title: Joe Frazier

text: Ottelun jälkeen Frazierin pitkäaikainen valmentaja Yancey Durham kuoli yllättäen, ja Frazier piti sen takia muutaman kuukauden tauon, ennen kuin päätti palata harjoittelemaan. Ensimmäisessä ottelussaan Foremanille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier voitti Joe Bugnerin pisteillä. Hänen uudeksi valmentajakseen tuli Eddie Futch. Sen jälkeen Frazier kohtasi Alin toisen kerran ja kärsi 12-eräisessä ottelussa niukan pistetappion. Ottelu oli parin välisistä kamppailuista tasaisin, ja osa katsojista protestoi ääneen, kun Ali julistettiin voittajaksi yksimielisesti. Tappionsa jälkeen Frazier otteli 17 kuukauden aikana vain kahdesti ja sai tyrmäysvoitot Jerry Quarrysta ja Jimmy Ellisista.


title: Joe Frazier

text: Frazier kohtasi viimeiseksi jääneessä maailmanmestaruusottelussaan Muhammad Alin, joka oli noussut maailmanmestariksi vuotta aiemmin voitettuaan George Foremanin "Rumble in the Jungle" -nimisessä kamppailussa. Ottelu järjestettiin lämpimissä oloissa Filippiinien Manilassa 1. lokakuuta 1975 ja se tunnetaan promoottori Don Kingin keksimällä nimellä "Thrilla in Manila". Alille maksettiin kohtaamisesta 4,5 miljoonaa ja Frazierille 3,5 miljoonaa dollaria.


title: Joe Frazier

text: "Thrilla in Manila" sai runsaasti huomiota ennen ottelun alkamista, kun Ali haukkui Frazieria julkisesti lukutaidottomaksi ja nimitti häntä gorillaksi. Frazier otti jokaisen loukkauksen henkilökohtaisesti, sillä hänen lapsiaan kiusattiin niiden takia koulussa, ja näin jo aiemmissa otteluissa vastustajien välillä noussut viha syveni. Ali on myöhemmin puolustautunut sanomalla, että hänen lausuntonsa olivat vain ottelun markkinointia. Ottelun näkyvyys vain kasvoi, kun Ali toi presidentti Ferdinand Marcosin vastaanotolle mukanaan Veronica Porsche -nimisen mallin, jota Marcos luuli Alin vaimoksi. Ali ei edes yrittänyt korjata virhettä, joka päätyi sanomalehtien otsikoihin ympäri maailmaa. Kohun takia Ali joutui järjestämään lehdistötilaisuuden, jossa hän sanoi olevansa vastuussa ainoastaan vaimolleen Belindalle. Tapauksen jälkeen Belinda matkusti Manilaan ja päivän mittaisen vierailunsa aikana kävi monien lähteiden mukaan Alin kimppuun. Frazierin seurue toivoi Alin seurueen ajautuneen skandaalin takia sekasorron partaalle. Vain viikkoa ennen ottelua Frazier päätti vetäytyä julkisuudesta Manilan ulkopuolelle askeettisiin harjoitusoloihin odottamaan ottelun alkua.


title: Joe Frazier

text: Ali hallitsi kamppailun alkua, vaikkei liikkunutkaan yhtä paljon kuin aiemmissa otteluissaan. Kamppailun puolivälissä Frazier otti tilanteen hallintaansa. Ali pyrki iskemään Frazieria kasvoihin, jonka vuoksi hänen silmänsä alkoivat turvota 11. erässä. Hän ei nähnyt mitään ottelun kahdessa viimeisessä erässä. Ali voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä, kun Frazierin valmentaja Eddie Futch heitti pyyhkeen kehään 14. ja 15. erän välisellä tauolla. Frazier protestoi päätöstä huutamalla ja raivoamalla Futchille. Ottelun jälkeen hän vannoi, ettei enää ikinä puhuisi sanaakaan valmentajalleen, jota piti syypäänä tappioonsa. Haastattelussa vuonna 2008 Frazier sanoi olleensa valmis jopa uhraamaan henkensä, mikäli olisi saanut astua kehään vielä yhden erän ajaksi.


title: Joe Frazier

text: Ottelun päätyttyä Ali nousi tuolilta juhliakseen voittoaan, mutta kaatui avustajansa käsivarsille kuumuuden uuvuttamana. Myöhemmin on käynyt ilmi, että maailmanmestari oli käskenyt valmentajaansa Angelo Dundeeta luovuttamaan ottelun saman erätauon alussa. Dundee päätti kuitenkin odottaa, koska oli huomannut, että Frazierin kulmauksessa keskusteltiin samasta asiasta.


title: Joe Frazier

text: Frazierin ja Alin viimeistä kohtaamista pidetään yhtenä kaikkien aikojen kuuluisimmista nyrkkeilyotteluista: aikakauslehti "The Ring" nimesi ottelun Vuoden otteluksi ja se oli ensimmäisenä "Time"-lehden listauksessa ”Top 10 Boxing Matches”. Alin ottelun jälkeen antamia kommentteja Frazierista on pidetty sovinnontekona: hän sanoi Frazierin olevan ”maailman paras nyrkkeilijä minun jälkeeni”, kuvaili häntä kovimmaksi vastustajakseen ja kertoi käyneensä ottelun aikana ”lähempänä kuolemaa kuin koskaan”.


title: Joe Frazier

text: Muhammad Alille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier piti kahdeksan kuukauden tauon ennen seuraavaa otteluaan George Foremania vastaan. Molemmat kamppailijat saivat ottelusta palkkioksi miljoona dollaria. Frazier astui kehään päänsä kaljuksi ajelleena. Hän oli leikannut hiuksensa pois impulsiivisesti vain muutamaa tuntia ennen ottelua. Frazier hävisi jälleen tyrmäyksellä, mutta tällä kertaa ottelu kesti viisi erää.


title: Joe Frazier

text: Tappionsa jälkeen Frazier päätti uransa. Hän teki paluun neljä ja puoli vuotta myöhemmin 3. joulukuuta 1981, jolloin hän kohtasi Jumbo Cummingsin ratkaisemattomana päättyneessä ottelussa, joka jäi hänen uransa viimeiseksi. Vielä vuonna 1985 Frazier suunnitteli palaavansa kehään otellakseen näytösottelun kanadalaista Robert Cleroux’ta vastaan. Viranomaisten vastustelun vuoksi ottelu ei kuitenkaan koskaan toteutunut.


title: Joe Frazier

text: Joe Frazierin nyrkkeilyuran aikana suuret ottelupalkkiot yleistyivät, ja nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimon mukaan pelkät sijoitukset tuottivat Frazierille 70 000 dollaria vuodessa. Frazier omisti muun muassa vuonna 1969 perustamansa "Joe Frazier Gym" -nyrkkeilysalin, jonka tiloissa hän asui vuodesta 1961.


title: Joe Frazier

text: Frazierin viha hänen tunnetuinta vastustajaansa Muhammad Alia kohtaan ei laantunut vuosien aikana. Vuonna 1996, kun Ali sytytti Atlantan olympiatulen, Frazier sanoi, että Ali pitäisi työntää liekkeihin. Omaelämäkertansa mukaan hän halusi otella Alin kanssa vielä kerran, lyödä hänet kappaleiksi ja ”postittaa takaisin Jeesukselle”. Dokumenttielokuvassa "Frazier vastaan Ali" ("Thrilla in Manila", 2008) näytetään, että Frazierin puhelinvastaajassa on viesti: ”Liiku kuin perhonen, pistä kuin ampiainen, minä tein sen.” Tällä hän viittaa Muhammad Alin uransa jälkeen sairastamaan Parkinsonin tautiin, jonka Frazier tulkitsi Jumalan rangaistukseksi nuoren Alin sanoista ja teoista: ”Joskus Jumala tulee alas ja laittaa kätensä päällesi, jos olet liian ylpeä.” Frazierin kuoleman jälkeen Ali sanoi tiedotusvälineille maailman menettäneen loistavan mestarin, jota hän muistelee kunnioittaen ja ihaillen.


title: Joe Frazier

text: Lapsia Frazierilla oli yksitoista ja lapsenlapsia 27. Hänen poikansa Marvis Frazier nyrkkeili ammattilaisena 1980-luvulla ja auttoi myöhemmin isäänsä nuorten nyrkkeilijöiden valmentamisessa. Myös hänen tyttärensä Jackie Frazier-Lyde on nyrkkeillyt ammattilaisena.


title: Joe Frazier

text: Frazier joutui auto-onnettomuuteen vuonna 2002 ja sai niskavamman. Helmikuussa 2004 hänet pidätettiin, kun poliisi oli saanut hänen kotoaan Pohjois-Philadelphiassa ilmoituksen perheväkivallasta. Frazierin pojan äiti kertoi poliisille, että Frazier oli lyönyt häntä ja hänellä oli vammoja kasvoissaan. Syytteet hylättiin myöhemmin, kun nainen kieltäytyi todistamasta Frazieria vastaan oikeudessa. Vuonna 2007 Frazier vieraili Suomessa ja osallistui "Se on siinä" -ohjelman kuvauksiin.


title: Joe Frazier

text: Frazier kuoli 67-vuotiaana 7. marraskuuta 2011 kuukautta aiemmin todettuun maksasyöpään.


title: Joe Frazier

text: Joe Frazier oli hyökkäävä nyrkkeilijä, joka tapasi käydä etukumarassa vastustajansa kimppuun heti ottelun alussa ja jatkaa hyökkäämistä, kunnes vastustaja väsyi.. Frazierilla oli hyvä iskunkestävyys, jonka ansiosta hän pystyi hyökkäämään suoraan päin vastustajansa iskuja. Lähietäisyydelle päästyään Frazierilla oli tapana lyödä vastustajaansa vartaloon hidastaakseen tätä. Hänen erityisenä vahvuutenaan pidettiin oikeaa koukkua vartaloon. Frazier pystyi lyömään 54–58 iskua jokaisessa erässä. Hän tyrmäsi vastustajansa usein lyömällä heitä vasemmalla koukulla päähän. Frazierin iskuvoima oli huippuluokkaa, ja hänen harjoitusvastustajanaan toiminut alemman raskaansarjan nyrkkeilijä Ray Anderson on verrannut Frazierin iskua bussin yliajoon.


title: Joe Frazier

text: Ottelutapansa takia Frazier sai lempinimen "Smokin’ Joe", koska hän monien mielestä ”sauhusi” otellessaan. Frazieria on tyyliltään usein verrattu Rocky Marcianoon, joka suomalaisen nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimon mukaan otteli yhtä tehokkaasti. Aggressiivisen tyylinsä takia Frazier oli katsojien suosiossa, eikä hänen otteluissaan Lounasheimon mukaan ”ollut kuollutta hetkeä eikä katsojien aika tullut niissä tullut pitkäksi”.


title: Joe Frazier

text: Nykyään monet mieltävät Frazierin hitaaksi nyrkkeilijäksi, mikä saattaa johtua jatkuvasta vertailusta Aliin. Todellisuudessa Frazierilla oli erittäin nopeat kädet. Myös hänen reaktiokykynsä oli nopea.


title: Joe Frazier

text: Joe Frazier esiintyi omana itsenään vuoden 1976 menestyselokuvassa "Rocky". Lisäksi elokuva on saanut vaikutteita Frazierin elämästä. Ensinnäkin elokuvan päähenkilö Rocky Balboa harjoittelee teurastamossa hakkaamalla naudanruhoa kuin nyrkkeilysäkkiä. Frazierin mukaan hän oli silloin tällöin hakannut naudanruhoja teurastamossa työskennellessään ja käsikirjoittaja-pääosannäyttelijä Sylvester Stallone käytti ideaa elokuvassa. Myös elokuvan toinen tunnettu kohtaus, jossa Balboa juoksee Philadelphian museon portaita lenkkinsä aikana, perustuu Frazierista kerrottuun tarinaan. Frazierille ei kuitenkaan maksettu elokuvasta muuta kuin pieni korvaus hänen esiintymisestään.


title: Joe Frazier

text: Frazier valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1990.


title: Joe Frazier

text: Vuonna 1992 hän vieraili televisiosarjan "Simpsonit" jaksossa "Velipuolen paluu".


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun taidemusiikkia leimaa tyylien runsas kirjo: vuosisadan alun myöhäisromanttinen ja impressionistinen musiikki ovat esteettisesti hyvin kaukana myöhemmin syntyneistä uusista tyylisuunnista, esimerkiksi aleatorisesta, sarjallisesta tai minimalistisesta musiikista. 1900-luvun aikana duuri-molli-tonaliteetin valta-asema pääasiallisena musiikkia koossapitävänä rakenteena päättyi, uusia sävellystekniikoita syntyi, rytmiä ja pulssia käsiteltiin yhä moninaisemmin tavoin, äänenväriin kiinnitettiin aiempaa enemmän huomiota, soittotekniikoita laajennettiin, ja vuosisadan jälkipuoliskolta lähtien ääniä voitiin tuottaa myös elektronisesti. Jokaisesta uudesta innovaatiosta otti vaikutteita kuitenkin aina vain osa säveltäjistä, ja näin persoonallisten tyylien eriytyneisyys lisääntyi vuosisadan kuluessa.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Kun 1800-luvulle asti taidemusiikki sävellettiin käytännön tarpeisiin, usein johonkin tiettyyn tilanteeseen ja edellisten sukupolvien säveltämää musiikkia esitettiin vain harvoin, alkoi romantiikan aikana muotoutua keskeinen klassisen musiikin ohjelmisto, joka aluksi ulottui klassismiin ja myöhemmin laajeni barokkimusiikkiin. Tämä 1800-luvulla alkanut suuntaus jatkui 1900-luvulla.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun vaihteen musiikin sävelkieli oli vielä pohjimmiltaan tonaalista. Modernien virtausten saapuessa musiikkiin 1900-luvun alussa osa säveltäjistä pitäytyi sävellyksissään edelleen perinteisessä sävelkielessä. Merkittävimmät säveltäjät toivat musiikkiinsa vaikutteita eri tahoilta ja loivat kukin oman persoonallisen sävelkielensä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun vaihteen vallitseva musiikkityyli oli myöhäisromantiikka tai jälkiromantiikka, joka jatkoi 1800-luvun romantiikan perinteitä. Musiikin historiallisen kehityksen myötä musiikkiin oli tullut enemmän kromatiikkaa ja harmonian jännitteitä, mutta myöhäisromantiikan musiikki noudatti kuitenkin edelleen tonaalisen musiikin vakiintuneita sääntöjä. Suuri osa merkittävimmistä myöhäisromantikoista toimi saksankielisellä alueella.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Myöhäisromantiikan säveltäjät kirjoittivat paljon "ohjelmallista musiikkia", joka viittasi suoraan ulkomusiikillisiin asioihin. Richard Strauss sävelsi Franz Lisztin jalanjäljissä sinfonisia runoja, joiden otsikko kertoi ulkomusiikillisen aiheen. Tunnettuja sinfonisia runoja ovat muun muassa "Also sprach Zarathustra" (1896) ja "Ein Heldenleben" (1899). Myös Gustav Mahlerin sinfonioissa oli psykologinen ohjelma, mikä ilmenee hänen kirjeenvaihdostaan. Mahlerin sinfoniat poikkesivat siinä mielessä perinteisistä sinfonioista, että niissä keskeisiä jännitteitä luovia elementtejä eivät olleet teemat ja sävellajit vaan pikemminkin erilaiset tunnelmat.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Richard Strauss pyrki sinfonisilla runoilla saamansa menestyksen jälkeen astumaan Wagnerin saappaisiin oopperasäveltäjänä. Straussin oopperoista merkittävimmät olivat "Elektra" ja ennen kaikkea "Salome", joissa Strauss käyttää paikoin hyvin paljon kromatiikkaa ja voimakkaita dissonansseja. Tonaalinen keskus on tällöinkin toki edelleen olemassa, ja Strauss purkaakin dissonanttiset jaksot lopulta aina diatonisiin jaksoihin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Myöhäisromantiikan aikana sinfoniaorkesteri paisui ennennäkemättömän suureksi kokoonpanoksi, minkä ääri-ilmentymä oli Mahlerin kahdeksas sinfonia. Sen lisänimi ”Tuhannen sinfonia” viittaa tarvittavien esittäjien määrään. Gustav Mahler toi sinfoniaorkesteriin myös uusia soittimia kuten kitaran sekä mandoliinin ja loi niillä uudenlaisia kontrasteja. Mahlerin sinfonioissa on jo aistittavissa uuden ajan henki. Mahlerin mukaan sinfonian tuli ilmaista tunteiden koko kirjo, ja tähän kuuluivat myös sentimentaalisuus ja sarkasmi.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun alussa heräsi yhteiskunnassa yleinen kiinnostus mystiikkaan, ja muun muassa Sigmund Freud tutki ihmisen psyykeä. Nämä virtaukset näkyivät myös musiikissa. Arnold Schönberg, joka myöhemmin siirtyi atonaalisuuteen ja keksi kaksitoistasäveljärjestelmän, sävelsi kaksi metafyysisyyden kyllästämää sinfonista runoa, "Verklärte Nacht" (1899) sekä "Pelléas et Mélisande". Näissä metafysiikka ja pitkälle kehittynyt kromatiikka luovat teokselle uudenlaisen rakenteen ja antavat aavistuksen tulevasta. Mahlerille puolestaan hyvin keskeinen teema oli kuolema ja ihmisen kuolevaisuus sekä suhtautuminen niihin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Sergei Rahmaninov, joka muutti vuonna 1917 Venäjältä Yhdysvaltoihin, oli aikansa merkittävimpiä pianisteja. Sävellyksissään hän ei pyrkinyt luomaan uudenlaista harmoniaa vaan uuden ja tuoreen kuuloista melodiaa ja sävelkudosta. Rahmaninovin pianomusiikki, johon kuuluu myös neljä pianokonserttoa, on ollut aina niin soittajien kuin kuulijoidenkin suosiossa.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Ranskan kuvataiteita hallitsi impressionismi. Musiikissa impressionismi on perinteisesti kulminoitunut yhteen nimeen. Claude Debussy, joka ei tosin itse kutsunut itseään impressionistiksi vaan symbolistiksi, nimitti musiikkia ”äänien ja värien taiteeksi”. Debussyn musiikissa melodioita ei kehitellä eikä niitä käsitellä kontrapunktisesti. Melodiassa ja harmoniassa käytetään duuri- ja molliasteikon lisäksi pentatonista asteikkoa ja kokosävelasteikkoa. Rytmiä Debussy käsitteli vapaasti, ja musiikki oli entistä riippumattomampi tahtilajista, vaikka nuoteissa käytettiinkin edelleen tahtiosoituksia. Tärkeä ominaisuus Debussylle oli äänenväri. Debussy loi kappaleisiinsa hienon hienoja värinyansseja, joilla oli huomattava merkitys teoksen rakenteen kannalta. Orkesterimusiikissa Debussy käytti läpikuultavampia äänenvärejä kuin myöhäisromantiikan säveltäjät. Monesta näkökulmasta Debussytä voidaankin luonnehtia edelläkävijäksi. Hänen vuosina 1892-93 säveltämäänsä "Faunin iltapäivää" on luonnehdittu jopa modernin musiikin syntyhetkeksi. Tässä kappaleessa Debussy ensimmäistä kertaa hämärtää sävellajin käsittelemällä huilumelodiaa kromaattisesti, eikä teos siten ole enää lujasti sidoksissa tonaaliseen keskukseen. Debussyn innovaatiot ovat vaikuttaneet huomattavasti suureen osaan 1900-luvun merkittävimmistä säveltäjistä ja sitä kautta koko 1900-luvun musiikin historiaan.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun alussa saksankielisen alueen ulkopuolella toimi merkittäviä säveltäjiä, jotka yhdistivät taidemusiikin perintöön kansallisia aineksia ja omia innovaatioitaan ja loivat siten kukin tahollaan oman musiikkityylinsä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Jean Sibelius tunnetaan eräänä merkittävimmistä kansallisromantikoista. Sibelius käytti teoksissaan tekstinä usein otteita Kalevalasta, ja myös musiikkiin hän sai vaikutteita runonlaulusta. Kaikkein omaperäisimmin Sibelius etenkin sinfonioissaan käsitteli teoksen muotoa. Keskeisenä ajatuksena on teeman muodostuminen pienistä motiivin pätkistä kappaleen kuluessa. Sibelius pitikin itseään edistyksellisenä säveltäjänä, mutta joissakin aikalaispiireissä häntä pidettiin konservatiivina teosten tonaalisen sävelkielen takia. Sibeliuksen kansainvälisesti tunnetuimpia teoksia ovat seitsemän sinfoniaa (1899-1924) ja viulukonsertto (1903-04).


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Englannissa kansallisia vaikutteita hyödynsivät teoksissaan Ralph Vaughan Williams ja Gustav Holst. Vaughan Williams lainasi teoksiinsa brittiläisiä kansanlauluja ja sai vaikutteita 1500-luvun englantilaissäveltäjien modaalisista harmonioista. Vaughan Williamsilla oli tiiviit suhteet harrastelijamuusikkoihin, joille hän sävelsi runsaasti käyttömusiikkia. Gustav Holst sai vaikutteita teoksiinsa englantilaisista lauluista ja hindujen pyhistä kirjoituksista. Tunnetuin Holstin teos on kuitenkin monesta elokuvastakin tuttu orkesterisarja "The Planets" (1914-16), joka on myöhemmin ollut esikuvana monille avaruuteen sijoittuville elokuville ja tv-ohjelmille.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Tšekkiläinen Leoš Janáček keräsi 1880-luvulla kotiseutunsa Määrin kansanmusiikkia ja tutki kansanlaulujen sekä seudun puheenparren sointia ja rytmiä. Näiden pohjalta hän loi oman sävelkielensä, jolle on tyypillistä motiivien kertaaminen ja päällekkäisyys, ei niinkään niiden kehittely kuten saksankielisellä alueella oli tyypillistä. Vuonna 1854 syntyneen Janáčekin parhaimmat teokset ovat syntyneet 1900-luvulla. Vuonna 1916 kantaesitetty ooppera "Jenůfa" oli Janáčekin läpimurto kansainväliseen maineeseen. Paikallisia kansanlauluja käytti teoksissaan myös espanjalainen Manuel de Falla, joka oli saanut ensimmäiset vaikutteensa Pariisin ranskalaissäveltäjien maalauksellisesta tyylistä. Fallan oopperan "La vida breve" (1904-13) sekä balettien "El amor brujo" (1915) ja "El sombrero de tres picos" (1916-19) melodioissa ja rytmiikassa on paljon yhteistä espanjalaisen populaarimusiikin kanssa.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Maurice Ravel mainitaan joskus toisena merkittävänä impressionistina Debussyn rinnalla. Tämä kuvaus sopii joihinkin teoksiin, kuten pianokappaleeseen "Jeux d'eau" (1901). Debussyn tavoin Ravel käsitteli orkesteria erittäin hienostuneesti. Hän sävelsi paljon kuvauksellisia kappaleita, jotka hän orkestroi mestarillisesti, esim. baletit "Ma mère l'oye" (Hanhiemo, 1908-11) ja "Daphnis et Chloé" (1909-11). Osa Ravelin orkesteriteoksista on sovituksia orkesterille alkuperäisistä pianokappaleista. Ravelin myöhempi tuotanto oli sävyltään uusklassista.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Aleksandr Skrjabin kirjoitti säveltäjänuransa alussa pieniä pianokappaleita Chopinin tyyliin. Vähitellen hän omaksui sävelkieleensä vaikutteita Lisztin kromatiikasta sekä Debussyn kuvioinneista ja asteikkojen käsittelytavoista. Näiden pohjalta syntyi Skrjabinin omaperäinen harmonia. Skrjabinin tuotanto painottuu pianomusiikkiin; tunnettuja orkesteriteoksia ovat "Le poème de l'extase" (Hurmion runoelma, 1908) ja "Prometheus" (1910). Skrjabin kiinnostui elämänsä loppuvaiheessa mystiikasta ja hahmotti sävelet siten, että ne vastaavat tiettyjä värejä. Osin tämänkin seurauksena Skrjabinin musiikista tuli yhä vähemmän tonaalista, ja kenties vain hänen varhainen kuolemansa esti siirtymisen atonaalisuuteen.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Erik Satie hylkäsi satiiria ja parodiaa pursuavassa tuotannossaan perinteiset käsitykset taideteoksen muodosta ja tarkoituksesta. Pianoteoksen "Gymnopédies" (1888) kolmessa osassa ei ole minkäänlaista vaihtelua, kuten sopisi odottaa, vaan ne ovat kaikki yhtä tasaisia ja hitaita, ja niissä on samanlainen säestyskuvio ja rytmi. "Musique d'ameublement" (Huonekalumusiikkia, 1920) on tarkoitettu näytelmän väliajoilla soitettavaksi taustamusiikiksi, jota ei ole edes tarkoitus kuunnella. Satie antoi kappaleilleen varsin erikoisia nimiä, kuten "Choses vues à droite et à gauche (sans lunettes)" (Asioita, joita nähdään oikealla ja vasemmalla (ilman silmälaseja), 1914) tai "Trois Morceaux en forme de poire" (Kolme päärynänmuotoista kappaletta, 1903). Erik Satien estetiikan on katsottu edustavan avantgarden henkeä, ja myöhemmät avantgardistit kuten John Cage ovat saaneet hänen teoksistaan vaikutteita.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1900-luvun alku toi taidemusiikkiin ennennäkemättömän suuria muutoksia, joilla oli kauaskantoiset vaikutukset. Perinteiset rakenteet kuten melodia, tonaalinen harmonia, tasainen rytmiikka ja vakiintuneet muodot joutuivat kaikki mullistuksen kohteeksi. Muutoksen siemenet oli kylvetty jo myöhäisromantiikan musiikissa, jossa perinteisiä rakenteita oli venytetty eri suuntiin horjuttamatta kuitenkaan niiden perustaa, ja Debussy oli impressionistisessa musiikissaan osittain jo luopunutkin niistä. Historiankirjoituksen kannalta uudet tuulet olivat siis jatkoa aiemmalle kehitykselle; tuohon aikaan tämä hyppäys uuteen oli kuitenkin kekseliäiden ja itsevarmojen säveltäjien rohkea teko. Kaksi merkittävintä uudistajaa olivat Arnold Schönberg ja Igor Stravinsky, joista tuli 1900-luvun kaksi vaikutusvaltaisinta säveltäjää. Schönberg luopui perinteisestä tonaliteetista siirtyen atonaalisuuteen sekä kehitti kaksitoistasäveljärjestelmän. Stravinskyn suurimmat innovaatiot olivat musiikin rytmissä ja tekstuurissa sekä orkesterin käsittelyssä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Arnold Schönbergistä tuli ensimmäinen säveltäjä, joka luopui perinteisestä duuri-molli-tonaliteetista. Schönbergin varhaiset teokset olivat ekspressiivisiä mutta pohjimmiltaan kuitenkin tonaalisia. Siirtyminen atonaalisuuteen tapahtui vuonna 1908 Schönbergin säveltäessä laulusarjaa "Das Buch der hängenden Gärten". Schönberg hahmotti taidemusiikin perinnön sarjana uudistuksia ja piti ottamaansa askelta näiden jatkeena sekä historiallisena välttämättömyytenä. Hän oli huomannut, että duuri-molli-tonaliteetin asema järkkyi ajan musiikkiin tulleiden uusien sointujen myötä. Merkittävimpiä atonaalisia teoksia ovat vuonna 1909 valmistuneet "Viisi orkesterikappaletta" ja monodraama "Erwartung", jonka vääristyneet melodiat, fragmentaariset rytmit ja harmonian dissonanssit edustavat musiikin ekspressionismia puhtaimmillaan. Naislaulajalle ja soitinyhtyeelle sävelletyssä melodraamassa "Pierrot lunaire" (1912) laulajaa vaaditaan käyttämään puhelaulua ("Sprechgesang"), puheen ja laulun välimuotoa. Tässä moniosaisessa atonaalisessa teoksessa on edeltäviä teoksia perinteisempiä elementtejä, kuten kontrapunktista tekstuuria ja tuttuja sävellysmuotoja (muun muassa valssi ja serenadi).


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Atonaalisessa musiikissa ei ollut tonaliteetin kaltaista koossapitävää lainalaisuuksien järjestelmää, joka olisi säädellyt sävellystyötä. Sävelmateriaali oli toki jollain tavalla jäsentynyttä, minkä myöhemmät analyysit ovat osoittaneet, mutta ilmeisesti jäsentyneisyys pohjautui säveltäjien intuitiivisiin ratkaisuihin. Schönberg oli ollut säveltämättä usean vuoden ajan, kunnes hän vuonna 1921 kertoi oppilaalleen "tehneensä keksinnön, joka takaa saksalaiselle musiikille tulevaisuuden seuraavaksi sadaksi vuodeksi". Schönbergin keksimä "kaksitoistasäveljärjestelmä" eli "dodekafonia" tarjosi keinon jäsentää sävelmateriaalia. Kaksitoistasäveljärjestelmässä kromaattisen asteikon kaikki 12 säveltä asetetaan tiettyyn järjestykseen, jota kutsutaan "riviksi". Rivejä voidaan käsitellä sävellyksessä monin eri tavoin; sitä voidaan käyttää sekä sävelkuluissa (lineaarisessa tasossa) että harmonioissa (vertikaalisessa tasossa). Perusrivistä muodostettavat inversio (rivin intervallien käännös), retroversio (rivi lopusta alkuun) ja retroinversio sekä rivin ja sen muunnelmien eri transpositiot tarjoavat suuren määrän sävellyksellisiä mahdollisuuksia, jotka kaikki kuitenkin pohjautuvat perusriviin, mikä luo sävelmateriaaliin yhtenäisyyttä. Tunnetuimpia Schönbergin kaksitoistasävelisiä teoksia ovat muun muassa "Sarja pianolle" op. 25 (1921-23), "Muunnelmat orkesterille" op. 31 (1926-28) ja keskeneräiseksi jäänyt ooppera "Mooses ja Aaron" (1923-37).


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Schönbergillä oli Wienissä lukuisia oppilaita, jotka käyttivät opettajansa tavoin atonaalista tai kaksitoistasävelistä sävellystapaa. Schönbergin ensimmäiset sekä myös merkittävimmät oppilaat olivat Alban Berg ja Anton Webern. Schönbergistä ja hänen oppilaistaan käytetään usein nimitystä "Toinen Wienin koulukunta" tai "Uusi Wienin koulu", millä viitataan epäsuorasti Wienissä aiempina vuosisatoina toimineisiin Haydniin, Mozartiin ja Beethoveniin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Alban Berg yhdisti atonaaliseen ja myöhemmin kaksitoistasäveliseen sävellystyyliinsä opettajaansa enemmän perinteisiä aineksia, joissa kuuluu selvemmin Mahlerin ja Straussin perintö. Kenties juuri tästä syystä Bergin musiikki oli aikanaan suuremmassa suosiossa kuin Schönbergin teokset. Bergin huomattavin teos on atonaalinen, ekspressionistinen ooppera "Wozzeck" (1914-22). Berg antaa kullekin oopperan hahmolle oman johtoaiheen ja käyttää teoksessa useita vanhoja muotorakenteita kuten sinfoniaa, passacagliaa, rondoa ja inventioita. "Wozzeckin" jälkeen Berg siirtyi käyttämään kaksitoistasäveljärjestelmää, mutta noudatti sitä vapaammin kuin Schönberg ja Webern yhdistäen siihen tonaalisia elementtejä, kuten teoksessa "Lyrische Suite" (1925-26) ja kesken jääneessä oopperassa "Lulu" (1929-35). Viimeiseksi teokseksi jäänyt "Viulukonsertto" (1935) sisältää päällekkäisistä tersseistä koostuvan, tonaaliselta kuulostavan sävelrivin, tonaalisia sävelkulkuja sekä viittauksen Bachin koraaliin "Es ist genug".


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Anton Webern kävi Schönbergin ja Bergin tavoin lävitse myöhäisromanttisen ja atonaalisen vaiheen ennen siirtymistä kaksitoistasäveljärjestelmän käyttöön. Hänen tuotannolleen ovat ominaisia lyhyet kappaleet ja äärimmäisen tiivis ilmaisu. Webernin mukaan hänen oli mahdotonta säveltää pitkiä atonaalisia teoksia: atonaalisen kauden "Kuudesta bagatellista jousikvartetille" op. 9 (1913) hän totesi, että kappale oli ikään kuin jo loppunut, kun kaikki 12 säveltä oli kerran soitettu läpi. Webern alkoi käyttää vuonna 1925 kaksitoistasäveljärjestelmää, jota hän noudatti siitä lähtien Schönbergiä ja Bergiä suuremmalla ankaruudella. Vuonna 1928 valmistuneesta "Sinfoniasta" op. 21 lähtien Webernin teoksille oli tyypillistä muodon selkeys ja symmetrisyys sekä tekstuurin läpikuultavuus. Sinfoniassa Webern käyttää Schönbergin kehittämää "Klangfarbenmelodie"-tekniikkaa, jossa sävelkulkujen yksittäiset äänet on jaettu eri soittimille, jolloin syntyy eräänlainen sointivärimelodia. Webernin kiinnostus symmetriaa kohtaan ilmeni muun muassa sävelrivien symmetriana, kaanonmuotoina ja palindromisina muotorakenteina. Webern ei koskaan elinaikanaan saavuttanut suurta suosiota, mutta hänen tuotannollaan on ollut suuri vaikutus myöhempiin säveltäjäsukupolviin, erityisesti toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Igor Stravinsky nousi tuntemattomuudesta kuuluisuuteen Pariisin Ballets russesille säveltämänsä kolmen baletin ansiosta. "Tulilinnussa" (1910), "Petruškassa" (1911) ja "Kevätuhrissa" (1913) Stravinski käytti hyväkseen venäläisen musiikin eri elementtejä. "Tulilinnussa" Stravinsky seurasi vielä opettajansa Rimski-Korsakovin tapaa kuvata ihmiset diatonisella musiikilla sekä yliluonnolliset hahmot oktatonisella ja kromaattisella musiikilla. "Petruškassa" Stravinsky lainasi runsaasti venäläisiä kansanlauluja. Musiikki jakautuu toisistaan poikkeaviin jaksoihin, joissa vallitsee toisteinen melodia ja rytmiikka sekä staattinen harmonia.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Stravinskyn "venäläisen" kauden huipensi "Kevätuhri", jonka tapahtumat sijoittuvat esihistorialliselle Venäjälle. Musiikkia leimaa alkuvoimainen ja energiaa pursuava, uudenlainen rytmiikka, joka toimii kappaletta eteenpäin vievänä dynaamisena voimana. Lopun Uhritanssissa pienten rytmisolujen toisto ja muuntelu on keskeisessä asemassa, mistä seuraa runsasta tahtilajien vaihtelua. Stravinsky hämärtää lisäksi tahtilajin merkitystä tahdin iskuttomille osille laitetuilla aksenteilla. Kappaleen alun fagottisoolossa puolestaan ei ole lainkaan tuntuvaa pulssia. Stravinskyn rytminkäsittely oli vallankumouksellista, mutta myös orkesterin käyttö oli hyvin omaperäistä ja toimi esikuvana monille myöhemmille kokeiluille. Stravinsky hyödynsi soittimien äärimmäisiäkin rekisterejä: alun fagottisoolo alkaa korkeudelta, jota tuohon aikaan pidettiin ennenkuulumattomana. Orkesterin sointi oli painottunut puhaltimiin, ja jousisoittimia käytettiin usein perkussiivisesti eli lyömäsoittimien tapaan. Kevätuhri on nykyään eräs 1900-luvun merkittävimmistä ja suosituimmista sävellyksistä, mutta kantaesityksessään se aiheutti skandaalin: primitivistisestä musiikista ja koreografiasta suivaantuneet kuulijat alkoivat huudella vastalauseitaan äänekkäästi, mistä kehkeytyi lopulta käsirysy ja yleinen sekasorto.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Stravinskylle balettien saama julkisuus, etenkin "Kevätuhrin" skandaalinkäry, toimi oivallisena ponnahduslautana maailmanmaineeseen. Hänen myöhemmässä tuotannossaan on erilaisia tyylikausia, mutta yhtä kaikki koko tuotannossa on kuultavissa Stravinskyn omaperäinen, jäljittelemätön sointi. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Stravinsky sävelsi uusklassista musiikkia, ja 1950-luvulla hän siirtyi sarjallisuuteen.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Unkarilainen pianisti-säveltäjä Béla Bartók käytti huomattavan ajan elämästään kansanmusiikin keräämiseen Keski- ja Itä-Euroopan maissa sekä myös Pohjois-Afrikassa ja Turkissa. Bartókista tuli suuri kansallinen säveltäjä, mutta ei kuitenkaan nationalisti: hänen ihanteenaan oli kansojen veljeys. Bartókin omassa persoonallisessa tyylissä yhdistyvät edellisten vuosisatojen taidemusiikin perintö, Debussyltä, Schönbergiltä ja Stravinskilta saadut modernit vaikutteet sekä Unkarin, Romanian, Slovakian ja Bulgarian talonpoikaismusiikki. Bartókille kansanmusiikkivaikutteet merkitsivät irtiottoa taidemusiikin perinteistä, sillä hänen keräämässään kansanmusiikissa käytettiin runsaasti kirkkosävellajeja, vapaampia rytmejä ja tahtilajin vaihdoksia. Klassisesta perinteestä hän säilytti vahvan kontrapunktin ja perinteiset muotorakenteet. Bartókin ensimmäisen kauden merkittäviä teoksia ovat muun muassa ooppera "Herttua Siniparran linna" (1911) ja perkussiivinen pianoteos "Allegro barbaro" (1911). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän sävelsi kaikkein dissonanttisimmat kappaleensa, muun muassa baletin "Ihmeellinen mandariini" (1919) sekä "3." ja "4." "jousikvarteton" (1927 ja 1928). Bartókin myöhäiset teokset, muun muassa "Musiikkia jousille, lyömäsoittimille ja celestalle" (1936) ja "Konsertto orkesterille" (1943), ovat sävelkieleltään tonaalisempia.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Yhdysvaltalainen Charles Ives yhdisti tuotannossaan taidemusiikin perinteeseen amerikkalaisia sävelmiä ja virsiä sekä uusia kokeellisia elementtejä, kuten atonaalisuutta, neljäosasävelaskelista koostuvaa harmoniaa, uudenlaisia rytmejä ja päällekkäisiä tahtilajeja. Hän oli myös ensimmäinen säveltäjä, joka käytti järjestelmällisesti polytonaalisuutta. Ivesin kokeellisissa menetelmissä on hätkähdyttävää, että hän oli päätynyt niihin täysin itsenäisesti: hän ei kuullut Euroopassa 1900-luvulla sävellettyä musiikkia ennen kuin vasta myöhäisellä iällä eikä siten saanut vaikutteita muilta modernisteilta. Ives yhdistää teoksissaan usein erilaisia tyylejä, eri sävellajeja ja eri rytmejä päällekkäin samaan aikaan kuultavaksi, mikä mahdollistaa runsaat viittaukset ulkomusiikillisiin asioihin. Musiikin avulla Ives pyrki ilmaisemaan tunteitaan ja transsendentaalisia ilmestyksiään. Ivesin merkittävimpiä teoksia ovat neljä sinfoniaa, "Three Places in New England" (1903-21) orkesterille, "The Unanswered Question" (1908) soitinyhtyeelle sekä "Concord-sonaatti" (1911-15) pianolle.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Maailmansotien välisenä aikana musiikki muuttui edelleen yhä monimuotoisemmaksi. Schönberg ja hänen oppilaansa sävelsivät atonaalista tai kaksitoistasäveljärjestelmään pohjautuvaa musiikkia. Uutena suuntauksena syntyi uusklassismi, jolla oli suuri vaikutus ajan säveltäjiin. Yleisesti ottaen säveltäjät ottivat klassismin ja barokin musiikin useammin esikuvakseen kuin romantiikan, joka oli hallinnut edellisiä vuosikymmeniä ja tuntui monista liian mahtipontiselta ja sentimentaaliselta. Kokeellisimmat säveltäjät rikkoivat uusia musiikin rajoja: viritysjärjestelmillä tehtiin kokeiluja, uusia soittotapoja syntyi ja sävellettiin musiikkia, jossa melodialla, harmonialla tai pulssilla ei ollut enää entisen kaltaista merkitystä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Musiikki kytkeytyi maailmansotien välisenä aikana uudella tavalla politiikkaan. 1800-luvulla muotoutunut käsite musiikista riippumattomana taiteena hälventyi. Kasvava kansallismielisyys johti kansallisen musiikin vaalimiseen, millä oli vaikutus joidenkin säveltäjien musiikkiin. Eräät säveltäjät olivat huolissaan modernimmaksi muuttuneen sävelkielen seurauksena säveltäjien ja yleisön välille syntyneestä kuilusta, ja he pyrkivät säveltämään musiikkia myös harrastelijamuusikoiden soitettavaksi. Politiikka toimi myös säveltäjien luomismahdollisuuksia rajoittavana tekijänä 1930-luvun Neuvostoliitossa ja natsi-Saksassa, joissa liiallisen modernina pidetty musiikki tuomittiin vallitsevan ideologian vastaisena, joko porvarillisena tai "kulttuuribolševismina".


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Uusklassismi nousi vallitsevaksi musiikin suuntaukseksi etenkin Ranskassa. Saksankielisen alueen muheva romantiikka ei koskaan ollut erityisesti vedonnut ranskalaisiin, ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen Ranskassa väitettiinkin, että ranskalainen musiikki oli pohjimmiltaan klassista vastakohtana saksalaisten romantiikalle. Joka tapauksessa on selvää, että Debussyn, Ravelin ja Satien tuotanto oli esteettisesti hyvin etäällä Mahlerista, Straussista ja Schönbergistä. Uusklassismin kärkihahmoksi nousi Igor Stravinsky, joka oli jäänyt Ranskaan ensimmäisen maailmansodan alkaessa ja sävelsi siellä uusklassiset teoksensa. Nuoret uusklassismista innostuneet ranskalaissäveltäjät muodostivat 1920-luvun alussa Les Six -nimisen ryhmän, joka piti esikuvanaan Satieta.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Stravinsky ajautui uusklassismiin erikoisella tavalla. Baletinjohtaja Sergei Djagilev oli pyytänyt häntä orkestroimaan Giovanni Battista Pergolesin musiikkia tulevaan balettiin. Syntynyt baletti "Pulcinella" (1920) ei osoittanut tippaakaan kunnioitusta Pergolesin sävelmateriaalille, sillä se oli höystetty uudenaikaisin sointu- ja rytmivaihdoksin ja kuulosti siksi enemmänkin Stravinskylta. Saamaansa kritiikkiin Stravinsky vastasi toteamalla, että rakkaus musiikkia kohtaan on luova voima, mutta kunnioitus vain kahlitseva. Vaikka esteettinen näkökulma olikin aivan uusi, Stravinskyn tuotantoa seuraavat 30 vuotta hallinnut uusklassismi ei merkinnyt tavattoman suurta murrosta sävellysteknisesti: Stravinsky vain siirtyi käyttämään viitekehyksenä klassista musiikkia venäläisen kansanmusiikin sijaan. Stravinskyn tyylille oli ominaista liian tunteellisuuden välttäminen, hillitty tyyli ja objektiivisuus vastakohtana esim. Schönbergin ekspressionismille. Tämä tulee esille varsinkin oratoriossa "Oedipus Rex" (1927) jonka tekstin Stravinsky käännätti latinaksi etäisyyden korostamiseksi. Stravinsky käyttää kulmikkaita ja hillittyjä muotoja ilmaisemaan oratorion ankaran juhlallista sisältöä, ja tuloksena on rituaalinomaisen staattinen teos.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Les Six -ryhmittymän säveltäjät yhdistivät musiikissaan Stravinskylta saamiaan vaikutteita esikuvansa Satien satiiriseen tyyliin. Ryhmittymä ei ollut koossa pitkään, ja pian sen jäsenet erkanivat toisistaan niin ryhmänä kuin myös tyylillisesti omiin suuntiinsa. Ryhmän kolme merkittävintä hahmoa olivat Arthur Honegger, Darius Milhaud ja Francis Poulenc. Sveitsiläinen Honegger, joka ei alun alkaenkaan ollut kovin kiinnostunut satiirista, sävelsi kaksi suosittua dramaattista oratoriota, "Le Roi David" (1921) ja "Jean d'Arc au bûcher" (1935). Honeggerin viisi sinfoniaa kuuluvat merkittävään sinfoniakirjallisuuteen, mutta orkesterimusiikin saralla hänet tunnetaan parhaiten hänelle epätyypillisestä futuristisesta teoksesta "Pacific 231" (1923), jonka nimi viittaa höyryveturiin. Milhaud oli äärimmäisen tuottelias säveltäjä, jonka teosten sävy vaihtelee baletin "Le bœuf sur le toit" (1919) koomisuudesta oopperan "Christophe Colombe" (1928) vakavuuteen. Amerikkalaiset ragtime- ja blues-vaikutteet leimaavat balettia "La création du monde" (1923), ja orkesterisarjassa "Saudades do Brazil" (1921) kuuluvat brasilialaiset melodiat ja rytmit. Poulencin tyylissä keskeisellä sijalla ovat Satielta peritty ilkamoiva satiiri, melodinen sävelkieli, ja chanson-vaikutteet, mikä näkyy muun muassa surrealistisessa oopperassa "Les mamelles de Tiresias" ("Tiresiaan rinnat", 1940) sekä lukuisissa pianokappaleissa.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Saksassa otettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen etäisyyttä pitkään romantiikan perinteeseen. Musiikin ei haluttu enää olevan itsenäisen taiteilijan subjektiivinen, riippumaton hengentuote, vaan säveltäjät halusivat musiikinsa olevan objektiivista sekä liittyvän kiinteästi omaan aikaansa ja sen tapahtumiin. Tätä suuntausta on kutsuttu myös uusasiallisuudeksi (”Neue Sachlichkeit”) vertauksena samankaltaisiin virtauksiin kuvataiteessa ja kirjallisuudessa, joihin termi on vakiintunut. Musiikin säveltämisellä yritettiin myös vaikuttaa politiikkaan sekä sosiaalisiin kysymyksiin. 1930-luvulla Saksan musiikkielämä mullistui, kun natsit nousivat valtaan ja kielsivät kaiken liian modernilta kuulostavan musiikin esittämisen. Tällöin useimmat merkittävät säveltäjät muuttivat Yhdysvaltoihin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text:
Ajan merkittävin saksalainen säveltäjä oli Paul Hindemith. Hindemith sävelsi ensimmäiset teoksensa barokin hengessä, ja barokkimusiikin sekä ennen kaikkea Bachin muotorakenteet vaikuttivat merkittävästi hänen koko myöhempään tuotantoonsa. Väljästi ottaen Hindemithin musiikki oli uusklassista, ja hänenkin musiikissaan on vaikutteita Stravinskylta. Hindemith tosin viljeli sävelkielessään enemmän kvartteja ja vähemmän terssejä kuin Stravinsky, mikä teki hänen musiikistaan hieman karumman tai kuivakkaamman kuuloista. Hindemithin kypsän kauden avasi uusklassinen, suurmuodoltaan barokkisarjaa muistuttava "Kammermusik 1" (1921), jossa vilahtelee ajan hengen mukaisesti jazzelementtejä. Amatöörimuusikoille Hindemith sävelsi laajan valikoiman helpohkoa kamarimusiikkia, jota hän nimitti käyttömusiikiksi ("Gebrauchsmusik"); tähän kuuluu muun muassa sonaatit kaikille yleisille puhallin-, jousi- ja kosketinsoittimille. Lukuisista konsertoista tunnetuimpiin kuuluu Hindemithin omalle soittimelleen säveltämä ja itse kantaesittämä alttoviulukonsertto "Der Schwanendreher" (1935), joka pohjautuu keskiaikaisiin kansanlauluihin. Tunnetuimpiin Hindemithin sävellyksiin kuuluu myös ooppera "Mathis der Maler" (1935), joka käsittelee taiteilijan ilmaisunvapautta tukahduttavassa yhteiskunnallisessa ilmapiirissä, sekä sen sävelmateriaaliin pohjautuva "Mathis der Maler -sinfonia" (1934). Hindemith olisi halunnut jäädä Saksaan, mutta hänen kielteinen kantansa kansallissosialismiin sekä hänen moderni sävelkielensä johtivat Saksassa hänen teostensa esityskieltoon vuonna 1936, ja niin hän muutti Yhdysvaltoihin.
Saksalaisten säveltäjien pyrkimys ajankohtaisuuteen tuli selvimmin esille oopperataiteessa, jossa historialliset ja mytologiset aiheet olivat tähän asti olleet suosittuja. Vasemmistolaista ideologiaa edustanut Kurt Weill työskenteli tiiviisti Bertolt Brechtin kanssa ja loi tämän kanssa yhteistyössä suosittuja oopperoita, joista tunnetuimpia ovat "Kolmen pennin ooppera" (Die Dreigroschenoper, 1928) sekä "Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho" (Aufstieg und Fall der Stadt Mahagonny, 1930). Weillin mielestä ooppera tuki "porvarillisen taiteen tulevaa hävittämistä", ja jazzelementit, joita hän käytti oopperoissaan runsaasti, symboloivat hänelle korruptoitunutta kapitalistista valtiota. Toinen pitkään Brechtin kanssa työskennellyt, poliittiseen musiikkiin erikoistunut säveltäjä oli Hanns Eisler.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Natsien valtaannousun jälkeen vuonna 1933 Saksan kulttuurielämää sääteli Joseph Goebbelsin johtama kulttuurikamari ("Reichskulturkammer"), joka tuomitsi kaiken dissonanttisen, atonaalisen, jazzvaikutteisen, juutalaisen ja vasemmistolaisen musiikin, eli käytännössä lähes kaiken uuden musiikin. Natsien kiinnostus kohdistui edellisvuosisatojen suuriin saksalaissäveltäjiin, joilla haluttiin pönkittää kuvaa saksalaisista ylivertaisena kansana; erityisesti Wagner sopi tähän erinomaisesti antisemitisten kirjoitustensa vuoksi. Saksaan jääneistä säveltäjistä merkittävä oli natsismia vastustanut Karl Amadeus Hartmann, joka auttoi ihmisiä pakenemaan maasta, vältteli Gestapoa ja lähetti teoksiaan ulkomaille kantaesitettäväksi. Hänen merkittävimpiä teoksiaan ovat suurelta osin sodan jälkeen syntyneet kahdeksan sinfoniaa. Natsien hyväksymistä säveltäjistä tunnetaan Carl Orff lähinnä suositun kantaatin "Carmina Burana" (1936) ansiosta.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Neuvostoliitossa valtion kontrolli ulottui alusta lähtien muiden elämän alojen tavoin myös taiteeseen ja musiikkiin, ja monia musiikillisia instituutioita kansallistettiin. Leninin mukaan taiteen oli yhdistettävä "massojen tunteet, ajatukset ja tahdot". 1920-luvulla oli erilaisia näkemyksiä siitä, millaista neuvostokansalle sävelletty musiikki voisi olla: eri näkökantoja edustivat musiikin uusimmista kansainvälisistä virtauksista kiinnostunut Nykymusiikin yhdistys sekä Venäjän työväenmuusikoiden yhdistys, joka kannatti helposti lähestyttävää musiikkia ja sosialistisiin teksteihin sävellettyjä yhteislauluja. Nykymusiikin yhdistyksessä oli kiinnostusta musiikin uusiin esteettisiin näkökulmiin; merkittävimpiin jäseniin kuuluivat muun muassa kaksitoistasäveljärjestelmää käyttänyt Nikolai Roslavets ja futuristinen Aleksandr Mosolov. Myöhemmin kuuluisimmaksi jäsenistä nousi kuitenkin Dmitri Šostakovitš, jonka 1920-luvun sävellyksissä kuuluvat lännessä sävelletyn uusklassisen musiikin vaikutteet. Yksi Šostakovitšin esikuvista oli tuolloin Pariisissa vaikuttanut venäläissäveltäjä Sergei Prokofjev.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1930-luvulla Neuvostoliiton valtiovalta tarttui taiteeseen tiukemmalla kädellä, ja vuonna 1933 kilpailevat musiikkiyhdistykset korvattiin yhdellä yhdistyksellä, Neuvostoliiton säveltäjien liitolla. Ainoaksi hyväksytyksi taidesuuntaukseksi tuli sosialistinen realismi. Musiikilta odotettiin yksinkertaisuutta, melodisuutta, viittauksia kansaan ja kansanmusiikkiin sekä aatteellisten aiheiden käsittelyä. Modernistinen musiikki tuomittiin "formalistisena". Moni 1920-luvun modernisti jäi unohduksiin; toisaalta taas monen sosialistista realismia seuranneen säveltäjän tuotantoa ei nykyään pidetä taiteellisesti korkeatasoisena. Šostakovitš ja Neuvostoliittoon 1930-luvulla palannut Prokofjev joutuivat muuttamaan musiikkityyliään vaatimusten seurauksena, mutta tämänkin jälkeen he kykenivät luomaan taiteellisesti korkeatasoista, nykykuulijoitakin puhuttelevaa musiikkia.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Prokofjevin varhaistuotantoa edustavat toisaalta aiheeltaan Venäjän pakanauskoon liittyvä "Skyyttiläinen sarja" (1916), joka ei barbaarisuudessa häviä tippaakaan Stravinskyn Kevätuhrille, ja toisaalta "Klassinen sinfonia" (1918), kepeä tyylipastissi. Prokofjevin ulkomailla viettämän kauden merkkiteoksia ovat komedinen ooppera "Rakkaus kolmeen appelsiiniin" (1919) ja "Pianokonsertto nro 3" (1921), jotka ovat hyvin lyyrisiä ja tunnelmaltaan iloisen humoristisia. Ulkomailla asuneelta Prokofjevilta tilattiin 1930-luvulla Neuvostoliitosta useita teoksia, muun muassa suosittu baletti "Romeo ja Julia" (1936), ja työn houkuttelemana Prokofjevin palasi takaisin kotimaahansa, jossa valmistuivat sinfoninen satu "Pekka ja susi" (1936) sekä musiikki elokuvaan "Aleksanteri Nevski" (1938). Jatkossa Prokofjev ei yltänyt teoksillaan entisenlaiseen suosioon, ja kun valtiovalta vielä tuomitsi hänet formalistiksi vuonna 1948, hän ei uusien rajoitteiden alla enää yltänyt aikaisempien teostensa tasolle. Prokofjevin tyylille ovat ominaisia kauniit melodiat, runsaalla kromatiikalla ryyditetty tonaalinen harmonia ja klassiset muotorakenteet.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Dmitri Šostakovitšin ura lähti nousukiitoon varsin varhain hänen alle 20-vuotiaana säveltämänsä "1. sinfoniansa" (1925) siivittämänä. Šostakovitšin nuoruudentöissä kuuluu uusklassinen estetiikka ja sen pistävä satiiri, etenkin oopperassa "Nenä" (1928). Käännekohdaksi Šostakovitšin uralla muodostui oopperan "Mtsenskin kihlakunnan Lady Macbeth" (1932) esitys vuonna 1934, jota itse Stalin tuli katsomaan. Stalin pöyristyi oopperan modernistisesta sävelkielestä, seksuaalisesti värittyneistä kohtauksista ja liiallisesta individualismista, ja pian Pravdassa julkaistiin oopperaa kritisoiva artikkeli "Kaaosta musiikin sijaan". Šostakovitš oli joutunut epäsuosioon ja joutui pelkäämään henkensä edestä. Tapauksen seurauksena Šostakovitš muutti säveltyyliään ja antoi melodisemmalle "5. sinfonialleen" (1937) alaotsikon "Neuvostotaiteilijan vastaus oikeutettuun kritiikkiin". "Leningrad-sinfoniaksi" nimetty "7. sinfonia" (1942) nousi liittoutuneissa maissa natsi-Saksan vastaisen sodan symboliksi. Stalinin kuolemaa seuranneen "10. sinfonian" (1953) voitonriemuiseen 3. osaan Šostakovitš sijoitti oman nimensä alkukirjaimista koostuvan sävelkulun D-S(Es)-C-H, minkä merkityksestä esitetty lukuisia tulkintoja. Šostakovitš sävelsi yhteensä 15 sinfoniaa ja 15 jousikvartettoa, jotka kaikki kuuluvat lajityyppiensä merkittävimpiin teoksiin. Šostakovitšin tyyli on pohjimmiltaan vakavaa ja raskasmielistä, mutta siitä voi usein löytää myös ironiaa ja satiiria.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Englantilainen musiikki pysyi ensimmäisen maailmansodan jälkeenkin melko konservatiivisilla linjoilla manner-Eurooppaan verrattuna. William Waltonin parodioiva läpimurtoteos "Façade" (1922) oli kuitenkin esteettisesti lähellä Ranskan Les Six -ryhmää ja erosi siten selvästi edeltävän sukupolven kuten Vaughan Williamsin ja Holstin teosten hengestä. "Alttoviulukonsertossa" (1929), jonka kantaesityksen solistina soitti Paul Hindemith, Walton siirtyi lopullisesti perinteisempään, sinfoniseen ilmaisuun, joka muistutti Sibeliusta ja Prokofjevia. Hän vältti kuitenkin edelleen edeltäjien kansallista tyyliä. Waltonin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu myös ilmaisuvoimainen oratorio "Belshazzar's Feast" (1931).


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: 1930-luvulla löi itsensä läpi kaksi Englannin musiikin merkittävimmistä hahmoista, Benjamin Britten ja Michael Tippett. Varhaiskypsän Brittenin sävelkielen pääelementit pysyivät nuoresta iästä lähtien samoina: tonaalinen, jopa diatoninen harmonia, kontrapunktiin pohjautuvat tekstuurit, tiukasti noudatetut muotorakenteet ja pelkistynyt, mutkaton ilmaisutapa. W. H. Audenin runoihin lauluäänelle ja orkesterille sävelletty "Our Hunting Fathers" (1936), jonka keskeisenä aiheena on ihmisen epäinhimillisyys toisia kohtaan, tuo esille Brittenin humanismin ja pasifismin, joka korostuu myöhemmissäkin teoksissa. Laulumusiikista tuli Brittenin pääilmaisukeino, ja hän kirjoitti monien teosten soolo-osuudet elämänkumppanilleen, tenori Peter Pearsille. Brittenin tunnetuin teos on ooppera "Peter Grimes" (1945), joka kertoo yksilön kamppailusta yhteisöä vastaan. Oopperan suuri menestys rohkaisi Britteniä kirjoittamaan jatkossa lukuisia oopperoita, joista huomattavia ovat ainakin "The Turn of the Screw" (1954) ja "A Midsummer Night's Dream" (1960), mutta se käynnisti myös koko Englannin musiikissa seuraaviinkin sukupolviin ulottuneen oopperamusiikin kukoistuskauden.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Tippettin suppean tuotannon ominaispiirteitä ovat ekspressiivisyys ja musiikillisten eleiden kompleksisuus. Bachin passioiden mukaisesti rakennettu oratorio "A Child of Our Time" (1941), jossa koraalit on korvattu negrospirituaaleilla, kertoo natsien juutalaisille aiheuttamista kärsimyksistä. Tippett kehitti tyyliään uransa aikana kompleksisempaan suuntaan, vaikkakaan ei koskaan ajan virtauksia jäljitellen. Tämä tyylillinen kehitys käy hyvin hänen neljästä sinfoniastaan (1945-1977). Myöhemmissä teoksissa Tippett luopui kolmisointujen käytöstä, ja metriikka ja harmonia tuntuvat olevan jatkuvassa liiketilassa. Tippettin viisi oopperaa kuuluvat Brittenin teosten ohella englantilaisen oopperataiteen merkkiteoksiin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Arnold Schönbergin kiistattomasti merkittävimmät oppilaat olivat Alban Berg ja Anton Webern, mutta hän antoi sävellysopetusta myös monille muille nuorille säveltäjille. Eräs merkittävimmistä oli katalonialainen Roberto Gerhard, joka opiskeli Schönbergin johdolla vuosina 1923-28. Schönberg-vaikutteista huolimatta Gerhard arvosti kovasti myös Bartókia ja Stravinskya sekä heidän kansanmusiikkimotiivien käsittelytapojaan. Gerhardin varhaistuotannolle ovatkin keskeisiä katalonialaiset ja espanjalaiset aiheet. Espanjan sisällissodan aikaan vuonna 1939 Gerhard pakeni ulkomaille ja asettui asumaan Englannin Cambridgeen. 1940-luvulla syntyivät suositut baletit "Don Quixote" (1941) ja "Alegrías" (1942) sekä ajoittain 12-sävelrivejä hyödyntävä koominen ooppera "The Duenna" (1949). 1950-luvulta lähtien Gerhard sävelsi kauttaaltaan dodekafonista musiikkia ja sarjallisti myös aika-arvoja muun muassa "2. sinfoniassa" (1959). Gerhard oli myös kiinnostunut elektroniikan uusista mahdollisuuksista ja hyödynsi niitä muun muassa orkesterille ja ääninauhalle sävelletyssä "3. sinfoniassa "Collages"" (1960).


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Schönbergin oppilaista tunnettu on myös itävaltalainen Ernst Křenek, joka käytti kaksitoistasäveljärjestelmää vuodesta 1930 lähtien. Křenekille oli tyypillistä tyylin vaihteleminen ajan trendejä seuraillen: 1920-luvulla hän hyödynsi jazzia ja toisen maailmansodan jälkeen sarjallisuutta. Křenekin tunnetuin teos on jazzsävytteinen ooppera "Jonny spielt auf" (1926), joka pureutui ajan henkeen niin osuvasti, että siitä tuli heti valtavan suosittu ympäri Eurooppaa. Schönbergiä ja hänen oppilaitaan lukuun ottamatta kaksitoistasäveljärjestelmää käytettiin ennen toista maailmansotaa varsin vähän. Itävaltalainen Josef Matthias Hauer oli kehittänyt jo vuonna 1919 hieman ennen Schönbergiä oman kahdentoista sävelen järjestelmän, joka perustui "trooppeihin". Hänen merkityksensä musiikin historiassa on jäänyt vähäiseksi, mutta on mahdollista, että Schönberg sai häneltä ideoita omaan teoriaansa. Kreikkalainen Nikos Skalkottas ja norjalainen Fartein Valen olivat omissa maissaan atonaalisen musiikin edelläkävijöitä, mutta he jäivät oman tien kulkijoiksi ja eristäytyivät muusta musiikkielämästä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Tšekistä nousi maailmansotien välisenä aikana musiikin maailmankartalle joukko huomattavia säveltäjiä. Bohuslav Martinů lähti 1920-luvulla opiskelemaan Pariisiin, jossa Stravinskyn ja Les Six -ryhmän musiikki sekä jazz tekivät häneen vaikutuksen. Martinůn teokset olivat 1930-luvulta lähtien tyyliltään uusklassisia. Hänen laajan tuotantonsa keskeisimpiä teoksia ovat lukuisat orkesteriteokset sekä oopperat kuten "Julietta" (1938) ja "The Greek Passion" (1961). Tšekistä oli lähtöisin myös moni juutalaissäveltäjä, jonka kohtaloksi tuli kuolla holokaustissa natsien keskitysleireillä. Tästä syystä heidän tuotantonsa on jäänyt hieman unohduksiin, mutta viime aikoina on kiinnostusta herättänyt etenkin Viktor Ullmannin ja Erwin Schulhoffin musiikki. Schönberginkin oppilaana olleen Ullmannin musiikissa on vaikutteita Schönbergin ja Bergin ekspressiivisyydestä. Tuotteliaimmillaan hän oli Theresienstadtin keskitysleirillä: siellä syntyi muun muassa ooppera "Der Kaiser von Atlantis" (1944), jonka aiheena on kuoleman meneminen lakkoon. Virtuoosisena pianistinakin tunnetuksi tulleen Schulhoffin 1920-luvun teoksissa kuuluu hänen kiinnostuksensa dadaismiin ja jazziin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Aivan uudenlainen maailmansotien välillä kehitetty säveltasojärjestelmä oli mikrotonaalisuus, jonka kehittäjä oli tšekkiläinen Alois Hába. Mikrotonaalisuudessa sävelaskeleet voivat olla pienempiä kuin puolisävelaskeleet, perinteisen säveltasojärjestelmän pienimmät askeleet. Hába kertoi tarkoituksenaan olleen vain laajentaa vanhan säveltasojärjestelmän mahdollisuuksia tuomalla siihen lisää äänen nyansseja. Hába käytti itse neljäsosasävelaskelia ja kuudesosasävelaskelia ja kehitti myös soittimia, joilla uusia säveltasoja voitiin toteuttaa, joskaan ne eivät sittemmin ole vakiintuneet käyttöön. Hában pääteos on neljäsosasävelaskelia käyttävä ooppera "Matka" ("Äiti", 1926). Toinen varhainen mikrotonaalisen musiikin säveltäjä oli venäläis-ranskalainen Ivan Wyschnegradsky. Aikanaan mikrotonaalisuus jäi ääri-ilmiöksi, mutta toisen maailmansodan jälkeen osa taidemusiikin säveltäjistä on kappaleissaan ajoittain hyödyntänyt mikrotonaalisuutta perinteisten soittimien tarjoamissa rajallisissa puitteissa ja myöhemmin myös elektroniikan luomin uusin mahdollisuuksin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Edellisinä vuosisatoina Yhdysvalloista oli noussut esille vielä varsin vähän kansainvälisesti huomattavia säveltäjiä. 1900-luvulla tilanne oli kuitenkin aivan toinen. 1900-luvun yhdysvaltalaisessa taidemusiikissa voidaan erottaa kaksi päälinjaa: perinteet ja kokeellisuus. Perinteitä noudattavien säveltäjien tyylisuunta oli enimmäkseen Euroopassa opittu uusklassismi, ja he tunsivat perin pohjin Stravinskyn, Schönbergin ja Bartókin luomat uudet keinovarat. Kokeellisten säveltäjien yksilölliset sävelkielet poikkesivat selvästi Euroopan virtauksista. Toisin kuin eurooppalaiset modernistit, he yksinkertaisesti hylkäsivät tradition eivätkä ryhtyneet kehittämään sitä. Heille Charles Ivesin eklektismi ja individualismi edusti todellista amerikkalaisuutta musiikissa. Kokeellisten suuntausten syntymisellä juuri Yhdysvalloissa on nähty olevan yhteyksiä yleiseen epäsovinnaisuuden suvaitsemiseen amerikkalaisessa yhteiskunnassa.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Taidemusiikin perinteitä seuranneilla säveltäjillä oli kaikilla takanaan perinteinen musiikkikoulutus, ja useimmat heistä opiskelivat Euroopassa. Lähes kaikki merkittävistä säveltäjistä olivat opiskelleet sävellystä Ranskassa Nadia Boulangerin johdolla. Boulangerin ryhmän esikuvana oli Stravinskyn uusklassismi, ja 1920-luvulla heidän musiikissaan amerikkalaisuus kuului lähinnä vain jazzahtavissa rytmeissä. 1930-luvun lama herätti säveltäjien huomion musiikin asemaan yhteiskunnassa: monet yksinkertaistivat tyyliään ja alkoivat käyttää kansanmusiikkielementtejä voidakseen puhutella laajempaa kotimaansa yleisöä. Boulangerin oppilaisiin kuuluivat muun muassa Roy Harris, Virgil Thomson ja Aaron Copland, joista kuuluisimmaksi nousi Copland. Hänen varhaisteoksissaan kuuluvat jazzaiheet, mutta teokset ovat rytmiltään ja harmonialtaan varsin särmikkäitä, kuten esimerkiksi "Piano Variations" (1930). 1930-luvulla Copland muutti tyyliään yksinkertaisempaan ja kansanomaisempaan suuntaan, josta ensimmäinen näyte on orkesterisävellys "El salón México" (1936). Aiheeltaan ja luonteeltaan hyvin amerikkalaisia ovat myös suositut baletit "Billy the Kid" (1938), "Rodeo" (1942) ja "Appalachian Spring" (1944). Varsin suppeaksi ja epäyhtenäiseksi jääneellä myöhäiskaudellaan toisen maailmansodan jälkeen Copland kokeili kaksitoistasäveljärjestelmää, mutta hänen tunnetuimmiksi teoksiksiin jäivät aiemmat "populistiset" sävellykset.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Euroopan virtauksia seurasi myös Roger Sessions, mutta hän ei opiskellut Boulangerin johdolla, ja hänen tyylinsäkin oli varsin kaukana stravinskylaisesta uusklassismista: ekspressiivisyys, runsas kromatiikka ja jatkuvaan kehittelyyn perustuva muoto viittaavat pikemminkin Schönbergin suuntaan. Kun Copland ja muut sävelsivät kansanomaisia teoksiaan, Sessionsin tyyli muuttui yhä kompleksisemmaksi. "2. sinfonia" (1946) on jo täysin kromaattinen, tekstuuriltaan rikas ja hyvin kontrapunktinen. Kompleksisuus ja tekninen vaikeus on hidastanut Sessionsin teosten suosion kasvua, mutta hänen yhdeksän sinfoniaansa nostavat hänet merkittävien sinfonikkojen joukkoon.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Yhdysvaltain kokeellisista säveltäjistä kenties merkittävin oli vuonna 1915 Ranskasta muuttanut Edgar Varèse. Varèsen musiikissa oli mullistavaa se, että sen painopiste on äänenvärissä, tekstuurissa ja rytmissä eikä niinkään soinnuissa ja motiiveissa, kuten siihen asti oli ollut tavallista. Varèsen futuristinen kiinnostus urbaaneihin ääniin herätti hänessä jo varhain toiveen, että koneiden avulla voitaisiin luoda uusia soittimia ja rikastaa mahdollisten sointien kirjoa. Varèse oli erityisen kiinnostunut lyömäsoittimista: häntä viehätti niiden dynaaminen voima ja niiden rytmisyys. Orkesteriteoksessa "Amériques" (1921) on laaja lyömäsoitinsektio, jossa käytetään monia eksoottisia lyömäsoittimia ensimmäistä kertaa länsimaisessa orkesterimusiikissa, ja "Ionisation" (1931) on taidemusiikin historian ensimmäinen pelkästään lyömäsoittimille sävelletty teos. Varèse oli etunenässä kokeilemassa 1930-luvulla rakennettuja uusia elektronisia soittimia, ja teoksessa "Ecuatorial" (1934) hän käyttää kahta thereminiä. Tätä seurasi kuitenkin pian pitkä vaikeneminen, sillä hän ei kykenyt pystyvänsä vapautumaan senhetkisillä soittimilla "tasavireisen asteikon tyranniasta". Vasta elektroniikan kehittyminen sai hänet jälleen säveltämään: "Déserts" (1954) ja "Poème électronique" (1958) kuuluvat historian varhaisimpiin nauhamusiikkiteoksiin.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Yksi kokeellisen musiikin keskeisimmästä hahmoista oli nuottikustantajanakin toiminut Henry Cowell. Hänen teini-ikäisenä säveltämänsä pianokappale "Tides of Manaunaun" (1912) sisältää klustereita, nyrkillä, kämmenellä tai käsivarrella soitettavia vierekkäisten sävelten tiheitä rypäitä. Teoksissa "Aeolian Harp" (1923) ja "The Banshee" (1925) pianon kieliä näppäillään, harjataan ja lyödään pianon sisältä. Vuonna 1919 Cowell sai valmiiksi merkittävän tutkielman "New Musical Resources", jossa hän käsittelee uusia säveltasojärjestelmiä ja rytmiä. Rytmin ja harmonian välillä vallitsee hänen mukaansa "fyysinen identtisyys", joten rytmi voidaan johtaa matemaattisin suhtein harmoniasta; tätä tekniikkaa ilmentävät sävellykset "Quartet Romantic" (1917) ja "Quartet Euphometric" (1919). Ankaran dissonanttista kontrapunktia viljeli sävellyksissään Carl Ruggles, mutta esimerkiksi teos "Sun-Treader" (1931) pursuaa myös aidon amerikkalaista energiaa ja sankarillisuutta. Osa kokeellisista säveltäjistä musiikkiinsa vaikutteita vieraista musiikkikulttuureista. Harry Partch suhtautui 1920-luvulta lähtien kriittisesti lähes kaikkeen eurooppalaiseen musiikkiin; hän halusi musiikin olevan äänien, sanojen, myyttien ja toiminnan fyysistä kokemista. Partch loi oman sävelasteikon, jossa oktaavi jakaantuu 43 säveleen, ja rakensi omia soittimia valmiista esineistä. Tämän seurauksena hänen musiikkinsa on hätkähdyttävän etäällä kaikesta muusta musiikista. Itämaisesta musiikista vaikutteita saivat myös Partchia vähemmän radikaalit Alan Hovhaness, Lou Harrison ja Colin McPhee.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Latinalaisen Amerikan musiikki oli aikaisempina vuosisatoina seuraillut suurelta osin eurooppalaisia esikuvia. Vasta nationalismin nousu 1800-luvulla sai säveltäjät tuomaan sävellyksiinsä omien maidensa kansallisia vaikutteita. 1900-luvulla Latinalaisesta Amerikasta nousi kansainväliseen maineeseen säveltäjiä, jotka yhdistivät tyyleissään eurooppalaisen modernismin tekniikoihin melodisia ja rytmisiä kansanmusiikkielementtejä.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Ensimmäinen kansainvälistä tunnustusta saanut säveltäjä oli brasilialainen Heitor Villa-Lobos. Hänen yksilöllisessä tonaalisessa tyylissään kuuluu yhtä lailla säveltäjän läheinen suhde brasilialaiseen populaarimusiikkiin ja kansanmusiikkiin kuin uusimman taidemusiikin tekniikatkin, etenkin Stravinskylle tyypilliset ostinato-rakenteet. 1920-luvulla valmistunut "Chôro"-nimisten teosten sarja ilmentää Rio de Janeiron katuyhtyeiden soittaman musiikin synkopaattisuutta ja rapsodista luonnetta. Tunnettuja ovat myös vuosina 1930-1945 sävelletyt yhdeksän "Bachianas brasileiras" -teosta, joissa Villa-Lobos pyrki yhdistämään brasilialaiseen populaarimusiikkiin Bachin tyylin piirteitä. Näistä teoksista tunnetuin on sopraanolle ja selloyhtyeelle sävelletty "Bachianas brasileiras nro 5" (1938-45). Villa-Lobos oli äärimmäisen tuottelias säveltäjä, jonka yli 2000 teoksesta merkittävä osa on yhä julkaisematta.


title: 1900-luvun taidemusiikki

text: Meksikolaisen Carlos Chávezin suhde kansalliseen perintöön oli toisenlainen: hän sai teoksiinsa inspiraatiota siirtomaavaltaa edeltävän ajan intiaanikulttuurista, jossa hänen ja muiden tuon ajan meksikolaistaiteilijoiden mielestä kiteytyi aito meksikolaisuuden henki. Chávezin musiikki on Villa-Lobosia modernistisempaa, ja sen objektiivisuus tuo sen lähelle eurooppalaista uusklassismia. Asteekkien musiikin jumalan mukaan nimetyssä teoksessa "Xochipilli" (1940) puhaltimille ja lyömäsoittimille Chávez käyttää yksinkertaisen karuja melodioita ja lyhyiden fraasien toistoa, mikä tuo mieleen primitiivisen rituaalin. Primitivistinen orkesteriteos "Sinfonia india" (1936) perustuu vanhoihin intiaanisävelmiin, joita Chávez käsittelee modernin musiikin keinovaroin. Toinen merkittävä meksikolaissäveltäjä oli Silvestre Revueltas. Revueltasin suosituimmassa teoksessa, orkesterikappaleessa "Sensemayá" (1938), yhdistyvät primitivismi sekä modernistiset piirteet: rytmiostinatot, polyrytmiikka, dissonanssit ja omaperäinen orkestraatio. Toisissa, melodisemmissa teoksissaan Revueltas puolestaan jäljitteli meksikolaisia kansansävelmiä.


title: Romantiikan musiikki

text: Romantiikan musiikki on länsimaisessa taidemusiikissa aikakausi ja tyylisuunta, joka kehittyi klassismin musiikista 1810-luvulla ja päättyi vaiheittain 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä modernismin tullessa vallitsevaksi tyylisuunnaksi. Romantiikan aikakausi sijoitetaan eri taiteenlajeissa eri aikoihin ja tyylikauden ajoittaminen on siksi tuottanut suuria vaikeuksia. Esimerkiksi anglosaksisessa kirjallisuudessa sen katsotaan perinteisesti sijoittuvan vuosiin 1770–1820 kun taas laajan varhais-, täys- ja myöhäisromantiikka -määrittelyn perusteella sen voidaan katsoa musiikissa alkaneen vuosien 1770–1790 vaiheilla ja jatkuneen aina 1910-luvun alkuun asti.


title: Romantiikan musiikki

text: Romantiikan musiikki liittyy läheisesti romantiikkaan myös kirjallisuudessa, taiteessa ja filosofiassa. Musiikissa jatkettiin monelta osin klassismin aikana vallinneita perinteitä, kuten sonaattimuotoa. Henkisesti se oli kuitenkin hyvin erilaista: kun aiemmin musiikissa oli noudatettu tiukkoja kaavoja ja rationalistista estetiikkaa ilmaisussa, nyt säveltäjät alkoivat ilmaista sillä tunteita ja käyttää intuitiivisia ja usein hyvin poikkeuksellisia ilmaisutapoja. Musiikista oli tullut yksilöllisempää, ja jokaisen teoksen ainutkertaisuutta haluttiin korostaa. Säveltäjien tyylit kehittyivät selvästi toisistaan poikkeaviksi. Harmoniset rakenteet olivat peräisin Haydnilta, Mozartilta ja Beethovenilta, mutta niitä laajennettiin ennennäkemättömiin mittasuhteisiin. Sitä alettiin 1800-luvulla kutsua tonaalisuudeksi. Myös kromaattinen sävelasteikko ja dissonanssi tulivat tavallisemmiksi. Kun klassismin musiikin suurin merkitys oli toimia viihdykkeenä ylhäisölle, romantiikassa nähtiin jotain syvällisempää.


title: Romantiikan musiikki

text: Romantiikan sävellykset saivat usein aiheensa luonnosta, kuten aurinkoisesta kevätpäivästä tai myrskyisästä ulapasta. Innoituksia haettiin myös historiasta, kirjallisuudesta ja runoudesta tai ihmisen psyykestä. Teokset saattoivat perustua suoraan kirjallisuuteen, tai teksti saattoi esiintyä niissä laulun muodossa.


title: Romantiikan musiikki

text: Teknisten edistysaskeleiden, kuten pianon oktaavialan ja voimakkuuden kasvamisen ja sinfoniaorkesterin äänen paranemisen myötä myös musiikissa saatettiin pyrkiä laajempiin mittasuhteisiin tai voimakkaampaan ilmaisuun. Teokset pitenivät: Beethovenin Sinfonia Nro 3 ("Eroica"), yksi romantiikan musiikin ensiaskeleista, kestää noin 45 minuuttia, ja myöhäisromantiikkaa edustavan Gustav Mahlerin kolmas sinfonia on peräti tunnin ja 40 minuutin mittainen.


title: Romantiikan musiikki

text: Kirjallisuudessa romantiikan katsotaan alkaneen Saksassa jo 1770- tai 1780-luvulla, kun siinä alettiin ottaa aiheita kansantaruista ja muun muassa Shakespearen ja Homeroksen teoksista. Tyylin edelläkävijöitä olivat Goethe ja Schiller. Beethovenin musiikissa ilmeni aina "Eroicasta" lähtien palava tunteikkuus ja pyrkimys sävellysten ainutlaatuisuuteen. Vaikka häntä säveltäjänä pidetäänkin ensisijaisesti klassismin edustajana, toimi hän linkkinä kahden tyylisuunnan välillä ja esimerkkinä lukuisille myöhemmille romantiikan ajan säveltäjille. 1810-luvulla Muzio Clementi, Louis Spohr ja E. T. A. Hoffmann olivat Beethovenin ohella tärkeitä edelläkävijöitä tuoden kromaattiset sävelet teoksiinsa.


title: Romantiikan musiikki

text: Kuuluisimmat varhaiset romantiikan aikakauteen luettavat säveltäjät olivat Weber, joka toi tyylin oopperoihinsa, ja Schubert, jonka lauluteokset ja sinfoniat vasta vähitellen tulivat tunnetuiksi. Seuraavaan säveltäjien aaltoon kuuluivat pianon mestarit Liszt ja Chopin, soitinnusta kehittänyt Hector Berlioz sekä klassismin romantiikassa säilyttänyt Felix Mendelssohn ja romantiikan säveltäjän perikuva Robert Schumann. He kaikki syntyivät 1800-luvun alussa ja olivat ensimmäisiä täysin romanttisen musiikin edustajia. Vielä 1840-luvulla romantiikan ohella vaikutti voimakkaana postklassismi ja hovimusiikki, mutta myöhemmin ne alkoivat väistyä lopullisesti vallitsevan tyylisuunnan tieltä.


title: Romantiikan musiikki

text: Konserteista tuli yhä tärkeämpiä, ja muun muassa kuuluisat pianistit matkustivat kulkuvälineiden kehittyessä pitkiäkin matkoja esiintymään. Ilmiön pioneeri oli kuuluisa viuluvirtuoosi Niccolò Paganini. Kuuluisan henkilön esiintyessä konsertissa ihmiset saattoivat tulla kuuntelemaan pikemminkin häntä, eikä esitettävä teos enää ollut yhtä tärkeä. Mendelssohnin myötä sinfoniaorkesteri tuli yhä merkittävämmäksi, ja sille kehittyi säännöllinen esiintymiskausi. Lisäksi hänen näkemyksensä kapellimestarista, joka rakentaa esitetystä teoksesta oman tulkintansa, tuli taidemusiikkiin jäädäkseen.


title: Romantiikan musiikki

text: Liszt ja Chopin laajensivat huomattavasti pianotekniikkaa tuomalla uusia taidokkaita soittotapoja. Liszt alkoi myös ensimmäisten joukossa hylätä vanhat sävellyksen rakenteet, ja hän toi uuden sävellysmuodon, sävelrunon, orkesterimusiikkiin. Sävelruno on perinteistä sinfoniaa selvästi rakenteeltaan vapaampi ja lähes aina ohjelmallinen.


title: Romantiikan musiikki

text: Varhaisromantiikan lopulla tulivat tunnetuiksi oopperan mestarit Giuseppe Verdi ja Richard Wagner. Vuoden 1848 vallankumoukset Euroopassa merkitsivät loppua romantiikalle kirjallisuudessa ja maalaustaiteessa ja alkua viktoriaaniselle tyylisuunnalle, mutta musiikissa tyylisuunta kehittyi edelleen myöhäisromantiikaksi.


title: Romantiikan musiikki

text: Myöhäisromantiikan aikana useat sävellysmuodot kehittyivät äärimmilleen. Wagnerin monumentaaliset oopperat olivat uraauurtavia, ja hänen luomansa kokonaistaideteoksen käsite vaikutti pitkälle 1900-lukuun saakka. Klassista tyyliä ei ollut vielä kokonaan unohdettu, ja sen sisällyttivät musiikkiinsa muun muassa Camille Saint-Saëns ja Beethovenin perilliseksi kutsuttu Johannes Brahms. Tonaalisuus ja teosten monimutkaisuus sekä massiivisuus vietiin äärimmilleen: tätä romantiikan huipentumaa edustivat vuosisadan vaihteen aikoihin muun muassa Richard Strauss ja sinfonikot Anton Bruckner ja Gustav Mahler.


title: Romantiikan musiikki

text: Myöhäisromantiikan huipun jälkeen alkoi säveltäjien keskuudessa yleistyä mielipide, jonka mukaan musiikin kehittämisessä ei ollut enää mahdollista jatkaa eteenpäin tonaalisuudessa. Atonaalisuus, joka esiintyi jo Mahlerin myöhäisissä teoksissa, oli ekspressiivisyyden ohella uusi kiinnekohta, johon muun muassa Arnold Schönberg ja Aleksandr Skrjabin siirtyivät. Romantiikka alkoi väistyä modernismin tieltä.


title: Romantiikan musiikki

text: Monissa Keski-Euroopan perinteisten musiikkivaltioiden ulkopuolisissa maissa kansallisuusaatteet alkoivat nousta 1800-luvun lopulla. Kiinnostus heräsi oman maan historiaan, mytologiaan, luontoon ja muihin ominaispiirteisiin samalla, kun esimerkiksi Suomessa ja Norjassa haaveiltiin itsenäisyydestä. Kirjallisuuden ja maalaustaiteen ohella myös musiikissa säveltäjät koettivat kiteyttää teoksiinsa oman kansallisen identiteettinsä. Merkittävimpiä kansallisromantiikan säveltäjiä olivat Venäjällä Pjotr Tšaikovski, Modest Musorgski ja Nikolai Rimski-Korsakov, Suomessa Jean Sibelius, Norjassa Edvard Grieg ja Tšekissä Bedřich Smetana sekä Antonín Dvořák. Samoin jo pianistisäveltäjät Chopin (Puola) ja Liszt (Unkari) sisällyttivät kansallisaatteen musiikkiinsa.


title: Romantiikan musiikki

text: Huolimatta 1900-luvun alun kriisistä romantiikka jatkoi elämistään useiden säveltäjien, kuten Straussin, Sergei Rahmaninovin ja Ralph Vaughan Williamsin tuotannoissa. Heidän kuoltuaan myös romantiikan katsotaan aikakautena viimeistään loppuneen. Romantiikka vaikutti suuresti useiden modernistien, kuten Igor Stravinskin, Béla Bartókin, Gustav Holstin ja Dmitri Šostakovitšin tuotantoon. Monissa heidän teoksissaan on puhtaasti romanttisia piirteitä. Tyylilaji on säilynyt musiikissa myös 1960-luvun neoromantiikan myötä ja nykyään erityisesti elokuvamusiikissa. Nykymusiikkia olisi vaikea kuvitella ilman romantiikan valtavaa vaikutusta.


title: Keskiajan musiikki

text: Keskiajan musiikki käsittää Euroopassa tehdyn musiikin itsenäisen kristillisen musiikkiperinteen synnystä 300–400-luvuilla aina 1300-luvun loppuun asti. Keskiajan musiikki on hyvin voimakkaasti yhteydessä kristilliseen kirkkoon ja sen juuriin juutalaisessa perinteessä. Monet länsimaisen taidemusiikin piirteet kehittyivät keskiajalla nimenomaan kirkon piirissä, muun muassa nuottikirjoitus ja polyfonia. Suurin osa kouluista ja säveltäjistä toimi kirkon piirissä, ja vain harvat maallikot osasivat lukea nuotteja. Tämän vuoksi keskiajan varhaisesta maallisesta musiikista ei ole säilynyt kuin joitakin satoja yksiäänisiä lauluja. Keskiajan alkupuolen musiikkityyleistä on myöhempään länsimaiseen taidemusiikkiin vaikuttanut eniten gregoriaaninen kirkkomusiikki. Keskiajan loppupuolella musiikin polyfonia monimutkaistui ja äänet muuttuivat itsenäisemmiksi toisiinsa nähden. Myöhäiskeskiajalla kehittyneistä sävellystyypeistä keskeisimpiä on motetti.


title: Keskiajan musiikki

text: 400–1000-luvuilta on säilynyt lähinnä kirkkomusiikkia. Varhaisen kristillisen musiikin juuret ulottuvat juutalaiseen musiikkiperinteeseen ja erityisesti psalmien laulamiseen. Tätä tukevat tutkimuksissa löydetyt melodiset yhtäläisyydet varhaisten kristillisten kirkkojen psalmilaulujen ja juutalaisten suullisen psalmilauluperinteen välillä.


title: Keskiajan musiikki

text: Toisin kuin luhistuneen Rooman valtakunnan itäosissa, jossa Bysantin valtakunta pysyi voimissaan vielä renessanssiin asti ja jossa siksi oli melko laaja yhtenäinen bysanttilaisen musiikin perinne, läntiset osat joutuivat monien eri kansojen, muun muassa kelttien, anglien, frankkien ja langobardien valtaan. Tämä johti pian erilaisten paikallisten kirkollisten perinteiden syntyyn, joilla jokaisella oli myös oma kirkkomusiikkityylinsä. Parhaiten näistä lukuisista tyylisuunnista ja perinteistä tunnetaan "ambrosialainen", "vanha roomalainen" ja "gregoriaaninen kirkkomusiikki", joka on eniten vaikuttanut länsimaisen musiikin kehitykseen.


title: Keskiajan musiikki

text: Bysanttilainen kirkkomusiikki oli idän patriarkaattien, nykyisen ortodoksisen kirkon alueen kirkkomusiikkia, joka syntyi Bysantin valtakunnan alueella. Musiikin melodiat perustuivat kahdeksaan säveleen eli "oktoekhokseen", joista muodostui esikuva läntisen kirkon kahdeksalle moodille. Jumalanpalveluksissa käytettyjä lauluja alettiin kirjata muistiin 900-luvulta alkaen, ja monia näistä sävellyksistä käytetään ortodoksisissa kirkoissa edelleen.


title: Keskiajan musiikki

text: Monet bysanttilaiset kirkkolaulut perustuvat "kantonisaatioon" eli melodian kokoamiseen pienistä valmiista melodianpätkistä. Eri melodianpätkiä käytettiin teoksen eri osissa, esimerkiksi fraasien alussa tai lopussa tai korostamaan tekstin keskeisiä sanoja. Joidenkin fraasien tehtävänä oli toimia siltoina eri osien välillä. Yhdistämällä näitä eri elementtejä improvisoiden esityksen aikana pystyttiin tuottamaan teoksen lopullinen melodia.


title: Keskiajan musiikki

text: Gregoriaaninen kirkkolaulu syntyi 600-luvun lopulla tai 700-luvun alussa, kun Roomaan perustettiin "Schola Cantorum" ("Laulajien koulu"), joka lauloi kaikissa paavin toimittamissa jumalanpalveluksissa. "Schola Cantorumin" piirissä alkoi hiljalleen muodostua eri jumalanpalveluksen teksteille säännönmukaiset melodiat. Tämä standardiohjelmisto, joka määräsi tietyt jumalanpalvelustekstit esitettäväksi tiettyinä kirkkovuoden päivinä määrätyillä melodioilla, sai muotonsa 800-luvun puoleen väliin mennessä ja pysyi käytännössä muuttumattomana aina 1500-luvulle asti.


title: Keskiajan musiikki

text: Gregoriaanisen kirkkomusiikin leviämiseen vaikuttivat ennen kaikkea poliittiset syyt. Paavin ja frankkien kuninkaan liitto hyödytti molempia, ja yhtenäinen jumalanpalveluskäytäntö auttoi Pipin Pientä sulauttamaan hajanaisen valtakuntansa yhdeksi kuningaskunnaksi. Rooman ja frankkien välinen yhteys vahvistui entisestään, kun paavi Leo III kruunasi Pipinin pojan Kaarle Suuren Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi.


title: Keskiajan musiikki

text: Kaikkien gregoriaanisten laulujen tarkoituksena oli ennen kaikkea tuoda esiin laulun tekstiä. Suurissa, kaikuvissa keskiaikaisissa kirkoissa oli helpompi saada selvää lauletuista kuin luetuista teksteistä. Toisin kuin renessanssimusiikissa, säveltäjät eivät pyrkineet kuvittamaan tai ilmaisemaan tekstin välittämiä tunnetiloja, vaan sävelmät tehtiin toistamaan vain tekstin muotoa ja rytmiä. Fraasit ovat yleensä muodoltaan kaarimaisia alkaen ja päättyen matalaan nuottiin ja käyden fraasin keskivaiheilla korkeammalla, mikä vastasi puhutun latinan käytäntöä. Gregoriaaninen kirkkomusiikki ei ole nykyisen länsimaisen musiikkiperinteen tapaan tonaalista vaan se perustuu kirkkosävellajeihin eli "moodeihin", jotka ovat läheistä sukua bysanttilaisen perinteen "oktoekhoselle". Molempien perinteiden juuret ovat antiikin Kreikan musiikinteoriassa. Gregoriaanisessa kirkkomusiikissa ei ole samanlaisia iskuja ja säännöllisiä rytmin painotuksia kuin suurimmassa osassa myöhempää läntistä taidemusiikkia. Melodian kuljetus on vapaata, mikä soveltuu sellaisen tekstin esittämisen, jossa osat tai säkeet ovat erimittaisia. Myöskään laulujen sävelkorkeutta ei ole määrätty, vaan ne esitetään kulloisenkin esittäjän äänialaan sopivalla korkeudella.


title: Keskiajan musiikki

text: Kirkollisen jumalanpalvelusmusiikin rinnalla keskiajalla sävellettiin myös paljon muuta uskonnollista musiikkia, joka oli kirkon hyväksymää ja jota esitettiin joskus myös jumalanpalvelusten aikana. Näitä musiikinmuotoja olivat muun muassa sequentia ja "liturginen draama". Hildegard Bingeniläisen säveltämä kahdeksankymmentäkaksi laulua sisältävä "Ordo virtutum" noin vuodelta 1151 on vanhin säilynyt musiikkidraamateos, joka ei ollut osa katolista jumalanpalvelusperinnettä.


title: Keskiajan musiikki

text: Tärkein keskiajalla edelleen vaikuttaneista paikallisista jumalanpalvelusperinteistä oli heti Rooman jälkeen merkittävimmässä italialaisessa kaupungissa Milanossa syntynyt "ambrosialainen kirkkomusiikki", joka on nimetty Milanon piispan, pyhän Ambrosiuksen mukaan. Ambrosialainen kirkkomusiikki ja riitti ovat säilyneet Milanossa ja sen ympäristössä meidän päiviimme asti, vaikka sitä on pyritty vuosisatojen aikana kitkemään.


title: Keskiajan musiikki

text: Toinen keskeinen musiikkiperinne, joka säilyi pitkään kirkon musiikin ja riituksen yhtenäistämispyrkimyksistä huolimatta, oli "vanha roomalainen kirkkomusiikki", joka on peräisin 700-luvulta. Melodioiltaan se muistuttaa monin tavoin gregoriaanista kirkkomusiikkia, mutta on koristeellisempaa.


title: Keskiajan musiikki

text:
On todennäköistä, että Euroopassa esitettiin polyfonista musiikkia paljon aikaisemmin kuin siitä kertovat ensimmäiset kirjalliset maininnat ovat säilyneet. Yksinkertaisinta polyfonian muotoa, jatkuvan samana pysyvän pohjanuotin eli bordunaäänen päälle laulettua melodiaa, esiintyy useimmissa eurooppalaisissa kansanmusiikkiperinteissä ja myös monissa aasialaisissa kulttuureissa, mikä viittaisi siihen, että se saattaa periytyä jo antiikin ajoista. Bysanttilaisessa kirkkomusiikissa kyseistä pohjanuottia nimitetään iisoniksi. Pohjanuottina käytetään usein kirkkosävellajin perussäveltä.
Toinen yksinkertainen polyfonian muoto, "rinnakkainen organum", jossa toinen ääni seuraa melodiaa tasaisen intervallin päässä, oli ilmeisesti myös jo vanha perinne, kun se ensimmäistä kertaa kuvattiin 800-luvulta peräisin olevassa teoksessa "Musica enchiriadis". Esitystapaa nimitettiin kyseisissä käsikirjoituksissa nimellä "organum". Alkuperäisen melodian eli "pää-äänen" rinnalla kulki "organum-ääni" yleensä siten, että äänien etäisyys toisistaan pysyi samana, tavallisesti kvinttinä. Molemmat äänet saatettiin myös kerrata oktaavia korkeammalta tai matalammalta rikkaamman soinnin aikaansaamiseksi. Tavaksi muodostui nimittää varsinaista päämelodiaan kuljettavaa ääntä "tenoriksi" (latinan sanasta "tenere", kannatella).


title: Keskiajan musiikki

text: "Musica enchiriadisin" kuvaama organum ei ollut varsinaisesti sävellystekniikka vaan tapa koristella laulettua musiikkia lisäämällä spontaanisti ääniä esityksen aikana. Guido Arezzolainen esitti teoksessaan "Micrologus" (noin vuodelta 1025) jo monimutkaisemman polyfonisen teorian, joka mahdollisti erilaiset vaihtoehdot toiselle äänelle, jonka kuoron kanssa laulava solisti saattoi esittää improvisatorisesti. Organum-ääni saatettiin myös säveltää valmiiksi ja kirjoittaa nuotteihin melodian kanssa. Ensimmäiset löydetyt nuottikäsikirjoitukset, jotka sisältävät myös organumin nuotitettuna, ovat 1000-luvun alkupuolelta. Näin polyfonia oli kehittynyt esitystekniikasta sävellystekniikaksi.


title: Keskiajan musiikki

text: 1100-luvun lopun käsikirjoituksissa alkoi ilmetä uusi organumin tyylisuunta, "vapaa organum", jossa organum-ääni on muuttunut vapaammaksi ja itsenäisemmäksi "tenoriääneen" verrattuna. Vapaassa organumissa organum-ääni sijaitsee yleensä tenorin yläpuolella, ja tenori- ja organum-äänet saattavat joskus myös ohittaa toisensa. Kuten vanhassa organumtyylissä, äänien väliset intervallit olivat kuitenkin aina keskiajalla puhtaina intervalleina pidettyjä kvartteja, kvinttejä tai oktaaveja. Vapaassa organumissa organumin esittivät pääasiassa solistit, jotka saattoivat improvisoida sen kuoron laulamaa tenoria vastaan.


title: Keskiajan musiikki

text: 1100-luvun lopussa ja 1200-luvun alussa Ranskassa syntyi niin sanottu Notre Damen koulukunta. Sen tärkeimmät edustajat olivat säveltäjät Perotinus (eli Pérotin) ja Leoninus (eli Léonin), jotka molemmat olivat opiskelleet musiikkia Pariisin yliopistossa ja toimivat Notre Damen katedraalissa. Nimettömän englantilaisen kirjoittama käsikirjoitus vuodelta 1275 kertoo Léoninin kirjoittaneen teoksen "Magnus liber organi", joka sisälsi kaksiääniset ("duplum organum") sävellykset kirkkovuoden suurien juhlien jumalanpalvelusten kaikkiin responsiivisiin osiin. Vaikka itse kirja on hävinnyt, on osia siitä säilynyt monissa käsikirjoituksissa. Myöhemmin Pérotin ja muut koulukunnan säveltäjät muokkasivat ja laajensivat kokoelmaa ja tekivät eri teoksiin vaihtoehtoisia osia ja kolmi- ("triplum organum") tai neliäänisiä ("quatrum organum") sovituksia.


title: Keskiajan musiikki

text: Notre Damen koulukunnan säveltäjät olivat antiikin ajan jälkeen ensimmäiset, jotka käyttivät nuottikirjoitusta, jossa esitettiin nuottien suhteellisten sävelkorkeuksien lisäksi myös niiden pituudet. Rytmien esittäminen perustui "rytmisiin moodeihin", jotka merkittiin numeroilla 1–6. Perustahtiyksikkö eli "tempus" oli aina jaoteltu kolmeen osaan. Periaatteessa ensimmäiseen rytmimoodiin sävelletty teos koostui kyseisen rytmikuvion toistamisesta, mutta koska samanlaisena toistettu rytmikuvio olisi ollut monotoninen, rytmistä moodia saatettiin vaihtaa tahti kerrallaan. Lisäksi monissa teoksissa eri äänet käyttivät eri rytmimoodia.


title: Keskiajan musiikki

text: Notre Damen koulukunta kehitti myös uuden polyfonisen sävellystyypin, "motetin", jossa olemassa olevaan kirkkolauluun lisättiin uusia sanoja yhdelle tai useammalle organum-äänelle. Uudet sanat olivat aluksi latinaa, mutta myöhemmin motetteja varten kirjoitettiin kansankielisiä tekstejä ja aiheet saattoivat olla maallisia. 1300-luvun puolivälistä eteenpäin motetista oli muotoutunut tärkein polyfonisen musiikin muoto.


title: Keskiajan musiikki

text: Kirkollisia aiheita käsitteleviä motetteja saatettiin esittää kirkossa, mutta ainakin maalliset motetit oli tarkoitettu viihteeksi aikansa koulutetulle eliitille: papistolle, aristokraateille ja muusikoille. Koska maallisissa moteteissa tenorin alkuperäisiä sanoja ei tarvinnut enää esittää, saatettiin ääni esittää myös soittimilla.


title: Keskiajan musiikki

text: Kirkkolaulujen tenorin irrottaminen kirkollisesta yhteydestä ja sen muuttuminen uusien sävellysten raaka-aineeksi loi uusia mahdollisuuksia sävellyksille. Sävellyksiin saatettiin lisätä kolmas ja joskus neljäskin ääni, joille saatettiin kirjoittaa myös omat tekstinsä (jolloin teosta nimitettiin kaksin- tai kolminkertaiseksi motetiksi). Pian motetteja kirjoitettiin myös alusta asti, esimerkiksi siten, että Notre Damen koulukunnan teoksen tenorimelodiaa käsiteltiin uudessa rytmimoodissa ja sen ympärille sävellettiin täysin uudet säestävät äänet. Motetit nimetään nykyisin yleensä yhdistelmänimellä, joka sisältää kaikkien äänien tekstien ensimmäiset sanat, esimerkiksi Adam de la Hallen säveltämä kolminkertainen motetti "De ma dame vient/Dieus, comment porroie/Omnes" (eli "Naiseltani tulee/Jumalani, kuinka voin/Kaikki yhdessä").


title: Keskiajan musiikki

text: Keskiajan loppupuolella, noin vuoteen 1250 mennessä, motetit olivat säännönmukaisesti kolmiäänisiä ja sisälsivät kaksi toisiinsa liittyvää tekstiä latinaksi tai kansankielellä ja joskus yhden molempia. Säveltäjät alkoivat käyttää tenorina myös muita sävelmiä kuin Notre Damen koulukunnan kirkkomusiikkia. Hieronymus de Moravia kuvasi tätä uutta käytäntöä sanalla cantus firmus, jolla tarkoitettiin yksinkertaisesti olemassa olevaa melodiaa, jota käytettiin polyfonian pohjana.


title: Keskiajan musiikki

text: 1300-luvulla Euroopassa tapahtui lukuisia mullistuksia suhteellisen rauhallisen 1200-luvun jälkeen. Syitä talouden alamäkeen ja epävakauteen olivat ilmaston tilapäinen kylmeneminen, miltei kolmasosan Euroopan väestöstä vienyt musta surma ja useat pitkäkestoiset sodat, kuten satavuotinen sota Englannin ja Ranskan välillä. Kirkko ajautui kriisiin paavien Avignonin vankeuden ja suuren skisman myötä. Yhteiskunnalliset mullistukset vaikuttivat myös aikansa musiikkielämään ja saivat aikaan uusien musiikkityylien syntymisen.


title: Keskiajan musiikki

text:
Noin vuodelta 1320 peräisin oleva ilmeisesti säveltäjän, runoilijan ja lopulta Meauxin piispan Philippe de Vitryn kirjoittama kirja "Ars nova" antoi nimensä uudelle ranskalaiselle musiikkityylille, joka kesti aina 1400-luvun alkuun asti. Ars novalle ominaiset piirteet syntyivät kahdesta uudesta rytmien merkitsemiseen liittyvästä keksinnöstä: nuottien pituuksia ryhdyttiin jakamaan kaksijakoisesti ("epätäydellisesti") perinteiseen kolmijakoisen ("täydellisen") jaon rinnalla, ja toinen mahdollisti siihen asti lyhyimmän pituusarvon ("semibreven") jakamisen pienempiin aikayksiköihin ("minimeihin"). "Jehan des Murs" esitteli noin vuoden 1340 tietämillä vielä yhden merkittävän nuottikirjoitukseen liittyvän innovaation, "mensuraalinotaation", joka on modernin tahtilajimerkinnän edeltäjä. Nämä keksinnöt mahdollistivat musiikin säveltämisen uusiin tahtilajeihin ja suuremman rytmisen joustavuuden teoksissa. Phillippe de Vitry käytti näitä menetelmiä säveltämissään isorytmisissä moteteissa.
"Ars novassa" käytettiin myös aikaisempaa vapaammin epäpuhtaita intervalleja, terssejä ja sekstejä. Vaikka nämä intervallit tuli edelleen purkaa puhtaisiin kvartteihin tai kvintteihin, ne saattoivat kestää pitempään tai niiden purkamista saatettiin pitkittää. Oktaavit ja rinnakkaiset kvintit olivat kuitenkin edelleen yleisiä, mikä erotti tämän musiikin seuraavan vuosisadan renessanssimusiikista. Ars nova -tyylin merkittävin säveltäjä oli Philippe de Vitryn lisäksi ranskalainen Guillaume de Machaut.


title: Keskiajan musiikki

text: Gregoriaaninen ja muut kirkkomusiikin muodot olivat kirkon perinnettä, jota harjoitettiin kirkon ja erityisesti luostarilaitoksen piirissä. Luku- ja varsinkin nuottienlukutaito olivat hyvin harvinaisia kirkon ulkopuolella, joten maallista musiikkia ei juuri kirjoitettu muistiin, eikä sitä siksi ole paljon säilynyt.


title: Keskiajan musiikki

text: Säilyneistä teoksista voidaan päätellä, että toisin kuin keskiajan kirkollisessa musiikissa, jonka tekstit olivat poikkeuksetta latinankielisiä, maallisessa musiikissa käytettiin kansankieliä, kuten ranskaa, saksaa tai italiaa. Kansankielisestä lyriikasta on parhaiten säilynyt eepoksia eli pitkiä sankarirunoja. Ranskassa tätä tyylilajia kutsuttiin nimellä "chanson de geste", ja tunnetuin säilynyt esimerkki niistä on "Rolandin laulu", joka kertoo Kaarle Suuren taistelusta maureja vastaan Espanjassa. Muita tunnettuja eepoksia ovat muun muassa englantilainen "Beowulf" ja saksalainen "Nibelungein laulu".


title: Keskiajan musiikki

text: Suurin osa keskiajalta säilyneistä kansankielisistä lauluista on lyyristä perinnettä, joka syntyi hoveissa ja ylimysten tukemana. Tämä suuntaus alkoi 1100-luvulla eteläranskalaisten trubaduurien, joiden kieli oli oksitaani, ja vanhaksi ranskaksi esiintyneiden pohjoisranskalaisten truveerien tuotannossa.


title: Keskiajan musiikki

text: Trubaduurit ja truveerit olivat säveltäjä-runoilijoita, joiden teoksia koottiin "chansonniersiksi", laulukirjoiksi, kutsuttuihin käsikirjoituksiin. Nykyaikaan saakka on säilynyt noin 2600 trubaduurirunoa, joista noin joka kymmenennen melodia tunnetaan, ja 2100 truveerirunoa, joista tunnetaan melodia noin kahdessa tapauksessa kolmesta. Trubaduuri- ja truveerirunous sai paljon vaikutteita arabialaisesta runoudesta, joka kulkeutui Etelä-Ranskaan maurien valloittaman Espanjan kautta. On jopa esitetty, että sanan "trubaduuri" juuret olisivat arabian kielen sanassa "tarab", joka tarkoittaa ilon siirtämistä.


title: Keskiajan musiikki

text: Trubaduurien ja truveerien laulut käsittelivät monia aiheita kuten politiikkaa, moraalisia kysymyksiä ja kirjallisuutta, mutta selvänä enemmistönä olivat rakkausaiheet. Laulut ovat yleensä kertosäkeellisiä, ja tanssimusiikissa kertosäkeen esittivät usein tanssijat. Melodia toistui samanlaisena jokaiselle runonsäkeelle ja siinä on tavallisesti yksi nuotti sanan tavua kohti. Maallisen musiikin säveltäjät eivät usein olleet saaneet teoreettista musiikkikoulutusta, minkä vuoksi musiikki ei aina sovi mihinkään keskiajalla käytetyistä kirkkosävellajeista. Monet kuitenkin noudattavat kirkkosävellajeja; yleisimmin käytettyjä kirkkosävellajeja olivat "doorinen" ja "miksolyydinen".


title: Keskiajan musiikki

text: Ranskassa ryhdyttiin Ars Novan vaikutuksesta säveltämään myös maallista musiikkia polyfonisesti. Kehittyi uusi chanson-tyyli, jossa tekstiä ja melodiaa kuljetettiin tenorin sijaan ylimmässä äänessä eli cantuksessa ja jota tuki hitaammassa tempossa liikkuva, usein tekstitön tenoriääni. Näiden kahden äänen ympärille saatettiin lisätä myös yksi tai kaksi muuta tekstitöntä ääntä: "kontratenori" samalle äänialueelle kuin tenori tai harvemmin nopealiikkeinen "triplum" ylä-ääniin. Nykyisen tutkimuksen valossa on todennäköistä, että esimerkiksi Guillaume de Machautin sävellyksissä kaikki äänet oli tarkoitettu esitettäväksi laulaen, vaikka monissa nykyisissä esityksissä käytetäänkin soittimia tekstittömien äänien esittämiseen. Keskeiset teoslajit olivat "virelai", "ballade" ja "rondeau", jotka erosivat keskeisimmin tekstien aihealueiden osalta. Balladet olivat tekstiltään vakavimpia ja käsittelivät pohtivia tai historiallisia aiheita, rondeaut olivat rakkauslauluja ja virelait rinnastivat luonnon kuvaukset rakkauden tunteeseen.


title: Keskiajan musiikki

text: Italiassa ranskalaisen "Ars Nova" -tyylin vastine oli "trecento" (tai "mille trecento" eli 1300-luku) -tyylisuunta. Italialaiset madrigaalit erosivat aikakauden ranskalaisesta musiikista siten, että niissä "cantus" ja "tenor"-äänet olivat itsenäisempiä ja usein toistivat toistensa teemoja. Tyylisuunnan merkittävimpänä säveltäjänä pidetään Francesco Landinia (noin 1325–1397), lapsena sokeutunutta munkkia, joka toimi San Lorenzon luostarin urkurina ja myöhemmin kappalaisena samassa kirkossa. Landini oli erityisen kuuluisa taitavana kannettavan urun soittajana. Vaikka Landini toimi kirkon piirissä, hänen sävellyksistään on säilynyt pääasiassa maallista musiikkia: ballatoja ja madrigaaleja.


title: Keskiajan musiikki

text: 1300-luvun loppupuolella säveltäjät alkoivat kehittää "Ars nova" -tyyliä pidemmälle. Avignonissa maanpaossa ollut paavin hovi toimi myös maallisen musiikin merkittävimpänä suojelijana, ja siellä sekä muissa Etelä-Ranskan ja Pohjois-Italian hoveissa kehittyi "Ars Subtilior", "hienovaraisempi tyyli". Tämä musiikki koostui pääasiassa rakkausaiheisista polyfonisista balladeista, rondeauista ja chansoneista. Musiikki oli tarkoitettu aikansa aristokratialle, ja se käytti kaikki aikansa melodiset, rytmiset, kontrapunktiset ja musiikin notaation mahdollisuudet. Teoksien nuotit tehtiin myös hyvin koristeellisiksi ja niissä pyrittiin erikoisuuksiin kuten rakkauslaulun esittämiseen sydämenmuotoisella nuotituksella. Monet tyylisuunnan teokset ovat rytmiikaltaan niin monimutkaisia, ettei vastaavia ei ole sävelletty ennen kuin 1900-luvulla.


title: Keskiajan musiikki

text: Vaikka varsinkin keskiaikainen kirkollinen musiikki oli pääasiassa vokaalimusiikkia, säestettiin lauluja luultavasti monenlaisilla soittimilla. "Vielle" oli yleisin keskiajalla käytetty jousisoitin ja nykyisen viulun edeltäjä. Viellet olivat muodoltaan ja kooltaan toisistaan poikkeavia, mutta yleensä niissä oli viisi kieltä, jotka oli viritetty kvartin tai kvintin päähän toisistaan.


title: Keskiajan musiikki

text: Cembalon ja pianon esi-isä puolestaan oli "psalttari", joka koostui puiseen kehikkoon kiinnitetyistä kielistä ja jota soitettiin kieliä näppäilemällä. Yleinen puhallinsoitin oli muun muassa poikkihuilu, joka oli valmistettu puusta ja josta puuttuivat nykyisen poikkihuilun läpät. Keskiaikainen trumpetti oli suora, ja siitä puuttuivat venttiilit, joten sillä saattoi soittaa vain harmonisen sarjan.


title: Keskiajan musiikki

text: 1100-luvulta alkaen luostarien kirkoissa alkoivat yleistyä urut, ja 1300-luvulla niitä oli jo suurissa katedraaleissakin. Suurien kirkkourkujen lisäksi käytettiin pieniä "portatum"-urkuja (lat. "portatum" kannettu) ja hiukan suurempia "positum"-urkuja (lat. "positum" paikalleen pantu), jotka olivat siirrettäviä, mutta jotka asetettiin pöydälle soittamista varten ja joihin tarvittiin apulainen pumppaaman ilmaa urkujen läpi.


title: Kalervo Palsa

text: Huugo Kalervo ”Kalle” Palsa, sarjakuvien nimiölehdellä myös Porno-Kalle ja markiisi de Palsa (12. maaliskuuta 1947 Porvoon mökki, Kittilä – 3. lokakuuta 1987 Kittilä), oli suomalainen kuvataiteilija. Palsan taide on luokiteltu milloin surrealismiksi, naivismiksi tai primitivismiksi. Palsa itse määritteli taiteensa fantastiseksi realismiksi.


title: Kalervo Palsa

text: Pekka Lehdon ohjaama Palsasta kertova elokuva "Kalervo Palsa ja kuriton käsi" valmistui vuonna 2005, mutta sen ensiesitys oli vasta vuoden 2013 Sodankylän elokuvajuhlilla.


title: Kalervo Palsa

text: Kalervo Palsa syntyi ja asui suurimman osan elämästään Kittilän "Narikalla", joksi pitäjän kirkonkylän keskustaa kutsutaan. Nuoruudessa Palsan köyhässä kodissa yöpyi paljon laitapuolen kulkijoita ja hän tutustui jo varhain elämän raadollisiin puoliin. Murrosiässä Palsa luki klassista kirjallisuutta, filosofiaa ja taidekirjoja. Hän alkoi kirjoittaa päiväkirjaansa vuonna 1962 tapahtumia ja ajatuksiaan. Ne julkaistiin postuumina 367 sivuisena kirjana "Kalervo Palsan päiväkirjat" (1990).


title: Kalervo Palsa

text: Vuonna 1967 kuvien tekeminen alkoi tulla yhä tietoisemmaksi toiminnaksi kirjoittamisen ohella. Samoihin aikoihin syntyi Palsan taiteellinen kuvasto ja symboliikka, joka erilaisina muunnelmina seurasi häntä usean vuoden ajan. Hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran Lapin taiteen vuosinäyttelyssä Rovaniemellä vuonna 1967.


title: Kalervo Palsa

text: Hän kirjoitti sukunsa ensimmäisenä jäsenenä ylioppilaaksi vuonna 1970. Opiskeltuaan kuvataidetta Helsingissä eri vaiheissa 1969–1978 ja matkusteltuaan maailmalla hän palasi kuitenkin aina vaatimattomaan mökkiinsä Kittilään, jossa hän myös kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1987.


title: Kalervo Palsa

text: Ujon ja pohdiskelevan luonteen toinen puoli oli boheemi, alkoholismiin ja perversioihin tarttunut taiteilija. Maalaukset olivat hyvin radikaaleja, esimerkiksi vuonna 1973 Palsan teokset jouduttiin kätkemään kuvataideakatemiasta presidentin saapuessa. Kuolema on keskeinen teema monissa teoksissa, ja osa teoksista leimattiin aikanaan jopa pornografiaksi.


title: Kalervo Palsa

text: 1970-luvun alussa keskellä synkintä talvea Palsa ilmoitti taiteilijaystävälleen Kyösti Kaukoselle haluavansa olla Euroopan synkin maalari.


title: Kalervo Palsa

text: Lempipuuhikseen "niin ikään runkkaamisen ja maalaamisen lisäksi" Palsa ilmoitti "kusemisen sillalta, mieluummin virtaavaan veteen, myötävirtaan", ja hänen mielestään "ei riitä, että maalaa kukkia, täytyy maalata hirttosilmukoitakin".


title: Kalervo Palsa

text: Vuoden 1986 New Yorkin matkaansa tuntemuksiaan kittiläläinen taiteilija kuvasi päiväkirjoissaan seuraavalla tavalla:


title: Kalervo Palsa

text: Palsaan vaikuttivat hänen nuoruudessaan Vincent van Gogh, Alpo Jaakola ja Vilho Lampi sekä kirjallisuudessa erityisesti August Strindberg. Myöhemmin tärkeiksi nousivat muun muassa Otto Dix, Edvard Munch ja Francis Bacon.


title: Kalervo Palsa

text: Taiteen olemus koostui Palsalla elämän raadollisuudesta, seksuaalisuudesta sekä kuoleman läsnäolosta. Elämänsä aikana hän maalasi yli tuhat taulua mitä erilaisimmilla tekniikoilla. Elinaikanaan Palsan taide leimattiin julkisuudessa pornoksi ja roskaksi. Vasta hänen kuolemansa jälkeen hänen taiteensa arvostus on noussut.


title: Kalervo Palsa

text: Palsa teki maalauksiensa ja akvarelliensa lisäksi mustaa huumoria sisältäviä sarjakuvia, joiden nimiölehdellä käytti oman nimensä ohella itsestään nimityksiä Porno-Kalle ja markiisi de Palsa. Sarjakuvissaan Palsa käsitteli muun muassa nekrofiliaa, masturbaatiota, miesten välistä seksiä, selibaattia, fetissejä, itsemurhaa ja niistä saattaa syntyä jopa vaikutelma kuin hän olisi luonut kuvitusta seksuaalisia perversioita käsittelevään teokseen. Palsa esiintyy itsekin hahmona joissain sarjakuvissaan. Palsan tunnetuimpiin sarjakuva-albumeihin kuuluu vuonna 1990 ensimmäisen kerran julkaistu "Eläkeläinen muistelee", josta on otettu jo kolme painosta. Lisätuloja Palsa hankki myös käännössarjakuvien tekstaajana. Hänen suomeksi tekstaamiinsa sarjakuviin kuuluvat muun muassa Valerian, Corto Maltese, Piko ja Fantasio sekä Smurffit.


title: Kalervo Palsa

text: Vuonna 1999 Palsan tukija ja ystävä Maj-Lis Pitkänen, jolle Palsa oli testamentannut taideteoksensa, lahjoitti Kiasmalle kokoelmansa, johon kuuluu arviolta 3000 piirustusta, luonnosta, maalausta, grafiikkaa ja veistosta. Kokoelman teoksia oli esillä Kiasmassa suuressa näyttelyssä otsikolla "Kalervo Palsa: Toinen tuleminen" vuonna 2002. Vuonna 2005 kuvattiin Pekka Lehdon elokuva "Kalervo Palsa ja kuriton käsi", joka on fiktiivinen elokuva Palsasta. Pääosaa esittää Janne Reinikainen. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2013.


title: Italian taide

text: Italian taide on käynyt historiansa aikana läpi useita vaiheita.


title: Italian taide

text: Rooman valtakunta ulottui loistonsa päivinä Atlantilta pitkälle Aasiaan ja Skotlannista Afrikkaan. Niinpä sen kulttuuri poimi vaikutteita laajalta alueelta. Roomalainen taide oli suurelta osaltaan kreikkalaisen jatkoa. Omintakeisen italialaisen taiteen alkeita voidaan huomata etruskilaisessa taiteessa, mutta varsinaisen pohjan laskee sille vasta varhaiskristitty taide. Jo ensimmäisillä kristityillä vuosisadoilla syntyy antiikkiseen taiteeseen pohjautuva katakombien seinämaalaus; kuvanveistoa edustavat lähinnä sarkofagien korkokuvat ja norsunluuveistokset.


title: Italian taide

text: 300-luvulta, jolloin kristinusko tuli valtionuskonnoksi, kirkkojen rakennuttaminen työllisti arkkitehteja. Kirkkojen päämuodot olivat basilika ja keskuskirkko. Tässä varhaiskristillisessä taiteessa roomalaisiin perinteisiin yhdistyi Bysantin vaikutusta varsinkin Ravennassa sekä vielä 900-luvulla esimerkiksi Venetsiassa (Pyhän Markuksen kirkko).


title: Italian taide

text: Romaaninen tyyli esiintyy 1000-luvulla, mutta on erilainen eri osissa niemimaata. Sen kuuluisimmat esimerkit ovat Pisassa (tuomiokirkko ja kello- eli ns. vino torni, kastekirkko ja Campo Santo eli hautausmaa). Kirkot on holvattu ja rakennettu tiilestä (esimerkiksi San Ambrogio Milanossa, Parman kastekirkko). Gotiikka ei tullut koskaan suosituksi Italiassa eikä Milanon tuomiokirkkoa lukuun ottamatta päässyt ratkaisevasti vaikuttamaan sen rakennustaiteeseen.


title: Italian taide

text: Luonteenomaisia 1200–1300-luvun italialaisille kirkoille ovat kupoli ja erillään olevat kellotornit eli kampaniilit kuten Firenzen ja Sienan tuomiokirkoissa. Elpyvä kaupunkielämä aiheuttaa huomattavien maallisten rakennusten rakentamisen, esimerkiksi Palazzo Vecchio Firenzessä ja Doge-palatsi Venetsiassa. Samoihin aikoihin esiintyy useita huomattavia kuvanveistäjiä kuten Pisanot. Maalaustaide vapautuu bysanttilaisesta vaikutuksesta; suuri uudistaja on Giotto. Pehmeämpää käsittelytapaa edustavat Duccio ja Simone Martini. Koko 1300-luvun (trecento) huomattavin taideteos on Pisan Campo Santon freskomaalaus "Kuoleman voittokulku".