.


title: Anna Ahmatova

text: Teosta voi hyvällä syyllä pitää Pietarin kulttuurin ja taiteen käsikirjana. Puskinilta, Dostojevskilta, Blokilta, Meyerholdilta, Mandelštamilta ja Ahmatovalta itseltään otetut lainaukset ja kuvat toimivat peileinä, joiden heijastuksissa Ahmatova tarkastelee Pietarin kulttuuria ja sen luojia, hän käyttää menneisyyttä ennustaakseen sekä omaa että kaupungin tulevaisuutta.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatova on omistanut monet runonsa Pietari-Leningradille. Omalta osaltaan hän jatkaa runoilijana Puškinista alkunsa saanutta kuvausperinnettä Pietarista kaksoismyytin kaupunkina, kirottuna ja ylösnousseena uutena Roomana, kauhun ja kauneuden kaupunkina. Tämä kaksoisvalotteinen kuvaustapa vallitsi voimakkaasti 1800-luvun kirjallisuudessa ja taiteessa, ja se ilmenee selvästi muun muassa Gogolin ja Dostojevskin tuotannossa huipentuen Andrei Belyin teoksessa "Peterburg" (1913), joka on kuvaus 1800- ja 1900-lukujen vaihteen Pietarista. Solomon Volkov kirjoittaa:


title: Anna Ahmatova

text: "Runoelmassa ilman sankaria" Pietarin myytti huipentuu. Ahmatova sulattaa myytin 250 edeltävän vuoden eri ruumiillistumat uudeksi kokonaisuudeksi ja kuljettaa lukijansa koko Pietarin historian läpi tsaari Pietarin loistavasta kaupungista 1900-luvun kirotun kaupungin kautta runoilijan omaan pyhitettyyn marttyyrikaupunkiin.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1963 hänen "Requiem"-runoelmansa ilmestyi Münchenissä ilman tekijän lupaa. Neuvostoliitossa "Requiem" ilmestyi vasta 1989.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatova siirsi venäläisen kulttuurin hopeakauden, 1910-luvun perinnön, 1960-lukulaisille 1950-luvun sukupolven jäädessä väliin. Hänen vieraanaan Kellomäessä kävi usein muun muassa runoilija ja esseisti Joseph Brodsky, ja myös runoilija Anatoli Naiman oli nuorten vieraiden joukossa. Naiman toimi 1960-luvulla myös Ahmatovan sihteerinä. Molemmat ovat kirjoittaneet Ahmatovasta.


title: Anna Ahmatova

text: Raskaat vuodet olivat vaurioittaneet Ahmatovan terveyttä. Hänellä oli ollut sydäninfarkteja, ja hän kuoli kolmanteen sydäninfarktiin eräässä Domodedovon sanatoriossa lähellä Moskovaa 5. maaliskuuta 1966, samana vuonna, jona olisi täyttänyt 77 vuotta. Hänet siunattiin ortodoksisin menoin Leningradissa ja haudattiin Kellomäkeen. Eräs Ahmatovan elämäkerran kirjoittajista totesi hänen olleen kuollessaan ”yhtaikaa kansallissankari, marttyyri ja ihailtu suuri taiteilija, jonka ruumiinsiunaustilaisuuteen tulvi valtava määrä yleisöä”.


title: Anna Ahmatova

text: Fontankan talon asunto Šeremetjevin palatsin piharakennuksessa, jossa Ahmatova vietti lähes kolmekymmentä vuotta, on toiminut vuodesta 1989 lähtien Anna Ahmatova -museona. Talon puistossa paljastettiin runoilijan muistomerkki Ahmatovan kuoleman 40-vuotispäivänä 5. maaliskuuta 2006. Museossa on ollut suomalaisten taiteilijoiden näyttelyitä. Museo on harjoittanut yhteistyötä myös Kuvataideakatemian kanssa.


title: Anna Ahmatova

text: Hélène Cixous on kirjoittanut Ahmatovasta näytelmän "Musta purje Valkea purje" (1994). Sen ajankohta on Stalinin kuoleman jälkeinen aika, ennen kuin Nikita Hruštšov piti vuonna 1956 20. puoluekokouksessa kuuluisan puheensa, jossa tuomitsi Stalinin rikkomukset.


title: Anna Ahmatova

text: Bruno Mantovanin kolminäytöksinen ooppera "Akhmatova" sai ensi-iltansa keväällä 2011 Pariisin Opéra Bastillessa.


title: Anna Ahmatova

text: Pietarissa Nevan rannalla vastapäätä Krestyn poliittista vankilaa paljastettiin vuonna 1995 "Toisinajattelijoiden muistomerkki", jonka teki Yhdysvaltoihin emigroitunut kuvanveistäjä Mihail Šemjakin. Vankila on sama, jossa Ahmatovan poikaa pidettiin ja jonka muurien juurella runoilija jonotti tapaamista tai vain voidakseen luovuttaa ruokapaketin. Muistomerkki on nimetty Anna Ahmatovalle ja omistettu toisinajattelijoille. Anna Ahmatovan muisto symboloi pietarilaisille kirjailijoille ja taiteilijoille neuvostovallan ajan tukahduttamista, karkotuksia, pakkosiirtoja ja vaientamista. Pietarin silloinen kaupunginjohtaja Anatoli Sobtšak sanoi paljastustilaisuudessa: ”Muistomerkin tehtävänä on olla ikuinen muistutus suuria kärsimyksiä kokeneelle kaupungille, ikuinen varoitus ja muistutus tapahtumista, jotka eivät koskaan enää saa toistua.”


title: Anna Ahmatova

text: Anna Ahmatova oleskeli Hyvinkään parantolassa lokakuussa 1915. Vuonna 1917 ilmestyneessä "Valkoinen parvi" -kokoelmassa on Hyvinkäällä päivätty runo.


title: Anna Ahmatova

text: Pirjo Hämäläinen tulkitsee artikkelissaan ”Anna ja kaksi Nikolaita”A runon niin, että siinä mainittu kirjeiden kirjoittaja ei ollut hänen aviomiehensä Nikolai Gumiljov, joka vieraili Ahmatovan kahden viikon parantolassa oleskelun aikana kahdesti Hyvinkäällä, vaan runoilijattaren rakastettu, runoilija Nikolai Nedobrovo, johon Ahmatova oli tutustunut kesällä 1913.


title: Anna Ahmatova

text: Ilmeisesti Ahmatova muisteli Suomea ja Hyvinkäätä datšallaan Kellomäessä. Viipurissa vuonna 1964 päivätyssä runossa hän kirjoittaa: ”Maa, vaikkei kotimaani olekaan / on muistoissani katoamaton / ja merikin niin hellän-jäinen, / sen vesi miltei suolaton.”


title: Anna Ahmatova

text: Sarja Ahmatovan runoja julkaistiin 1974 "Parnassossa" Marja-Leena Mikkolan ja Pentti Saaritsan suomentamina sekä 1978 Tammen "Neuvostolyriikkaa"-sarjan kolmannessa osassa Saaritsan suomentamina.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1992 julkaisi Orient Express -kustantamo Ahmatovan runoja sisältävän teoksen "Runoja" Marja-Leena Mikkolan suomennoksena. Mikkola sanoo "Runoja"-kokoelman esipuheessa, että hän on käännöksissään ”välttänyt loppusointujen käyttöä ja klassisen metriikan sääntöjä.” Mikkola toteaa: ”Ahmatova hallitsi täydellisesti venäläisen runouden perinteiset välineet, metriikan ja loppusoinnut, joita hän uudisti rikkomatta radikaalisti klassisia sääntöjä.” Mikkolan käännös perustuu ajatukseen suomalaisen modernin runon kehityksestä, eikä hän kokenut voivansa ”ajatella paluuta johonkin runoudessamme jo ohitettuun”. Vuonna 2008 ilmestyneessä kokoelmassa "Valitut runot" on mukana useita ennen suomentamattomia runoja ja "Requiem"-runoelma.


title: Anna Ahmatova

text: Ahmatovan runoja on julkaistu eri yhteyksissä. Erkki Peuranen suomensi otteita muutamista runoista ja kirjoitti luvun Ahmatovasta vuonna 1995 julkaistussa kirjassaan "Takaisin Venäjälle". Ultra Bra on levyttänyt viisi Kerkko Koskisen säveltämää Ahmatovan runoa: ”Entäs nyt”, ”Ero”, ”Haikara”, "Sinä päivänä kun synnyin" ja ”Yöllä”. Lahden kaupunginkirjaston Linkki-runotietokannassa on 170 Ahmatovan runoa.


title: Anna Ahmatova

text: Vuonna 1992 ilmestyi Jelena Kuzminan muistelmateos ja elämäkerta "Anna Ahmatova, koditon".


title: Anna Ahmatova

text: Paavo Rintalan romaanin ja oopperalibreton "Aika ja uni" (1993) henkilöitä ovat kaikki 1900-luvun kärsimyksissä kidutetut ja tuhotut, ja keskeisiksi henkilöiksi siinä nousevat vaiennetut venäläiset runoilijat Anna Ahmatova ja Marina Tsvetajeva.


title: Anna Ahmatova

text: Hannu Väisäsen näyttely Anna Ahmatovan neljä huonetta on esillä 8.2.- 20.4.2018 Wäinö Aaltosen museossa Turussa. Näyttelyssä on esillä Väisäsen maalauksia, valokuvia ja videoita. Ahmatova asui Fontankan talona tunnetun Šeremetevin palatsin piharakennuksessa, johon kotiarestiin joutuneen Ahmatovan elämä tiivistyi lähes kolmenkymmenen vuoden ajan. Ahmatovan käytössä olleet neljä huonetta vähenivät lopulta yhdeksi. Fontankan asunnosta on rakennettu museon veistossaliin installaatio, jonka täyttää sarja Ahmatovan elämästä ja runoista aiheensa ammentavia Hannu Väisäsen teoksia.


title: Marko Ahonen

text: Marko Harri Tapani Ahonen (s. 17. huhtikuuta 1967 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja ja kriitikko. Ahonen kirjoittaa muun muassa sanomalehti "Karjalaiseen", "Keskisuomalaiseen", "Savon Sanomiin", "Iisalmen Sanomiin" sekä "Itä-Hämeeseen". Hän on työskennellyt toimittajana myös Pelit-lehdelle.


title: Marko Ahonen

text: Ahonen on julkaissut 1990-luvulla yhden tieteisnovellikokoelman sekä tieteisromaanin. Ahosen uusin kirja on hänen lehtikirjoituksistaan koottu teos "Antennin takana". Hän on myös kirjoittanut esipuheen Aku Ankan teemataskukirjaan "Sohvaperuna". Huhtikuussa 2017 Ahonen kertoi Keskisuomalaisen haastattelussa valmistelevansa neljättä teosta.


title: Marko Ahonen

text: Ahonen valmistui laskentatoimen linjalta merkonomiksi vuonna 1989. Hän teki merkonomialan töitä noin kolmen vuoden ajan, kunnes hän aloitti työnsä Keskisuomalaisen televisio- ja elokuvakriitikkona. Lehden nykyisen varapäätoimittajan Inkeri Pasasen kehotuksesta Ahonen alkoi kirjoittamaan elokuva-arvioita. Hän aloitti kuukausittaisen elokuvapalstan parissa, kunnes työ vaihtui kokopäiväiseksi.


title: Marko Ahonen

text: Ahonen asuu tällä hetkellä Äijälässä. Hänen perheeseensä kuuluu aviopuoliso sekä tytär, ja hän harrastaa ohjatusti pianonsoittoa.


title: Pierre Abélard

text: Pierre Abélard (Petrus Abelardus, 1079 – 21. huhtikuuta 1142) oli ranskalainen teologi, skolastinen filosofi ja säveltäjä. Hän on skolastisen metodin perustaja yhdessä Alexandre de Halesin kanssa. Hänen rakkaustarinastaan Héloïsen kanssa on tullut legendaarinen.


title: Pierre Abélard

text: Abélard syntyi Nantesin lähellä yläluokkaiseen perheeseen, mutta hän ei halunut antautua perinteen mukaisesti sotilaaksi. Kuin ihmeen kautta hänen isänsä antoikin hänelle luvan lähteä opiskelemaan. Abélard oli nopea oppimaan, ja hän keskittyi tuolloin muodissa olleeseen dialektiikkaan, joka oli tullut tunnetuksi Aristoteleen teosten latinankielisten käännösten kautta. Tätä filosofian osa-aluetta opetettiin tuolloin vapaamielisimmissä katedraalikouluissa.


title: Pierre Abélard

text: Nominalistina tunnettu Roscellinus, Combiegnen tunnettu kaniikki, väittää olleensa Abélardin opettaja. Tämä ehkä tapahtui Abélardin nuoruusvuosina, kun hän vaelsi koulusta toiseen saadakseen opetusta ja harjoitusta, tai ehkä joinain myöhempinä vuosia, joista ei ole säilynyt riittävästi historiallista tietoa.


title: Pierre Abélard

text: Lopulta Abélard päätyi Pariisiin, ja ryhtyi seuraamaan Vilhelm Champeauxlaisen, Anselm Canterburylaisen oppilaan, opetusta Notre Damen katedraalikoulussa. Abélardin kehittämä konseptualismi ja myös nominalismi syrjäyttivät paljolti Pyhän Anselmin filosofiset opit. Tästä opettajasta tuli myöhemmin hänen katkera vihollisensa.


title: Pierre Abélard

text: Vuoden 1102 tienoilla, ollessaan vasta 22-vuotias, hän toimii opettajana itse perustamassaan koulussa Melunissa, Pariisin seudulla. Tässä oppilaitoksessaan hän opetti retoriikkaa ja skolastista filosofiaa. Myöhemmin hän muutti Corbeiliin, Pariisin lähelle, ollakseen lähempänä keskeistä keskustelupaikkaa. Hän oli loistava opettaja ja hänellä oli menestystä oppilaiden suhteen. Menestyneenä opettajana hän soi itselleen oikeuden ja mahdollisuuden hyökätä sekä Wilhelm Champeauxlaisen opettamaa realistista oppia että Roscellinuksen nominalismia vastaan. Hän aloitti teologian opinnot varsin myöhään, mutta hänen menestyksensä tämän oppiaineen puitteissa oli yhtä merkittävää kuin filosofiassakin.


title: Pierre Abélard

text: Kun Abélard palasi Pariisiin vuonna 1108, hän kohtasi uudelleen vanhan opettajansa ja kilpailijansa Wilhelm Champeauxlaisen. Tästäkin tapaamisesta Abélard selviytyy voittajana. Pariisissa hän perusti koulunsa Sainte-Genevièven kukkulalle, jolta näkyy Notre Damen katedraali ja jolla paikalla sijaitsee nykyisin niin sanottu vanha Sorbonne. Hän kävi seuraamassa Anselmin luentoja Laonissa. Hänen filosofinen ja teologinen uransa oli huipussaan, ja oppilaat tulivat kaikkialta kuulemaan hänen luentojaan. Vuonna 1115 hänet nimittiin Notre Damen katedraalin kaniikiksi.


title: Pierre Abélard

text: Filosofista ajattelua tunnetumpi Abélard on ollut rakkaudestaan Héloïseen. Pappien, munkkien ja korkeidenkaan kirkkoisien avio- ja avoliitot, useine lapsineen, eivät olleet harvinaisia keskiaikaisessa yhteiskunnassa. Usein kuitenkin näille suhteille saatettiin asettaa suurempia moraalisia vaatimuksia kuin rahvaan ihmisille ja heidän liitoilleen.


title: Pierre Abélard

text: Notre Damen katedraalin kaniikkina toiminut Fulbert nousi keskeiseen rooliin myös Abélardin elämässä. Hänen veljentyttärensä Héloïse, joka oli syntynyt noin vuonna 1101, oli Abélardin oppilas ja asui sisäoppilaitoksessa. Opettajan ja nuoren, yli kaksikymmentä vuotta nuoremman, oppilaan välille syntyi kiihkeä rakkaussuhde. Kun rakastuneet huomasivat Héloïsen olevan raskaana, he pakenivat yhdessä Bretagneen, missä heille syntyi poika Astrolabius. Tämän jälkeen, lauhduttaakseen Héloïsen hurjistunutta setää, Abélard ehdotti salaista avioliittoa, jonka he solmivatkin ja saivat näin keskinäisen suhteensa kuntoon.


title: Pierre Abélard

text: Kaniikki, setä Filbert oli kuitenkin raivoisaan ja halusi kostaa kokemansa häpeän. Hän palkkasi miehet kostamaan teon, ja nämä kuohitsivat Abélardin. Tämä teko aiheutti suuren skandaalin, sillä tämä rangaistus oli yleensä tarkoitettu raiskaajille. Lisäksi kyseessä oli yksityinen kosto ja siten siinä mentiin kuninkaan tuomiovaltaan kuuluvalle alueelle. Lisäksi koska teko tapahtui Notre Damen piispanistuimen alaisuudessa ja sen kohteena oli yksi aikakauden tunnetuimmista filosofeista ja teologeista, tapaus kosketti koko kuningaskuntaa.


title: Pierre Abélard

text: Kaksi teon suorittanutta saivat rangaistuksen vanhan ”silmä silmästä” -lain mukaisesti, jonka lisäksi heidän silmänsä sokaistiin. Héloïsen setä Filbert puolestaan, teon teettäjänä, hirtettiin. Héloïse meni tapahtuman seurauksena luostariin, mutta jatkoi silti kirjeenvaihtoa miehensä kanssa. Kirjeenvaihto julkaistiin kirjana vuoden 1130 tienoilla nimellä "Lettres d'Abélard et d'Héloïse", joka oli osaltaan luomassa legendaa rakastavaisista. Héloïse säilytti kuitenkin älyllisen ja henkisen itsenäisyytensä suhteessa Abélardiin, vaikka oli vasta noin 20-vuotias kun vetäytyi luostarin rauhaan. Aikaa myöten hän lisäksi havaitsi Abélardin muuttuneen vainoharhaiseksi.


title: Pierre Abélard

text: Kastraation myötä Abélard menetti mahdollisuuden toimia kirkollisessa tai kirkolliseen opetukseen liittyvässä tehtävässä. Näin luostarielämä jäi hänen ainoaksi mahdollisuudekseen.


title: Pierre Abélard

text: Abélardin elämässä alkoi pitkä ja monivaiheinen kierto eri luostareissa. Lisäksi hän perusti uudelleen koulunsa Maisonceileen vuonna 1120. Jälleen kerran hänen luentonsa olivat täynnä innokkaita oppilaita. Hän sai kuitenkin itselleen arkkivihollisen niin filosofisessa kuin teologisessakin ajattelussa Bernhard Clairvauxlaisesta. Lopulta heidän kiistansa johti siihen, että Abélard tuomittiin harhaoppisuudesta.


title: Pierre Abélard

text: Abélard kuoli 21. huhtikuuta 1142 Saint-Marcelin luostarissa lähellä Chalon-sur-Saônnea. Abélardin perustaman luostarin raunioita on nykyisinkin nähtävissä lähellä Troyesin kaupunkia. Abélardin ruumiin jäännöksiä, tai ainakin sellaisina pidettyjä, on siirretty monesti. Nykyisin Abélard on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle.


title: Pierre Abélard

text: Teoksia:


title: Pierre Abélard

text: Muuta:


title: Ambon (kaupunki)

text: Ambon on kaupunki Indonesiassa. Se on suurin Ambonin saarella sijaitsevista kaupungeista ja Molukkien provinssin pääkaupunki. Ambonissa on muun muassa lentoasema. Vuoden 2000 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 300 690, vuoden 2010 arvio oli 416 988.


title: Capoeira

text: Capoeira on brasilialainen itsepuolustuslaji ja tanssi. Capoeira on moniulotteinen laji, ja sitä harjoitetaan afrobrasilialaisen musiikin tahdissa. Siinä voi nähdä piirteitä afrobrasilialaisesta populaarikulttuurista, esittävästä tanssitaiteesta, täyskontaktikamppailusta, kontakti-improvisaatiosta ja akrobatiasta. Afro-brasilialainen soitinorkesteri ja monimutkaiset traditiot kuuluvat capoeiraan erottamattomasti. Monipuolisuudesta huolimatta capoeirassa on myös aina samoina pysyviä tekijöitä: capoeiraottelussa on aina kaksi osapuolta, ja se tehdään aina musiikin rytmin mukaisesti. Capoeiran pehmeä liikekieli on hyvin voimakasta ja persoonallista. Vaikka liikkeiden järjestystä capoeiraottelussa ei voi suunnitella etukäteen, ne ovat usein silti varsin kontrolloituja.


title: Capoeira

text: Lajin harjoittajan voidaan sanoa tanssivan, taistelevan tai pelaavan capoeiraa.


title: Capoeira

text: Nei Lopesin mukaan sanan "capoeira" kantamuoto on afrikkalaisperäinen "kapwila", joka tarkoittaa suomeksi selkäsaunaa ja korvapuustia. Sana on merkinnyt vastakohtaa sanoille pahantekijä ja ennustettava ja synonyymiä sanoille kerskuri, pelokas ja pelottava.


title: Capoeira

text: Sanan eri merkitykset voidaan karkeasti jakaa kahdesta pääjuuresta lähteviksi. Brasilian alkuperäiskansojen enemmistön puhumasta murteesta guaranysta juontuvat merkitykset viittaavat puuhun, lehtiin, metsään ja kasvillisuuteen yleisesti johtuen sanojen kytkennästä "caa"-, "co"- ja "ko"-alkuihin. Portugalin kielestä juontuvat merkitykset viittaavat erääseen kukko-sanan muotoon, kastroituun kukkoon, kanalaan ja kanahäkkiin (). Kuitenkin ilmeisesti noin vuoden 1577 jälkeen sana capoeira on alkanut yleisellä tasolla viitata orjien käyttämiin kamppailumuotoihin ja niiden harjoittajiin.


title: Capoeira

text: Nimi capoeira tarkoittaa myös erästä Brasiliassa esiintyvää lintua, täpläsiipistä puuviiriäistä ("Odontophorus capueira"). Tämän lajin urospuoliset edustajat käyttäytyvät hyvin aggressiivisesti toisiaan kohtaan. Uhattuna täpläsiipinen puuviiriäinen välttää lentämistä ja pyrkii piiloutumaan aluskasvillisuuteen tehokasta suojaväriään käyttäen.


title: Capoeira

text: Capoeiran menneisyydestä on säilynyt monia jäänteitä. Rikas suullinen perimätieto kuten tarinat, laulut ja runot kertovat capoeiran pitkästä ja rikkaasta historiasta. Kirjallista lähdeaineistoa on säilynyt runsaasti.


title: Capoeira

text: Capoeiran historian tutkiminen on vielä kesken, ja suuri osa orjuudesta kertovasta lähdeaineistosta 1500–1800-lukujen osalta on vielä lukematta.


title: Capoeira

text: Capoeiran alkuperä on edelleen osittain hämärän peitossa ja keskustelua lajin afrikkalaisista ja brasilialaisista piirteistä käydään yhdä. Capoeira muodostui oletettavasti synteesinä Afrikan eri osista Brasiliaan tuotujen orjien erilaisista taistelu-, tanssi-, rituaali- ja soitintyyleistä. Laji syntyi mahdollisesti Salvadorissa ja bahialaisessa Recôncavossa sekä kehittyi myös esimerkiksi Recifessä ja Rio de Janeirossa, mistä se myöhemmin kuitenkin katosi. Capoeiran synnystä on esitetty myös muunlaisia teorioita.