title: Hauki

text: Hauki on opportunisti, eikä se karta mitään kalalajia ravintonaan: se pyrkii syömään aina helpoimmin saatavilla olevaa kalaa. Pääosin ravinto koostuu elinalueen muutamasta valtalajista. Hauki suosii yleensä runsaslukuisia sekä ominaisuuksiltaan helppoja saaliita, kuten hitaita uimareita ja heikosti parveutuvia lajeja. Muutokset lajistossa vaikuttavat hauen suosimiin lajeihin. Osittain tästä syystä eri vuodenaikoina hauet käyttävät ravinnokseen eri lajeja. Suomessa sisävesien tavallisimmat saalislajit ovat särki, salakka, muut särkikalat ja ahven ja rannikolla puolestaan särki, ahven, silakka, kivinilkka ja kolmipiikki. Pohjois-Amerikassa merkittävin ravintokala on todennäköisesti kelta-ahven. Paitsi pienempiä kaloja, hauki voi napata toisinaan myös sammakon tai uivan myyrän, joissain tapauksissa isokokoinen hauki tappaa jopa uivan vesilinnun poikasen.


title: Hauki

text: Vaikka hauki ei varsinaisesti valitse saaliskalojaan, sen oma koko vaikuttaa jossain määrin siihen, kuinka suuria kaloja se pyydystää. 35 senttimetriä pitkät hauet pyydystävät keskimäärin 8 senttimetrin ja 65 senttimetriä pitkät hauet 15 senttimetrin pituisia kaloja. Hauet voivat kuitenkin saalistaa jopa itsensä kokoisia kaloja tai syödä satoja pieniä poikasia. Pitkä ruumiinmuoto ja venyvä vatsalaukku mahdollistavat suurtenkin saaliiden nielemisen. Saaliin korkeutta tosin rajoittaa suu, joka aukeaa vain rajallisesti.


title: Hauki

text: Hauki on toisinaan kannibaali, eikä se epäröi syödä pienempää lajitoveriaan. Kannibalismia esiintyy sitä enemmän mitä huonommin muuta ruokaa on saatavilla. Toiset hauet saattavat olla jopa merkittävin ravinnonlähde paikoissa, joissa kalaston monimuotoisuus on suppeaa.


title: Hauki

text:
Merialueen kalastajat puhuvat usein ”silakkahauesta”, jolla tarkoitetaan silakkaparvia seurailevia, usein melko rotevan kokoisia haukia. Varmaa näyttöä näiden silakkaan erikoistuneiden haukien olemassaolosta ei ole kuitenkaan saatu. Ilmeisesti hauki on merelläkin vain opportunisti eli se suosii silakkaa mikäli sitä on saaliskaloista helpoimmin saatavilla.
Pienet hauet tarvitsevat ravintokalaa 5–10 kiloa kasvaakseen yhden kilon. Suurilla hauilla tämä suhde kuitenkin muuttuu ja on jopa 30:1, eli kasvaakseen kilon hauki tarvitsee kolmekymmentä kiloa ravintokalaa. Vaikka luku kuulostaa suurelta, ei suurikaan hauki haittaa sen saaliskalojen populaatioita. Hauilla on tärkeä rooli vesistön hyvinvoinnin kannalta rehevöitymisen hillitsijöinä: kun haukia on riittävästi, eivät särkikalakannat pääse runsastumaan liikaa. Useissa lähteissä on mainittu, että petokalojen osuuden vesistön koko kalakannasta tulisi olla noin 30–40 prosentin luokkaa, jotta tasapaino säilyisi.


title: Hauki

text: Hauki käyttää saalistaessa näköaistiaan, minkä takia se ruokailee valoisaan aikaan. Hauki saalistaa vaanien yleensä vesikasvillisuuden seassa tai isojen kivien ja uppopuiden suojassa. Koska hauki on erakko, se saalistaa yksin eikä juuri koskaan aja saalistaan takaa.


title: Hauki

text: Kun potentiaalinen saaliskohde on havaittu, hauki kääntyy kohti saalistaan. Näin se pystyy silmillään arvioimaan etäisyyden paremmin. Sameammissa vesissä näköaistin merkitys vähenee ja kylkiviiva-aistin kasvaa.


title: Hauki

text: Hauki saattaa lähestyä uhriaan hitaasti, ja sopivalla etäisyydellä se jännittää ruumiinsa S-kirjaimen muotoon ja syöksyy uhrin kylkeen. Syöksyyn se pystyy käyttämään jännityksen ansiosta koko kylkilihaksistoa, ja sitä tehostaa takana olevien evien suuri pinta-ala. Hauki kääntää saaliinsa suussaan ja nielee sen pää edellä. Akvaariokokeiden perusteella hauki odottaa yleensä niin kauan, kunnes saalis on noin puolen ruumiinmitan päässä, ja isku osuu lähes aina saaliin keskikohtaan. Hauen terävät, pitkät ja taaksepäin suuntautuneet hampaat tekevät saalin pakoyrityksen lähes mahdottomaksi.


title: Hauki

text: Skotlannin tasolla haukikoiraat saavuttavat sukukypsyyden kaksivuotiaina ja naaraat kolmevuotiaina. Pohjoisemmassa yksilöiden kehitys saattaa olla hieman hitaampaa. Hauen ensimmäiseen kutuun vaikuttavat useat tekijät, muun muassa lämpötila ja ravinnon saatavuus.


title: Hauki

text: Hauet kutevat keväällä pian jäiden sulamisen jälkeen. Ne alkavat etsiä kutupaikkoja, kun veden lämpötila on noin 8–12 °C-astetta. Kutu tapahtuu siksi levinneisyysalueen eteläosissa aiemmin kuin sen pohjoisosissa. Yleensä hauet kutevat maalis–toukokuussa, mutta esimerkiksi Lapissa joskus vasta heinäkuussa.


title: Hauki

text: Hauet kutevat mataliin kasvillisuuspohjaisiin paikkoihin. Koiraat tulevat kutupaikalla ensin ja naaraat vähän myöhemmin. Kudun aikana koiras ui naaraan viereen. Tämä torjuu kosijan, jos ei ole vielä valmis kutuun. Valmis naaras ui hitaasti ja koiras alkaa seurata sitä. Kun niiden silmät ovat samalla kohdalla, koiras työntää ulos kiduskannen alaosan ja kiduspoimun, jotka näyttävät valkoisilta tummaa taustaa vasten. Kutevat kalat alkavat uida kiemurrellen ja kasvavalla nopeudella. Koiras tönäisee naarasta pari kertaa pyrstöllään. Sen jälkeen kun sukupuoliaukot ovat asetettu lähekkäin, mätiä ja maitia purkautuu ulos. Hedelmöityneet mätimunat leviävät ympäriinsä koiraan heilautettua pyrstöään. Mäti tarttuu heikosti, eikä sitä tule kerralla kuin pieni määrä.


title: Hauki

text: Kutupari toistaa menot useita kertoja ja liikkuu laajalla alueella. Kookkaat naaraat kutevat muutaman päivän, minkä aikana ne parittelevat usean koiraan kanssa. Mäti leviää tällaisen parittelukäyttäytymisen ansiosta laajalla alueella, mikä varmistaa sen, että osa siitä päätyy kehityksen kannalta hyvään paikkaan. Tämä estää myös poikasten kasautumisen ja vähentää näin ravintokilpailua.


title: Hauki

text: Mätimunan halkaisija on 2,6–3 millimetriä. Niitä on 45 senttimetrin pituisessa hauessa noin 25 000 ja 90 senttimetrin pituisessa noin 125 000. Munat tarttuvat vesikasveihin. Jos vedenpinta laskee munimisen jälkeen nopeasti, tulvaniityillä voi tuhoutua merkittäviä määriä mätimunia. Poikaset kuoriutuvat kahdessa viikossa, jos vesi on 10-asteista. Tästä seuraa ruskuaispussivaihe, jonka aikana poikaset ovat kiinni vesikasveissa päässä sijaitsevalla kiinnittymisrauhasella. Poikaset saattavat tehdä jo sen aikana joitakin lyhyitä uintimatkoja. Ruskuaispussi kuluu loppuun noin kahdessa viikossa, jolloin poikanen alkaa uida. Se on 12 millimetriä pitkä, ja sen suu on avautunut. Muutaman päivän päästä poikanen käy ensimmäisen kerran pinnalla täyttämässä uimarakkonsa ilmalla.


title: Hauki

text: Hauet ovat paikkauskollisia kaloja, jotka liikkuvat vähän pidempiä matkoja pelkästään kutuaikana. Tutkimuksissa on havaittu, että koemielessä pyydetyt, eri paikkaan kuljetetut ja vapautetut hauet ovat hakeutuneet usein ja varsin nopeasti takaisin samoille paikoille, joista ne aluksi pyydettiin. Tästä on päätelty, että hauki viettää suurimman osan elämästään muutaman neliökilometrin alueella. Vaikka hauki ei vaellakaan, se liikkuu alueellaan aktiivisesti. Se vaihtelee suojapaikkojaan muun muassa ravinnontarpeen, veden lämpötilan, happipitoisuuden ja kirkkauden, saaliskalojen liikkeen ja vuodenaikojen vaihtelun mukaan.


title: Hauki

text: Pidempiä vaelluksia hauki tekee vapaaehtoisesti lähinnä silloin, kun sopivia kutupaikkoja on alueella niukasti tarjolla. Esimerkiksi Pohjanlahdella hauet lisääntyvät usein mielellään rannikon tuntumassa sijaitsevilla järvillä ja lammilla, joista on puro- tai muu yhteys mereen. Nämä sisävedet lämpenevät keväällä nopeasti ja ravinto- ynnä muut olosuhteet ovat hauenpoikasten kannalta muutenkin otollisemmat kuin erityisesti pohjoisen merialueen melko karuilla rannoilla.


title: Hauki

text: Hauet liikkuvat vesissä myös pystysuunnassa. Kesäisin hauet liikkuvat enemmän syvemmällä, viileissä vesissä. Talvella puolestaan hauet nousevat lähelle pintaa, kun pohjan happipitoisuudet alkavat laskea.


title: Hauki

text: Hauki on pääosin kuluttaja, koska se on ravintoketjunsa huippulaji. Lajien välisessä vuorovaikutuksessa hauki on erityisesti saalistaja, joka vaikuttaa saalislajeihinsa ja kilpailijoihinsa. Haukiyksilöihin puolestaan ei kohdistu kovinkaan suurta painetta saalistajien taholta.


title: Hauki

text: Ihmisten lisäksi aikuisia yksilöitä saalistetaan satunnaisesti, kun ne ovat kutemassa matalassa vedessä. Munia ja nuoria yksilöitä käyttävät ravinnokseen myös muut kalat, vesilinnut, nisäkkäät ja jotkin hyönteiset, kuten suursukeltajat. Minkki ja saukko saalistavat haukia, ja sääksi on sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa yleinen haukia syövä petolintu. Linnuista myös harmaahaikaran, merimetson, valkopäämerikotkan, uivelon, silkkiuikkujen ja kuikkien on havaittu käyttävän haukia ravinnokseen.


title: Hauki

text: Koska hauki on ravintoketjun huippulaji, monet ympäristömyrkyt kertyvät haukiin. Vuonna 2000 julkaistiin tutkimus, jossa havaittiin, että 20 järvessä Kanadan kilven alueella metyylielohopean pitoisuudet ylittivät Maailman terveysjärjestön ihmisravinnolle tehtyjen suositusten raja-arvot. Hauissa on havaittu 1990-luvulla myös kohonneita PCB- ja DDT-arvoja.


title: Hauki

text: Haukea on istutettu laajalle alueelle, ja se on vieraslajina vaikuttanut kalakantoihin. Haukea on istutettu kontrolloimaan myös muita vieraslajeja, erityisesti karppia useissa Yhdysvaltain osavaltioissa. Pääosin haukea on istutettu tarkoituksenmukaisesti, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa sen istutuksia on tehty myös laittomasti.


title: Hauki

text: Koska hauki on opportunisti, se saattaa vaikuttaa negatiivisesti saaliskalojen määrään. Hauki saattaa aiheuttaa suuria populaatiomuutoksia ja jopa joidenkin lajien paikallisen häviämisen. Suurin vaikutus hauen leviämisellä on ollut särkien määrään. Lisäksi se kilpailee Pohjois-Amerikassa samasta ravinnosta jättihauen kanssa. Tämän on pelätty vaikuttavan lohikalojen määrään, mutta tutkimustuloksia asiasta on vain vähän.


title: Hauki

text: Hauki saattaa risteytyä jättihauen kanssa. Vaikka hauen ja jättihauen koiraspuoleiset jälkeläiset ovat steriilejä, naaraat ovat usein hedelmällisiä.


title: Hauki

text: Hauelta on löydetty useita eri loislajeja, mihin on todennäköisesti syynä hauen ruokailutottumusten monipuolisuus. Vuonna 1980 tehdyssä tutkimuksessa Manitoban hauilta löydettiin kahdeksantoista loiseläinlajia. Niistä yleisimpiä olivat tiehytmatoihin kuuluva "Uvulifer ambloplites" ja sukkulamatoihin kuuluva "Raphidascaris acus". Muita tavallisia loisia ovat erilaiset heisimadot ja pintaloisina kalajuotikkaat ja kalatäit. Tavallisimmat heisimadot ovat haukimadot ja lapamadot. Haukimadot elävät yleisinä hauen suolessa, mutta ne eivät juurikaan haittaa muuten tervettä yksilöä. Mittarijuotikkaita voi olla kylmän veden aikaan hauen iholla kymmenittäin. Ne imevät verta, kuten myös kalatäit. Kummatkaan eivät kuitenkaan aiheuta ongelmia hauelle.


title: Hauki

text: Hauilla tavataan muutamaa näkyvää sairautta, kuten sarkomatoosia ja läikkätautia. Sarkomatoosin oireet ilmenevät nahasta runsaasti kohollaan olevina verestävinä kasvainpahkuroina kyljissä peräaukon tuntumassa, mutta ne voivat levitä myös koko kalaan ja nahasta syvemmälle lihaksistoon. Sarkomatoosi on tarttuva sairaus, jonka vuoksi sarkomatoottista kalaa ei pitäisi laskea uudelleen veteen tartuttamaan muita kaloja. Itämerellä Ahvenanmaan eteläpuolella olevilla hauilla on yli 20 prosentilla yksilöistä löydetty näitä kasvaimia. Kasvaimia on Irlannissa ollut joissain populaatioissa 12,5 prosentilla hauista ja Pohjois-Amerikassa 20 prosentilla. Tutkimuksissa on havaittu todisteita siitä, että retrovirukset saattaisivat aiheuttaa haukien sarkomatoosia.


title: Hauki

text: Läikkätaudiksi kutsutaan erilaisia bakteerien aiheuttamia ihovaurioita. Se aiheuttaa vaihtelevan kokoisia haavoja ja suomuttomia kohtia. Erityisen helposti läikkätautia saavat aiemmin ihovaurioita kokeneet tai muuten stressaantuneet yksilöt. Läikkätautiin tiedetään kuolleen haukia.


title: Hauki

text: Usein erityisesti viljeltyihin lohikaloihin liitettyä VHS-tautia esiintyy myös hauen hautomoissa. Lisäksi sitä on havaittu Euroopassa luonnossa eläviltä yksilöiltä.


title: Hauki

text: Hauki on yksi haukien suvun seitsemästä lajista. Carl von Linné antoi hauelle sen tieteellisen nimen "Esox lucius". "Esox" tulee vanhasta latinasoidusta galliankielisestä sanasta, joka tarkoitti isoa kalaa. Sanaa käytti muun muassa luonnontieteilijä Plinius. "Lucius" on puolestaan vanha latinankielinen sana kalalle.


title: Hauki

text: Hauki on sukunsa ainoa laji, jota tavataan koko holarktisella alueella. Kolmea lajia tavataan vain Pohjois-Amerikassa ja kolmea Euroopassa. Lajin hauki kantamuodon syntypaikka ei ole täysin selvillä. Lajiston määrä ja fossiiliaineisto viittaavat siihen, että hauki olisi lähtöisin Pohjois-Amerikasta, mistä se olisi levinnyt Euraasiaan Beringian kautta.


title: Hauki

text: Hauen pohjoisamerikkalaisten ja eurooppalaisten yksilöiden välinen perinnöllinen muuntelu on pientä. Tämä on yleistä pohjoisilla makean veden kaloilla, koska jääkauden aikana laji on pystynyt selviytymään vain muutamissa refugeissa ja yksilömäärä on ollut pieni. Vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan hauesta pystyy erottamaan kolme kehityslinjaa. Kaksi niistä on lähtöisin eurooppalaisesta refugista ja yksi itäaasialaisesta refugista, josta laji levisi jääkauden jälkeen myös takaisin Pohjois-Amerikkaan.


title: Hauki

text: Vaikka hauet ovat geneettisesti melko samanlaisia Euroopassa ja Amerikassa, eteläisen Euroopan populaatioissa – erityisesti Adrianmeren valuma-alueella, Italiassa, Tonavan altaassa ja Ranskan lounaisosissa – on selvästi enemmän vaihtelua. Hauen uskottiin pitkään olevan sukunsa ainoa laji Euroopassa, mutta 2000-luvulla tehdyt tutkimukset ovat paljastaneet, että Euroopassa on kolme haukilajia. Vuonna 2011 löydettiin Italiasta "Esox cisalpinus" ja vuonna 2014 Ranskasta "Esox aquitanicus".


title: Hauki

text: Haukea on kalastettu ruoaksi jo pitkään. Parhaiten hauen kalastusta on dokumentoitu Suomessa ja entisen Neuvostoliiton alueella. Kanadassa haukea on pyydetty erityisesti Suurilta järviltä, Manitobasta ja Saskatchewanista Se on ollut suosittu ruokakala, koska sitä on pystynyt pyydystämään vaivattomasti ympäri vuoden.


title: Hauki

text: Luonnonvarakeskuksen mukaan Suomen haukisaalis vuonna 2015 oli 7,53 miljoonaa kiloa. Sisävesistä pyydystettiin 6,5 miljoonaa kiloa ja merialueilta miljoona kiloa. Vapaa-ajankalastajat saivat saaliikseen 7,18 miljoonaa kiloa ja ammattikalastajat 349 000 kiloa. Kokonaissaalis on pudonnut selvästi 1990-luvun lopusta ja 2000-luvun alusta. Hauen vuosisaalis vuonna 1999 oli 11,3 miljoonaa ja vuonna 2000 10,1 miljoonaa kiloa. Ammattikalastajat ovat pyydystäneet 2000-luvulla keskimäärin 346 000 vuodessa. Määrä on pysynyt suurin piirtein samana, vaikka se onkin vaihdellut vuosittain. Hauki oli vuonna 2011 ammattikalastajien yhdeksänneksitoista eniten pyydystämä kalalaji. Vapaa-ajankalastajilla hauki on kuitenkin toiseksi tärkein saalislaji ahvenen jälkeen.


title: Hauki

text: Haukea pyydetään pääasiassa verkoilla, katiskoilla, vieheillä, täyillä ja iskukoukuilla. Myös rysäpyynti ja tuulastus voivat tuottaa hyvän haukisaaliin. Suomessa hauen pienin sallittu saaliskoko oli ennen 40 senttiä, mutta alamitta poistettiin vuonna 1993.


title: Hauki

text: Suomessa hauki on suosittu ruokakala, vaikkakin vähärasvaisena kalana joidenkin mielestä hiukan mauton verrattuna vaikkapa rasvaisempiin lohikaloihin. Varsinkin isoja haukia pidetään puisevan tuntuisina, minkä takia ihmisravinnoksi myytävät hauet luokitellaan Suomessa kolmeen eri luokkaan. Parhaaseen I-luokkaan kuuluvat alle kaksikiloiset ja heikoimpaan III-luokkaan yli neljäkiloiset hauet.


title: Hauki

text: Ranskalainen keittiö tunnistaa myös hauen, vaikka haukea ei juurikaan arvosteta kalaruokien raaka-aineena. Vaikka usein toisin uskotaan, hauki on Ranskassa yleisesti edullista ja esimerkiksi halvempaa kuin lohi.


title: Hauki

text: Suomessa jo yli kiloisten haukien käyttö ihmisravintona ei ole kovin suositeltavaa, sillä hauissa on havaittu haitallisia määriä raskasmetalleja, joita kertyy lajina pitkäikäisen hauen elimistöön sen ravinnosta – hauki on vesistössä usein ravintoketjun huipulla. Haukien elohopeapitoisuuksissa on kuitenkin suurta järvi- ja merialuekohtaista vaihtelua. Lasten, nuorten ja hedelmällisessä iässä olevien ei suositella haukien syömistä kuin 1-2 kertaa kuukaudessa. Raskaana olevien ja imettävien äitien ei tule syödä haukea ollenkaan.


title: Hauki

text: Hauki on melko ruotoinen kala, mutta se pystytään fileoimaan vähäruotoiseksi. Fileoidessa turhaa ruotojen katkomista tulisi välttää, koska kypsästä lihasta kokonaiset ruodot on helpompi poistaa. Jos hauesta käytetään vain fileet, sen hukkaprosentiksi tulee noin 40. Hävikkiin heitettävä osuus pienenee, jos ruodut ja muut sopivat osat käytetään esimerkiksi kalaliemeen. Fileoitavaa haukea ei välttämättä tarvitse suolistaa, vaikka se onkin suositeltavaa, jotta voitaisiin estää sapen puhkeaminen fileointivaiheessa.


title: Hauki

text: Myös hauen mätiä käytetään ravinnoksi. Ennen syömistä se pitää kuitenkin pitää vähintään vuorokauden pakastuslämpötilassa, jotta mahdolliset loistartunnat saadaan estettyä.


title: Hauki

text: Haukia alettiin kasvattaa Euroopassa 1970-luvulla. Kasvatuksessa tähdättiin pääosin poikasten tuottamiseen urheilukalastusta varten, vaikkakin Suomessa myös kalastusteollisuus on hyötynyt kasvatuksesta. Vaikka hauen kasvattamoja on Pohjois-Amerikassa, alan tutkimus on keskittynyt Ranskaan ja itäiseen Eurooppaan.


title: Hauki

text: Hauki saattaa hyökätä myös ihmisen kimppuun. Suomessa kesäisin uutisoidaan muutamia kertoja haukien aiheuttamista puruhaavoista. Kalataloustieteen professorin Hannu Lehtosen mukaan hyökkäykset saattavat johtua refleksistä. Sameissa vesissä hauet eivät välttämättä huomaa ohi liikkuvan kohteen kokoa, vaikka hauet eivät todennäköisesti pure saalistustarkoituksella niin isoa saalista, jota ne eivät pysty nielemään. Hauki päästää kuitenkin irti nopeasti otettuaan esimerkiksi nilkasta kiinni huomattuaan saaliin turhan isoksi.


title: Hauki

text: Hauki yhdistettiin usein suomalaisessa mytologiassa kuolemaan, vaikka se oli myös arvostettu ruokakala ja tarinoiden jättiläiskala. Sen uskottiin pystyvän kulkemaan kuolleiden ja elävien maailman välillä, esimerkiksi uimalla järven pohjan kautta toiseen maailmaan. On myös taltioitu uskomuksia, joissa kuollut joutui poikkeuksellisesti ”hauen suoleen” eikä tavanmukaisesti Manan majoille. ”Hauen suoli” oli erityisen lopullinen kohtalo. Sinne joutunut vainaja ei ollut tavalliseen tapaan vainajana tavoitettavissa, eikä tietäjäkään saanut sieltä ketään nostettua, ei edes itseään jos sinne joutui. Hauelle annettiin joskus tehtäväksi viedä elävän ihmisen sielu tuonelaan, mistä uskottiin seuraavan vakava sairastuminen.


title: Hauki

text: Hauki on tunnettu nimellä Veenkoira, ja se on myyteissä antanut tulen ja soiton. Se on ollut järviseutujen kalaemuu. Taikamenoissa hauen luut olivat merkittävässä asemassa. Väinämöisellä oli hauen leukaluusta tehty kantele, joka oli henkisen rikkauden lähde. Hauen pään luilla oli kaikilla oma nimensä, ja ne viittaavat maatalouteen, kalastukseen ja šamanismiin. Hauen päätä ja koukkuluuta on käytetty arpaluuna. Hauen luilla pystyi myös lisäämään sato-onnea.


title: Hauki

text: Tietoja hauen palvonnasta ei ole, mutta sen myyttistä asemaa korostavat monet tarinat. Se liittyy Ilmarisen ja Väinämöisen urotekoihin, esimerkiksi kosintamyytissä Ilmarinen vie voitonmerkkinä Pohjolan emännälle hauen pään.


title: Hauki

text: Suomessa on aikoinaan laitettu kaivoon tai lähteeseen haukia, niin sanottuja aljohaukia, joiden tehtävä oli inkeriläisten lemmikkikäärmeillä. Se oli suojeleva haltijakala. Lisäksi hauki söi kaivosta sammakkoja ja toimi eräänlaisena vedenlaadun mittarina.


title: Siika

text: Siika ("Coregonus lavaretus") on Euraasian pohjoisosien sisä- ja murtovesissä elävä lohikalojen lahkon parvikala.


title: Siika

text: Siika on erittäin monimuotoinen kala, josta voi samassakin järvessä elää morfologisesti, ravinnonkäytöltään, kasvunopeudeltaan ja kutukäyttäytymiseltään hyvin erilaisia muotoja tai populaatioita.


title: Siika

text: Suomessa on erotettu viisi tai kuusi pääasiallista siikamuotoa: pohjasiika, karisiika, vaellussiika, järvisiika, planktonsiika ja tuppisiika. On pitkään ollut kiistanalaista, ovatko nämä erillisiä lajeja. Suomessa nykyään vallitsevan käsityksen mukaan ne kuitenkin katsotaan kaikki yhteen ja samaan lajiin "Coregonus lavaretus" kuuluviksi, eikä niitä pidetä edes alalajeina. Toinen siikojen suvun ("Coregonus") Suomessa luonnonvaraisena elävä laji on muikku. Lisäksi joihinkin Suomen vesiin on istutettu siperialaista peledsiikaa.


title: Siika

text: Siialla on hopeanväriset kyljet ja harmaat evät. Selkäevän ja pyrstöevän välissä sillä on lohikaloille ominainen rasvaevä. Siian pää ja suu ovat pienehköt muuhun ruumiiseen nähden. Pieni siika saattaa muistuttaa ulkonäöltään erehdyttävästi muikkua. Siian ja muikun erottaa periaatteessa leukojen pituudesta, siialla yläleuka on alaleukaa pidempi, muikulla päinvastoin.


title: Siika

text: Ulkonäöltään eri siikamuodot ovat lähellä toisiaan ja ruumiinrakenteen erot ovat pieniä. Eri muotojen erottelussa käytetään perustana etummaisten kiduskaarien siivilähampaiden lukumäärää. Siivilähampaiden lukumäärä vaihtelee siikamuodosta riippuen alle 20:stä yli 40:een seuraavasti:


title: Siika

text: Eri siikamuotojen kasvunopeus vaihtelee suuresti. Nopeakasvuisin muoto on vaellussiika, joka 7-vuotiaana on noin 50 cm:n mittainen ja painaa noin 1 kg. Eräissä Lapin järvissä elävät siikamuodot kasvavat erittäin hitaasti ja ovat 6-vuotiaina vain noin 15 cm pitkiä ja alle 30 gramman painoisia. Suomessa suurin 2000-luvulla pyydetty siika on painanut 7,08 kilogrammaa.


title: Siika

text: Inarijärvessä ja eräissä sen lähijärvissä elävää kääpiöitynyttä siikaa, joka on hieman muikkua suurempi, kutsutaan muun muassa reeskaksi tai tuppisiiaksi ("Coregonus lavaretus f. wartmanni"). Reeska on tärkeää ravintoa taimenelle, nieriälle ja järvilohelle. Rääpys on toinen pienen Lapin kääpiösiian nimitys. Kookkaiksi kasvavista merikutuisista siioista on käytetty nimeä saaristosiika.


title: Siika

text: Siian levinneisyys ulottuu Länsi- ja Keski-Euroopasta halki Pohjois-Aasian. Eteläisimmät esiintymisalueet Euroopassa ovat Alpeilla ja Karpaateilla. Pohjois-Amerikassa euraasialaisen siian korvaa hyvin lähisukuinen sillisiika ("Coregonus clupeaformis"). Arktisissa ja Pohjois-Amerikan vesissä elää myös useita muita, selvemmin erillisiä siian suvun lajeja (mm. muksunsiika, peledsiika, omulsiika).


title: Siika

text: Suomessa siika on levinnyt koko maahan, sekä merialueilla että sisävesissä. Jokiin vaeltavan siian lisääntymisolosuhteet heikentyivät suuresti jokien rakentamisen yhteydessä. Siikaa on sen jälkeen istutettu runsaasti kantojen ylläpitämiseksi sekä alkuperäisiin että uusiin vesistöihin.


title: Siika

text: Itämeressä eläviä siikamuotoja ovat vaellussiika, joka nousee jokiin kudulle, sekä meressä kuteva karisiika. Muut siikamuodot ovat sisävesikaloja; myös vaellussiialla ja karisiialla on pelkästään sisävesissä eläviä kantoja.


title: Siika

text: Siika viihtyy puhtaissa, kylmissä ja hapekkaissa vesissä. Eri siikamuotojen elinympäristöt ja -tavat eroavat toisistaan.


title: Siika

text: Vaellussiika tekee laajoja syönnösvaelluksia Itämeressä ja nousee syksyllä jokiin kutemaan. Alun perin tämä siika lisääntyi Suomessa noin 30:ssä rannikon joessa, lisäksi Kemijoen ja Vuoksen vesistöissä on puhtaita sisävesikantoja. Jokirakentaminen tuhosi suuren osan jokikannoista, joita on sittemmin tuettu kymmenin miljoonin istukaskaloin vuodessa. Kutumenestys luonnossa on heikkoa, ja vaellussiika on nykyään Suomessa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.


title: Siika

text: Karisiika elää koko ikänsä meressä ja kutee karikoilla. Myös esimerkiksi Laatokassa elää karisiiaksi luokiteltuja populaatiota. Karisiian osuus siikasaaliista on vähentynyt selvästi Pohjanlahdella, jossa se elää yhdessä istutuksin tuetun vaellussiian kanssa. Selkämereltä sitä ei nykyisin saada, ja siellä laji katsotaan vaarantuneeksi.


title: Siika

text: Planktonsiika on joissa ja virtaavissa salmissa kuteva sisävesien siikamuoto, joka kasvuvaiheessaan syönnöstää järvissä. Se esiintyy alkuperäisenä useissa osissa Oulujoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöalueita. Luontaiset kannat ovat heikentyneet vesirakentamisen takia. Kantoja tuetaan viljelyyn otettujen kantojen istutuksilla kaikilla vesistöalueilla. Planktonsiika on Suomessa vaarantunut.


title: Siika

text: Järvisiika kutee järvissä ja syö pääasiassa planktonia. Siitä tunnetaan Kemijoen, Oulujoen, Kymijoen ja Vuoksen vesistöistä alle 20 esiintymää, joista osaa tuetaan istutuksin. Se on saattanut sekoittua muiden siikamuotojen kanssa, ja katsotaan silmälläpidettäväksi.


title: Siika

text: Pohjasiika on Jäämereen laskevien vesien kala, joka Suomessa esiintyy Paatsjoen (Inarijärvi), Tenojoen, Pistojoen ja Oulankajoen (Kuusamon järvet) vesistöissä. Se kutee joissa ja kasvaa järvissä, joissa se harvahampaisena syö lähinnä pohjaeläimiä. Se on Suomessa elinvoimainen.


title: Siika

text: Tuppisiika on pienikokoiseksi jäävien siikojen ryhmä, jota tavataan niin Itä- ja Keski-Suomessa, Kuusamossa kuin Lapissa. Nämä siikamuodot voivat olla joko joki- tai järvikutuisia. Tuppisiika katsotaan elinvoimaiseksi.


title: Siika

text: Poikasiässä siika syö eläinplanktonia. Harvasiivilähampaiset muodot siirtyvät kasvaessaan syömään kalanpoikasia ja pohjaeläimiä kuten surviaisentoukkia, hankajalkaisia, vesikirppuja, kotiloita ja simpukoita. Myös pienet kalat kelpaavat ravinnoksi siialle. Tiheäsiivilähampaiset muodot kuten järvi- ja planktonsiika syövät koko ikänsä pääasiassa planktonravintoa. Mikäli muikkuja on paljon, järvi- ja planktonsiiat joutuvat kamppailemaan tehokkaampien muikkujen kanssa eläinplanktonista. Siiat saattavat syödä myös oman lajin sekä muiden kalojen mätiä.


title: Siika

text: Sukukypsyyden siika saavuttaa keskimäärin 4–5-vuotiaana. Siika kutee syksyllä. Kutu ajoittuu syyskuusta joulukuuhun, kun vesi on 2–5-asteista. Vaellus-, plankton- ja pohjasiika kutevat jokiin, kun taas meressä elävä karisiika puolestaan kutee ulkokareilla. Järvisiika kutee järvessä rantojen lähettyvillä. Kutu tapahtuu 0,5–4 metrin syvyydessä, hiekka- ja sorapohjaisilla alueilla. Kutiessaan naaras ja koiras ovat kyljikkäin laskien mädin veteen. Kun siiat ovat kuteneet, ne jäävät vähäksi aikaa kutupaikoille syöden näkyviin jäänyttä kutua. Poikaset kuoriutuvat keväällä jäiden lähdön aikoihin.


title: Siika

text: Suomessa siian viljely ruokakalaksi alkoi varsinaisesti 2000-luvun alussa. Vuosituotanto nousi nopeasti vuoden 2013 1,2 miljoonaan kiloon, joka oli noin 9 % maan koko kalanviljelystä. Tuotannon arvo oli tuottajahinnoin noin kahdeksan miljoonaa euroa.


title: Särki

text: Särki ("Rutilus rutilus") on särkikalojen heimoon kuuluva makean ja murtoveden kala. Sillä on punaiset silmät ja punaiset vatsanpuoleiset evät. Särjen peräevä on lyhyt ja sen suomut ovat suuria. Särki kasvaa tavallisesti 15–25 cm:n pituiseksi, joskus jopa 45 cm pitkäksi. Särkeä muistuttavia suomalaisia kalalajeja ovat seipi, sorva, säyne, toutain ja turpa. Särki on ahvenen ja hauen jälkeen Suomen kolmanneksi yleisin kalalaji.


title: Särki

text:
Särki esiintyy Aasian länsiosissa ja miltei koko Euroopassa, ei kuitenkaan Espanjassa, Italiassa tai Kreikassa. Suomessa se esiintyy yleisenä pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Rehevöityneissä järvissä särki on usein yleisin kalalaji. Tällaisista järvistä on yritetty vähentää biomassaa hoitokalastamalla särjet pois tiheällä verkolla, rysällä tai nuotalla. Särkien määrää voidaan pienentää myös istuttamalla petokaloja, esimerkiksi kuhaa tai haukea. Särki on parvikala, ja jos kalastaja osuu särkiapajalle, kalaa voi tulla paljonkin. Kesäpäivinä särkiparvet pysyvät lämpimässä pintavedessä, ja siksi särki onkin varsin yleinen onkisaalis. Särjet syövät pienikokoisina eläinplanktonia ja suurempikokoisena enimmäkseen pohjaeläimiä. Särki kutee toukokuusta kesäkuun alkupuolelle. Särjen mäti on takertuvaa.
Särkeä ei juurikaan arvosteta ruokakalana, koska siinä on melko paljon ruotoja. Särki kelpaa kuitenkin hyvin ruokakalaksi. Särkeä hyödynnetään myös lemmikkieläinten ja turkiseläinten ravintona. Särki on lisäksi suosittu syöttikala ravustuksessa ja täkyonginnassa.


title: Särki

text: Nimelle "särki" löytyy etymologisesti läheisiä vastineita sukukielistä, viroksi "särg" ja ersäksi "serge, сэрьге" merkityksessä 'särki', sekä komiksi "tšeri, чери" ja udmurtiksi "tšorig, чориг" merkityksessä 'kala'.


title: Särki

text: Särki voi risteytyä lahnan kanssa, jolloin jälkeläisiä kutsutaan särkilahnoiksi.


title: Lahna

text: Lahna ("Abramis brama") on särkikalojen heimoon kuuluva kalalaji. Se on sukunsa Abramis ainoa laji.


title: Lahna

text: Lahna on muodoltaan litteä ja korkea. Se on väriltään aluksi hopeinen, vanhemmiten kuparinvärinen ja tummanpuhuva. Evät ovat tummanharmaat. Tavallisesti lahna on enintään kilon painoinen, mutta voi kasvaa jopa kuusikiloiseksi. Lahna voi kasvaa 25–50 senttimetrin pituiseksi, mutta suurempiakin on.


title: Lahna

text: Lahnan sukuisia ja sitä muistuttavia pienempiä kaloja ovat sulkava ja pasuri. Lahna voi myös risteytyä muiden särkikalojen kanssa. Yleisin risteytymä on särjen ja lahnan välinen särkilahna.


title: Lahna

text: Lahnan levinneisyys sisävesissä kattaa suurimman osan Eurooppaa Adourjoen vesistöstä Petšorajoen vesistöön. Luontaisesti se ei elä Pyreneiden niemimaalta, Adrianmeren valuma-alueella, Italiassa eikä Pohjoismaiden pohjoisosissa, Norjan Bergenin ja Suomen 67 leveyspiirin pohjoispuolelta. Se elää myös Itämeren ja Kaakkois-Euroopan sisämerien rannikoiden murtovesissä.


title: Lahna

text: Lahnaa on istutettu Irlantiin, Espanjaan, Italian koillisosiin, Marmaranmeren valuma-alueelle, Baikaljärveen sekä Ob- ja Jenisein yläjuoksulle.


title: Lahna

text: Suomessa luontainen levinneisyysalue yltää pohjoisessa Oulujoen vesistöön, sen pohjoispuolella kala esiintyy paikoin vesitöihin siirrettynä. Myös muualla Suomessa paikalliset lahnakannat ovat usein siirtoistutusten tuloksia.


title: Lahna

text: Lahna elää järvissä, matalissa merenlahdissa ja hitaasti virtaavissa joissa ja liikkuu parvissa. Lahnat tulevat sukukypsiksi varsin myöhään, 7-11 vuoden ikäisenä. Se kutee jaksoittain pitkin kevättä ja alkukesää, kun vesi on yli 15-asteista. Kutu tapahtuu matalissa vesissä kasvillisuuden seassa, jossa mäti tarttuu vesikasveihin. Yleensä poikaset kuoriutuvat 8–12 päivän kuluttua.


title: Lahna

text:
Lahnan ravintoa poikasena on eläinplankton, mutta aikuisena se syö nilviäisiä ja toukkia. Kun lahna imee ravintoa pohjamudasta, saattaa näyttää, että se seisoisi päällään. Mikäli ravintoa on vähän, voi lahna joutua syömään eläinplanktonia.
Lahnaa pyydetään kotitarpeiksi useimmiten suurisilmäisillä verkoilla, mutta myös muilla seisovilla pyydyksillä ja mato-ongella. Isokokoista lahnaa arvostetaan ruokakalana varsinkin savustettuna.


title: Lahna

text: Suomessa vapaa-ajankalastajien vuotuinen lahnasaalis on yli 2000 tonnia (2004). Ammattikalastajien lahnasaalis Suomen merialueella oli puolestaan noin 740 tonnia vuonna 2010. Valtaosa tästä saatiin erilaisilla rysillä.


title: Lahna

text: Euroopan-laajuisesti lahnan vuotuinen tilastoitu kokonaissaalis on ollut noin 50 000 tonnia, josta puolet Venäjän ja viidennes Kazakstanin saalista.


title: Sorva

text: Sorva ("Scardinius erythrophthalmus") on Euroopassa ja Keski-Aasiassa esiintyvä kala. Sorva muistuttaa ulkonäöltään särkeä, mutta sillä on punaiset evät ja keltaiset silmät ja on särkeä leveämpi, lisäksi aikuisten yksilöiden kyljissä on kuparinruskeaa sävyä. Sitä kutsutaan myös "punakontiksi" evien värin takia. Sorva muistuttaa myös jossain määrin säynettä ja turpaa. Sorva kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Se elää makeassa vedessä ja murtovedessä, erityisesti matalissa ja ruovikkoisissa lahdissa. Se on kaikkiruokainen ja syö erilaisten pohjaeläinten lisäksi vesikasveja. Sorva kutee toukokuun lopussa tai kesäkuussa. Suomessa sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan asti.


title: Ruutana

text: Ruutana ("Carassius carassius") on karppikalojen heimoon kuuluva laji. Ennen ruutana luokiteltiin karpin sukuun "Cyprinus", mutta nykyään se on luokiteltu omaan sukuunsa "Carassius", johon kuuluu myös muun muassa kultakala.


title: Ruutana

text: Ruutanat ovat nuorina tasaisen harmahtavia, mutta vanhetessaan ne saavat kyljilleen kuparin tai kullan hohdon. Ruutanalla on yksi pyöreäreunainen selkäevä, joka sijaitsee lähellä pyrstöä. Suomessa erotetaan kaksi ruutanamuotoa: "järvi"- ja "lampiruutana". Vähähappisissa lammissa ruutanat kasvavat vain 10–15 cm pitkiksi ja ovat matalaruumiisia ja isopäisiä. Järvissä ruutanat ovat korkearuumiisia ja pienipäisiä ja kokoa kertyy 1–3 kg verran.


title: Ruutana

text: Lampiruutanan ja järviruutanan eroaville ruumiinmuodoille on pyritty löytämään selityksiä. Ruutanan uskotaan kasvattavan korkeuttaan, kun saalistusriski on suuri. Pienissä lammissa ei ole petokaloja, joten ruumiinmuoto jää matalaksi. Toinen varsin ilmeinen tekijä on ravintotilanne. Pienissä lammissa kalat kääpiöityvät ravinnonpuutteen vuoksi.


title: Ruutana

text: Karpin ja ruutanan erottaminen on joskus hankalaa, mutta ruutanalla ei ole viiksiä, kuten karpilla. Toinen tuntomerkki on suun muoto. Karpin suu on torvimainen, ruutanalla suu on eteen- tai jopa hieman ylöspäin suuntautunut. Ruutana muistuttaa myös hopearuutanaa. Hopearuutanasta ruutanan erottaa paitsi värin, myös hieman pienempien suomujen perusteella.


title: Ruutana

text: Termi lutakala lienee syntynyt viittauksena lutakoissa elävään lampiruutanaan.


title: Ruutana

text: Ruutanaa elää Länsi-Euroopasta aina Siperian Lenajoen vesistöalueelle saakka. Euroopassa se elää kaikkialla aivan pohjoisinta ja eteläisintä kolkkaa lukuun ottamatta. Suomessa ruutana elää kaikkialla rannikolla ja sisävesissä, joissakin vähähappisissa lammissa ainoana kalalajina. Pohjoisimmat ruutanat löytyvät Suomessa Sodankylän ja Kittilän seudulta.


title: Ruutana

text: Ruutana on kaikkiruokainen kala. Tärkeimmäksi ravinnoksi on kuitenkin osoittautunut surviaissääskien toukat. Ruutanalle kelpaa eläinplankton, hyönteisten toukat, kalojen mäti (jopa ahvenen mäti, jonka muut kalat yleensä jättävät rauhaan) ja jopa kalanpoikaset.


title: Ruutana

text: Laji tulee toimeen kaikenlaisissa elinympäristöissä, jopa pohjaan jäätyvissä lammikoissa, jotka ovat hapettomia monien talvikuukausien ajan. Parhaiten ruutana elää kuitenkin lämpimissä ja rehevissä vesissä. Hapettomissa vesissä ruutanan selviytymisen selittää kyky tuottaa energiaa alkoholikäymisellä. Siksi ruutanaa kutsutaan myös "kännikalaksi". Verestään ruutanat erittävät alkoholin kidusten kautta veteen. Syyskuun lopulla maksan paino koko kalan painosta voi olla jopa 15 %.


title: Ruutana

text: Ruutana suosii yli viisimetrisiä vesiä.


title: Seipi

text: Seipi ("Leuciscus leuciscus") on särkikalojen heimoon kuuluva makeassa vedessä ja murtovedessä elävä kalalaji. Suomessa sitä esiintyy enimmäkseen Itä- ja Pohjois-Suomessa. Seipiä tavataan myös Suomen rannikkovesissä.


title: Seipi

text: Seipi muistuttaa särkeä, mutta on hoikempi ja vähemmän punasävyinen. Lajin silmät ovat vaaleankeltaiset ja kuono lyhyt. Iiriksessä on pieniä tummia pilkkuja. Sen väritys on hailakka. Tavallisesti tummareunaisella kylkiviivalla on 48–53 suomua. Peräevän reuna on kovera. Nieluhampaat ovat kahdessa rivissä. Seipi kasvaa 20–25 senttimetrin pituiseksi.


title: Seipi

text: Se liikkuu parvissa ja nousee varhain keväällä jokiin ja puroihin kutemaan hiekka- tai kivikkopohjalle. Koirailla on kutukyhmyjä koko ruumiissa. Parvet pysyttelevät kutupaikalla pari viikkoa ennen kuin palaavat alajuoksulle. Mätimunia on 3 000–27 000. Ne ovat suuria (2 mm) ja lasketaan pohjalle. Poikaset ovat yksivuotiaina 6–7 senttimetrin mittaisia, kaksivuotiaina 10–20 senttimetriä. Seipi on kutukypsä 3–4-vuotiaana.


title: Seipi

text: Se syö vesi- ja ilmahyönteisiä, matoja, pieniä kotiloita, joskus kasvinosia. Liha on hyvin ruotoista ja arvotonta. Siperialaisella alalajilla on kuitenkin paikallisesti jonkin verran merkitystä ruokakalana. Seipiä pyydystetään kiinteillä pyydyksillä, verkoilla, nuotalla ja koukuilla.


title: Vimpa

text: Vimpa ("Vimba vimba") on särkikalojen heimoon kuuluva vaelluskala, joka Suomessa elää murtovedessä ja nousee jokiin kutemaan toukokuun alkupuolella.


title: Vimpa

text: Vimpa kasvaa korkeintaan 40 senttimetrin pituiseksi ja kilon painoiseksi. Kutuasussa koiraan selkäpuoli on tumman siniharmaa ja vatsa kellertävä. Vimman erottaa lahnasta sen turpeasta nokkamaisesta yläleuasta. Muita vimpaa jonkin verran muistuttavia suomalaisia kalalajeja ovat seipi, siika, sorva, särki, säyne, toutain ja turpa.


title: Vimpa

text: Vimpa on eurooppalainen kala, jonka levinneisyys rajoittuu maanosan itäosaan. Esiintymisalue ulottuu Elbestä ja Tonavasta Kaspianmereen lännestä laskeviin jokiin. Itämeren, Kaspianmeren ja Mustanmeren vimpakannat ovat toisistaan erillään, ja Kaspianmeren vimpa luetaankin omaksi alalajikseen. Suomessa vimpa nousee satunnaisesti Perämereenkin laskeviin jokiin, mutta sen vakiintunut levinneisyys ulottuu Isojokeen saakka. Jokien patoaminen rajoittaa sen nousua useisiin jokiin.


title: Vimpa

text: Vimpa on aiemmin ollut Suomessa silmälläpidettävä laji, mutta runsastumisen myötä sen luokitus on muutettu vuonna 2010. Kanta romahti 1900-luvun jälkipuolella vesien saastumisen ja jokien patoamisen takia. Esimerkiksi Vantaanjoessa sen elpymiseen ovat vaikuttaneet joen puhdistuminen ja Vanhankaupunginkoskeen tehdyt muutokset. Siellä kutevia vimpoja on useita tuhansia.


title: Vimpa

text: Vimman on kerrottu olevan erityisen hanakka karkaamaan liistekatiskasta, kun se on kyennyt päällään "purastamaan" aukkoja pyydyksen seinään.


title: Turpa

text: Turpa ("Squalius cephalus," ent". Leuciscus cephalus") on eurooppalainen sisävesien särkikala. Suomessa se esiintyy vain etelä- ja lounaisrannikon murtovesissä sekä niihin laskevissa joissa.


title: Turpa

text: Turpa on leveäotsainen, suurisuinen ja lihavan oloinen särkikala. Lähinnä se muistuttaa säynettä ("Leuciscus idus") ja seipiä ("Leuciscus leuciscus"), mutta myös sorva ("Scardinius erythrophthalmus"), särki ("Rutilus rutilus"), toutain ("Aspius aspius") ja vimpa ("Vimba vimba") ovat melko samannäköisiä lajeja. Leveänlitteän pään ohella sen erottavat kuitenkin suuremmat ja tummareunaisemmat suomut, joita kylkiviivalle mahtuu vain 44–46 (säyneellä 55–61, seipillä tästä väliltä). Turvan vatsa- ja peräevät ovat punertavat tai kellertävät, rintaevät keltaiset, selkä- ja pyrstöevät tumman harmaat. Vatsaevien etureuna on selkäevän etureunan etupuolella.


title: Turpa

text: Turvan levinneisyys Euroopan sisävesissä ulottuu Britteinsaarilta ja Välimereltä Uralille ja pohjoisessa Ruotsin ja Suomen eteläosiin. Suomessa turpaa ei kuitenkaan tavata järvissä, vaan ainoastaan Itämeren rannikkovesissä ja siihen laskevissa joissa, joihin kala nousee kutemaan. Levinneisyys ulottuu Kaakkois-Suomesta Kokemäenjoelle. Se suosii sameita ja reheviä jokia.


title: Turpa

text: Turpa kutee touko-kesäkuussa yleensä sora- tai hiekkapohjaisilla alueilla, kasvillisuuden seassa. Turpa kasvaa Suomessa suhteellisen hitaasti, viidessä vuodessa vain 14-senttisiksi. Se voi elää yli 20-vuotiaaksi ja saavuttaa usean kilon painon. Suomen 2000-luvun ennätysturpa oli 3,27-kiloinen Kymijoesta virvelillä saatu kala.


title: Turpa

text: Turvan ravintoa ovat ensisijaisesti hyönteistoukat, kotilot, pienet simpukat ja madot, mutta se syö myös vesikasveja.


title: Turpa

text: Turpaa ei pidetä hyvänä ruokakalana, mutta se on suosittu onkikala varsinkin Keski-Euroopassa, riittävän suuri ja vahva vastus urheilukalastajalle.


title: Toutain

text: Toutain ("Leuciscus aspius" tai "Aspius aspius") on särkikaloihin kuuluva petokala, joka elää Suomessa harvinaisena. Se on Pirkanmaan maakuntakala.


title: Toutain

text: Toutain kasvaa 40–100 senttimetriä pitkäksi ja 1–3 kiloa painavaksi, joskus kuitenkin jopa 12-kiloiseksi. Väriltään toutain on hopeanhohtoinen ja sen vatsapuolen evät ovat kellertävät. Pyrstö on suuri, siniharmaa ja sen lovi on syvä. Toutaimen suu on iso, leuat jykevät ja alaleuan kärjessä on kyhmy, joka sopii yläleuan loveen. Toutain elää makeassa vedessä ja murtovedessä. Se syö lähinnä kaloja ja kutee toukokuussa.


title: Toutain

text: Toutaimen päälevinneisyysaluetta on Itä- ja Kaakkois-Eurooppa. Sitä tavataan Elbe-joelta Uralille, Araljärvelle ja Tonavan vesistöön. Pohjoismaissa toutainta tavataan Suomen lisäksi Norjassa Glomma-joen vesistössä ja Etelä-Ruotsin joissakin vesistöissä. Ilmastollisista syistä toutainta ei tavata luontaisesti 62. leveysasteen pohjoispuolella, yhtä pohjoisessa kuin Suomessa sitä esiintyy vain Volgan sivujoen Kaman alueella.


title: Toutain

text: Suomessa toutain on varsin harvinainen. Sitä on tavattu alun perin Kokemäenjoen ja Kymijoen alajuoksuilla ja niihin liittyvissä vesistöissä. Kymijoen alueelta se hävisi sukupuuttoon vesistön likaantumisen ja rakentamisen vuoksi 1960-luvulla ja Kokemäenjoen alueellakin kanta oli heikoimmillaan perin vähissä. 1980-luvulla aloitettiin toutaimenpoikasten kasvatus luonnonravintolammikoissa ja niistä toutainta on levitetty istutuksin useisiin eteläsuomalaisiin vesiin. Toutaimen verkkosaaliit Kokemäenjoen vesistössä ovat tämän myötä kasvaneet ja esim. Uudenmaan Hiidenvedessä ja Lohjanjärvessäkin on jo havaittu luontaisesti lisääntyviä toutaimia.


title: Toutain

text: Nimi toutain on peräisin Kymenlaaksosta. Tähän kalaan viittaavat Kouvolan ja Loviisan rajalla sijaitsevan Teutjärven ja siihen laskevan Teutjoen nimet.


title: Salakka

text: Salakka ("Alburnus alburnus") on makeassa vedessä ja murtovedessä elävä hopeankirkas särkikala.


title: Salakka

text:
Salakka on tavallisesti 10–15 cm pitkä. Painoa on harvoin yli 40 g. Väriltään se on yleensä kiiltävän hopea. Se liikkuu parvissa lähellä vedenpintaa. Salakka syö hyönteisiä veden pinnalta sekä eläinplanktonia. Salakka muistuttaa jossain määrin Suomessa esiintyvistä kalalajeista allikkosalakkaa, muikkua ja seipiä.
Salakka esiintyy luonnostaan suuressa osassa Eurooppaa Pyreneiden, Alppien, Kaukasuksen ja Kaspianmeren pohjoispuolella, ei kuitenkaan Irlannissa ja suurimmassa osassa Englantia. Idässä levinneisyys jatkuu Ural- ja Embajokien vesistöihin saakka. Italiassa, Espanjassa ja Portugalissa salakka elää istutettuna.


title: Salakka

text: Suomen sisävesissä salakkaa esiintyy miltei koko maassa Lapin pohjoisosaa ja Kuusamon aluetta lukuun ottamatta.


title: Salakka

text:
Salakan kutuaika vaihtelee samassakin vesistössä siten, että se saattaa jaksottua kolmeenkin eri ajanjaksoon. Useimmiten kuulee mainittavan kutuajoiksi toukokuun loppu, juhannuksen seutu sekä noin heinäkuun toinen viikko. Kutuaikaan koirailla on päässä ja kyljissä pieniä kutukyhmyjä, jotka tekevät ihon karkeaksi. Kutupaikan pohja on kova, kivikkoa tai soraa. Kutu tapahtuu kollektiivisesti ns. parvikutuna, missä kalat eivät muodosta pareja tai reviirejä. Parvi kutee lähellä soraista kutualustaa, johon mäti takertuu.
Ruokakalana salakkaa ei arvosteta, mutta täkykalaksi se kelpaa jopa niin hyvin, että syöttikaloista maksetaan. Salakan suomut ovat tiukassa verrattuna moniin muihin täkyinä käytettäviin kaloihin, joten sitä voi käyttää hyvin myös vetouistelussa. Salakka soveltuu syötiksi myös onkeen, jolloin saaliiksi saadaan pääasiassa suuria ahvenia.


title: Salakka

text: Aikoinaan salakan suomuista on valmistettu keinotekoisten helmien päällystämiseen käytettyä ainetta.


title: Lohi

text: Lohi ("Salmo salar") on lohikalojen heimoon kuuluva vaelluskala, jonka alkuperäinen levinneisyysalue on viileissä Pohjois-Atlantin vesissä ja niihin virtaavissa joissa. Lohi on tärkeä ruokakala, ja maailmanlaajuisesti yksi kalanviljelyssä eniten tuotettuja kalalajeja. Se on lisäksi tavoiteltu saaliskala. Lohesta tunnetaan kaksi ekologista muotoa. Meriin vaeltavista lohikannoista käytetään nimitystä merilohi erotukseksi järvilohesta, jolla viitataan koko elämänsä sisävesissä viettäviin lohikantoihin.


title: Lohi

text: Lohi muistuttaa paljon taimenta. Helpoimmat erottavat tuntomerkit ovat pyrstössä ja täplissä. Lohella täpläkuvio ulottuu yläruumiissa kylkiviivaan asti, mutta taimenella täplitystä on koko kyljellä. Lohen pyrstössä on lovi, kun taas taimenella pyrstö on tasapäinen. Lohen kyljet ovat hopeanhohtoiset, selkä tummanharmaa ja vatsa vaalea. Koiraslohille eli kojamoille kasvaa kudun aikana alaleukaan koukku. Pyydetty lohi on tavallisesti 70–110 cm pitkä ja painaa 3–27 kg.


title: Lohi

text: Euroopassa lohen luontainen levinneisyys kattaa Itämereen, Barentsinmereen, Norjanmereen, Pohjanmereen sekä Euroopan Atlantin rannikolle laskevat joet ja merialueet Espanjaan ja Portugalin pohjoisosassa olevaan Minojokeen asti. Myös Britteinsaarilla ja Islannin joissa elää lohikantoja. Järvilohikantoja esiintyy joissakin Norjan, Ruotsin ja Venäjän sisävesissä ja Suomessa Vuoksen vesistössä.


title: Lohi

text: Pohjois-Amerikan puolella lohta tavataan Grönlannin ja Yhdysvaltain pohjoisosien välisellä merialueella. Eteläisin lohien kutujoki Amerikassa on Connecticut-joki.


title: Lohi

text: Jokien valjastaminen vesivoiman käyttöön on tuhonnut lohen lisääntymismahdollisuuksia, ja lohikantoja ylläpidetään monin paikoin poikaskasvatuksen ja -istutusten avulla.


title: Lohi

text: Suomessa lohi on alun perin lisääntynyt yli 20:ssä Itämereen laskevassa joessa, mutta vain kahdessa on jäljellä alkuperäinen luonnonvaraisesti lisääntyvä kanta, Simojoessa ja Tornionjoessa. Näiden lisäksi Iijoen lohi on tallessa kalanviljelylaitoksissa, mutta ilman kalateitä rakennetut alajuoksun voimalaitokset estävät Iijoen lohen kutuvaelluksen. Joihinkin jokiin, muun muassa Kymijokeen, on luonnonvaraista elinkiertoa pyritty palauttamaan. Myös Saimaan järvilohen luonnonvarainen lisääntyminen on katkennut ja on poikasistutusten varassa.


title: Lohi

text: Rautjärvellä Venäjälle laskevaan Hiitolanjokeen nousee nykyisin jonkin verran Laatokan järvilohia, mutta kilometrin verran rajalta oleva Kangaskosken voimalaitos estää toistaiseksi nousun ylemmäs Suomen puolelle. Kaikkiin joen kolmeen voimalaitokseen on kuitenkin tarkoitus saada kalatiet.


title: Lohi

text: Itämeren lisäksi luonnonvaraista lohta on Suomessa Barentsinmereen laskevissa Tenojoessa ja Näätämöjoessa. Venäjällä on ollut suunnitelmia saada Ylä-Tuuloman voimalaitokseen toimiva kalatie suomalaisten 1960-luvulla rakentaman tilalle. Silloin voimalaitoksen alle yhä nousevia lohia pääsisi aina Suomen puolelle mm. Luttoon ja Nuorttiin.


title: Lohi

text: Poikasten ruokavalio koostuu pääasiassa erilaisista selkärangattomista. Tähän ravintoon lisänä 1–2 vuoden jälkeen tulevat mäti ja kalanpoikaset. Mereen saavuttuaan nuori lohi täyttää itseään aluksi pikkukaloilla ja äyriäisillä, mutta pian kalat täyttävät koko ruokavalion. Itämeressä lohen pääasiallista saalista ovat kilohaili ja silakka. Silakan osuus ravinnossa kasvaa pohjoiseen päin mentäessä ja vaihtuu pääasialliseksi ravintokohteeksi Selkämeren korkeudella.


title: Lohi

text: Lohi on todellinen vaelluskala. Perämeren joista kotoisin olevat lohet lähtevät kohti merta, jonne ne saapuvat kesäkuussa ja Itämeren pääaltaan ne saavuttavat jo syyskuussa. Itämerestä Pohjanmereen tapahtuva vaellus on hyvin harvinaista, mutta sitäkin tapahtuu. Pisin tunnettu vaellusmatka oli Perämerestä Grönlannin länsirannikolle, jolloin matkaa kertyi yli 5 000 km.


title: Lohi

text: Lohi kutee joissa syksyllä, 1–4 meressä tai järvessä vietetyn vuoden jälkeen. Kutu tapahtuu yleisesti koskialueilla, sorapohjalla. Naaras etsii sopivan kutupaikan, johon se kaivaa pyrstöllään kuopan. Kun kuoppa on valmis, naaras ilmoittaa olevansa kutuvalmis painamalla peräosansa kuopan pohjalle ja ponkaisemalla sitten äkisti ylös. Koiras ui suu auki ja kutukiihkosta väristen naaraan vierelle ja lohipari laskee sukutuotteensa kuoppaan. Kuteva lohipari kutee aina useisiin kuoppiin. Poikaset kuoriutuvat keväällä jäiden lähdön aikoihin.


title: Lohi

text: Monet lohet kuolevat pian kudun jälkeen, mutta jotkin yksilöt saattavat kutea kaksi–kolme kertaa. Vanhimmat tutkitut lohet ovat olleet 13-vuotiaita. Lohet voivat elää joskus parvissa, mutta yleensä ne elävät yksin.


title: Lohi

text: Lohelta on löytynyt yksittäinen geeni joka säätelee sen sukukypsyyttä ja vaellusta. Sama geeni säätelee ihmisen murrosikää.


title: Lohi

text: Lohi tunnetaan arvokkaana ja maukkaana ruokakalana. Lohen punertavan lihan rasvapitoisuus on korkea (10–18 %), minkä ansiosta lohen liha soveltuu hyvin vaikka suolattavaksi, savustettavaksi, keitettäväksi tai paistettavaksi. Lohenkalastus on ollut kenties ensimmäinen virkistyskalastuksen kohde.


title: Lohi

text: Itämeressä vapaana kasvaneen lohen erottaa norjalaisesta kasvatusaltaissa tuotetusta lohesta ja kotimaisesta vastaavasti kasvatetusta kirjolohesta sen lihan vähemmän punaisesta väristä.


title: Lohi

text: Ruotsin elintarvikevirasto suosittelee, että lapset ja nuoret naiset söisivät Itämeren lohta, taimenta tai silakkaa enintään 2-3 kertaa vuodessa. Evira sallii 1-2 kertaa kuussa, jos kerta-annos on 100 grammaa. EU on kieltänyt näiden kalojen myynnin korkean dioksiinipitoisuuden vuoksi, mutta Suomella, Ruotsilla ja Liettualla on poikkeuslupa. Poistamalla nahan saa pois kolmanneksen kalan dioksiineista ja PCB:stä. Kasvatetussa kalassa niitä on vain vähän, koska kasvatusrehua valvotaan.


title: Lohi

text: Evira silti suosittelee kalan syömistä suositusten rajoissa, koska kalassa on hyviä rasvahappoja, etenkin omega-3-, sekä D- ja muita vitamiineja, kivennäisaineita ja proteiinia. Kalan rasvahapot vähentävät sydän- ja verisuonitautiriskiä.


title: Lohi

text: Biologi Sesse Koiviston mukaan norjalainen "merilohi" on vuonoissa kasvatettua "kassilohta". Siihen kertyy ympäristömyrkkyjä, PCB:tä ja dioksiinia. Siksi Norja suosittelee, että raskaana olevat naiset välttäisivät syömästä kassilohta ja Koivisto suosittelee muillekin sen sijaan suomalaista kirjolohta, koska se kasvatetaan maa-altaissa, jolloin vältetään rehevöityminen ja loisten leviäminen villikaloihin eikä tarvita hormoneja tai lääkintää. Kuluttaja-lehden mukaan Itämeren lohessa on kymmenkertainen määrä ympäristömyrkkyjä kasvatettuun loheen verrattuna.


title: Lohi

text: Toisaalta lohen EPA- ja DHA-rasvahappopitoisuus on puolittunut kymmenessä vuodessa, koska kasvatettuja lohia ruokitaan nykyään pitkälti kasviksilla kalaöljyn ja -jauhon sijaan. Siksi norjalaisestakaan lohesta ei enää saa hyviä rasvahappoja paremmin kuin kirjolohesta. Samalla tosin dioksiini- ja PCB-pitoisuudet ovat vähentyneet. Tuntemattomasta syystä ihminen ei saa kalaöljykapseleista samaa hyötyä kuin kaloista.


title: Lohi

text: Monia lohikalakantoja rajoittavat esimerkiksi liikakalastus, heikko vedenlaatu, valuma-alueiden hydrologiset muutokset tai sopivien elinalueiden puuttuminen. Itämereen ja Jäämereen laskevien jokien lohikannat luokiteltiin Suomen vuoden 2010 uhanalaisuusluokituksessa vaarantuneiksi.


title: Lohi

text: Itämeressä lohen luontainen lisääntyminen on vähentynyt murto-osaan viime vuosista, joten istutuksilla on keskeinen merkitys yhdessä vaellusesteiden purkamisen ja elinympäristöjen kunnostusten kanssa. Kalastuksen rajua säätelyäkään ei sovi unohtaa. Lohikantojen lisääntymismahdollisuuksia kohennetaan kunnostamalla vesistöjä, joissa lohi elää.


title: Lohi

text: Suomessa on käynnissä lukuisia lohen palauttamiseen liittyviä hankkeita. Hankkeita rahoittavat mm. Ely-keskukset sekä Suomen luonnonsuojeluliiton Ekoenergia-merkki.


title: Lohi

text: Lohi on maailmanlaajuisesti kalanviljelyssä eniten tuotettuja kalalajeja, useiden karpin sukuisten makean veden kalalajien ja niilintilapian jälkeen. Vuonna 2012 lohenviljelyn vuosituotanto oli jo 2,1 miljoonan tonnin luokkaa, kun luonnosta pyydetyn lohen saalis on tästä vain noin 0,15 %, 3 000 tonnia. Lohen verkkoallaskasvatus merivesissä alkoi Norjassa 1960-luvulla, ja tuotanto levisi ja lähti jyrkkään lineaariseen kasvuun 1980-luvulla. Kasvu on jatkunut tähän päivään. Noin kolmannes viljellystä lohesta tulee yhä Norjasta, muita tuotantoalueita ovat Chile, Skotlanti, Irlanti, Färsaaret, Pohjois-Amerikan itä- ja länsirannikko ja Tasmania (Australia). Vähäisempiä tuottajia ovat Uusi-Seelanti, Espanja ja Ranska.


title: Lohi

text: Suurimmat viljellyn lohen markkina-alueet ovat Japani, EU ja Yhdysvallat. Kala myydään enimmäkseen tuoreena tai pakastettuna, Euroopassa myös savustettuna. Tuotannon nopean kasvun takia tuottajahintataso on laskenut jyrkästi, mikä on puolestaan hillinnyt tuotannon kasvua lohen alkuperäisillä pohjoisilla esiintymisalueilla. Tuotanto kasvaa nyt nopeimmin halpojen kustannusten Chilessä, joka vastaa jo lähes kolmanneksesta kokonaiskasvatuksesta.


title: Lohi

text: Suomessa lohta ei viljellä verkkoaltaissa. Lohenpoikasia tuotetaan makeassa vedessä kalankasvatuslaitoksissa istutettavaksi Itämereen.


title: Lohi

text: Maailman ensimmäinen elintarvikkeeksi hyväksytty geenimuunneltu eläin oli AquaBounty Technologiesin vuonna 2015 kehittämä AquAdvantage-lohi.


title: Lohi

text: Lohenviljely on kauan ollut kiistanalaista ympäristövaikutustensa takia. Vesiin joutuvasta rehusta ja kalan ulosteista tulevat typpi- ja fosforipäästöt aiheuttavat paikallista rehevöitymistä. Lohenviljelyssä käytetään myös vaarallisia kemikaaleja. Lohenkasvattamoilta karkaavat lohet levittävät tauteja luonnonkalojen keskuuteen. Karanneen "kesytetyn" lohen risteytyminen jokivesissä alkuperäisen lohen kanssa nähdään myös uhkana lohikantojen perimälle. Muun muassa Tenojoessa esiintyy viljelystä karannutta lohta, ja risteymiä on todettu. Norjan parlamentti onkin kieltänyt kalankasvatuksen Tenovuonossa. Kalanviljelyä kritisoidaan myös luonnonvarojen kestävän käytön näkökulmasta. Lohenviljely perustuu pelagisten rehukalojen massiiviseen pyyntiin, jolla on maailmanlaajuiset vaikutukset.


title: Järvilohi

text: Järvilohi ("Salmo salar" m. "sebago") on lohen ekologinen muoto, joka ei tee merivaellusta, vaan viettää koko elämänsä makeassa vedessä. Järvilohikantoja on itsenäisesti kehittynyt useissa järvissä Pohjois-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa.


title: Järvilohi

text: Suomessa alkuperäisiä järvilohikantoja on ollut Vuoksen vesistössä, jossa lohta on myös kutsuttu saimaanloheksi ("Salmo salar saimensis"). Järvilohikanta jäi vesistöön reliktiksi, kun aiemmat läntiset yhteydet mereen sulkeutuivat. Saimaanlohta oli alun perin kaksi kantaa, joista toinen kuti Lieksanjoessa, toinen Pielisjoessa ja Koitajoessa. Kutujokien kahlitsemisen jälkeen Saimaan järvilohi on nykyään lähes täysin viljelyn ja istutusten varassa. Tavoitteena on kuitenkin luonnossa lisääntyvien kantojen palauttaminen. Vuoksen vesistön lisäksi järvilohta on nykyisin istutettuna muun muassa Päijänteessä ja Inarijärvessä.


title: Järvilohi

text: Saimaan järvilohen luonnonvaraista lisääntymistä on pyritty palauttamaan kunnostamalla kutupaikkoaja vanhoissa kutujoissa. Ala-Koitajoen Pamilon voimalaitos velvoitettiin vuonna 2013 juoksuttamaan voimalaitoksen alapuoliseen uomaan enemmän vettä, ja vuonna 2015 havaittiin ensimmäistä kertaa siirrettyjen emokalojen onnistunut kutu joessa. Joen kunnostöitä on jatkettu, ja erityisesti soran lennättäminen kutupaikolle helikopterilla on tuottanut hyviä tuloksia.


title: Järvilohi

text: Saimaan järvilohi on merilohta tummempi, tukevampi ja pyrstöevässä oleva lovi on pienempi. Se jää pienikokoisemmaksi kuin merilohi ja harvoin kasvaa 10-kiloiseksi.


title: Järvilohi

text: Järvilohi on Etelä- ja Pohjois-Karjalan maakuntien nimikkokala.


title: Järvilohi

text: Pelkästään sisävesissä eläviä lohikantoja on syntynyt itsenäisesti ja elää myös muualla, muun muassa Laatokassa, Äänisjärvessä, Ruotsin Vänernissä, Norjassa sekä monissa koillisen Pohjois-Amerikan järvissä (Newfoundlandin, Labradorin, Québecin, Nova Scotian, New Brunswickin ja Mainen alueilla). Laatokan järvilohi on lisääntynyt luontaisesti Suomen puolelle ulottuvassa Hiitolanjoessa; kulkuesteiden poistaminen joesta on saanut viime vuosina enemmän kannatusta mutta edelleenkin on Suomen puolella kolme voimalaitosta, jotka estävät järvilohien nousun vanhoille kutupaikoilleen ja näin ollen suurin osa potentiaalisista kutupaikoista jää käyttämättä.


title: Taimen

text: Taimen ("Salmo trutta") on ulkonäöltään hyvin paljon lohta muistuttava eurooppalainen lohikalalaji.


title: Taimen

text: Yleisesti taimen ja lohi erotetaan toisistaan sillä, että taimenella on pilkkuja koko kyljellä ja lohen pilkutus sijoittuu kylkiviivan yläpuolelle. Toinen yleinen ero on, että taimenen pyrstön pää on yleensä suora, ja lohella pyrstössä on lovi. Kumpikaan näistä menetelmistä ei ole täysin varma, ja on aiheuttanut ongelmia jopa tutkijoille. Suomunäytteellä asiasta saadaan kuitenkin täysi varmuus. Taimen on yleensä pituudeltaan 35–70 cm. Taimen on myös lohta pienempi. Taimenen lihan väri on yleensä oranssinpunainen, mutta väri voi vaihdella taimenen ravinnon sekä elin- ja kasvuympäristön mukaan valkoisesta tummanpunaiseen.


title: Taimen

text: Taimenen luontainen levinneisyysalue rajoittuu Eurooppaan, jossa sitä tavataan lähes kaikkialla lukuun ottamatta Välimeren maita ja Kaakkois-Eurooppaa. Lajia on kuitenkin istutettu myös monille muille alueille, kuten Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan, eteläiseen ja itäiseen Afrikkaan, useisiin Aasian valtioihin, Uuteen-Seelantiin ja Australiaan. Uusilla elinalueilla taimenesta on paikoitellen muodostunut uhka alkuperäiselle eliöstölle, ja se on siksi luokiteltu sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.


title: Taimen

text: Suomessa taimenta istutetaan vesivoimaloiden ja jätevesilaitosten aiheuttaman haitan velvoittamana eräisiin vesistöihin, jolloin puhutaan rasvaevättömästä taimenesta. Taimenen pyyntimitoista eli puhekielen alamitoista on maassa tarkat rajoitukset: pääasiassa on käytössä 60 cm alaraja, lähinnä Lapissa 67. leveyspiirin pohjoispuolella alempi 50 cm. Lapin umpilammissa saattaa pyyntimitta olla 45 cm. Vuoden 2019 alusta Suomen merialueilta taimenen pyynti tulee kokonaan kielletyksi.


title: Taimen

text: Taimen syntyy keväisin kudusta yleensä jokiin ja pieniin puroihin. Sieltä se poikasvaiheen jälkeen joko suuntaa vaellukselle suurempiin vesistöihin tai jää synnyinseuduilleen elämään ns. paikallisena kalana. Muutaman vuoden kuluttua taimen palaa synnyinseudulleen kutemaan. Taimennaaras saavuttaa sukukypsyyden kolmesta viiteen vuotiaana. Pariksi kelpaa missä tahansa elinvuosiaan viettänyt taimen, eli merivaellukselta saapunut suurikokoinen taimen saattaa valita kutuparikseen puroon paikalliseksi jääneen niukemmalla ravinnolla eläneen kalan siinä missä toisen merivaellukselta saapuneen kalankin.


title: Taimen

text: Elinympäristön ravintotilanne ja mahdollisuudet oman elinympäristönsä ulkopuoliseen vesistöön pääsemiseen vaikuttavat suuntaako taimen poikasvaiheen jälkeen noin kahden vuoden ikäisenä vaellukselle järveen, mereen tai suurempaan jokeen, vai jääkö se paikallisena kalana asustamaan synnyinalueilleen. Kutupuroonsa jäävät taimenet kasvavat niukemmalla ravinnolla ja hitaammin, kuin suurilla selillä pikkukaloja ravinnokseen nauttivat yksilöt. Näin ollen puroon jäävät kalat saavuttavat sukukypsyyden pienempikokoisina kuin vaelluksella käyneet kalat.


title: Taimen

text: Eräiden tutkimusten mukaan Pohjois-Euroopassa taimen soveltuu lohta paremmin helmisimpukan lisääntymiseen tarvittavaksi väli-isäntälajiksi.


title: Taimen

text: Taimen jaetaan vaelluskäyttäytymisen mukaisesti usein kolmeen ekologiseen muotoon, meritaimeneen, järvitaimeneen ja purotaimeneen eli tammukkaan. Aiemmin niitä on pidetty alalajeina, mutta käsityksestä on luovuttu.


title: Meritaimen

text:
Meritaimen ("Salmo trutta" morpha "trutta") on taimenen ekologinen muoto, joka lisääntyy makeissa virtavesissä, mutta vaeltaa mereen kasvamaan ja viettää siellä suuren osan elämästään. Meritaimen on siis vaelluskala, ja se muistuttaa paljon lohta niin elintavoiltaan ja ulkonäöltään. Meritaimen esiintyy alkuperäisenä Pohjois- ja Länsi-Euroopan joissa ja merissä. Suomessa on Itämereen laskevissa joissa on jäljellä enää vain kymmenen meritaimenkantaa.
Meritaimen lisääntyy joissa ja puroissa. Kutuaika on myöhään syksyllä syys-marraskuussa. Syntymänsä jälkeen taimen kasvaa yleensä keskimäärin kaksi vuotta virtaavassa vedessä. Tämän jälkeen se vaeltaa mereen, josta palaa yhden-kolmen vuoden kuluttua kutemaan kotijokeensa. Merivaelluksen aikana taimen kasvaa nopeasti, ja käyttää ravinnokseen pieniä kaloja, Itämeressä kolmipiikkiä, silakkaa ja kilohailia. Kudun jälkeen se lähtee uudelle syönnösvaellukselle mereen tai kuolee.
Meritaimenjokien määrä on vähentynyt Suomessa huomattavasti perkausten, vesivoimalaitosten, vedenlaadun huononemisen ja liiallisen pyynnin takia. Nykyään on kuitenkin alettu ymmärtää aiemmin tehdyt virheet ja taimenjokia ollaan ennallistamassa lähemmäs luonnollista tilaansa, jossa ne aiemmin ovat olleet. Kuitenkin esimerkiksi Itämereen Torniojoesta vaeltavalla taimenkannalla on melkoisia vaikeuksia selvitä kutemaan edes yhden kerran elämässään merellä sekä joessa tapahtuvan tehokkaan pyynnin takia.


title: Meritaimen

text: Suomenlahteen laskeva Inkoon Ingarskilanjoki oli vuonna 2006 ainoa Suomen rannikon joki, jossa taimenen poikastuotanto oli nousussa. Ingarskilanjoen taimenkannan alkuperästä on vaihtelevia mielipiteitä, mutta sitä on tutkittu muun muassa DNA-analyysein.


title: Meritaimen

text: Suomessa on viljelyssä viisi eri meritaimenkantaa:


title: Purotaimen

text: Purotaimen eli forelli, tammukka tai tonko ("Salmo trutta fario" tai "Salmo trutta" m. "fario") on lähteestä riippuen joko taimenen alalajiksi tai ekologiseksi muodoksi luokiteltu lohikala. Sekä puro-, järvi- että meritaimen ovat samaa lajia, ja vaelluskäyttäytymiseltään erilaiset taimenet lisääntyvät keskenään samoilla alueilla. Mikäli taimen ei lähde kaksi–kolmevuotiaana vaellukselle joen alapuolisiin järviin tai mereen, käytetään tällaisestä paikallisesta taimenesta toisinaan nimitystä purotaimen. Purotaimen ei lähde vaellukselle yleensä olemattomien vaellusmahdollisuuksien takia. Jotkut taimenet taas ilmeisesti saavat synnyinpurostaan riittävästi ravintoa eivätkä siksi suorita vaellusta vaan jäävät viettämään elämäänsä paikallisina taimenina. Joissain tapauksissa taimen, joka on suorittanut kerran merivaelluksen, saattaa jäädä kotipuroonsa odottamaan seuraavaa kutua eikä suoritakaan toista vaellusta. On myös mahdollista, että lisäännyttyään kerran taimen lähtee vaellukselle.


title: Purotaimen

text: Taimenet ovat aktiivisia niin yöllä kuin päivälläkin. Ne syövät toukkia, nilviäisiä, kalanpoikasia ja veden yllä lentäviä hyönteisiä; viimeksi mainittu tekee niistä suositun perhokalastuksen saaliskalan.


title: Purotaimen

text: Purotaimen elää villinä Euroopassa ja Aasiassa, mutta sitä on istutettu urheilukalastuksen takia Pohjois-Amerikkaan, Etelä-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin, missä se paikoin uhkaa kotoperäisiä lajeja. Koska kala on merkittävä niin ruokakalana kuin kalastuselämyksenä, sitä on istutettu uudelleen moniin jokiin, joista luonnonkanta on hävinnyt. Yksi harvoista luontaisesti uudistuvista purotaimenkannoista on Korsikalla.


title: Purotaimen

text: Purotaimenia on yleensä kylmissä runsashappisissa vesissä, erityisesti vuoristojen vuolaat virrat ovat purotaimenpaikkoja. Suojaisuus on sille tärkeää, ja purotaimenta löytääkin parhaiten paikoista, joissa esimerkiksi kallionkielekkeet, irtolohkareet tai rannan puut varjostavat jokiuomaa.


title: Purotaimen

text: Purotaimen on yleinen Pohjois-Suomessa, jossa se elää jopa pienissä tunturipuroissa. Muualla Suomessa se elelee Suomen- ja Pohjanlahteen tai suuriin järviin laskevien jokien latvapuroissa. Mieluiten purotaimen asustaa kirkasvetisissä kivipohjaisissa metsäpuroissa, jotka virtaavat vuolaasti ympärivuotisesti, mutta se elää myös hitaasti virtaavissa sameavetisissä lähdeojissa. Puiden ja pensaiden varjostamat sekä veden virtaaman aiheuttamat onkalot ovat purotaimenelle mieluisia paikkoja. Niistä se lähtee liikkeelle vasta illalla ja pilvisellä säällä.


title: Purotaimen

text: Purotaimenella on merkitystä myös muun muassa Kainuun taantuvan jokihelmisimpukkakannan ylläpitämisessä pienissä syrjäisissä joissa.


title: Purotaimen

text:
Purotaimen muistuttaa luonnollisesti järvitaimenen tai meritaimenen poikasta. Iän lisääntyessä purotaimen ei juurikaan muuta väriään, paitsi kutuaikana sen värit hieman kirkastuvat. Erilaisten asuinympäristöjen mukaan väri voi vaihdella jonkin verran. Taimenen kasvu riippuu pitkälti ravintotilanteesta, Etelä-Suomessa jokeen jäävät paikalliset taimenet saavuttavat useiden kilojen painon, kun taas Lapin pienissä latvapuroissa taimenet voivat jäädä vain vain noin kymmenen senttimetrin pituisiksi.
Purotaimenen pääasiallista ravintoa on poikasena pienikokoinen planktonravinto ja aikuisena äyriäiset, nilviäiset, hyönteistoukat ja –kotelot sekä muut kalat. Pintaravinto, kuten hyönteiset, jotka putoavat veden pinnalle puiden oksilta ja lehdiltä, kuuluvat myös osana purotaimenen ravintoon.


title: Purotaimen

text: Kutuaikana syys–lokakuussa purotaimenet kerääntyvät koskien alapuolisille somerikoille. Pienissä puroissa se saavuttaa sukukypsyyden 2–4-vuotiaana ja suuremmissa 4–5-vuotiaana, naaraat yleensä 1–2 vuotta ennemmin kuin koiraat. Purotaimen hautaa läpimitaltaan 4,5 mm hedelmöityneet mätimunat, joita on 100–300 kappaletta, kivien alle. Purotaimenen poikaset kuoriutuvat keväällä huhti–toukokuussa. Taimenten kalastus lohi- ja siikapitoisista virtavesistä on kielletty 1.9.–30.11. välisenä aikana eli kutuaikana.


title: Järvitaimen

text: Järvitaimen ("Salmo trutta lacustris" tai "Salmo trutta" m. "lacustris") on taimenen alalaji, joka on sopeutunut elämään makeassa vedessä koko elinkierron ja tekee syönnösvaelluksen syntymäjoesta tai -purosta järveen. Järvitaimen, meritaimen ("Salmo trutta trutta") ja purotaimen ("Salmo trutta fario") ovat kaikki saman lajin alalajeja joiden pääasiallinen erottava tekijä on se, että ne elävät erilaisissa elinympäristöissä. Tästä syystä järvitaimenta pidetään usein vain taimenen ekologisena muotona ("Salmo trutta" m. "lacustris").


title: Kampela

text: Kampela ("Platichthys flesus") on litteä kala, jonka vatsa on useimmiten vasemmalla kyljellä ja selkä (silmät) oikealla kyljellä. Kampela elää meri- ja murtovedessä yleensä mutaisella merenpohjalla enintään noin 50 metrin syvyydessä. Suomessa sitä tavataan eniten Porin ja Porvoon välisellä merialueella, mutta myös Utsjoen Pulmankijärvessä. Itämeressä elää myös kolme muuta kampelalajia: hieta-, puna- ja piikkikampela.


title: Kampela

text: Kampela voi kasvaa 50 cm pitkäksi, harvoin jopa 60 cm. Suurin julkaistu paino on ollut 14 kiloa.


title: Kampela

text: Kampeloita voi elää sekä makeassa, murto- että merivedessä. Tyypillisesti ne elävät lähellä pohjaa 1-100 metrin syvyydessä. Ne viettävät pääosan vuodesta lähellä rantaa, usein jokisuissa, mutta aikuiset muuttavat talveksi syvempiin vesiin, missä ne kutevat keväällä. Kuoriutuneet toukkamaiset pikkupoikaset siirtyvät rantaveteen kasvamaan.


title: Kampela

text: Kampeloita tavataan Atlantin itäosassa, Länsi-Euroopasta Vienanmerelle ja Välimerelle sekä Mustallemerelle asti. Kala on kulkeutunut ihmisen mukana, luultavasti painolastivesissä Pohjois-Amerikkaan ja Iraniin.


title: Kampela

text: Kampela käyttää ravinnokseen simpukoita ja pohjaeläimiä, muun muassa kilkkejä ja katkoja.


title: Kampela

text: Kampelaa pyydystetään pohjasta litka- ja pohjaongella, mato-ongella, paljain käsin sekä verkoilla.


title: Kampela

text: Se on myös eräs sukelluskalastuskilpailujen pääkaloja.


title: Kampela

text: Kampelaa voidaan valmistaa ruoaksi muun muassa savustamalla tai uunissa paistamalla.


title: Muikku

text: Muikku ("Coregonus albula") on siikojen sukuun ("Coregonus") kuuluva 5–20 senttimetriä pitkä lohikala, joka elää parvina Euroopan pohjoisosan järvissä ja Itämeren vähäsuolaisissa reunaosissa. Tämä pieni lohikala on Suomen sisävesien ammattikalastajien tärkein saaliskala. Muikkua pyydystetään troolilla, nuotalla, rysällä ja pienisilmäisellä muikkuverkolla.


title: Muikku

text:
Muikku on pienikokoinen hopeanvärinen sukkula. Se muistuttaa läheisesti samaan sukuun kuuluvaa siikaa, mutta lajit erottaa kuitenkin helposti leukojen perusteella: muikulla alaleuka on yläleukaa pidempi, mutta siialla päin vastoin.
Silmät ovat suuret ja näkökyky hyvä. Suomut ovat hopeanhohtoiset ja selkä on tumma, joskus miltei musta. Vatsa on täysin valkoinen. Lohikalojen tapaan muikullakin on selän takaosassa rasvaevä. Muikun pituus on tavallisesti 5–20 cm ja paino noin 10–70 g. Painavin Suomesta 2000-luvulla saatu muikku painoi 550 grammaa. Pienimmillään muikut ovat noin viisisenttisiä ns. neulamuikkuja. Suomessa samannäköisiä lajeja ovat siika ja salakka.


title: Muikku

text: Muikku on ensisijaisesti sisävesien kala, jota esiintyy Euroopan pohjoisosassa suppealla alueella Itämerta ympäröivissä maissa. Ruotsissa levinneisyys kattaa maan eteläosan sekä Pohjanlahden rannikon läheiset suurehkot järvet. Muikkua tavataan jonkin verran myös Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Puolassa, Venäjällä ja Baltian maissa. Suomessa muikun keskeinen levinneisyysalue on Järvi-Suomessa. Sitä tavataan kuitenkin kaikissa Itämereen laskevissa vesistöissä. Suomen tuottoisin muikkujärvi on Säkylän Pyhäjärvi. Muikku esiintyy myös Itämeren rannikkovesissä mutta yleensä vain vähäsuolaisimmilla alueilla Perämeressä ja jokien suistoalueilla. Muualla Suomen rannikolla muikku esiintyy runsaimmin Vaasan pohjoispuolella Maksamaan saaristossa, Kokemäenjoen suistossa, Pohjanpitäjänlahdella ja Suomenlahdessa Loviisasta itään.


title: Muikku

text: Muikku tulee sukukypsäksi tavallisimmin kahden kasvukauden jälkeen 1-vuotiaana. Tunnetaan myös poikkeustapauksia, joissa mätiä ja maitia on kehittynyt jo aikaisemmin 5–6 kuukauden iässä. Muikku lisääntyy useimpien lohikalojen tavoin syksyllä. Kutu alkaa vesien viilennyttyä 5–7 asteeseen loka-marraskuussa. Joissakin järvissä muikusta tavataan myös keväällä kutevaa muotoa, jota ruotsalaiset ovat ehdottaneet omaksi lajikseen nimellä "Coregonus trybomi" Svärdson. Muikku hakee lisääntymisvuoteensa syvänteisiin rajoittuvilta rinteiltä ja matalikoilta hiekka-, sora tai somerikkopohjilta. Muikulla on paljon mätiä, jopa kolmannes painosta. Mätimunien määrä pienemmillä muikuilla on 1 500–2 000 ja suuremmilla jopa 8 000–10 000 mätimunaa. Pian kudun jälkeen jää peittää vesistön ja munat kehittyvät 0,2–2-asteisessa vedessä. Jääpeitteen lähdettyä poikaset kuoriutuvat noin 8 millimetrin pituisina ja hakeutuvat matalaan rantaveteen tiheiksi parviksi hiekka- ja sorapohjille. Sieltä ne siirtyvät 3–4 viikon ikäisinä syvempiin vesiin.


title: Muikku

text: Muikun elinikä vaihtelee vesistöstä toiseen: joissakin se on 4–6 vuotta, joissakin jopa 13 vuotta.


title: Muikku

text: Muikku syö koko ikänsä planktonäyriäisiä. Saaliin koko vain kasvaa saalistajan koon kasvaessa. Tärkeimpiä ravintoeläimiä ovat hankajalkaisäyriäiset ja vesikirput. Pienet muikut syövät myös paljon rataseläimiä ja hankajalkaisten nauplius-toukkia, mutta niiden merkitys vähenee kasvun myötä.


title: Muikku

text: Muikku elää parvissa, jotka liikkuvat päivällä syvänteissä ja illalla pinnassa. Pimeän tultua parvi kuitenkin hajoaa ja kokoontuu taas aamun sarastaessa. Muikku on melko paikallinen kala. Samassa järvessä saattaa elää monia muikkupopulaatioita, jotka kutevat eri paikoissa. Muikut voivat myös vaeltaa kauas, vaikka ne pääasiassa pysyttelevätkin yhden järven selkäalueilla. Järvenselkiä toisistaan erottavat vedenalaiset harjanteet haittaavat muikun vaellusta. Kannan suuri tiheys ja siitä johtuva ravinnon niukkuus voivat synnyttää vaellusta eri selkien välillä. Muikut saattavat vaeltaa hyvinkin kauas lisääntymisalueeltaan ravinnon toivossa.


title: Muikku

text: Muikku on Suomessa sisävesien ammattikalastajien tärkein saaliskala. Vuonna 2008 ammattikalastajien muikkusaalis sisävesillä oli 2,5 miljoonaa kiloa ja vapaa-ajankalastajien 1,6 miljoonaa. Merialueilta muikkua pyydettiin noin 130 000 kiloa. Saaliin arvo on noin kaksi euroa kilolta. Ammattikalastajat nostavat muikkua etupäässä nuotilla ja trooleilla, vapaa-ajan kalastajat miltei yksinomaan verkoilla. Verkolla pyyntiin tarvitaan saaliin varmistumiseksi useita silmäkokoja.


title: Muikku

text: Muikkukantojen hoito on lähinnä kalastuksen säätelyä. Muikku kestää varsin voimakastakin kalastusta, vaikka esimerkiksi Säkylän Pyhäjärvessä liikakalastuksen on havaittu haittaavan lisääntymistä. Siellä kalastetaankin vuosittain yli 90 % muikuista pois. Voimakkaan kalastuspaineen alla oleva kanta lisääntyy yleensä paremmin kuin vähän kalastetut kannat. Muikkukantoja on hoidettu myös istuttamalla. Muista istutuksista poiketen istutettavat kalat pyydystetään jostain läheisestä järvestä nuotalla. Siirtoistutusten tulokset ovat usein jääneet heikoksi, jos alkuperäisestä kantaa on vähänkin ollut jäljellä.


title: Muikku

text: Itä-Suomessa muikkua kutsutaan mm. nimillä muje, riäpys, reäpys tai rääpys. Perämerellä Raahesta pohjoiseen muikku on maiva. Keski-Pohjanmaan alueella muikusta käytetään paikoin nimitystä siikamaiva ja eräillä alueilla Länsi-Lapissa käytetään nimitystä silli.


title: Muikku

text: Posion ja Kuusamon alueilla sijaitsevan Kitkajärven pienikasvuista muikkua nimitetään neulamuikuksi eli Kitkan viisaaksi.


title: Muikku

text: Saimaan koillisosassa sijaitsevan Puruveden järvialtaasta pyydetystä muikusta käytetään nimitystä Puruveden muikku.


title: Nieriä

text: Nieriä eli rautu ("Salvelinus alpinus") on lohikala, joka elää kylmissä vesissä: Suomessa Pohjois-Lapissa ja Vuoksen vesistössä Itä-Suomessa, Keski-Euroopassa vuoristojärvissä. Se on maailman pohjoisimpana elävä sisävesikala. Jääkauden jälkeen paljastuneiden virtojen ja lampien ensimmäisiä kaloja olivat nieriät. Jääkauden jälkeisiä eristyneitä reliktejä rautukantoja tavataan Suomesta vielä paikoin muun muassa Yli-Kemin vesistöalueelta Savukoskelta. Näitä pieniä paikallisia populaatioita uhkaa eniten ilmaston lämpeneminen, sillä nieriä ei siedä lämmintä vettä.


title: Nieriä

text: Nieriä muistuttaa ulkomuodoltaan lohta ja taimenta sekä amerikkalaisperäisiä lähisukulaisiaan harmaanieriää ja puronieriää. Sen väritys on kuitenkin huomattavasti tummempi: se on vaaleapilkkuinen, selästä tumma ja vatsasta punertava tai valkoinen. Kutuaikaan koiraan vatsa on voimakkaan punainen. Nieriän vatsapuolen evissä on valkoiset reunukset. Se kasvaa noin 20–60 cm pitkäksi ja painaa tavallisesti 0,3–1,5 kg. Suurin Suomessa 2000-luvulla saatu nieriä painoi 6,51 kilogrammaa. Karuissa olosuhteissa nieriä muodostaa ylitiheitä, vain hieman yli 15 senttimetrin yksilömittaan kasvavia kantoja.


title: Nieriä

text: Nieriän levinneisyysalue kattaa pohjoista napapiiriä ympäröivät järvet, joet ja rannikkoalueet kaikilla mantereilla. Erillään eläviä kantoja löytyy Vuoksen vesistöalueelta, Laatokasta, Äänisjärvestä, Ruotsin suurista järvistä, Skotlannista ja Alppien järvistä.


title: Nieriä

text: Suomessa nieriä esiintyy luontaisesti Tunturi-Lapissa ja Vuoksen vesistöalueella. Kuusamon ylänköalueella ja Posion alueella on ennen elänyt useita nieriäkantoja, joista ainakin yksi on säilynyt. Suomen Lappia lukuun ottamatta vain Vuoksen vesistön Kuolimon kanta on säilynyt ja se onkin rauhoitettu. Istutukset ovat kuljettaneet nieriän muihinkin järviin, joskaan ei ole varmuutta missä lisääntyminen on päässyt alkuun.


title: Nieriä

text: Nieriän kutuaika on syksyllä. Se kutee sekä järvissä, että virtaavissa vesissä. Kutualueina nieriät suosivat sora- ja hiekkapohjaisia matalia rantoja, joissa happea riittää talven yli kehittyville munille. Tavanomainen kutulämpötila on 3–6 astetta ja syvyys on tavallisesti 3–5 metriä, mutta joskus jopa 10 metriä. Ennen kutua koiras valtaa itselleen reviirin, jota se sitten puolustaa mahdollisilta tunkeilijoilta. Kutupaikalle naaras kaivaa pyrstön iskuin useita kutukuoppia. Kutuakti on monimutkainen tapahtuma, johon kuuluu useita vaistonvaraisia liikkeitä.


title: Nieriä

text: Nieriä on pitkäikäinen kala verrattuna loheen ja taimeneen. Esimerkiksi Huippuvuorilta on pyydystetty nieriä, joka painoi 15 kg ja jonka ikä oli 24 vuotta. Suomen ikäennätystä pitää hallussaan Inarijärvestä saatu 17-vuotias kala.


title: Nieriä

text: Nieriän poikasen ensimmäistä ravintoa ruskuaispussivaiheen jälkeen ovat vesikirput, hankajalkaisäyriäiset sekä hyttysten ja mäkäräisten toukat. Ensimmäisen kesän jälkeen ne alkavat syödä pinnalla eläviä hyönteisiä, simpukoita ja kotiloita. Nieriä elää tällä ravinnolla ensimmäiset 4–6 vuotta. Vanhemmat raudut syövät myös pikkukaloja. Säännöllinen kaloista koostuva ruokavalio alkaa vasta kun nieriä on saavuttanut 25–30 cm pituuden.


title: Nieriä

text: Nieriä on monimuotoinen laji, josta on olemassa lohen ja meritaimenen tapaan mereen vaeltavia kantoja, mutta koska nieriä voi kutea myös seisovassa vedessä, tavataan nieriää myös hyvin pienissä vesistöissä, kuten tunturilammissa.


title: Nieriä

text: Tenojoen vaeltava nieriä nousee loka-marraskuussa jokeen ja puroihin kutemaan. Poikaset oleskelevat joessa 3–5 vuotta ja vaeltavat sitten kevättulvan mukana mereen. Meressä ne viihtyvät vain 2–3 kuukautta, jonka jälkeen ne nousevat takaisin synnyinseuduilleen.


title: Nieriä

text: Monet pitävät nieriää Suomen maukkaimpana ruokakalana. Sen liha on punertavaa ja jokseenkin rasvaista. Nieriä on myös suosittu kalastuksen kohde. Suomessa nieriäsaaliita on tilastoitu ainoastaan vapaa-ajan kalastuksen osalta. 1980-luvulla saatu saalis oli 30 tonnia ja ne saatiin melkein yksinomaan Lapin läänistä. Tärkein nieriän pyyntitapa on verkkokalastus. Lapissa harjoitetaan keväthangilla nieriän pilkintää, saalista saadaan myös heittovavalla ja perholla.


title: Nieriä

text:
Kalakannan hoito on osoittautunut hankalaksi nieriän korkeiden ympäristövaatimusten takia.
Ongelmaksi on ilmennyt myös Suomen verkkokalastus, joka poistaa nieriät vesistöistä yleensä jo ennen kuin ne ovat saavuttaneet pyyntikokonsa. Istuttamisen yhteydessä on otettava huomioon myös muut kalat. Nieriä on huono kilpailija eikä kykene taistelemaan yleensä esimerkiksi siian ja taimenen kanssa. Nieriäjärvien rehevöityminen on myös esteenä nieriän menestymiselle.


title: Nieriä

text: Vuoksen vesistössä esiintyvä saimaannieriä poikkeaa geneettisesti Suomen muista nieriäkannoista. Saimaannieriä on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. 2000-luvun alkupuolella istutusten varassa oleva kanta kävi lähellä sukupuuttoa, mutta vuosina 2009–2012 on onnistuttu uudistamaan emokalakantaa ja tilanne on parantunut.


title: Nieriä

text: Inarinjärvessä nieriän pyyntimitta eli niin sanottu alamitta on kalastusasetuksen mukaan 45 cm. Vuoksen vesistöalueella sikäli kun kalastus on sallittua, pyyntimitaksi on asetettu 60 cm.


title: Harjus

text: Harjus eli harri ("Thymallus thymallus") on pitkulainen lohikala jolla on erityisen korkea, purjemainen selkäevä. Harjus kasvaa 30–60 cm:n pituiseksi ja painaa yleensä alle 1 kg. Suurin mitattu harjus on painanut tiettävästi 6,7 kg ja korkein raportoitu ikä 14 vuotta. Harjus esiintyy viileissä, runsashappisissa, sorahiekkapohjaisissa joissa ja puroissa Keski- ja Pohjois-Euroopassa. Suomessa Itä- ja Pohjois-Suomessa, myös jokisuissa Perämerellä ja paikoin Selkämerellä. Harjus muistuttaa ulkonäöltään siikaa ja muikkua.


title: Harjus

text: Harjuksen ravinto koostuu lähinnä pohjasta löytyvistä hyönteisten toukista, nilviäisistä, äyriäisistä, nivelmadoista ja jopa kalan mädistä (etenkin taimenen), mutta harjus syö myös lentäviä ja pinnalla räpiköiviä hyönteisiä, minkä takia sitä pyydetään mielellään perholla ja uistimella. Harjuksen ruokavalioon kuuluvat myös pienet kalat, kuten esimerkiksi mutu ja simppu.


title: Harjus

text: Harjus kutee huhti-toukokuussa. Silloin sukukypsät yksilöt vaeltavat talvehtimisalueiltaan kudulle jokien matalille sorapohjaisille virtaaville paikoille. Sitä ei kuitenkaan pidetä varsinaisesti vaelluskalana.


title: Harjus

text: Harjus on muualla maailmassa makeanveden kala. Sitä esiintyy meressä ainoastaan murtovedessä Suomessa ja mahdollisesti Ruotsissa. Laji reagoi herkästi veden saastumiseen. Se on Suomessa ollut aiemmin runsas, ja vielä 1930-luvulla saaliit olivat suuria. Sen jälkeen se on vähitellen taantunut, niin että kesäkuussa 2014 Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos kuulutti Facebookissa kadonneita meriharjuksia. Ilmoituksia niistä tuli jo heinäkuun alkuun mennessä muutamia. Laji on luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi. Syyksi häviämiseen on esitetty, että rihmalevä on vallannut harjuksen lisääntymisalueita, ja siksi kutupaikoista on pulaa. Myös kalastuksen oletetaan vaikuttaneen vähentymiseen.


title: Harjus

text: Suomessa harjukselle sovelletaan kalastusasetuksen mukaista pyyntimittaa eli niin sanottua alamittaa 35 cm. Pohjoisosissa eli 67 leveyspiirin pohjoispuolella pyyntimitta on 30 cm. Tiukempiakin vaatimuksia voidaan antaa paikallisesti kalakantojen suojelemiseksi. Meriharjus on kokonaan rauhoitettu.


title: Kuore

text: Kuore eli norssi ("Osmerus eperlanus") on pienehkö sisä- ja murtovesien kala, joka kuuluu lohikaloja muistuttavien kuorekalojen lahkoon. Kuore on läpikuultava, vihertävän kellertävä ja kyljistään hopeanhohtoinen kala, jolla on suuri, terävähampainen suu ja lohikalojen tapaan rasvaevä selkäpuolella lähellä pyrstöä.


title: Kuore

text: Kooltaan kuore on melko pieni. Ensimmäisenä kesänään kuore kasvaa yleensä 4–6 senttimetrin ja kahden kesän jälkeen 8–9 senttimetrin mittaan. Ensimmäisen vuoden jälkeen kuoreen kasvu hidastuu. Merikuore kasvaa järvikuoretta nopeammin ja myös suuremmaksi. Suurimmat Suomen merialueelta pyydetyt kuoreet ovat olleet 31–32 cm pituisia.


title: Kuore

text:
Kuore on parvikala, joka käyttää ravintonaan planktonia, katkoja ja halkoisjalkaisia äyriäisiä. Se nousee keväisin kutemaan virtaaviin vesiin jokiin tai järviin. Kutu tapahtuu usein vain yhden päivän aikana kovalle pohjalle. Kudun aikana kuoretta on helppo kalastaa lipolla.
Kuore on merkittävin Suomessa sisävesi- ja rannikkokalastuksen sivusaaliina saatavista kalalajeista. Kuoretta kalastetaan nuotalla ja troolilla, sekä harvoin pilkillä. Lajin liha on valkoista ja kiinteää ja varsin maukasta. Maku muistuttaa kuhaa. Mäti on keltaista ja pienirakeista. Kuore tunnetaan myös kurkkua muistuttavasta hajustaan.


title: Bioanalyytikko

text: Bioanalyytikko tai myös laboratoriohoitaja (opistotason lopetettu tutkinto, myös bioanalyytikon työnimike) työskentelee muun muassa terveyskeskuksen, sairaalan tai muun terveydenhuoltoyksikön laboratoriossa sekä entistä enemmän myös yliopistojen ja erilaisten tutkimuslaitosten laboratorioissa. Bioanalyytikon toimenkuvaan kuuluvat muun muassa näytteenotto ja analytiikka sekä analytiikan laadunarviointi. Potilas tai asiakas on usein bioanalyytikonkin työn lähtökohta, vaikka häntä ei aina nähdä muualla kuin näytteenoton yhteydessä lyhyesti. Koulutusta annetaan ammattikorkeakouluissa. Tutkinto on laajuudeltaan 210 opintopisteen arvoinen ja tutkinnon suorittaminen kestää noin 3,5 vuotta.


title: Astrologia

text: Astrologia (, tähti ja λόγος, "logos", oppi; ei pidä sekoittaa astronomiaan eli tähtitieteeseen) eli tähdistäennustaminen on uskomus, jonka mukaan taivaankappaleiden suhteellisista asemista ja välisistä kulmista voidaan päätellä Maan tapahtumien yksityiskohtia kuten ihmissuhteita ja ihmisten kohtaloita sekä tulkita luonteita.


title: Astrologia

text: Nykyaikaisen tieteellisen käsityksen mukaan astrologia on näennäistiedettä. Astrologia on kehittynyt muinaisten sumerien harjoittamasta tähtien palvonnasta. Tämä uskonto oli animismia, jossa luonnolle ja sen ilmiöille annettiin henkisiä ominaisuuksia. Taivaankappaleiden ajateltiin olevan jumalia, jotka saavat aikaan maanpäälliset tapahtumat. Oppi perustui maakeskiseen todellisuuskäsitykseen.


title: Astrologia

text: Nykyinen lehdissä ja kirjoina julkaistu aurinkomerkkiastrologia eli horoskoopit kuuluvat viihdeteollisuuden piiriin. Se poikkeaa täysin astrologian vanhoista opeista.


title: Astrologia

text: Astrologian keskeisimpiin oppeihin kuuluu Eläinradan jako kahteentoista yhtä suureen "merkkiin". Eläinrata on se alue tähtitaivaalla, jossa Aurinko ja myös planeetat eri vuodenaikoina näkyvät. Merkit ovat 30 asteen sektoreita Eläinradalla, ja aurinko on vuosittain noin kuukauden kussakin niitä. Planeetat sen sijaan ovat samanakin vuodenaikana eri vuosina eri merkeissä. Merkit ovat saaneet nimensä tähdistöjen mukaan, joita ne alkujaan suunnilleen vastasivat. Astrologinen tarkastelutapa aloittaa vuoden kevätpäiväntasauksesta, joka on yleensä 21. maaliskuuta. Eläinradan merkit ovat kevättasauspisteestä lukien (päivämäärät osoittavat, milloin aurinko saapuu kuhunkin merkkiin): 21.3. Oinas, 21.4. Härkä, 22.5. Kaksoset, 22.6. Rapu,23.7 Leijona, 24.8. Neitsyt, 25.9. Vaaka, 24.10. Skorpioni, 23.11. Jousimies, 22.12. Kauris, 21.1. Vesimies ja 19.2. Kalat. Aurinko saapuu siis Oinaan merkkiin kevätpäiväntasauksena, Ravun merkkiin kesäpäivänseisauksena juhannuksen aikoihin, vaa’an merkkiin syyspäiväntasauksena ja Kauriin merkkiin talvipäivänseisauksena vähän ennen joulua.


title: Astrologia

text: Alun perinkin nämä merkit vastasivat vain suunnilleen samannimisiä tähdistöjä, jotka toisin kuin merkit ovat eri kokoisia. Vaikka Auringon kulkurata kulkee tähdistöjen nykyisten määritelmien mukaan myös Käärmeenkantajan tähdistön kautta, sitä ei ole otettu huomioon merkkijaossa. Lisäksi Maan akselin prekession vuoksi kevätpäiväntasauspiste ei sijaitse aina samassa tähdistössä, vaan se ”peruuttaa” suhteessa tähdistöihin noin asteen 72 vuodessa. Viimeksi kuluneiden 2000 vuoden aikana se on tällä tavoin siirtynyt jo noin 25 astetta (ayanamsa), ja vaikka astrologiassa katsotaan yhä, että kevättasauspisteestä alkaa Oinaan merkki, todellisuudessa se on nykyisin Kalojen tähdistön alueella. Astrologien mukaan prekessiolla ei ole oleellista merkitystä, sillä trooppinen eläinrata merkkeineen ei viittaa tähdistöihin vaan juuri merkkeihin, joiden vuodenaikoihin sidottu symboliikka on astrologian yksi peruselementti.


title: Astrologia

text: Intialaisessa niin sanotussa "sideerisessä" astrologiassa merkit määritellään tähdistöjen mukaan toisin kuin länsimaisessa, vuodenaikoihin perustuvassa "trooppisessa" astrologiassa.


title: Astrologia

text: Paitsi merkkeihin, jaetaan Eläinrata myös paikkakunnan horisontin perusteella myös niin sanottuihin huoneisiin, joista 1.–6. huoneet sijaitsevat horisontin alapuolella ja 7.–12. huoneet sen yläpuolella. Tärkeänä pidetään erityisesti nousevaa merkkiä, 1. huoneen kärkeä, eli sitä kohtaa ekliptikasta, joka kullakin hetkellä on nousemassa paikkakunnalta katsottuna itäisellä taivaanrannalla. Sitä vastapäätä on laskeva merkki, (7 huoneen kärki). Näiden lisäksi niin sanottuja kulmahuoneita ovat keskitaivas (10 huoneen kärki) ja vastapäätä Taivaan syvyys, (4 huoneen kärki), ja yhdessä nousevan ja laskevan merkin kanssa ne muodostavat huonejärjestelmän perustan. Jokaisen huoneen katsotaan vastaavan jotakin elämänaluetta.


title: Astrologia

text: Astrologinen tähtikartta esittää Aurinkokunnan planeettojen ja joidenkin laskennallisten pisteiden sijainnin eri merkeissä tarkasteltuna tiettynä aikana jostakin paikasta maapalloa. Tällaiseen karttaan merkitään Eläinradan merkit ja huoneet sekä Aurinko, Kuu, Merkurius, Venus, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus, Neptunus ja Pluto. Ne sijaitsevat kukin jossain merkissä ja samalla jossakin huoneessa. Tärkeinä tekijöinä pidetään sitä, missä merkissä ja huoneessa Aurinko, Kuu tai jokin planeetta kullakin hetkellä on, sekä myös niitä kulmia eli aspekteja, joita taivaankappaleet nämä muodostavat keskenään.


title: Astrologia

text: Muun muassa tästä kokonaisuudesta astrologi tekee synteesin eli karttatulkinnan. Tällaisia tulkintoja tehdään henkilöille syntymähetken mukaisen tähtikartan perusteella, sekä vastaavalla tavalla myös esimerkiksi valtiolle, yritykselle tai muulle instituutiolle, joka on perustettu tiettynä hetkenä tietyssä paikassa. Koska taivaankappaleet kiertävät jo yhden vuorokauden kuluessa kaikkien huoneiden kautta, astrologit edellyttävät, että päivämäärä, kellonaika ja paikka on tarkasti tunnettava.


title: Astrologia

text: Myös satunnaisten tapahtumien, kuten kirkkaan komeetan ilmestymisen, on uskottu ennustavan suuria onnettomuuksia.


title: Astrologia

text: Astrologian historia juontaa juurensa muinaisiin sivilisaatioihin, joissa papit seurasivat tähtien liikettä. Myös ennustaminen kiinnosti silloin ihmisiä. Ennustettiin uhrieläimistä, mutta myös tähdistä. Muinaisessa Harappan kulttuurin Intiassa saatettiin harjoittaa astrologiaa. Paremmin tunnettu on Kaldean ja Babylonian astrologia. Kreikkaan astrologia saapui muutama sata vuotta ennen ajanlaskua. Astrologi ja tähtitieteilijä Ptolemaios kirjoitti teoksen "Tetrabiblos" (Neljä kirjaa), joka oli astrologian perusteos vuosisatojen ajan.


title: Astrologia

text: Varhaiset kristityt eivät yleensä hyväksyneet astrologiaa vaan pitivät sitä paholaisen petoksena. Esimerkiksi Augustinus mainitsi todisteena sen valheellisuudesta, että Raamatun mukaan kaksoisveljeksillä Eesaulla ja Jaakobilla oli ollut hyvin erilaiset luonteet ja elämänvaiheet, vaikka heidän syntymähoroskooppinsa olisi ollut sama. Kuitenkin Raamatun luomiskertomuksessa kerrotaan, että "valot taivaankannella" ilmoittavat määräaikoja, -hetkiä ja -vuosia.


title: Astrologia

text: Renessanssiaikana astrologia tuli Euroopassa uudestaan muotiin. Tähtitieteilijä Johannes Kepler irrottautui ptolemaiolaisesta merkkitarkastelusta ja hahmotti avaruutta monitahokkaiden avulla sijoittelemalla monitahokkaita näennäisen mielivaltaisesti aurinkokunnan planeettojen radoille. Kepler keksi astrologiaan "kvinttiilin" ja sen kerrannaiset eli kun ympyrä jaetaan viiteen osaan (kvinttiili on 360:5=72 astetta). Kepler halusi asettaa astrologian tukevasti matemaattisten lakien piiriin teoksessaan "De Fundamentis Astrologiae Certioribus" (1601).


title: Astrologia

text: Nikolaus Kopernikuksen ja Galileo Galilein työ maakeskisyyden kumoamiseksi kuitenkin tuhosi paitsi kirkon niin myös astrologian valtaa. Uusi aurinkokeskinen todellisuuskäsitys teki maakeskisyyteen perustuvan astrologian vanhanaikaiseksi. 1700-luvun loppuun mennessä astrologia oli poistunut yliopistoista, yksittäisiä oppituoleja oli vielä 1800-luvulla saksalaisessa yliopistossa.


title: Astrologia

text: Nykyisen kaltaisten horoskooppien historia on lyhyt verrattuna astrologian historiaan. Horoskooppi-termi tuli tutuksi jo antiikin aikana, jolloin se tarkoitti askendenttia eli nousevaa merkkiä (sananmukaisesti "tarkkailla tuntia", kreikasta "horo" 'tunti' ja "skopos" 'tarkkailija'). Horoskooppi-sana merkitsee kuitenkin nykypäivän ihmiselle viikkolehtihoroskooppeja, joiden historia alkaa 1900-luvulla. Elokuussa 1930 syntyi Englannin hoviin prinsessa Margaret, jolle "Sunday Express" -lehti keksi teettää astrologisen tulkinnan astrologi R. H. Naylorilla. Artikkeli julkaistiin lehdessä karttoineen, ja se sai suuren suosion. Ihmiset ottivat yhteyttä toimitukseen ja vaativat lisää vastaavaa.


title: Astrologia

text: Nykyiset astrologit väittävät mielellään, että heidän oppinsa perustuu monituhatvuotiseen kokemukseen, joka olisi vahvistanut ne oikeiksi. Arvostelijat kysyvät, miten väitetyt vastaavuudet tähtien asennon ja henkilön luonteenpiirteiden välillä olisi voitu muinaisina aikoina havaita. Jos säännöt olisivat riittävän yksinkertaisia ja yksiselitteisiä, muinaiset ihmiset olisivat ehkä helpostikin voineet huomata ne. Mutta nykyisten astrologien mukaan luotettavien päätelmien tekeminen edellyttää hyvin monien astrologisten tekijöiden huomioon ottamista, ja jotkin niistä voivat kumotakin toistensa vaikutuksen. Tästä seuraisi, että minkään yksittäisen tekijän vaikutus tuskin voisi olla havaittavissa muutoin kuin hyvin laajojen tilastollisten aineistojen ja monimutkaisten korrelaatiolaskelmien avulla. Koska tällaisia ei muinaisina aikoina oltu keksitty, nousee kysymys, miten astrologian esittämät korrelaatiot ollaan ylipäänsä voitu paikantaa, jos ne olisivat todellisia. Suurissa aineistossa ilmenevien korrelaatioiden laskemisen teki käytännössä mahdolliseksi vasta tietokoneiden kehittyminen 1900-luvun loppupuolella.


title: Astrologia

text: Tiedeyhteisö on hylännyt astrologian pätemättömänä, sillä se ei omaa selitysvoimaa ilmiöiden ja tapahtumien tieteellisessä selittämisessä. Astrologian väittämien pätevyyttä on myös tutkittu tieteellisesti, mutta näissä tutkimuksissa ei ole saatu aikaan tuloksia, jotka tiedeyhteisön vallitsevan mielipiteen mukaan tukisivat astrologisen perinteen väittämiä vaikutuksia. Astrologia ei ole osoittanut toimivuuttaan kontrolloiduissa tutkimuksissa eikä sillä näin ollen ei ole tieteellistä validiteettia, ja siksi sitä pidetään näennäistieteenä.


title: Astrologia

text: Tunnetuin metodologialtaan tieteellisestä astrologisesta tutkimusohjelmasta on ranskalaisen tilastotieteilijän Michel Gauequelinin suorittama laaja tilastollinen tutkimustyö. Vaikka Gauquelinin tulosten suuri enemmistö oli astrologialle kielteisiä, hän paikansi aineistostaan niin sanotun Mars-ilmiön, heikot mutta tilastollisesti merkitsevät korrelaatiot, jotka näyttivät sopivan yhteen astrologian ennusteiden kanssa. Vallitseva näkemys katsoo korrelaatioiden olleen Gauquelinin aineistolle ominainen satunnainen korrelaatio, seurausta niin kutsutusta "look-elsewhere"-efektistä. Tätä tulkintaa tukee huomattavasti se, että jatkotutkimuksissa tulosten toistaminen on epäonnistunut. Vaikka Gauquelinin tutkimuksiin viitataan usein ikään kuin ne olisivat todiste astrologian puolesta, tosiasiassa vastaavia heikkoja korrelaatioita saadaan aikaan laajoista erilaisia korrelaatioita aineistosta paikantamaan pyrkivissä tilastollisissa tutkimuksissa, eikä tällaisessa tutkimuksessa paikannettu korrelaatio osoita yhteyttä ennen kuin se on pystytty toistamaan toisissa riippumattomissa otoksissa. Ehkä kuuluisimman astrologiaa koettelevan yksittäisen kokeen suoritti Shawn Carlson, ja siihen kuului sekä ryhmä tutkijoita että astrologeja. Kokeen tulos oli, että nataaliastrologia ei suoriutunut yhtään paremmin kuin sattuma.


title: Astrologia

text: Astrologit itse välttävät usein verifioitavien ennustusten tekemistä, ja sen sijaan tyytyvät epämääräisiin toteamuksiin, jotka antavat heille mahdollisuuden välttää falsifioiduksi tulemisen.


title: Astrologia

text: Tutkija ja entinen astrologi Geoffrey Dean ja psykologi Ivan Kelly suorittivat laaja-alaisen tieteellisen kokeen, johon kuului yli 100 kognitiivista, behavioraalista, fysiologista ja muuntyyppistä muuttujaa, mutta koe ei antanut astrologiaa tukevia tuloksia. Eräs toinen koe, jossa oli mukana 45 keskimäärin 10 vuoden kokemuksen omaavaa astrologia sekä 160 testihenkilöä, jotka sijoittuivat Eysenckin persoonallisuustestin tiettyihin ääripäihin, ei antanut astrologiaa puoltavia tuloksia.


title: Astrologia

text: Muutamat suomalaiset ovat tutkineet astrologiaa tilastotieteellisesti. Eniten tutkimuksia on tehnyt systeemianalyysin dosentti Kyösti Tarvainen. Hän on tarkastellut arvostetuimpien astrologien lausuntojen pätevyyttä. Astrologit F. Sakoian ja L. S. Acker ovat kirjoittaneet käsikirjat kolmelle eniten harrastetutulle aihepiirille. Niissä käsitellään 1) ihmisen luonnetta syntymäkartan perusteella, 2) ihmissuhteita kumppaneiden syntymäkarttojen yhteyksien perusteella ja 3) transiitteja, joissa tarkastellaan miten eri ajankohtien planeetta-asemien suhde henkilön syntymäkarttaan vaikuttaa ajankohtaisesti häneen. Kaikissa näissä kolmessa aihepiireissä tehdyt Sakoianin ja Ackerin tulkintojen tarkastelut ovat antaneet tilastollisesti merkitsevää tukea astrologialle. Tulokset on julkaistu astrologisen seuran kautta .


title: Eläinkunta

text: Eläinkunta (Animalia, syn. Metazoa) on laaja monisoluisista aitotumallisista eliöistä muodostuva taksonominen kunta. Eläimet muodostavat erittäin monimuotoisen ryhmän, johon kuuluu hyvin erilaisiin oloihin sopeutuneita eliöitä. Ominaista eläimille on, että ne ovat heterotrofisia eli toisenvaraisia, mikä tarkoittaa sitä, etteivät ne kykene tuottamaan energiaa itse, kuten vaikkapa kasvit fotosynteesin avulla, vaan ne joutuvat käyttämään muita eliöitä ravintona pysyäkseen hengissä. Monet eläimistä kykenevät liikkumaan itsenäisesti eli niillä on lihaksisto ja oma hermosto lukuun ottamatta Parazoa-alakuntaa. Useimmilla eläimillä on jonkinlaiset aistinelimet, joiden avulla ne pystyvät reagoimaan tarkoituksenmukaisesti ympäristöönsä ja erilaisiin aistiärsykkeisiin. Lisäksi eläimet eroavat siinä, että eläinsoluilla ei ole soluseinää. Usein arkikielessä ja oikeustieteessä sanaa ”eläin” käytetään viittaamaan kaikkiin muihin eläimiin paitsi ihmisiin, vaikka biologisesti tarkasteltuna ihminenkin on eläin. Eläinten tieteellistä tutkimista kutsutaan zoologiaksi ja etologia tutkii eläinten käyttäytymistä.


title: Eläinkunta

text: Eläinlajeja esiintyy niin maalla, vedessä kuin ilmassakin. Lentokykyisiä eläimiä ovat monet hyönteiset, kuten perhoset, ja suuri osa linnuista sekä lepakot. Vedessä elävistä eläimistä tutuin ryhmä ovat kalat ja maaelämään sopeutuneista nisäkkäät, kuten esimerkiksi kettu, norsut ja metsäjänis. Eläimiä tai eläinryhmiä ei voi kuitenkaan tarkasti määritellä näin, sillä osa eläimistä on sopeutunut elämään eri kerroksissa, kuten vaikkapa maalla ja vedessä (esim. hylkeet, sammakot ja kilpikonnat). Vuonna 2011 Census of Marine Life arvioi lajien määräksi noin 8,7 miljoonaa, joista 6,5 miljoonaa on maaeläimiä ja 2,2 miljoonaa merieläimiä. Vain pienen osan lajeista on arvioitu olevan selkärankaisia loppujen ollessa selkärangattomia. Eläinlajeja on hävinnyt paljon olosuhteiden muutosten vuoksi, ja nykyään ihmisen toimintaa pidetään tärkeimpänä syynä eläinlajien uhanalaistumiselle.


title: Eläinkunta

text: Muun muassa Suomen lainsäädäntö katsoo eläimet esineiksi, joskin näkemys on monissa Euroopan maissa muuttumassa. Esimerkiksi Alankomaiden ja Norjan laeissa korostetaan eläinten itseisarvoa. Sveitsin eläinsuojelulaissa erikseen korostetaan, että eläin ei ole esine.


title: Eläinkunta

text: Kaikilla eläimillä on eläinsoluja, jotka ovat aitotumaisia eli niissä on tuma ja sitä suojaava tumakotelo (nisäkkäillä poikkeus: punasolu). Solut ovat erikoistuneet tiettyyn tehtävään ja ne muodostavat kudoksia. Esimerkiksi hermosolut muodostavat hermokudoksia. Solujen koko ja muoto vaihtelevat hyvin paljon. Esimerkiksi ihmisen kohdalla munasolu on koko ihmiskehon suurin solu, ja sen voi nähdä jopa paljain silmin (halkaisija n. 1 mm), mutta pienin on taas siittiö (alle 60 µm pitkä). Toisaalta ihmiskehon pisin hermosolu on jopa metrin pituinen.


title: Eläinkunta

text: Eläinsolulla ei ole kasvisolun tapaan suojaavaa soluseinää, mutta solua koossa pitää ohut solukalvo. Sen tehtävänä on myös huolehtia solun sisäisestä aineiden vaihdosta, eli sen toiminta on olennaisesti osana soluhengitystä. Solukalvo suojaa sisälleen nestemäistä solulimaa, jonka tehtävänä on lähinnä kuljettaa ravinteita ja toimia muutoinkin solun sisäisen viestinnän välittäjänä. Solulimassa sijaitsee aitotumallisilla soluilla erilaisia soluelimiä, joiden tehtävät poikkeavat proteiinisynteesistä soluhengitykseen. Eläinsolu tarvitsee myös erillisen tukirangan, joka pitää soluelimiä paikoillaan ja antaa solulle tukea sekä muodon. Tukiranka muodostuu erilaisista säikeistä ja filamenteista.