title: Mauri Kunnas

text: Mauri Tapio Kunnas (s. 11. helmikuuta 1950 Vammala) on suomalainen graafikko, kirjailija, kuvataiteilija ja sarjakuvapiirtäjä.


title: Mauri Kunnas

text: Kunnas tunnetaan parhaiten laajasta ja suositusta lastenkirjatuotannostaan, johon sisältyvät muun muassa historialliset Koiramäki-kirjat sekä lapsille suunnatut sovitukset "Kalevalan" tai "Seitsemän veljeksen" tapaisista klassikoista. Kunnas tunnetaan myös anarkistisista sarjakuvistaan, joita ovat mm. "Nyrok City ja Piitles".


title: Mauri Kunnas

text: Kunnaksen kirjoja on käännetty kaikkiaan 37 kielelle ja julkaistu 36 maassa. Kunnaksen kirjoja on myyty maailmassa yhteensä liki 10 miljoonaa kappaletta. Yksinomaan Kunnaksen Joulupukkia on myyty yli 1,5 miljoonaa kappaletta.


title: Mauri Kunnas

text: Vuonna 1981 Kunnas sai Suomen sarjakuvaseuran Puupäähatun "Nyrok Citystä". Vuonna 2003 Kunnas palkittiin Rudolf Koivu -palkinnolla teoksen "Seitsemän koiraveljestä" kuvituksesta. Hän on saanut vuosina 2003 ja 2015 tuotannostaan Kaarina Helakisa-palkinnon. Suomen tietokirjailijat ry:n jakaman Tietopöllö-palkinnon hän sai vuonna 2005. Kunnas on palkittu myös Pro Finlandia -mitalilla 2002, ja vuonna 2013 hänet nimitettiin Aalto yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun kunniatohtoriksi. Vuonna 2017 hänen teoksensa "Koiramäen Suomen historia" valittiin Finlandia Junior -palkintoehdokkaaksi.


title: Mauri Kunnas

text: Kunnas valmistui ylioppilaaksi Vammalan yhteislyseosta (nyk. Vammalan lukio) vuonna 1969 ja graafikoksi Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 1975.


title: Mauri Kunnas

text: Kunnaksen tunnetuin hahmo on Herra Hakkarainen. Sastamalassa Herra Hakkaraisen talossa voi tutustua Mauri Kunnaksen tuotantoon. Kunnaksen tekemiin lastenkirjoihin on vuodesta 1984 yleensä piilotettu Herra Hakkarainen kävelemässä unissaan kaikenlaisissa huvittavissa paikoissa.


title: Mauri Kunnas

text: Kunnaksen käsikirjoittamana sarjat "Tontut" (1977), "Koiramäen talossa" (1981), "Joulupukki" (1982), "Trulli" (1982), "Koiramäen lapset kaupungissa" (1983), "Tapahtuu yöllä" (1986), "Hui kauhistus" (1987), "12 lahjaa joulupukille" (1989), "Koiramäen talvi" (1990), "Autotarinoita" (1995), "Kaikkien aikojen avaruusseikkailu" (1997), "Nuuskija-sarja" (1998) ja "Koiramäki" (2004, 2007).


title: Mauri Kunnas

text: Kunnaksen käsikirjoittama lastenelokuva "Joulupukki ja noitarumpu" valmistui 1996. Kunnas on piirtänyt ja käsikirjoittanut myös Walt Disneyn Aku Ankka -sarjakuvia.


title: Mauri Kunnas

text: Nykyisin Mauri Kunnas asuu Espoossa. Hänellä on vaimonsa Tarjan kanssa kaksi lasta: Jenna (1983) ja Noora (1987). Mauri Kunnaksen sisar on oopperalaulaja Pirkko Talola-Aaltonen. Urheilutoimittaja Kaj Kunnas on hänen pikkuserkkunsa.


title: Koiramäki

text: Koiramäki on Mauri Kunnaksen luoma lastenkirjasarja, joissa kerrotaan kuvitteellisesta suomalaisesta suvusta ja talosta 1800-luvulla. Suvun jäsenet ovat koiria, mutta tarinoissa esiintyy myös muita eläimiä. Tarinat kertovat elämästä suomalaisessa kylässä ja sen ympäristössä ja pohjautuvat usein suomalaisiin kansantarinoihin. Esikuvana kirjoissa esiintyvälle Koiramäen talolle on ollut nykyään museona oleva Yli-Kirran talo Punkalaitumella.


title: Hyväntoivonniemi

text: Hyväntoivonniemi (, ) on Kapin niemimaan kärki, joka sijaitsee Etelä-Afrikan tasavallassa noin 50 kilometriä Kapkaupungista etelään. Afrikan eteläkärkenä usein pidetty Hyväntoivonniemi ei itse asiassa ole sitä, vaan mantereen eteläisin piste on Cape Agulhas noin 150 kilometriä itäkaakkoon. Hyväntoivonniemeä kutsutaankin muun muassa paikan päällä olevissa kylteissä ”Afrikan lounaiskärjeksi”.


title: Hyväntoivonniemi

text: Lännessä Atlantilla virtaa Eteläiseltä jäämereltä kylmä merivirta ja idästä Intian valtameren puolelta lämmin merivirta, mikä selittää seudun tunnetun myrskyisyyden. Merivirtojen varsinainen risteyskohta on mantereen eteläisin kärki Cape Agulhas.


title: Hyväntoivonniemi

text: Vuodesta 1998 alkaen koko Kapin niemimaa on ollut omaleimaisen kasvillisuutensa ja eläimistönsä puolesta luonnonsuojelualuetta (Table Mountain National Park), johon Hyväntoivonniemikin kuuluu.


title: Hyväntoivonniemi

text: Portugalilainen Bartolomeu Dias kiersi Hyväntoivonniemen ensimmäisenä eurooppalaisena 1488 ja antoi sille nimen "Cabo das Tormentas" eli ”myrskyjen niemi”. Vasco da Gama jatkoi sittemmin Diasin jäljillä Intian meritien etsimistä. Portugalin kuningas Juhana II antoi paikalle nimen Hyväntoivonniemi "(Cabo da Boa Esperança)" juuri siksi, että niemenkärjelle saapuminen valoi merenkulkijoille toivoa Intian meritien löytämisestä. Vuonna 1647 Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian (V.O.C.) laiva haaksirikkoutui Kapkaupungin Pöytälahdessa (engl. Table Bay) ja miehet pelastautuivat maihin. Kun Leendert Janz, yksi pelastautuneista, kirjoitti raportin kokemuksistaan, siirsi Hollanti laivojensa täydennyspaikan Mauritiukselta Pöytälahteen vuonna 1652.


title: Hyväntoivonniemi

text: Taatakseen vitamiinit ja ruoan laivojensa merimiehille päätti V.O.C. tuoda Hyväntoivonniemelle maanviljelijöitä (holl. "boer" = buuri). V.O.C.:n edustaja Jan van Riebeek saapui ensimmäisten siirtolaisten kanssa vuonna 1652 ja perusti Kaapstadin (Kapkaupunki) hollantilaisen siirtokunnan. Myöhemmin Hyväntoivonniemessä alettiin myydä orjia.


title: Hyväntoivonniemi

text: Hyväntoivonniemeltä löytyy fynbos-kasvillisuutta, joka on ainut kasvillisuustyyppi maailmassa, joka sijaitsee vain yhden valtion alueella. Fynbos-kasveihin kuuluvat muun muassa erilaiset kanervat, isokukkainen Etelä-Afrikan kansalliskukka kuningasprotea sekä rooibos- ja honeybush-kasvit, joista valmistetaan Etelä-Afrikalle perinteistä teetä.


title: Barbara Stanwyck

text: Barbara Stanwyck (oik. Ruby Catherine Stevens; ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka loi menestyksekkään uran myös televisiossa. Nykyään Stanwyckiä pidetään yhtenä Hollywoodin kulta-ajan legendaarisimmista näyttelijöistä, sillä vuonna 1999 Yhdysvaltain elokuvainstituutti on valinnut hänet kaikkien aikojen 11. merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.


title: Barbara Stanwyck

text: Barbara Stanwyck aloitti uransa näyttämöllä Broadwaylla vuonna 1924 New Yorkissa ja alkoi sen tuoman menestyksen seurauksena saada rooleja myös elokuvista. Vuonna 1927 hän teki elokuvadebyyttinsä newyorkilaisessa elokuvassa "Broadway Nights" ja muutti Hollywoodiin aloittaakseen kokopäiväisen uran elokuvanäyttelijänä. 1930- ja 1940-luvuilla hän kuului jo Hollywoodin kirkkaimpiin tähtiin ja oli yksi mainekkaiden ohjaajien Cecil B. DeMillen, Fritz Langin ja Frank Capran suosikeista. Stanwyck näytteli sekä draamoissa että komedioissa.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyck esitti usein vahvoja, määrätietoisia, sisukkaita ja dominoiviakin naisia, joista useat olivat femme fataleja. Stanwyck tunnetaan erityisesti film noir -elokuvagenren taitajana. Hän loisti draamaelokuvissa, mutta oli myös taitava komedienne. Hänet muistetaan luultavasti parhaiten Billy Wilderin klassikkoelokuvasta "Nainen ilman omaatuntoa" (1944) ja televisiowesternistä "The Big Valley" (1965–1969), josta hänelle myönnettiin myös Emmy-palkinto. Hän sai sen lisäksi vielä kaksi muuta Emmy-palkintoa ja yhden Golden Globen, mutta elokuva-alan tärkeimpänä pidettyä Oscar-palkintoa hän ei koskaan onnistunut voittamaan, vaikka olikin neljä kertaa ehdokkaana. Stanwyck mainittiinkin usein "parhaana näyttelijättärenä, joka ei ole koskaan saanut Oscaria". Stanwyckille myönnettiin viimein kunnia-Oscar vuonna 1982.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyck päätti lähes kestäneen elokuvauransa vuonna 1964 ja televisiossa hän näytteli aina vuoteen 1986 asti, jolloin hän päätti koko yli kuusi vuosikymmentä kestäneen uransa. Hän kuoli neljä vuotta myöhemmin Kalifornian Santa Monicassa tammikuussa 1990.


title: Barbara Stanwyck

text: Barbara Stanwyck, alkuperäiseltä nimeltään Ruby Catherine Stevens, syntyi 16. heinäkuuta 1907 Brooklynin kaupunginosassa New York Cityssä Yhdysvalloissa. Hän oli nuorin viidestä lapsesta. Hänen isänsä Byron Stevens oli englantilaisten maahanmuuttajien poika ja äitinsä Catherine McGee irlantilaista sukujuurta. Byron teki työkseen muurarin hommia. Byron ja Catherine olivat muuttaneet New Yorkiin Massachusettsin Chelseasta. Heidän kotinsa sijaitsi Brooklynissä osoitteessa 246 Classon Avenue. Äiti Catherine kuoli talvella 1910 Rubyn ollessa vasta kolmivuotias, kun tuntematon humalainen tönäisi hänet liikkuvasta raitiovaunusta. Catherine löi päänsä katukivetyksen reunaan ja kuoli kuukausi tapauksen jälkeen. Hän odotti kuudetta lastaan onnettomuuden sattuessa. Kaksi viikkoa vaimonsa hautajaisten jälkeen Byron hylkäsi viisi lastaan liityttyään työryhmään kaivamaan Panaman kanavaa, eikä hänestä sen jälkeen enää kuultu. Rubyn sisarukset olivat Maud, Mabel, Mildred ”Millie” (1902–?) ja Malcolm Byron ”Bert” (1905–1964). Vanhimmat tyttäret Maud ja Mabel menivät naimisiin ja aloittivat omat elämänsä. Ruby vietti suurimman osan lapsuudestaan sijaiskodeissa (monesti yli neljä sijaiskotia vuodessa) vanhemman veljensä Malcolmin kanssa, joista he yleensä karkasivat. Rubyn ollessa kahdeksanvuotias hän pääsi kolmeksi kesäksi vanhemman sisarensa Mildredin mukaan tämän kuoron kiertueelle. Tämä vahvisti Stanwyckin haavetta tulla tanssijaksi. Tähän aikaan Ruby katseli mielellään Pearl Whiten elokuvia, josta tuli hänen idolinsa.


title: Barbara Stanwyck

text: 13-vuotiaana Ruby lopetti koulun Erasmus Hall High Schoolissa ja meni töihin. 15-vuotiaana hän oli käynyt jo kaksi vuotta työssä. Ruby teki hetken muun muassa mallintöitä, lauloi kuorossa ja oli show-tyttönä Broadwaylla vuosina 1922–1923. Hän vaihtoi nimensä Barbara Stanwyckiksi kolme vuotta myöhemmin. Nimi otettiin näytelmästä nimeltä "Barbara Frietchie", jonka pääosaa silloin esitti brittinäyttelijä Jane Stanwyck. Samana vuonna Barbara näytteli Hudson-teatterissa näytelmässä "The Noose", josta tuli yksi kauden suurimpia hittejä. "The Noose" sai ensi-iltansa 20. lokakuuta 1926 ja kesti aina yhdeksän kuukautta 197 näytöksen ajan. Stanwyck sai osastaan hyvät arvostelut. Hän kävi koekuvauksissa elokuvaa "Broadway Nights" (1927) varten; hän sai roolin ja aloitti uransa valkokankailla. Samana vuonna Stanwyck näytteli ensimmäistä pääosaansa Bonnyna komedianäytelmässä "Burlesque", joka sai ensi-iltansa 1. syyskuuta 1927. Näytelmää esitettiin aina ajan, kunnes se lopetettiin 14. heinäkuuta 1928.


title: Barbara Stanwyck

text: Yhdessä ensimmäisen miehensä vaudeville-näyttelijä Frank Fayn kanssa hän muutti Hollywoodiin, jossa molempien toiveena oli aloittaa oikea valkokangasura. Hollywoodissa Stanwyckin ensimmäinen elokuva oli George Fitzmauricen ohjaama "Lukittu ovi" (1929). Siitä ei tullut suurta menestystä, kuten ei myöskään Stanwyckin seuraavasta elokuvasta "Mexicali Rose" (1929). Seuraavan puolen vuoden ajan hän kävi ahkerasti koekuvauksissa, mutta ei saanut yhtäkään roolia. Aviomies Fay kuitenkin onnistui taivuttelemaan ohjaaja Frank Capran katsomaan vaimoaan. Stanwyck esitti Capralle kohtauksen aiemmasta näytelmästään "The Noose". Capra piti Stanwyckistä ja antoi hänelle roolin vuoden 1930 elokuvastaan "Ladies of Leisure".


title: Barbara Stanwyck

text: Tuon elokuvan ansiosta Stanwyckista tuli suosittu, ja sen seurauksena hän teki kolme elokuvaa Warner Bros. -elokuvayhtiölle. Syyskuussa 1931 Stanwyck kuitenkin palasi Columbia-yhtiöön, jonka alaisena hän oli tehnyt muutamat ensimmäisistä elokuvistaan. Seuraavan neljän vuoden aikana hän teki yhteensä jopa 14 elokuvaa. Näihin kuuluivat muun muassa mieleenpainuvat roolit elokuvissa "Night Nurse" (1931), jossa Stanwyck tulkitsee murhilta lapsia pelastavaa Lora Hart -lastenhoitajaa, "So Big!" (1932), joka oli Stanwyckin ensimmäinen "laatuelokuva", "Myrsky yli Aasian" (1933), "Vaalea viettelijätär" (1933), jossa Stanwyck näytteli kunnianhimoista naista ja "Annie Oakley" (1935), jossa Stanwyck esitti nimiroolia.


title: Barbara Stanwyck

text: Aviomies Fayn ura oli alkanut hiipua siinä missä hänen vaimonsa menestyi. Viimeisenä yrityksenään pitää suhde sekä Fayn ura kasassa Stanwyck suostui vuonna 1933 näyttelemään yhdessä Fayn kanssa näytelmässä "Tattle Tales", joka sai ensi-iltansa 1. kesäkuuta 1933, mutta suljettiin jo 28 näytöksen jälkeen 24. kesäkuuta. Kaksi vuotta myöhemmin pari allekirjoitti eropaperit.


title: Barbara Stanwyck

text: Vuonna 1937 Stanwyck teki elokuvan "Äidin uhraus" ja sai siitä ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta naispääosasta. "Äidin uhraus" kertoi Stella Dallas -nimisestä äidistä. Vuonna 1939 Stanwyck niitti menestystä nyrkkeilyaiheisessa elokuvassa "Kultapoika", jossa miespääosassa oli William Holden. Toinen ehdokkuus tuli elokuvasta "Nainen Eeva" (1941), jossa Stanwyck esiintyi yhdessä Henry Fondan kanssa. Vuonna 1994 "Nainen Eeva" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. Elokuva sai myös paikat American Film Instituten listoilla: "100 romanttisinta elokuvaa" (#26) ja "100 hauskinta komediaa" (#55) -listoilla. Vuonna 1941 ilmestyi Stanwyckiltä myös kaksi hyvin menestynyttä elokuvaa "He uskoivat elämään" ja "Jään tänne yöksi", jonka naispääosan Stanwyck nappasi Ginger Rogersin hylättyä tämän.


title: Barbara Stanwyck

text: Robert Taylorin kanssa Stanwyck painoi käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalla 11. kesäkuuta 1941.


title: Barbara Stanwyck

text:
Vuonna 1943 Stanwyck teki kauhuelementtejä sisältävän musiikkielokuvan "Dixie-Daisy ja murhamysteeri", joka sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta musiikista.
Vuonna 1944 Stanwyck näytteli ehkä tunnetuimmassa roolissaan Billy Wilderin yhteensä seitsemän Oscar-ehdokkuutta saaneessa film noir -elokuvassa "Nainen ilman omaatuntoa", josta hän sai jälleen Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta. Hän tulkitsi elokuvassa juonikasta Phyllis Dietrichsonia, joka viettelee rakastajansa (Fred MacMurray) murhaamaan miehensä. Phyllis Dietrichson on sijoittunut sijalle #8 Yhdysvaltain elokuvainstituutin 100-vuotissarjan "50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa" -listalle "25 suurinta elokuvaroistoa" -osioon sekä "Premiere Magazine" -lehden "100 aikojen suurinta elokuvahenkilöä" -listaan sijalle #58 ja vuonna 2006 saman listan sijalle #98. Itse elokuva on päässyt Yhdysvaltain elokuvainstituutin "100 parasta elokuvaa" (#38)-, "100 jännittävintä elokuvaa" (#24)- ja "100 romanttisinta elokuvaa" (#84) -listoille. Se myös valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjastoon National Film Registryssä vuonna 1992. Samana vuonna Stanwyck oli Yhdysvaltain parhaiten ansaitseva nainen 400,000 dollarin palkalla. "Nainen ilman omaatuntoa" -elokuvan myötä Stanwyckin suosio oli huipussaan.
Vuonna 1945 Stanwyck suunnitteli ottavansa naispääosan Mildred Piercenä elokuvassa "Mildred Pierce – amerikkalainen nainen" (1945), mutta Joan Crawford oli nopeampi ja otti roolin. Crawford voitti suorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Sen sijaan Stanwyck teki pääroolin jouluelokuvaan "Naisreportteri rakastuu". Vuonna 1946 Stanwyck sai tunnustusta roolityöstään Lewis Milestonen elokuvassa "Paholaisnainen" ja vuonna 1947 rikoselokuvassa "Miehen rikos", jossa miespääosaa esitti Humphrey Bogart. Film noir/trillerielokuva "Valitan, väärä numero!" toi Stanwyckille neljännen ja viimeiseksi jääneen Oscar-ehdokkuuden vuonna 1948. Miespääosaa esitti Burt Lancaster ja sivuroolissa oli nuori näyttelijälupaus Kirk Douglas.
1950-luvulle tultaessa Stanwyck esiintyi edelleen menestyksekkäästi elokuvissa. Näitä elokuvia oli Oscar-ehdokas "Raivotar" (1950), jossa vastanäyttelijänään Stanwyckillä oli Walter Huston, Fritz Langin "Purkaus yössä" (1952), jossa näytteli Marilyn Monroe, Titanicin uppoamisesta kertova Oscar-voittaja "Titanic" (1953), jonka ohjasi Jean Negulesco, toimintaelokuva "Mustaa kultaa" (1953), jossa miespääosassa oli Gary Cooper, nelinkertainen Oscar-ehdokas "Arpa on heitetty" (1954), jossa näyttelivät myös William Holden, June Allyson ja Fredric March sekä western "Mustajalat sotapolulla" (1954), jossa Stanwyckin vastanäyttelijänä oli Ronald Reagan. Reaganista tuli aikanaan Yhdysvaltain presidentti kaudeksi 1981–1989. Tästä elokuvasta myös alkoi Stanwyckin ura western-aiheisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hän aloitti pitkän televisiouransa vuonna 1956, joka kesti aina vuoteen 1986 asti. Stanwyckin ensimmäinen rooli televisiossa oli Irene Frazier sarjassa "The Ford Television Theatre" jaksossa "Sudden Silence". 1950-luvun lopussa Stanwyck näytteli elokuvissa "Mies ja hänen menneisyytensä" (1956), jossa hän näytteli James Cagneyn kanssa, "Nainen ja rikos" (1957) ja "40 urhoa" (1957). Televisiossa Stanwyck vieraili Belle Garrisonina Dick Powellin "Zane Grey Theaterissa" vuosina 1958–1959 neljässä jaksossa. 1950-luvun alussa Stanwyck teki elokuvien lomassa televisiomainoksen Lustre Créme -shampoolle.


title: Barbara Stanwyck

text: Vuosina 1958–1961 Stanwyckille ei tarjottu lainkaan elokuvarooleja, kunnes vuonna 1962 hän sai osan elokuvasta "Kuuma katu", jossa näyttelivät myös Jane Fonda ja Anne Baxter. Hän näytteli myös laulaja- ja elokuvalegenda Elvis Presleyn kanssa "Huoleton kulkuri" -elokuvassa vuonna 1964. Stanwyckin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi samana vuonna tehty mysteerinen kauhuelokuva "Yöllistä kauhua", jonka ohjasi William Castle.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyck näytteli uransa aikana yhteensä . Hän sai yhteensä neljä parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuutta, mutta ei voittanut niistä yhtään. Stanwyckia kutsutaankin usein parhaaksi näyttelijättäreksi, joka ei koskaan voittanut kyseistä arvostettua palkintoa. Vuonna 1982 hänelle viimein myönnettiin Oscar-kunniapalkinto kunnianosoituksena pitkästä urastaan ja elämäntyöstään. Stanwyckille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1987.


title: Barbara Stanwyck

text: 1960-luvulla Stanwyck oli siirtynyt kokonaan televisioon, ja suuri yleisö muistaakin hänet usein televisiosarjan "The Big Valley" matriarkkana. Hänet palkittiin tästä Victoria Barkleyn roolista toisella Emmy-palkinnollaan vuonna 1966 ja lisäksi oli kahtena seuraavana vuonna ehdokkaana. Ensimmäinen Emmy-palkinto oli tullut Stanwyckin emännöimästä omasta "The Barbara Stanwyck Show'sta", joka lopetettiin vain yhden tuotantokauden jälkeen vuonna 1961 37 jakson jälkeen. "Big Valley" sen sijaan oli menestys, ja se kesti vuodesta 1965 vuoteen 1969 112 jakson verran, joissa kaikissa Stanwyck oli mukana. Kolmannen Emmynsä Stanwyck voitti Mary Carsonin roolistaan minisarjassa "Okalinnut" (1983); samasta roolista Stanwyck voitti myös Golden Globen vuonna 1984. Vuonna 1985 Stanwyckillä oli myös kolmen jakson mittainen rooli saippuasarjassa "Dynastia". Hän jatkoi roolissaan vielä "Dynastian" sisarsarjassa "Colbyt", jossa hän esiintyi 24 jaksossa vuosina 1985–1986. Televisiouransa aikana hän myös näytteli televisioelokuvissa kuten "Riivattu talo" (1970) ja vieraili muun muassa sarjoissa "Lännen tie" vuonna 1962, "Lahjomattomat" vuosina 1962 ja 1963 ja "Charlien enkelit" vuonna 1980.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyck päätti melkein neljäkymmentä vuotta kestäneen elokuvauransa vuonna 1964 ja televisiossa hän näytteli aina vuoteen 1986 asti, jolloin hän päätti koko yli kuusi vuosikymmentä kestäneen uransa viihdeteollisuudessa.


title: Barbara Stanwyck

text: Yksityiselämässään Barbara Stanwyck oli kaksi kertaa naimisissa. 26. elokuuta 1928 Stanwyck avioitui näyttelijäkollega Frank Fayn kanssa. He adoptoivat yhdessä Dion Anthony "Tony" Fay -nimisen pojan 5. joulukuuta 1932, joka oli syntynyt saman vuoden helmikuussa. Pari erosi seitsemän vuotta kestäneen myrskyisän liiton jälkeen 30. joulukuuta 1935. Avioliitto päättyi Fayn kanssa käyneeseen alkoholin täyteiseen tappeluun; sen aikana Fay heitti heidän nuoren poikansa uima-altaaseen. Stanwyck voitti Dionin huoltajuuden oikeudessa.


title: Barbara Stanwyck

text: 13. toukokuuta vuonna 1939 Stanwyck avioitui uudelleen, tällä kertaa näyttelijä Robert Taylorin kanssa. Heidän romanssinsa alkoi elokuvan "Hänen veljensä vaimo" (1936) kuvauksissa ja he tästä pian muuttivat yhteen. He asuivat avioliittonsa aikana Los Angelesin Brentwoodin kaupunginosassa sijaitsevalla ranchilla.


title: Barbara Stanwyck

text:
Tämäkään liitto ei ollut onnellinen, sillä Taylor petti vaimoaan usein muiden naisten kanssa. Vuonna 1950 Stanwyck haki eroa kuultuaan Taylorin suhteesta Lana Turneriin, joka astui voimaan vuotta myöhemmin 21. helmikuuta 1951. Samana vuonna Stanwyckin suhde poikaansa Dioniin jostakin syystä katkesi. Stanwyck ja Taylor näyttelivät myöhemmin vuonna 1964 Stanwyckin viimeiseksi jääneessä elokuvassa "Yöllistä kauhua". Stanwyck ei mennyt enää Taylorin jälkeen naimisiin ja sai tämän palkasta elatusapua tämän kuolemaan 1969 asti.
Koko julkkisuransa ajan Barbara Stanwyckin arveltiin olevan homoseksuaali; asiaa on pohdittu vielä Stanwyckin kuoleman jälkeenkin, ja on tultu siihen tulokseen, että hän kaikkein luultavimmin oli vähintäänkin biseksuaali. Hänellä tiedetään olleen suhde ainakin Joan Crawfordin kanssa, jonka kanssa hän oli erittäin läheinen ystävä 30-luvulta tämän kuolemaan toukokuuhun 1977 asti. Stanwyck ja Frank Sinatran ensimmäinen vaimo Nancy Barbaton olivat useita vuosia parhaita ystävyksiä.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyckillä oli suhde näyttelijä Robert Wagnerin kanssa, jonka hän tapasi elokuvan "Titanic" (1953) kuvauksissa. Wagner oli 22-vuotias ja Stanwyck 45-vuotias suhteen alkaessa. Heidän romanssinsa kesti neljä vuotta, jonka jälkeen Stanwyck lopetti suhteen.


title: Barbara Stanwyck

text: Vuonna 1981 74-vuotiaan Stanwyckin kotiin murtautui tunkeilija yhden aikaan yöllä, johon hän heräsi. Tunkeilija pahoinpiteli Stanwyckin makuuhuoneeseensa ja ryösti hänet. Vuonna 1985 Stanwyckin talo tuhoutui tulipalossa. Hän järkyttyi kuullessaan, että oli menettänyt palossa kaikki Robert Taylorin lähettämät rakkauskirjeet. Hänet tunnettiin myös konservatiivisena republikaanina William Holdenin, Ginger Rogersin, Gary Cooperin ja Fred MacMurrayn ohella.


title: Barbara Stanwyck

text: Barbara Stanwyck kuoli 82-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan, keuhkolaajentumaan ja keuhkoahtaumatautiin 20. tammikuuta 1990 Saint Johnin sairaalassa Santa Monicassa, Kaliforniassa. Stanwyck ei halunnut hautajaisia, joten hänet tuhkattiin ja tuhkat siroteltiin Lone Pineen Kaliforniaan, jossa on kuvattu useita hänen elokuviensa kohtauksia.


title: Barbara Stanwyck

text: Stanwyck sai 8. helmikuuta 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, joka sijaitsee osoitteessa 1751 Vine Street. Hänet on myös vuonna 1973 kunnianosoituksena liitetty Hall of Great Western Performersiin National Cowboy & Western Heritage-museossa Oklahoma Cityssä, Oklahomassa.


title: Claudette Colbert

text: Claudette Colbert (oik. Émilie Claudette Chauchoin; 13. syyskuuta 1903 Saint-Mandé, Ranska – 30. heinäkuuta 1996 Speightstown, Barbados) oli ranskalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja Hollywoodin filmitähtiä. Hän oli kaksivuotias, kun hänen perheensä muutti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin New Yorkiin 1906.


title: Claudette Colbert

text: Colbert aloitti uransa 1920-luvulla Broadwaylla, josta hän siirtyi filmiin juuri äänielokuvien tullessa. Alussa hän työskenteli sopimusyhtiölleen Paramount Picturesille, myöhemmin hän siirtyi freelanceriksi. ”Omenanpyöreistä” kasvoistaan tunnettu Colbert oli suosituimpia screwball-komedienneja, mutta hän loisti myös draamaelokuvissa ja film noireissa, joissa hänen roolinsa vaihtelivat vampeista kotiäiteihin. Nuoren Colbertin komediaelokuvien hahmot olivat yleensä älykkäitä ja itsetietoisia naisia.


title: Claudette Colbert

text: Uransa aikana Colbert esiintyi yli 60 elokuvassa. Hän oli alan suurin kassamagneetti vuosina 1938–1942. Colbertin kuuluisin elokuva lienee romanttinen komedia "Tapahtui eräänä yönä" (1934), josta hän voitti parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Lisäksi Colbert näytteli teatterissa ja radiossa.


title: Claudette Colbert

text: Suureen suosioon Colbertin nostivat niin sanotut ”vilautuskohtaukset”, jotka olivat tähden elokuville ominaisia hänen uransa alkuaikoina. Klassikkoelokuvissa "Ristin merkki" ja "Tapahtui eräänä yönä" Colbert paljasti rintaa ja säärtä, mutta kieltäytyi myöhemmin kokonaan seksuaalisista rooleista. Valtaosa Colbertin elokuvaurasta rakentuikin tyttöroolien varaan. Ulkonäkönsä takia hänen oli vielä keski-ikäisenäkin vaikea päästä eroon ”ikinuoresta” imagostaan.


title: Claudette Colbert

text: Yhdysvaltain elokuvainstituutti nimesi vuonna 1999 Colbertin suosituimpien naisnäyttelijöiden listalla sijalle 12. Hänellä on elokuvaurastaan tähti Hollywoodin Walk of Famella osoitteessa 6812 Hollywood Blvd.


title: Claudette Colbert

text: Émilie Claudette Chauchoin (lausutaan ”šoo-šuan”) syntyi Saint-Mandéssa, Pariisin itäisessä kaupunginosassa Ranskassa 13. syyskuuta 1903. Hänen vanhempansa olivat Georges Claude (1867–1925) ja Jeanne Marie Chauchoin (o.s. Loew, 1877–1970). Hänen ristimänimensä oli Émilie, mutta häntä kutsuttiin lapsena ja nuorena Lilyksi, sillä hänen tätinsä käytti jo nimeä Émilie. Täti oli Colbertin äidinäidin adoptiolapsi Emilie Loew, joka ei ollut verisukulainen. Hän työskenteli ompelijana eikä koskaan avioitunut. Émilien lempinimi "Lily" viittasi englantilaiseen näyttelijään Lillie Langtryyn. Hänen äitinsä ja isoäitinsä olivat syntyisin Kanaalisaarilta ja Englannista. Siksi he osasivat englantia erinomaisesti jo ennen muuttoa Yhdysvaltoihin, vaikka perhepiirissä puhuttiin ranskaa. Lilyn isoveli Charles (1898–1971) oli syntynyt Jerseyn saarella. Isä Georges omisti konditorian, vaikka ei puolisokeutensa takia juuri sopinut ammatteihin. Hänen äitinsä tuki häntä taloudellisesti, mutta kannusti myös koettamaan onneaan Amerikassa. Perhe muuttikin paremman työllistymisen perässä siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.


title: Claudette Colbert

text: Chauchoinin perhe muutti Yhdysvaltoihin isoäiti Marien perässä vuonna 1906. Lily Chauchoin asui lapsuutensa New York Cityssä 53rd Streetillä sijaitsevan talon viidennessä kerroksessa. Talossa ei ollut hissiä, ja Colbert kertoi saaneensa kauniit sääret päivittäin portaissa juoksemisesta. Lilyn vanhemmat muuttivat hänen nimensä virallisesti Lily Claudette Chauchoiniksi. Koko perhe sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1912. Lily oppi englannin kielen nopeasti isoäidiltään ennen kuin aloitti koulun. Myös hänen ranskan kielen taitonsa säilyi sujuvana.


title: Claudette Colbert

text: Lily Chauchoin haaveili lapsena taidemaalarin ammatista. Hän aloitti peruskoulun jälkeen opinnot taidepainotteisessa Washington Irving High Schoolissa. Siellä hänen puhetaidon opettajansa neuvoi häntä hakemaan näytelmäroolia. Lily debytoi teatterilavalla 15-vuotiaana näytelmässä "The Widow’s Veil" Provincetown Playhousessa vuonna 1919. Tuolloin hän oli kuitenkin yhä kiinnostunut kuvataiteista ja aikoi opiskella muotisuunnittelijaksi. Ollessaan high schoolissa Lily Chauchoin alkoi käyttää nimeä Claudette Colbert. Hän käytti etunimenä toista nimeään ja Colbert oli hänen isoäitinsä tyttönimi.


title: Claudette Colbert

text: Valmistuttuaan high schoolista Colbert opiskeli Art Students League of New York-taidekoulussa. Hän rahoitti opintonsa työskentelemällä pukuliikkeessä. Samalla hän näytteli pienessä roolissa Anne Morrisonin Broadway-näytelmässä "The Wild Westcotts" vuonna 1923. Colbertin isä Georges kuoli vuonna 1925 ja isoäiti Marie Loew 1930.


title: Claudette Colbert

text: Allekirjoitettuaan viisivuotisen sopimuksen tuottaja Al Woodsin kanssa Colbert esiintyi monissa tyttörooleissa Broadwaylla vuosina 1925–1929. Hän oli tyytymätön siihen, että häntä pidettiin teatterissa "Ranskan-neitona" ja hänelle tarjottiin aluksi vain ranskankielisiä rooleja. Colbert sai kriitikkojen suosiota roolisuorituksestaan näytelmässä "The Barker" (1927), jossa hän esitti karnevaalin käärmeenlumoajaa. Hän näytteli saman roolin näytelmän uusintaesityksessä Lontoon West Endissä. Yhdysvalloissa tuottaja Leland Hayward huomasi Colbertin ja valitsi hänet sankarittaren rooliin mykkäelokuvaan "Onnen kultapoika" vuonna 1927. Sen kaupallinen menestys oli huono, eikä elokuvan tiedetä säilyneen.


title: Claudette Colbert

text: Elokuvadebyyttinsä jälkeen Colbert allekirjoitti sopimuksen tuotantoyhtiö Paramount Picturesin kanssa, ja hän muutti perheineen New Yorkista Los Angelesiin, joka oli yhdysvaltalaisen elokuvateollisuuden keskus. Äänielokuvat olivat mullistava uutuus, ja yhtiö etsi niihin sopivia näyttelijöitä, jotka hallitsivat puheen ja äänenkäytön. Colbert oli näyttelijänä luonnonlahjakkuus, mutta hänellä ei koskaan ollut suuria haaveita tulla elokuvatähdeksi.


title: Claudette Colbert

text: Muutaman ensimmäisen elokuvansa myötä Colbertista tuli nopeasti yksi aikansa kassamagneeteista. Hän näytteli muun muassa romanttisessa menestyselokuvassa "Young Man of Manhattan" tulevan aviomiehensä Norman Fosterin sekä Ginger Rogersin kanssa. Vuonna 1930 Colbert oli pääosassa Maurice Chevalierin kanssa elokuvaa "Hänen newyorkilainen morsiamensa", joka kuvattiin sekä englanniksi että ranskaksi. He myös lauloivat yhdessä Ernst Lubitschin musikaalissa "Hymyilevä luutnantti" vuonna 1931. Colbert ja Ginger Rogers näyttelivät jälleen yhdessä samana vuonna valmistuneessa elokuvassa "Honor Among Lovers". Molemmat edellä mainitut olivat kaupallisia menestyksiä. Colbert esitti lauluja myös "Yön kuningattaressa" 1933.


title: Claudette Colbert

text: Useiden komediaroolien jälkeen Colbert sai kokeilla siipiään femme fatalena. Historiallisessa epookkielokuvassa "Ristin merkki" (1932) hän näytteli Fredric Marchia vastaan Rooman keisarinna Poppaeaa. Elokuva on kuuluisa kohtauksestaan, jossa Colbertin esittämä hahmo on vaahtokylvyssä niin, että hänen rintansa vilahtavat paljaina. Colbertin roolia Kleopatrana vuoden 1934 "samannimisessä" elokuvassa on pidetty hänen tosiasiallisena läpimurtonaan. Siinä roolin seksuaalinen lataus tuli selvästi esille. Colbertin "Kleopatran" vastanäyttelijät olivat Warren William ja Henry Wilcoxon. Elokuva oli vuoden menestyksiä ja teki Colbertista maailmanluokan filmitähden sekä Paramount Picturesin parhaan kassamagneetin. Colbert ei kuitenkaan enää tämän elokuvan jälkeen suostunut seksuaalisiin rooleihin ja neuvotteli Paramount Picturesin kanssa sopimuksen, joka salli hänen näytellä myös muiden yhtiöiden elokuvissa.


title: Claudette Colbert

text: Vuonna 1934 Colbert sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon elokuvasta "Tapahtui eräänä yönä", jossa hän näytteli Clark Gablen kanssa. Aluksi Colbert oli haluton näyttelemään "karkuriperijätär" Ellie Andrewsin roolia. Studio oli aikataulusta jäljessä ja suostui maksamaan roolista Colbertille tämän vaatiman 50 000 dollarin palkkion. Frank Capran ohjaama elokuva kuvattiin neljässä viikossa, ja Colbert sai pitää kaavailemansa loman. Hän oli pitänyt elokuvan käsikirjoitusta heikkona ja sanoi kuvausten päätyttyä ystävälleen: ”Sain juuri valmiiksi maailman surkeimman elokuvan.” Elokuva oli valtava menestys, ja se on Columbia Picturesin suurimpia klassikkoelokuvia. Se loi lippukassaennätyksen katsojalukujen noustessa 2,5 miljoonaan 325 000 dollarin budjettia vastaan. Elokuva sai myös kaikkiaan viisi Oscaria.


title: Claudette Colbert

text: Colbert ei uskonut voittavansa eikä aluksi aikonut osallistua koko gaalaan. Hän oli lähdössä junalla New Yorkiin, kun studiopäällikkö riensi asemalle ja toi tiedon Colbertin voitosta. Juna ei ollut ehtinyt lähteä asemalta, kun päällikkö ”puoliksi raahasi” Colbertin mukanaan tilaisuuteen ottamaan palkinnon vastaan. Gaalassa Oscar-patsaan Colbertille ojensi lapsinäyttelijä Shirley Temple.


title: Claudette Colbert

text: "Kleopatra" ja "Tapahtui eräänä yönä" tekivät Colbertista supertähden. Hänen kasvava suosionsa salli hänen neuvotella sopimusten uusimisesta ja palkankorotuksista. Vuosina 1935 ja 1936 hän oli kymmenen parhaan eniten ansaitsevan elokuvatähden joukossa. Colbert oli jälleen Oscar-ehdokkaana roolistaan sairaaladraamassa "Kätketty maailma" (1935).


title: Claudette Colbert

text: Vuonna 1936 Colbert uusi sopimuksensa Paramount Picturesin kanssa, ja sopimuksen ansiosta hän oli Hollywoodin parhaiten ansaitseva näyttelijä. Hänen palkkionsa oli suurimmillaan 426 924 dollaria elokuvalta. Ollessaan suosionsa huipulla 1930-luvulla Colbert ansaitsi 150 000 dollaria jokaisesta tekemästään elokuvasta. 1930-luvun loppupuoliskolla Colbert esiintyi niin draama- kuin komediaelokuvissa. Hän menestyi molemman lajin tuotannoissa, joita olivat muiden muassa "Naimisiin johtajan kanssa" (1935), "Kultainen lilja" (1935), "Verenpunainen usva" (1937), "Iloiset kilpakosijat" (1937), "Eri lippujen alla" (1936), "Zaza, can-can-tyttö" (1938) ja "Keskiyö" (1939). Hänen vastanäyttelijöitään olivat muun muassa Melvyn Douglas, Fred MacMurray, Herbert Marshall ja James Stewart.


title: Claudette Colbert

text: Colbert ei sallinut itsestään otettavan lähikuvia kasvojensa oikealta puolelta, sillä hän pelkäsi ettei sitä osata valaista tai kuvata oikein. Hän oli saanut lapsena sattuneen nenäluun murtuman seurauksena pienen kuhmun nenäänsä ja kieltäytyi lähikuvista. Elokuvateknikot kuvailivat Colbertin kasvojen oikeaa puolta ”kuin Kuun pimeäksi puoleksi”. "Tovarich"-elokuvassa vuonna 1937 Colbert näytteli venäläistä herttuatarta. Kuvausten aikana hän vaati saada palkata oman kuvaajan, kun hänen suosimansa elokuvaaja erotettiin. Vuonna 1938 Colbert esiintyi Gary Cooperin kanssa komediaelokuvassa "Siniparran kahdeksas vaimo" ja vuonna 1939 ensimmäisessä värielokuvassaan "Liekehtivä erämaa". Siinä hänen vastanäyttelijänään oli Henry Fonda. Colbert oli sangen epäuskoinen uuden Technicolor-väritekniikan suhteen ja pelkäsi epäonnistuvansa värikuvassa. Sen jälkeen hän suosi lähes poikkeuksetta vain mustavalkofilmejä.


title: Claudette Colbert

text: Elokuvien ohessa Colbert oli tunnettu radioääni. Hän esiintyi suositussa radio-ohjelmassa Lux Radio Theater sekä The Screen Guild Theater. Ensin mainitussa hänen äänensä kuultiin 22 jaksossa vuosina 1935–1954 ja jälkimmäisessä hän teki 13 jaksoa vuosina 1939–1952.


title: Claudette Colbert

text: Vuonna 1940 Colbert kieltäytyi seitsemän vuoden sopimuksesta, joka olisi taannut 200 000 dollarin vuosipalkkion, ja päätti jatkaa freelancerina. Tänä aikana hän tienasi eniten koko urallaan. Managerinsa avulla hän onnistui saamaan rooleja useista arvostetuista tuotannoista. Colbert on maininnut "Lentävä reportterimme"-elokuvan henkilökohtaiseksi suosikikseen.


title: Claudette Colbert

text: Vuonna 1943 Colbert näytteli elokuvassa "Me tervehdimme elämää" Paulette Goddardin kanssa. Heille tuli kuvausten aikana välirikko. Ohjaaja David O. Selznick vaikuttui Colbertin roolisuorituksesta elokuvassa ja halusi hänet sotaelokuvan "Kunnes palaat" pääosaan. Colbert kieltäytyi aluksi esittämästä teini-ikäisten lasten äitiä, mutta Selznick sai hänet lopulta suostuteltua. Elokuva oli yleisömenestys, ja myös Colbertin roolisuoritusta kehuttiin. Hän sai tästä osasta myös kolmannen Oscar-ehdokkuutensa.


title: Claudette Colbert

text: Vuodesta 1945 lähtien Colbert jatkoi työtään elokuvissa freelance-näyttelijänä. Vuonna 1946 hän näyttelit muun muassa suuren suosion saavuttaneissa "Häväistysjuttu yöpikajunassa", jossa hän näytteli John Waynen kanssa, sekä "Rakasta huomenna ja ikuisesti", jota varten hänelle suunniteltiin 18 eri rooliasua. Muita 1940-luvun jälkipuoliskon Colbert-menestyksiä olivat komedia "Muna ja minä" (1947), jännityselokuva "Pisara myrkkyä" (1948) ja romanttinen komedia "Morsian myytävänä" (1949). Jälkimmäinen oli sekä kriitikoiden että yleisön suosikki. Colbertin suoritus sotaelokuvassa "Kolme palasi kotiin" (1950) sai kriitikoilta kiitosta. Negatiivisemmat arviot sai jännitysmelodraama "Salaista väkivaltaa". Kuvatessaan välillä jopa kahta elokuvaa samanaikaisesti Colbert uupui kiireisten kuvausaikataulujen ja nopean työtahdin seurauksena. Lopulta Colbert ei lääkärin määräyksestä saanut enää työskennellä kello 17:n jälkeen. Kun Colbert vielä keski-iässä näytti paljon ikäistään nuoremmalta, hänellä oli vaikeuksia karistaa tätä leimaa harteiltaan. Elokuvastudiot luokittelivat hänet edelleen nuoreksi tytöksi. Siksi Colbertin oli vielä nelikymppisenäkin hankala siirtyä ingenue-rooleista kypsempiin naisrooleihin. Hän sanoi: ”Olen erittäin hyvä komedienne, mutta taistelin aina imagoani vastaan.”


title: Claudette Colbert

text: Colbert vähensi elokuvatöitään 1950-luvun puolivälissä ja siirsi uransa painopisteen teatteriin ja televisioon. Hän muutti verosyistä vähäksi aikaa Eurooppaan, jossa esiintyi Orson Wellesin kanssa elokuvassa "Kevytmielinen Versailles". Vuonna 1954 Colbertille tarjottiin miljoonan dollarin sopimusta televisioyhtiö NBC:n kanssa, mutta hän kieltäytyi. Colbert näytteli kuitenkin muutamissa televisiotuotannoissa, kuten "Vaimoni kummittelee" ja "Pyhän Maarian kellot". Hän vieraili myös muutamissa tositelevisiosarjoissa.


title: Claudette Colbert

text: Vuonna 1958 Colbert teki paluun Broadwaylle Charles Boyerin kanssa ja oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi. Hän teki viimeisen elokuvansa vuonna 1961 ja esiintyi sen jälkeen vielä pari kertaa menestyksekkäästi Broadway-näytelmissä "Rakkauden epäsäännöllinen verbi" (1963) ja "Kuningaskalastaja" (1978). Vuonna 1987 hän näytteli minisarjassa "Grenvillen kaksi naista", josta hän sai Emmy-ehdokkuuden ja voitti Golden Globen.


title: Claudette Colbert

text: Nykyajan kriitikot ovat korostaneet Colbertin ainutlaatuisia fyysisiä ominaisuuksia, joiden ansiosta hän oli kuin luotu elokuvaan (omenanpyöreät kasvot, suuret silmät, vaaleat hiukset, siro ruumiinrakenne) sekä hänen eleganttia ääntään, aristokraattisuuttaan, hienostunutta esiintymistään ja nokkelaa huumorintajuaan. Hän erottui 1930-luvun muista screwball-komedienneista olemalla ”aitonaisellinen” eikä juuri käyttänyt ”fyysistä komediaa”.


title: Claudette Colbert

text: Colbert oli lapseton ja naimisissa kaksi kertaa. Avioliitto Norman Fosterin kanssa (1928–1935) päättyi eroon, mutta liitto lääkäri Joel Pressmanin kanssa (1935–1968) kesti aina miehen kuolemaan asti.


title: Claudette Colbert

text: Colbertin ja Fosterin avioliitto oli pitkään salaisuus, sillä he asuivat monta vuotta eri asunnoissa. Colbert asui alkuun Los Angelesissa samassa asunnossa äitinsä Jeannen kanssa. Määräilevä äiti ei pitänyt tyttärensä aviomiehestä eikä huolinut tätä heidän kotiinsa. Colbert ja Foster ottivat avioeron Meksikossa vuonna 1935. Colbertilla väitettiin olleen tuohon aikaan suhde Marlene Dietrichin kanssa, joka oli niin ikään suuri elokuvatähti. Naiset oli kuvattu yhdessä huvipuistossa Venice Beachilla. Neljä kuukautta avioeronsa jälkeen Colbert meni naimisiin kurkkulääkäri ja kirurgi Joel Pressmanin kanssa. Liitto kesti 33 vuotta, ja Colbert jäi leskeksi Pressmanin kuoltua syöpään vuonna 1968.


title: Claudette Colbert

text: Colbertin Jeanne-äiti oli kateellinen tyttärensä lahjakkuudesta eikä koskaan antanut hänelle tunnustusta. Vielä uransa urettuakin Colbert haki pitkään äitinsä hyväksyntää. Äiti kuitenkin antoi Colbertin veljen toimia silloin tällöin sisarensa agenttina.


title: Claudette Colbert

text: Colbert oli muotitietoinen, ja hänen tyylitajunsa sai paljon kehuja Hollywood-piireissä. Hän oli tarkka ulkonäöstään eikä koskaan lähtenyt ulos huolehtimatta, että oli viimeisen päälle meikannut ja pukeutunut. Colbertin on arveltu olleen biseksuaali, sillä hän oli läheinen ystävä taiteilija Verna Hullin kanssa, jonka tiedettiin olevan lesbo. Colbert kuitenkin kiisti jyrkästi kyseisen väitteen. Eläköidyttyään elokuvista Colbert asui miehensä kanssa Beverly Hillsissä tämän kuolemaan asti ja vietti viikonloppuja maalaistalossaan Palm Springsissä. Hän myös vuokrasi huvilan Ranskan Rivieralta Cap Ferratista. Myöhemmin elämässään Colbert tunnettiin konservatiivisena republikaanina.


title: Claudette Colbert

text: Taiteilijan uransa päätyttyä Colbert asui talvet asunnossaan Manhattanilla ja kesät lomahuvilassaan Barbadosilla, jossa häntä palvelivat taloudenhoitaja ja kaksi kokkia. Hänen äitinsä Jeanne kuoli vuonna 1970 ja veli Charles 1971. Tällöin Colbertin ainut elossa oleva sukulainen oli veljentytär Coco Lewis, jolle Colbert testamenttasi perinnöstään huomattavan summan. Claudette Colbert kuoli 92-vuotiaana kotonaan Barbadoksella 30. heinäkuuta 1996 useiden aivohalvausten jälkeen. Hänet tuhkattiin, ja uurna haudattiin hautausmaalle Speightstowniin Barbadokselle hänen äitinsä ja toisen aviomiehensä viereen. Colbert jätti suurimman osan omaisuudestaan pitkäaikaiselle parhaalle ystävälleen.


title: Punaiset

text: Punaiset voi tarkoittaa:


title: Valkoiset

text: Valkoiset on nimitys Suomen sisällissodan toiselle, hallituksen joukkojen riveissä taistelleelle osapuolelle. Toista, hallitusta vastaan kapinaan noussutta osapuolta kutsutaan punaisiksi.


title: Valkoiset

text: Valkoisen armeijan rungon tai ytimen muodostivat suojeluskunnat. Vuonna 1917 suojeluskuntien suurimman sosiaalisen ryhmän muodostivat talonpojat (44 %) ja alempi (33 %) ja ylempi keskiluokka (17 %). Työväestön osuus oli 5 % ja varsinaisen yhteiskunnallisen eliitin osuus 1 % (kirkollinen ylin johto, korkein upseeristo, suurmaanomistajat, tehtaanjohtajat, aateliset). Sodan alkaessa taistelutoimissa oli 15 000–17 000 vapaaehtoista suojeluskuntalaista, mutta asevelvollisuuden, värväyksien ja värväytymisten myötä valkoisen armeijan koko kasvoi 55 000–60 000 mieheen. Tällöin työväestön (työmiehet, työläiset, loiset, itselliset, irtolaiset) osuus valkoisesta armeijasta kasvoi reiluun viidennekseen tai vajaaseen neljännekseen rintamajoukoista.


title: Valkoiset

text:
Valkoisen armeijan ylipäällikkönä oli ratsuväenkenraali C. G. E. Mannerheim. Valkoinen armeija muodostui suojeluskunnista, värvätyistä joukoista sekä asevelvollisista joukoista. Merkittävän osan valkoisen armeijan johtamisosaamista muodosti keisarillisessa Saksassa koulutetut vapaaehtoiset, jääkärit.
Valkoiset saivat merkittävää tukea saksalaisilta joukoilta, joiden käyttöä muun muassa Mannerheim ja Maalaisliiton Alkio vastustivat.


title: Valkoiset

text: Valkoisten lentotoiminta sai alkunsa ruotsalaisista lahjoituskoneista ja venäläisiltä jääneistä koneista. Valkoisella puolella oli enimmäkseen ruotsalaisia ja venäläisiä lentäjiä. Toiminta oli hajanaista tiedustelua, kunnes Saksan asevoimat toivat omat lentokoneensa, mutta niidenkin käyttö oli sodan kulun kannalta merkityksetöntä. Sodan aikana ainoa jääkärilentäjä B. Mårtenson ryhtyi hankkimaan kalustoa tuleville Suomen ilmavoimille Saksasta.


title: Valkoiset

text: Sodan loppuvaiheessa ja sen päätyttyä valkoisten voittoon maassa alkoi laaja punaisten ja punaisiksi epäiltyjen joukkoteloittaminen ja kokoaminen vankileireille, joista eräs pahamaineisimmista sijaitsi Suomenlinnassa. Yhteensä vankileireillä oli yli 80 000 vankia. Ihmisiä pidettiin jopa vuosia leireillä epäinhimillisissä oloissa, joissa tauteihin, nälkään ja teloituksiin kuoli yli 10 000 vankia. Leirit ja teloitukset saivat osakseen merkittäviä kansainvälisiä protesteja – muun muassa Yhdysvallat ja Iso-Britannia pitivät niitä sodankäynnin sääntöjen ja Geneven sopimusten vastaisina – ja ne hidastivat Suomen itsenäisyyden tunnustamista. Valkoisen terrorin pahimpana ilmentymänä voidaan mainita Jämsä, jossa valkoiset kartanonomistajan Hjalmar Saaren eli ”Saaren Jallun” sekä sotapoliisien Johannes Fromin eli ”Rummin Jussin” ja rakennusmestari Veikko Sippolan johdolla surmasivat kymmeniä punaisina pitämiään henkilöitä.


title: Valkoiset

text: Yhteensä Valkoiseen terroriin ja vankileirien epäinhimillisiin oloihin menehtyi yli 20 000 punaista. Vankileirien lisäksi kymmenet tuhannet punaiset tai epäillyt punaiset (heidän joukossaan oli yli 4 000 naista) tuomittiin sodan loputtua valtiorikosoikeudenkäynneissä. Yleensä vankeutta tuli 2–3 vuotta ja kansalaisluottamus menetettiin muutamiksi vuosiksi. Tämä tarkoitti sitä, että tuomittu menetti äänioikeutensa ja kelpoisuutensa todistaa tuomioistuimessa ja että työnsaanti oli hyvin vaikeaa. Suurin osa vankeustuomioista oli ehdollisia.


title: Valkoiset

text: Sodan jälkeistä tilannetta marras–joulukuuhun 1918 voidaan kutsua valkoisimman Suomen ajanjaksoksi, jota väritti sisällissodan voittaneen valkoisen osapuolen ehdoton valtakausi ja vahva saksalaissuuntaus Suomessa. Jakso päättyi Saksan tappioon ensimmäisessä maailmansodassa syksyllä 1918. Sen jälkeen Suomessa alkoi sisäpoliittisen tilanteen tasapainottuminen, jota vahvistivat vuoden 1918 lopussa järjestetyt kunnallisvaalit ja kevättalvella 1919 eduskuntavaalit. Muutos huipentui tasavaltaisen valtiomuodon hyväksymiseen ja K. J. Ståhlbergin valintaan ensimmäiseksi tasavallan presidentiksi heinäkuussa 1919.


title: Ginger Rogers

text: Ginger Rogers (oik. Virginia Katherine McMath; ) oli Oscar-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, tanssija ja laulaja. Rogersia pidetään yhtenä Hollywoodin kulta-ajan legendaarisimmista näyttelijöistä, sillä vuonna 1999 Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi hänet kaikkien aikojen 14. merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi.


title: Ginger Rogers

text: Rogers aloitti uransa vaudeville- ja Broadway-viihdyttäjänä, jonka jälkeen hän siirtyi Hollywood-elokuviin. Hän tuli kuuluisaksi etenkin musikaaleista Fred Astairen kanssa. Rogers ja Astaire esiintyivät yhdessä lukuisten musikaalielokuvien pääosissa Hollywoodin kulta-ajalla, ja heistä tuli aikansa valovoimaisimpia elokuvapareja. Heitä pidetään yhdysvaltalaisen elokuvan historian legendaarisimpana parina. Rogers näytteli menestyksekkäästi myös draamoissa ja komedioissa. Hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscar-palkinnolla draamaelokuvasta "Kitty Foyle" (1940). Pitkän uransa aikana Rogers esiintyi niin elokuvissa, teatterissa, televisiossa kuin radiossakin.


title: Ginger Rogers

text: Virginia Katherine McMath syntyi Independencen kaupungissa Missourissa 16. heinäkuuta 1911. Hän oli vanhempiensa William Eddins McMathin (1880–1925) ja Lela "Lelee" Emogene McMathin (omaa sukua Owens; 1890–1977) ainoa lapsi. Virginian isä oli ammatiltaan sähköinsinööri ja äiti sihteeri, sanomalehden toimittaja ja käsikirjoittaja. Virginian vanhemmat olivat avioituneet 25. joulukuuta vuonna 1908 Utahin Salt Lake Cityssä. He olivat saaneet ensimmäisen lapsensa vuonna 1910, mutta lapsi oli kuollut pian syntymänsä jälkeen. McMathin suku oli kotoisin Skotlannista. Virginialla oli myös irlantilaisia sukujuuria.


title: Ginger Rogers

text: Vanhemmat erosivat pian Virginian syntymän jälkeen, ja Virginia muutti äitinsä kanssa asumaan tämän vanhempien, Walter ja Saphrona Owensin, luokse lähelle Kansas Cityä. McMathien ero ei ollut helppo huoltajuuskiistan takia, ja William-isä oli kaapannut Virginian kahdesti. McMathien avioero myönnettiin vuonna 1915. Virginia asui isovanhempiensa luona äitinsä ollessa kaksi vuotta 1910-luvun lopulla Hollywoodissa käsikirjoittajana. Virginialla ja hänen isoisällään oli läheiset välit. Virginialle tarjottiin ensimmäistä sopimusta mykkäelokuviin jo vuonna 1917 hänen ollessaan vain 6-vuotias. Hänen äitinsä kieltäytyi tarjouksesta, koska ei halunnut päästää tytärtään alalle liian varhaisessa iässä. Vuonna 1918 Lela Owensista tuli yksi ensimmäisistä merijalkaväkeen liittyneistä naisista.


title: Ginger Rogers

text: Virginian nuorella serkulla oli vaikeuksia lausua tämän nimeä oikein, joten hän lyhensi sen muotoon ”Ginga”. Perhe ja ystävät alkoivat kutsua Virginiaa tällä nimellä yhä enemmän, ja myöhemmin teatterimiehet muovasivat sen muotoon "Ginger". Merijalkaväkipalveluksensa jälkeen Lela-äiti avioitui toisen kerran entisen merijalkaväkimiehen John Logan Rogersin (1887–1960) kanssa toukokuussa vuonna 1920 Missourin Libertyssä. Virginia otti isäpuolensa sukunimen omakseen, vaikka Rogers ei ollut Virginiaa laillisesti adoptoinut. 1920-luvun alussa perhe muutti Texasin Fort Worthiin, missä Lela työskenteli teatterikriitikkona paikallisessa "Fort Worth Record" -sanomalehdessä ja John vakuutusyhtiössä. Virginia kävi koulua Fort Worth’s Central High Schoolissa, mutta ei koskaan valmistunut. Nuorena Virginia harkitsi opettajan uraa, mutta kiinnostus teatteria kohtaan kasvoi koulun näytelmäprojektien ja äidin työn ansiosta. Odotellessaan työtään tekevää äitiään paikallisessa teatterissa, Virginia alkoi esiintyä lavalla muiden teatterin näyttelijöiden kanssa. Hän osoittautui lahjakkaaksi tanssijaksi. Virginia esiintyi ensimmäisen kerran hyväntekeväisyysnäytöksessä, jossa hän oli laulanut ja tanssinut muiden esiintyjien kanssa Fort Worthin Majestic Theatren näyttämöllä ollessaan vasta 10-vuotias.


title: Ginger Rogers

text: Rogersin ammatillinen viihdeura syntyi eräänä iltana vuonna 1925, kun Fort Worthiin saapunut Eddie Foyn kiertävä vaudeville-ryhmä tarvitsi sijaisen. Rogers oli sijaisena Foyn vaudeville-ryhmässä vähän aikaa, ja esiintyi tänä aikana Fort Worthin lisäksi Dallasissa. Tämän jälkeen Rogers osallistui ja voitti 9. marraskuuta 1925 Charleston-tanssikilpailun, jonka ansiosta hän pääsi puolen vuoden kiertueelle kahden punatukkaisen Charleston-tanssijan kanssa. He esiintyivät nimellä "Ginger and the Redheads". Illinoisin Chicagossa punatukkaiset tanssijat liittyivät toiseen vaudeville-ryhmään, jolloin Rogers äitinsä kanssa palasi takaisin Fort Worthiin. Fort Worthista Rogers lähti äitinsä kanssa kiertelemään pian ympäri Yhdysvaltoja vaudevillen parissa. Rogers lauloi ja tanssi seuraavat neljä vuotta, jonka aikana hän esiintyi muun muassa Chicagossa, Bostonissa, Los Angelesissa, New Yorkissa ja Saint Louisissa. Lela-äiti toimi tyttärensä agenttina, puvustajana ja esiintymismateriaalien laatijana.


title: Ginger Rogers

text: 17-vuotias Rogers avioitui viihdetaiteilija Jack Pepperin kanssa vuonna 1929. He muodostivat lyhytikäiseksi jääneen vaudeville-kaksikon, joka sai nimekseen "Ginger and Pepper". Rogersin ja Pepperin avioliitto oli ohi jo kuukausien sisällä, ja Rogers palasi kiertueelle äitinsä kanssa. Rogersin ja Pepperin avioero myönnettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Kun kiertue saapui New Yorkiin vuonna 1929, Rogers jäi kaupunkiin ja alkoi esiintyä radiossa laulajana vaudevillen ohella. Rogers teki Broadwaylla ensiesiintymisensä musikaalissa "Top Speed", joka sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 1929. Näytelmää esitettiin aina maaliskuuhun 1930 asti. Vuonna 1929 Rogersin äiti Lela ja isäpuoli John erosivat yhdeksän aviovuoden jälkeen.


title: Ginger Rogers

text: Seuraavaksi Rogers valittiin "Girl Crazy" -musikaalin tähdeksi kaksi viikkoa "Top Speedin" ensi-illan jälkeen. Fred Astaire palkattiin auttamaan tanssijoita heidän koreografioissaan. Musikaalikomedia sai ensi-iltansa 14. lokakuuta 1930. "Girl Crazy" teki 19-vuotiaasta Rogersista tähden yhdessä yössä. Myös hänen vastanäyttelijästään Ethel Mermanista tuli musikaalin ansiosta tähti. Rogers lauloi musikaalissa muun muassa laulut ”(They’re Writing Songs of Love) But Not For Me” ja ”Embraceable You”. "Girl Crazya" esitettiin kesäkuuhun 1931 asti.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1929 Rogers debytoi kolmessa samana vuonna kuvatussa lyhytelokuvassa. Hän allekirjoitti seitsenvuotisen sopimuksen Paramount Picturesin kanssa vuonna 1930, jolloin ilmestyi myös Rogersin ensimmäinen pitkä elokuva "Young Man of Manhattan". Romanttisessa musikaalikomediassa Rogers näytteli merkittävässä sivuroolissa, ja hänen repliikistään ”Cigarette me, big boy.” tuli yleinen lausahdus amerikkalaisessa puheessa. Hän laulaa elokuvassa laulun ”I’ve Got ’It’ But 'It’ Don’t Do Me No Good”.


title: Ginger Rogers

text: Pian Rogers purki sopimuksensa Paramountin kanssa, ja muutti äitinsä kanssa Hollywoodiin. Rogers oli tehnyt Paramountille viisi elokuvaa New Yorkin Queensin Astoriassa sijaitsevilla studioilla. Kun Rogers saapui Kaliforniaan, hän solmi kolme elokuvaa sisältävän sopimuksen Pathé Exchangen kanssa. Rogersin ensimmäinen Hollywood-elokuva oli "The Tip-Off" (1931). Pathén kanssa tehty sopimus raukesi vuonna 1932, eikä sitä enää uusittu; Rogersin elokuvaura ei ollut ottanut tuulta alleen studiolla. Rogers oli tehnyt studion tyytymättömäksi, koska oli tehnyt vain "unohtuvia" elokuvia. Vuonna 1932 Rogers ryhtyi freelanceriksi ja teki elokuvia muun muassa Warner Brothersille, 20th Century Foxille ja RKO:lle. Rogers valittiin yhdeksi vuoden 1932 WAMPAS Baby Starsista.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1933 Rogers teki läpimurtonsa Anytime Annien roolissa Warner Brothersin musikaalielokuvassa "", joka oli arvostelu- ja yleisömenestys. Rogers laulaa elokuvassa kappaleen "Shuffle Off to Buffalo". "42:nen kadun" jälkeen Rogers teki monia elokuvia eri Hollywood-studioille. "Kultakalat 1933" oli "42:nen kadun" rinnalla suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Elokuvassa Roger laulaa kappaleen ”We’re in the Money”.


title: Ginger Rogers

text: Rogersista tuli maailman tunnetuimpia tähtiä 1930-luvulla Fred Astairen kanssa, jolloin he muodostivat aikansa kuuluisimman elokuvaparin. He tekivät vuosien 1933–1939 aikana yhdeksän yhteistä musikaalielokuvaa. Heidän ensimmäinen yhteiselokuvansa oli "Carioca" (1933), jota seurasivat musikaalit "Continental – hupainen avioero" (1934), "Roberta" (1935), "Top Hat" (1935), "Laivasto tanssii" (1936), "Hääkarkuri" (1936), "Saanko luvan?" (1937), "Ihanaa on elää" (1938) ja "Tanssin kuningaspari" (1939). Mainituista suurin osa oli sekä yleisö- että arvostelumenestyksiä. Rogers ja Astaire mullistivat Hollywood-musikaalin; he esittivät tanssi- ja laulunumerot ennennäkemättömällä tavalla. Ajan suurimmat populaarisäveltäjät sävelsivät heidän elokuvalaulunsa.


title: Ginger Rogers

text: Kriitikot Arlene Croce, Hannah Hyam ja John Mueller pitävät Rogersia Astairen parhaimpana tanssiparina. Heidän mukaansa Rogers osasi yhdistää tanssitaitonsa ja luonnonkauneutensa niin draama- kuin komedianäyttelijänäkin. Rogers esitti Astairen kanssa , joista Croce ja Mueller ovat korostaneet erityisesti ”I’ll Be Hard to Handle” "Robertassa", ”I’m Putting all My Eggs in One Basket” "Laivasto tanssii" -elokuvassa ja ”Pick Yourself Up” "Hääkarkurissa". Muita Rogersin ja Astairen klassisia tansseja ovat "Smoke Gets in Your Eyes" "Robertassa", ”Cheek to Cheek” "Top Hatissa" ja ”Let’s Face the Music and Dance” "Laivasto tanssii" -elokuvassa. Erityistä ylistystä Rogers sai tanssiesityksestään "Waltz in Swing Time" -numerossa elokuvassa "Hääkarkuri". "Waltz in Swing Timessa" Rogers tanssi Astairen kanssa, ja esitystä pidetään yleisesti parhaimpana duoesityksenä Astaire-elokuvassa. Yleensä Rogers vältti soolotansseja elokuvissa, kun taas Astaire tanssi ainakin yhden soolon jokaisessa heidän elokuvassaan. Rogers tanssi vain yhden soolon elokuvan "Laivasto tanssii" tanssinumerossa "Let Yourself Go". Astaire ja hänen yhteistyökumppaninsa Hermes Pan laativat tanssinumeroihin koreografiat. Heidän mukaansa Rogers panosti tansseihin ja ammattitaitoonsa jopa suuren rasituksen alla, vaikka hänellä oli monia muitakin sopimukseensa määrättyjä elokuvahankkeita.


title: Ginger Rogers

text: Kun RKO:ta uhkasi konkurssi, studio palkkasi Rogersin ja Astairen elokuvaan "Ihanaa on elää" (1938), joka ei menestynyt odotetulla tavalla. Heidän seuraavan yhteisen elokuvansa, "Tanssin kuningaspari", vakava ja traaginen juoni johti myös huonoon kaupalliseen menestykseen. Rogersin ja Astairen suosio ei ollut hiipunut, vaan huonot lipputulot aiheutti 1930-luvun lama. Musikaalielokuvien budjetit olivat huomattavasti suurempia kuin tavallisiin elokuviin käytetyt, ja ne suurenivat nopeammin kuin ehtivät voittaa tuottoja. "Tanssin kuningasparin" jälkeen Rogers ja Astaire eivät tehneet yhteistä elokuvaa kymmeneen vuoteen.


title: Ginger Rogers

text: 1930-luvulla Astairen yhteistyökumppanuuden ohella Rogers teki muita menestyneitä draama- ja komediaelokuvia sekä esiintyi radiossa. Vuonna 1935 Rogers näytteli William Powellin kanssa mysteerikomediaelokuvassa "Naamioitu paholainen", ja vuonna 1937 ensi-iltansa saanut "Suuri hetki" osoitti hänen kykynsä draaman esittäjänä. Rogers oli naispääosissa myös kaupallisesti menestyneissä komediaelokuvissa "Hänen salainen vaimonsa" (1938), "Poikamiesäiti" (1939) ja "Nainen kaiken takana" (1939). Vuonna 1936 Rogers vieraili Washingtonissa presidentti Rooseveltin vuosittaisilla syntymäpäiväjuhlilla.


title: Ginger Rogers

text: Rogers nautti 1940-luvun alussa elokuvayleisön ja arvostelijoiden suosiota, ja hän oli RKO:n suurin tähti. Vuonna 1940 hänellä oli pääosa Gregory La Cavan ohjaamassa draamaelokuvassa "Kapea polku". Elokuvassa hän esittää prostituoidun tytärtä, joka yrittää välttää äitinsä kohtalon. Vuonna 1941 Rogers voitti parhaan naispääosan Oscar-palkinnon roolisuorituksestaan draamaelokuvassa "Kitty Foyle" (1940), joka oli suuri arvostelu- ja yleisömenestys sekä Rogersin tunnetuin rooli.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1941 ensi-iltaan tullut komedia "Sulhanen joka sormella" osoittautui myös menestyselokuvaksi. Siinä Rogers näyttelee naista, joka haluaisi avioitua kolmen eri miehen kanssa. Myös vuonna 1942 ilmestyneet "Roxie Hart" ja "Kadettiheila" menestyivät hyvin. "Kadettiheila" oli ohjaaja Billy Wilderin ensimmäinen ohjaustyö Yhdysvalloissa. "Kadettiheilassa" Rogersin roolihahmon äitiä näytteli hänen oma äitinsä Lela Rogers. 1940-luvulla Rogers oli Hollywoodin parhaiten palkattu näyttelijä.


title: Ginger Rogers

text: 1940-luvulla Rogersin RKO-sopimus umpeutui, ja hänestä tuli freelancer-näyttelijä. Hän teki tänä aikana muille elokuvastudioille suuria menestyselokuvia, joita olivat muun muassa "Tender Comrade" (1943), "Nainen pimeässä" (1944), "Salatut kahleet" (1944) ja "Ihmisiä hotellissa" (1945). Vuonna 1949 Rogers ja Astaire tekivät yhteisen musikaalielokuvan, "Me tanssimme taas", kymmenen vuoden jälkeen. "Me tanssimme taas" jäi Rogersin ja Astairen viimeiseksi yhteiseksi elokuvaksi. 1940-luvun lopulla Rogersin ura oli huipussaan.


title: Ginger Rogers

text: Rogersin elokuvaura alkoi kääntyä laskuun 1950-luvulla. Kuten monilla muillakin vanhemmilla naisnäyttelijöillä, Rogersilla oli vaikeuksia saada rooleja nuorien tähtien tehdessä tuloaan valkokankaalle. Hän näytteli Ronald Reaganin ja Doris Dayn kanssa film noir -tuotannossa "Ku Klux Klaanin merkeissä" (1951) ja Cary Grantin ja Marilyn Monroen kanssa komediaelokuvassa "Rakas, minä nuorrun" (1952), josta Rogers sai Golden Globe -ehdokkuuden. Rogersin ja Monroen ensimmäinen yhteinen elokuva oli samana vuonna valmistunut romanttinen komedia "Laittomasti naimisissa". Molemmat olivat aikanaan suosittuja ja ovat myöhemmin nousseet Hollywood-klassikoiksi. Kahden menestyselokuvan johdosta Rogers sai kunniaa arvostettuna Hollywoodin vanhemman kaartin näyttelijänä. 1950-luvun puolivälissä Rogers teki roolit myös film noir -elokuviin "Hämähäkin verkossa" (1954) ja "Kuumat paikat" (1955). Vuonna 1951 hän oli palannut Broadwaylle kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen komedianäytelmään "Love and Let Love", ja sai roolistaan ylistävät arvostelut. Itse näytelmään suhtauduttiin kielteisesti. 1950-luvun puolivälissä Rogers alkoi esiintyä televisiossa.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1957 ilmestyneen "Voi miehet, mikä nainen!" -elokuvan jälkeen Rogers jätti elokuvan seitsemäksi vuodeksi ja siirtyi televisio- ja teatterityöhön. Rogers esiintyi monissa eri näytelmissä ympäri Yhdysvaltoja, kunnes sai Broadwaylta Dolly Gallagher Levin roolin menestyneessä musikaalissa "Hello, Dolly!". Rogers näytteli roolia menestyksellisesti vuodet 1965–1968, ja kriitikot ylistivät jälleen hänen suoritustaan. Vuonna 1965 Rogers teki viimeiseksi jääneen elokuvansa "Harlow – seksityttö". Elokuvaa ei pidetty onnistuneena ja se oli myös kaupallinen floppi.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1969 Rogers sai naispääosan suositusta näytelmästä "Mame", jota esitettiin Lontoon West Endissa 14:n kuukauden ajan. Rogersista tuli parhaiten palkattu näyttelijä West Endin historiassa. "Mamen" jälkeen Rogers palasi Yhdysvaltoihin, ja näytteli monissa näytelmissä aina vuoteen 1984 asti. Vuosina 1975–1979 Rogersilla oli oma "The Ginger Rogers Show", joka kiersi ympäri Yhdysvaltoja ja kävi ulkomaillakin. Rogersin viimeiseksi teatterityöksi jäi näytelmä "Charleyn täti", jota esitettiin Kanadan Edmontonissa.


title: Ginger Rogers

text: Rogers teki uransa aikana monia televisioesiintymisiä vuosina 1954–1987. Hän vieraili muun muassa kuudesti "What’s My Line?" -televisiosarjassa vuosina 1954–1966 ja Lucille Ballin "Here's Lucyssa" vuonna 1971. "Here’s Lucyn" jaksossa "Ginger Rogers Comes to Tea" Rogers esittää Charleston-tanssin ensimmäistä kertaa vuosiin. Uransa viimeisinä vuosina hän teki esiintymisiä kolmeen Aaron Spellingin televisiosarjaan: "Lemmenlaiva" (1979), "Glitter" (1984) ja "Hotel" (1987), jonka jaksossa "Hail and Farewell" Rogers teki uransa viimeisen roolin Natalie Trentinä. Vuonna 1972 Texasin Shermanissa sijaitseva Austin College myönsi Rogersille kunniatohtorin arvon.


title: Ginger Rogers

text: Näyttelijänuransa ohella Rogers toimi muotiasiantuntijana J. C. Penney Storesille vuodet 1972–1975. Hän oli myös yksi vuoden 1973 Miss Universum -kauneuskilpailun tuomareista. Samoihin aikoihin Rogers alkoi esiintyä menestyksellisesti yökerhoissa ympäri maailmaa. Hän hän kävi muun muassa New Yorkissa, Las Vegasissa, Sydneyssä, Buenos Airesissa ja Méxicossä. 1970-luvulla Rogers oli myös mukana poliittisessa toiminnassa Washingtonissa. Vuonna 1985 74-vuotias Rogers toteutti pitkäaikaisen toiveensa ohjata, kun hän ohjasi musikaalin "Babes in Arms" New Yorkin Greenburghissa sijaitsevassa Tarrytownin kylässä. Rogers kirjoitti omaelämäkerran "Ginger: My Story" vuonna 1991, ja hänelle myönnettiin Kennedy Center Honors -taidepalkinto 30. joulukuuta 1992.


title: Ginger Rogers

text: Ginger Rogers avioitui viidesti, mutta kaikki hänen avioliittonsa päättyivät eroon. 1930-luvulla hän oli lyhyen aikaa kihloissa Howard Hughesin kanssa. Rogers ei saanut koskaan lapsia.


title: Ginger Rogers

text: Rogers avioitui ensimmäisen kerran 17-vuotiaana vaudeville-esiintyjä ja tanssipartneri Jack Pepperin (1902–1979) kanssa 29. maaliskuuta 1929. Rogers kirjoitti omaelämäkerrassaan, että hän oli tuntenut Pepperin lapsuusajoiltaan Jack Culpepperina serkkunsa poikaystävänä Texasissa. He muodostivat lyhytikäiseksi jääneen vaudeville-kaksikon, joka sai nimekseen "Ginger and Pepper". Rogersin ja Pepperin avioliitto oli ohi jo kuukausien sisällä, mutta heidän avioeronsa myönnettiin vasta 11. heinäkuuta 1931.


title: Ginger Rogers

text: Rogersin toinen aviomies oli näyttelijä Lew Ayres (1908–1996), jonka kanssa hän avioitui 14. marraskuuta 1934. Rogers ja Ayers olivat tavanneet elokuvan "Don’t Bet on Love" kuvauksissa vuonna 1933. Pari otti asumuseron, ja heidän avioeronsa myönnettiin 20. maaliskuuta 1940.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1943 Rogers avioitui kolmannen aviomiehensä, Jack Briggsin (1920–1998), kanssa 16. tammikuuta. Briggs oli ennen toista maailmansotaa ollut aloitteleva Hollywood-näyttelijä, mutta palattuaan sodasta hänellä ei ollut enää minkäänlaista mielenkiintoa näyttelemiseen. Briggs oli kuulunut merijalkaväkeen, ja hän oli Rogersia yhdeksän vuotta nuorempi. Avioliitto kesti kuusi vuotta, ja ero myönnettiin 7. syyskuuta 1949.


title: Ginger Rogers

text: Rogers avioitui neljännen kerran ranskalaisen näyttelijän Jacques Bergeracin (1927–2014) kanssa, joka oli häntä nuorempi. Häitä vietettiin 7. helmikuuta 1953. Pari oli tavannut Rogersin ollessa matkalla Pariisissa. Bergerac oli työskennellyt Ranskassa asianajajana, mutta hän saapui Rogersin mukana Hollywoodiin ja ryhtyi näyttelijäksi. Heidän nelivuotinen avioliittonsa päättyi eroon 7. heinäkuuta 1957.


title: Ginger Rogers

text: Rogers avioitui viidennen ja viimeisen kerran ohjaaja-tuottaja William Marshallin (1917–1994) kanssa 16. maaliskuuta 1961. Avioliitto kariutui hyvin nopeasti Marshallin alkoholiongelmien vuoksi ja heidän yhteisen tuotantoyhtiönsä romahdettua. Marshall toimi tuottajana elokuvassa "The Confession" (1964), jossa Rogers näytteli pääosan. He olivat asumuserossa kauan, ja heidän avioeronsa myönnettiin vasta vuonna 1969.


title: Ginger Rogers

text: Rogers oli äitinsä ainoa lapsi, joten heillä oli hyvin läheiset välit aina Lelan kuolemaan asti. Lela kuoli 86-vuotiaana 25. toukokuuta 1977 Kalifornian Palm Springsissä. Rogersin isä William oli kuollut jo vuonna 1925. Kun Rogers asui isovanhempiensa luona lapsena, hänestä tuli myös hyvin läheinen isoisänsä Walterin kanssa. Rogers osti isoisälleen talon Los Angelesin Sherman Oaksista osoitteesta 5115 Greenbush Avenue vuonna 1939, jotta tämä voisi olla lähempänä tyttärentytärtään.


title: Ginger Rogers

text: Rogers oli läheinen ystävä Lucille Ballin ja Bette Davisin kanssa. Ball oli Rogersin kaukainen sukulainen äitinsä puolelta. Rogers, Ball ja Davis olivat Hollywoodin varhaisia feministejä, jotka kannattivat naisohjaajia ja -tuottajia. Rogers ylläpiti ystävyyttä myös serkkuunsa, joka oli seurapiirihenkilö ja kirjailija Phyllis Fraser. Rogers ei ollut elokuvatähti Rita Hayworthin biologinen serkku, kuten yleisesti luullaan. Hayworthin äidin veli Vinton Hayworth avioitui Rogersin äidin sisaren, Jean Owensin, kanssa.


title: Ginger Rogers

text: Rogers ja Astaire pysyivät ystävinä aina Astairen kuolemaan saakka. Rogers ojensi Astairelle Oscar-kunniapalkinnon vuoden 1950 Oscar-gaalassa, ja he toimivat yhdessä esittelijöinä vuoden 1967 Oscar-gaalassa. He saivat raikuvat suosionosoitukset tullessaan lavalle tanssien improvisoiden.


title: Ginger Rogers

text: Rogers tunnettiin konservatiivisena republikaanina, mikä hän oli koko elämänsä ajan. Hän kuului Kristillisen tieteen uskontokuntaan. Kristillisen tieteen harjoittajana Rogers ei juonut alkoholia eikä tupakoinut. Vapaa-aikanaan Rogers oli ulkoilmaihminen ja harrasti paljon liikuntaa,muun muassa tennistä, golfia, uintia, skeetiä ja kalastusta. Rogers harrasti myös kuvanveistoa ja maalaamista.


title: Ginger Rogers

text: Rogers omisti "4-Rs" (Rogers’s Rogue River Ranch) -nimisen tilan, jonka hän oli ostanut vuonna 1940. Tila sijaitsee Shady Coven ja Eagle Pointin kaupunkien välissä Oregonissa. Lomaillessaan Rogers asui tilalla äitinsä kanssa. Rogers myi Beverly Hills -talonsa vuonna 1969 ja muutti pysyvästi tilalle. Tilan hän myi vuonna 1990, jonka jälkeen hän muutti läheiseen Medfordin kaupunkiin. Rogers piti itseään oregonilaisena; hän oli siirtänyt nimensä Oregonin kirjoihin, jotta voisi äänestää siellä ja maksaa verot sinne.


title: Ginger Rogers

text: Viimeisinä vuosinaan Rogers vietti talvet Kalifornian Rancho Miragessa ja kesät Oregonin Medfordissa. Hän esiintyi julkisuudessa vielä eläkkeelläkin, kunnes sai aivohalvauksen ja joutui pyörätuoliin osittaisen halvaantumisen seurauksena. Rogers ei kuitenkaan koskaan halvauksen takia käynyt lääkärissä tai mennyt sairaalaan. Hän sai yhteensä kaksi aivohalvausta. Rogersin viimeinen julkinen esiintyminen oli 18. maaliskuuta 1995, kun hän vastaanotti Women’s International Center (WIC) Living Legacy -palkinnon.


title: Ginger Rogers

text: Ginger Rogers kuoli 83-vuotiaana rauhallisesti omassa sängyssään sydämen vajaatoiminnasta seuranneeseen infarktiin aamulla 25. huhtikuuta 1995 Rancho Miragen kodissaan. Rogersin pitkäaikainen sihteeri Roberta Olden oli hänen vierellään kuolinhetkellä. Olden asui Rogersin luona, ja oli ollut hänen sihteerinään . Rogers tuhkattiin, ja hänen tuhkansa haudattiin Los Angelesin Chatsworthissa sijaitsevalle Oakwood Memorial Parkin hautausmaalle. Uurna haudattiin hänen äitinsä tuhkien viereen.


title: Ginger Rogers

text: Rogers ikuisti käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalla 5. syyskuuta 1939, ja hän sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6772 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta 1960. Rogers nimitettiin Hall of Famous Missouriansiin Missourin Jefferson Cityssä 20. elokuuta 2009.


title: Ginger Rogers

text: Vuonna 1926 Rogers oli esiintynyt vanhassa The Craterian -teatterissa, joka myöhemmin nimettiin uudelleen Rogersin kunniaksi. Teatteri uudelleennimettiin maaliskuussa 1997 Craterian Ginger Rogers Theateriksi, ja se sijaitsee Oregonin Medfordissa. Asuessaan Oregonissa Rogers oli tukenut taloudellisesti teatteria. Rogersin mukaan on nimetty myös Ginger Rogers Road -katu, joka sijaitsee Rancho Miragessa.


title: Mae West

text: Mary Jane ”Mae” West (17. elokuuta 1893 Brooklyn, New York – 22. marraskuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja oman aikansa seksisymboli, jota kutsuttiin elokuvan suureksi viettelijättäreksi ja häneen liitettiin suurta glamouria.


title: Mae West

text: 1920-luvulla West herätti huomiota uskaliailla vaudeville-show’illaan, jotka olivat suosittuja, mutta joita pidettiin yhteiskunnallisen eliitin keskuudessa vulgaareina. Hänen läpimurtoshow’nsa nimi vuonna 1925 oli ajalle hyvin haastavasti "Sex". Show’sta tuli välittömästi menestys ja se johti laajaan Yhdysvaltojen kiertueeseen. Sensorit alkoivat kiinnittää huomiota Westin esityksiin ja vuonna 1927 poliisi keskeytti hänen esityksensä, koska sitä pidettiin yleistä moraalitajua loukkaavana. West vangittiin 10 päiväksi, mikä vain lisäsi hänen saamaansa huomiota ja kansansuosiota.


title: Mae West

text: West loi menestyksekkään teatteri- ja varieteeuran Broadwaylla, ennen kuin siirtyi elokuviin. Jo ensimmäinen elokuva "Night After Night" (1932) teki hänestä kuuluisan. Hänestä tuli 30-luvulla Hollywoodin suuri seksisymboli, joka uhmasi omaksuttuja moraalikäsityksiä. Hän vetäytyi elokuvista jo vuonna 1943 oltuaan mukana noin kymmenessä komediassa, joista oli itse myös kirjoittanut useimmat. Vasta loppuvuosinaan West palasi elokuviin.


title: Mae West

text: West meni naimisiin 17-vuotiaana Frank Wallacen kanssa. Liitto kesti 30 vuotta ja päättyi eroon vuonna 1942. Mae Westillä ei ollut lapsia. West sai aivohalvauksen elokuussa 1980 ja syyskuussa toisen, jolloin oikea puoli hänen kehostaan halvaantui. Hän sairastui myös keuhkokuumeeseen. Marraskuuhun mennessä Westin kunto oli parantunut, mutta ennuste ei ollut hyvä ja hänet kotiutettiin. Hän kuoli marraskuussa 87-vuotiaana. Hänet haudattiin perhekryptaan Brooklyniin, jonne myös hänen vanhempansa ja sisarensa on haudattu.


title: Tübingen

text: Tübingen on ennen muuta yliopistostaan tunnettu kaupunki Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa. Kaupungin asukasluku on 84 496 (2012), joista opiskelijoita on noin 20 000. Kaupunki sijaitsee Neckar-joen varrella, noin 40 kilometriä Stuttgartista etelään.


title: Tübingen

text: Lukuisat sittemmin merkittäviksi nousseet henkilöt ovat joko asuneet kaupungissa, toimineet professorina tai opiskelleet kaupungissa, joko Tübingenin yliopistossa tai pappiskollegiossa. Näihin kuuluvat esimerkiksi:


title: Lillian Gish

text: Lillian Diana Gish (14. lokakuuta 1893 Springfield, Ohio – 27. helmikuuta 1993 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.


title: Lillian Gish

text: Lillian Gish syntyi Springfieldin kaupungissa Ohiossa. Hänen vanhempansa olivat Mary Robinson McConnell ja James Leigh Gish. Isän hylättyä perheen Lillianin ja hänen nuoremman siskonsa Dorothyn äiti elätti perheen näyttelemällä. Perhe muutti Illinoisiin Lillianin enon ja tädin luo. Heidän äitinsä avasi Majestic Candy Kitchen-nimisen makeispuodin Old Majestic Theatre -teatterin naapuriin. Lillian ja hänen siskonsa kävivät St. Henry's Schoolia, jossa esiintyivät koulunäytelmissä. He myös auttoivat äitinsä kioskilla popcornin ja makeisten myymisessä. Kun Lillian sai kuulla isänsä Jamesin sairastumisesta, hän matkusti Oklahomaan tapaamaan kuolevaa isäänsä. Hän asui vähän aikaa tätinsä Maude Gishin luona, ja isän kuoltua tammikuussa 1912 hän palasi Ohioon.


title: Lillian Gish

text: Kun karkkipuodin vieressä ollut teatteri paloi maan tasalle, Mary muutti tyttärineen New Yorkiin. Siellä siskokset ystävystyivät naapurissa asuneen tytön, lapsinäyttelijä Gladys Smithin kanssa, joka myöhemmin tuli kuuluisaksi taiteilijanimellä Mary Pickford. Kun siskoksista tuli tarpeeksi vanhoja, he alkoivat näytellä teatterissa äitinsä kanssa ja työskennellä malleina. Mary Pickford esitteli siskokset D.W. Griffithille, ja sai heille sopimuksen Biograph Studios-yhtiön kanssa. Heidän ensimmäinen roolinsa oli Griffithin ohjaamassa mykkäelokuvassa "An Unseen Enemy" vuonna 1912. Vaikka Gish oli tuolloin jo 19-vuotias, hän ilmoitti studiolle iäkseen 16.


title: Lillian Gish

text: Esiinnyttyään yli 25:ssä lyhytfilmissä Hollywood-uransa kahden ensimmäisen vuoden aikana, Gishistä tuli yksi mykän elokuvan tähdistä ja häntä kutsutaankin usein lempinimellä "The First Lady of the Silent Screen". Lillian Gish suosi mykkäfilmejä ja torjui äänielokuvat, kunnes MGM vihdoin suostui päästämään hänet vapaaksi sopimuksestaan vuonna 1928. 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa Gish näytteli teatterissa ja hoiti ikääntyvää Griffithiä ja hänen vaimoaan.


title: Lillian Gish

text: Lillian Gishin ura ei kuitenkaan monen muun tavoin loppunut äänielokuvan tuloon. Palattuaan elokuvien pariin hänet asetettiin ehdolle parhaan sivuosanäyttelijän Oscarista vuonna 1946 elokuvasta "Kaksintaistelu Auringossa" ("Duel in the Sun").


title: Lillian Gish

text: Gish esiintyi aika ajoin elokuvissa lähes elämänsä loppuun ja hän sai erikois-Oscarin urastaan vuonna 1971. Hän näytteli viimeisen kerran vuonna 1987 elokuvassa "Elokuun valaat" ("The Whales of August") Bette Davisin ja Ann Sothernin kanssa. Lillian Gishin ensimmäisen ja viimeisen elokuvan väliin jäi 75 vuotta, millä saavutuksella hän pääsi Guinnessin ennätystenkirjaan; ennätys on sen jälkeen kylläkin rikottu. Gishille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1984.


title: Lillian Gish

text: Lillian Gish ei ollut koskaan naimisissa, eikä hänellä ollut lapsia. Hän kuoli 99-vuotiaana sydämen vajaatoimintaan vuonna 1993.


title: Shirley Temple

text: Shirley Jane Temple (vuodesta 1950 Shirley Temple Black; 23. huhtikuuta 1928 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 2014 Woodside, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, laulaja, tanssija ja Yhdysvaltain Ghanan- ja Tšekkoslovakian-suurlähettiläs. Hän on elokuvan historian kenties suosituin lapsitähti.


title: Shirley Temple

text: Templen elokuva-ura alkoi kolmivuotiaana vuonna 1932, mutta kansainvälistä mainetta hän sai vuonna 1934 näytellessään elokuvassa "Bright Eyes", joka oli suunniteltu erityisesti hänen kyvyilleen. Hän vastaanotti erityisen Academy Juvenile Awardin vuoden 1935 helmikuussa, minkä jälkeen elokuvamenestykset, kuten "Curly Top" ja "Heidi", seurasivat toisiaan aina 1930-luvun loppuun asti. Temple oli yhdysvaltalaisen elokuvan suurimpia kassamagneetteja 1930-luvun puolivälissä. Suosio kuitenkin laski hänen tultuaan aikuiseksi. Hän teki viimeisen elokuvansa vuonna 1949, vain 21-vuotiaana. 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun alussa hän kuitenkin loi uraa televisiossa.


title: Shirley Temple

text: Näyttelijäuran jälkeen Templestä tuli aktiivinen republikaanisen puolueen aktiivi. Hän pyrki vuonna 1967 Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, mutta hän hävisi vaalit Pete McCloskeylle. Tämän jälkeen hän toimi suurlähettiläänä Ghanassa (6. joulukuuta 1974 – 13. heinäkuuta 1976) ja Tšekkoslovakiassa (23. elokuuta 1989 – 12. heinäkuuta 1992). Vuonna 1988 hän julkaisi elämäkertansa: "Child Star".


title: Shirley Temple

text: Shirley Temple meni naimisiin John Agarin kanssa vain 17-vuotiaana vuonna 1945. Pariskunta erosi vuonna 1950. Heillä oli yksi lapsi. Vuonna 1950 Temple meni naimisiin Charles Alden Blackin kanssa, ja tämä avioliitto kesti aina Charlesin kuolemaan vuoteen 2005 asti. Tästä avioliitosta syntyi kaksi lasta. Shirley Temple kuoli 85-vuotiaana helmikuussa 2014.


title: Kenenisa Bekele

text: Kenenisa Bekele () (s. 13. kesäkuuta 1982 Bekoji, Arsi) on etiopialainen oromo-heimoon kuuluva kestävyysjuoksija sekä kolminkertainen olympiavoittaja, viisinkertainen maailmanmestari ja 15-kertainen maastojuoksun maailmanmestari. Hallimaailmanmestariksi hän on juossut kertaalleen. Bekeleä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pitkän matkan juoksijoista. Hän on arvokisojen 35-kertainen mitalisti.


title: Kenenisa Bekele

text: Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailuista hänellä on 24 mitalia, joista 15 kultaa. Hän on maailman menestynein maastojuoksija. Maaliskuussa 2008 Bekele voitti Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa ennätyksellisesti kuudennen pitkän matkan maastojuoksun maailmanmestaruutensa. Lyhyen matkan mestaruuksia hänellä on viisi. Hän pitää hallussaan 10 000 metrin ja 5 000 metrin maailmanennätyksiä.


title: Kenenisa Bekele

text: Ennen Daegun MM-kisoja 2011 Bekele ei ollut hävinnyt juoksemissaan 10 000 metrin kilpailuissa kertaakaan. Daegussa hän keskeytti 10 000 metrin kilpailun.


title: Kenenisa Bekele

text: Bekele aloitti juoksuharrastuksen peruskouluikäisenä. Vuonna 1997 hän voitti paikallisten koulujen maastojuoksukilpailun. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti provinssin maastojuoksumestaruuden ja pääsi edustamaan provinssia Etiopian nuorten maastojuoksun mestaruuskilpailuissa. Hän sijoittui kilpailuissa kuudenneksi ja pääsi Etiopian joukkueeseen Belfastin maastojuoksun MM-kisoihin, joissa hän juoksi nuorten sarjassa yhdeksänneksi. Myöhemmin samana vuonna hän sijoittui Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 3 000 metrin juoksussa toiseksi ajalla 8.09,89. Seuraavana vuonna hän voitti hopeaa Santiago de Chilen nuorten MM-kisoissa 5 000 metrin juoksussa ajalla 13.45,43. Vuonna 2001 Bekele voitti Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa nuorten sarjan maailmanmestaruuden ja aikuisten lyhyellä matkalla MM-hopeaa. Kauden lopussa hän oli yleisurheilun GP-finaalissa 3 000 metrillä toinen ajalla 7.54,39.


title: Kenenisa Bekele

text: Bekele voitti Dublinin maastojuoksun MM-kisoissa MM-kultaa sekä pitkällä että lyhyellä matkalla. Ratakauden hän oli sivussa akillesjännevamman vuoksi. Seuraavana vuonna Bekele uusi molemmat mestaruutensa Lausannen maastojuoksun MM-kisoissa. Samana vuonna Pariisin MM-kilpailuissa hän voitti 10 000 metrillä kultaa ajalla 26.49,57 ja 5 000 metrillä pronssia ajalla 12.53,12. Kauden lopussa hän voitti 3 000 metrin juoksun ajalla 7.36,98. Vuonna 2004 Bekele rikkoi 10 000 metrin ulkoratojen maailmanennätyksen ja 5 000 metrin ennätykset sekä sisä- että ulkoradoilla. Ulkoratojen ennätykset hän vei muutaman sekunnin erolla maanmieheltään Haile Gebrselassielta. Lisäksi hän voitti samana vuonna Ateenan olympialaisissa 10 000 metrillä kultaa ja 5 000 metrillä hopeaa, kun kultamitali meni yllättäen Marokon Hicham el-Guerroujille.


title: Kenenisa Bekele

text: Tammikuussa 2005 Bekelen morsian Alem Techale menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen. Bekele osallistui silti Helsingin MM-kisoihin elokuussa 2005 ja voittikin 10 000 metrin juoksun. 26. elokuuta 2005 Brysselissä Bekele rikkoi omissa nimissä olleen 10 000 metrin maailmanennätyksen soolojuoksulla ajalla 26.17,53. Fukuokan MM-kisojen 2006 jälkeen Bekele ilmoitti ettei aio kilpailla enää maastojuoksun MM-kisoissa, mutta osallistui kuitenkin sekä vuoden 2007 että 2008 kisoihin.


title: Kenenisa Bekele

text: Pekingissä 2008 Bekele voitti toisen perättäisen olympiakultansa 10 000 metrin juoksussa. Hän ratkaisi mestaruutensa viimeisen kierroksen kirillä, jossa jätti muun kärkiryhmän taakseen. Bekelen loppuaika 27.01,7 oli uusi olympiaennätys. Bekele voitti Pekingissä kultaa myös 5 000 metrillä uudella olympiaennätysajalla 12.57,82 jättäen kovalla loppukirillään uhkaajat taakseen.


title: Kenenisa Bekele

text: Bekele loukkasi pohkeensa alkuvuodesta 2010 ja kilpaili seuraavan kerran vasta Daegun MM-kilpailuissa elokuussa 2011. Daegussa hän keskeytti 10 000 metrin kilpailun. Lontoon olympialaisissa 2012 Bekele sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi. Huhtikuussa 2014 Bekele juoksi ensimmäisen maratoninsa voittaessaan Pariisin maratonin reittiennätyksellä 2.05.04.


title: Kenenisa Bekele

text: Bekele nimittää esikuvakseen Derartu Tulun. Hänen pikkuveljensä Tariku Bekele on myös kestävyysjuoksija.


title: Loimijoki

text: Loimijoki on Kokemäenjoen suurin sivujoki, joka alkaa Tammelan Pyhäjärvestä ja yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa. Loimijoen alku- ja loppupisteiden välinen korkeusero on noin 54 metriä, joka jakaantuu useaan padottuun koskeen muun muassa Forssassa, Jokioisissa ja Loimaalla.


title: Loimijoki

text: Loimijoen koko valuma-alueen pinta-ala on 3 138 km². Joki virtaa Tammelan, Forssan, Jokioisten, Ypäjän, Loimaan ja Huittisten alueilla ennen yhtymistään Kokemäenjokeen. Nykyisen Loimaan alueella joki kulkee entisistä kunnista myös Alastaron, Vampulan ja Loimaan kunnan alueilla. Loimijoen sivujokien varsille jäävät pääosin nykyiset Punkalaitumen ja Humppilan kunnat ja entisistä kunnista Koijärvi, Metsämaa ja Mellilä.


title: Loimijoki

text: Loimijoen suurimpia sivujokia ovat Forssan Koijärvestä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Kojonjoki (valuma-alue 465 km²), Punkalaitumelta alkunsa saava ja Huittisissa Loimijokeen yhtyvä Punkalaitumenjoki (valuma-alue 425 km²), Mellilästä alkunsa saava ja Alastarolla Loimijokeen laskeva Niinijoki (valuma-alue 223 km²), Huittisissa, aiemmin Vampulan ja Huittisten rajalla, Loimijokeen laskeva, Punkalaitumelta alkunsa saava Kourajoki (valuma-alue 228 km²) sekä Tammelasta alkunsa saava ja Jokioisissa Loimijokeen laskeva Jänhijoki (valuma-alue 203 km²). Pienempiä sivujokia ovat Matkusjoki Vampulassa Huittisissa (valuma-alue 64 km²), Hanhijoki Alastarolla Loimaalla (valuma-alue 91 km²), Petäjoki Loimaalla (valuma-alue 66 km²) Loimaalla, Ypäjoki (valuma-alue 59 km²) ja Kuusjoki (valuma-alue 71 km²) Ypäjällä sekä Haapajoki (valuma-alue 53 km²) Jokioisilla.


title: Loimijoki

text: Järviä on Loimijoen alajuoksun ja sen sivujokien valuma-alueilla vähän. Kojonjokeen laskevat Koijärven ohella Valijärvi (87,3 ha) Tammelan ja Forssan rajalta ja Kiipunjärvi (60,7 ha) Humppilan ja Jokioisten rajalta. Jänhijokeen laskevat Rehtijärvi (39 ha) Jokioisissa sekä muun muassa Jänijärvi (81,7 ha), Heinijärvi (126,5 ha), Särkijärvi (117,8 ha) ja Saloistenjärvi (185,8 ha) Tammelan luoteisosista. Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven Tammelan ylänköön rajoittuva valuma-alue sen sijaan on järvisempää. Järvisyys Forssan Kuhalankosken yläpuolisella alueella on 10,52 % kun koko Loimijoen valuma-alueen järvisyys on vain 2,74 %.


title: Loimijoki

text: Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven (2 284 ha) koko valuma-alueen pinta-ala on 639 km², josta järven lähivaluma-alue käsittää 115 km² ja Pyhäjärveen idästä Saarensalmen kautta laskevan Kuivajärven (824,9 ha) valuma-alue 524 km².


title: Loimijoki

text: Kuivajärveen laskee etelästä Tammelan Liesjärvestä (943,9 ha) alkunsa saava Turpoonjoki, johon laskee Ilmetynjoen kautta Pääjärvi (118,6 ha) Tammelan, Lopen ja Hämeenlinnan, aiemmin Rengon rajalta. Turpoonjoen vesireitin latvajärviä ovat Liesjärveen laskevat Kyynärä (66,8 ha), Tapolanjärvi (125,7 ha) ja Ruostejärvi (173,6 ha) Tammelassa sekä Salkolanjärvi (270,6 ha) Somerolla, aiemmin Somerniemellä. Turpoonjoen koko valuma-alue on 235 km².


title: Loimijoki

text: Pohjoisesta Kuivajärveen laskee Tammelan Pehkijärvestä (188,6 ha) alkunsa saava Myllyjoki, johon laskee Kaukjärvi (201,5 ha) Tammelan ja Forssan rajalta. Pehkijärveen laskevat pohjoisesta Vaihijoki ja Teuronjoki. Vaihijoen latvajärviä ovat muun muassa Liesjärvi (89,4 ha) Tammelassa ja Lunkinjärvi (115,6 ha) Tammelan ja Forssan, aiemmin Koijärven rajalla. Teuronjoen latvajärviä ovat muun muassa Ojajärvi (129,2 ha) ja Rautijärvi (72,3 ha) Tammelassa, Kanajärvi (206,2 ha) Tammelan ja Hämeenlinnan, aiemmin Kalvolan rajalla, Sotkajärvi (211,2 ha) Hämeenlinnan ja Hattulan rajalla, aiemmin Hattulassa, sekä Pukarojärvi (85,2 ha) ja Suojärvi (58,0 ha) Hattulassa. Etelästä Pehkijärveen laskee vielä Oksjärvi (300,8 ha). Myllyjoen koko valuma-alue on 265 km².


title: Loimijoki

text: Loimijoki virtaa Suomen parhaiden maanviljelysalueiden halki ja savipitoisten maiden takia joen vesi on sameaa. Taajamien ja teollisuuden jätevesien vuoksi joki oli aiemmin pahoin saastunut ja uimakiellossa, mutta 1980-luvulta alkaen joen tila on parantunut ja nykyisin sitä hyödynnetään esimerkiksi virkistyskalastusalueena.


title: Loimijoki

text: Osa Loimijoen koskista on sähköntuotannossa, osa tuotantokohteista on hylätty kannattamattomina.


title: Loimijoki

text: Forssassa on kaksi patoa. Kuhalankosken voimalaitos poistui käytöstä 1970-luvulla. Putouskorkeus oli niin pieni, että laitoksen pyörittäminen ei aikaudella ollut kannattavaa. Itse pato toimii joen alkulähteen, Tammelan Pyhäjärven korkeudensäätöpatona. Kuhalankosken voimalaitos yhdistettiin sähköverkkoon 35 vuoden tauon jälkeen alkuvuodesta 2010. Voimalaitos toimii alkuperäisellä koneistollaan, joten sen sähköteho jää parhaimmillaankin noin 200 kilowatin suuruusluokkaan. Voimalaitoksen toiminnoista huolehtii yksityinen kommandiittiyhtiö, mutta kiinteistö on kaupungin omistuksessa.


title: Loimijoki

text:
Vieremänkoskessa sijaitsi aikanaan osuuskaupan mylly. Pato on muokattu "keinokoskeksi". Toiminnassa ollessaan mylly otti käyttövoiman sellaisenaan joen virtaamasta, eli sähköä pato ei koskaan tuottanut. Vanha myllyrakennus on edelleen pystyssä, mutta pahoin ränsistyneenä. Vuoden 2012 lopulla ilmoitettiin, että rakennus on myyty ja uusi omistaja aikoo rakentaa sinne nykyaikaisen pienvesivoimalaitoksen. Valmistuessaan Vieremänkoski tuottaisi noin 200 kilowattia. Projekti ei kuitenkaan ole edennyt.
Jokioisten voimalaitos on modernisoitu, ja se on sähköntuotannossa. Laitos on nykyisin Koskienergia Oy:n omistuksessa.


title: Loimijoki

text: Alastarolaisella Sallila Energialla on Loimijoessa kaksi voimalaitosta: Sallilan voimalaitos Vampulassa Huittisissa ja Vuolteen voimalaitos Alastarolla Loimaalla.


title: Loimijoki

text: Vesikoskessa Loimaalla on toiminut Vesikosken sähkön omistama Vesikosken voimalaitos. Sallila energia osti Vesikosken sähkön 1990-luvulla mutta möi voimalaitoksen. 2000-luvulla voimalan kunnostamiseen haettiin lupaa, mutta hakemus peruttiin.


title: Loimijoki

text: Loimijoen tulvaherkkyys on ollut historiallinen tosiasia, ja sen ratkaisemiseksi on toteutettu monta hanketta. 1920-luvulla joen kokonaiskäytön suunnitelma valmistui ja sen toteuttamiseksi käynnistettiin erilaisia hankkeita. Loimikosken raivasi vuonna 1928 perustettu perkausyhtiö. Kosken parempi virtaus laski tulvia ja joen vedenkorkeutta niin, että 6−7 kilometrin matkalta saatiin 278 hehtaaria lisämaata viljelyyn. Hanke oli kallis ja sitä avusti valtio 420 000 markalla. Siitä huolimatta hanke rahoitettiin pääasiassa lainalla. Perkaustyöt valmistuivat 1930-luvun alussa.


title: Loimijoki

text: Yläjuoksulla Vampulan ja Alastaron rajalla sijanneiden Hanhikosken ja Huhtaankosken perkaaminen vaati 950 000 markkaa. Hanke toteutettiin työllisyystöinä vuonna 1935, ja sen seurauksena vedenpinta aleni metrillä. Ympäröivää maata kuivattiin ja otettiin viljelyyn paljon laajempi alue kuin Loimikosken tapauksessa.


title: Vuorovesipato

text: Vuorovesipatoa voidaan käyttää sähköenergiantuotantoon sellaisilla rannikkoalueilla, joilla vuorovesi-ilmiö on erityisen voimakas. Pato rakennetaan esimerkiksi kapean lahden tai vuonon suulle. Nousuvesi pääsee padotulle alueelle avoimien patoluukkujen kautta, mutta laskuvesi pakotetaan purkautumaan takaisin mereen sähköä tuottavien turbiinien kautta.


title: Vuorovesimylly

text: Vuorovesimylly on energiansa vuoroveden vaihteluista saava mylly. Myllyssä on akseloitu veden pinnalla pysyvä ponttoni tai useampia sellaisia. Nouseva vuorovesi nostaa ponttoneja akselia ylöspäin kiertäen. Se energia muunnetaan generaattorin avulla sähköenergiaksi. Laskeva vesi tuottaa myös energiaa kun ponttonin paino kiertää akselia alaspäin.


title: Koitajoki

text: Koitajoki () on Vuoksen vesistön latvavesiin kuuluva noin 200 kilometrin pituinen erämainen joki, joka virtaa sekä Suomen että Venäjän alueilla Suomen ja Venäjän rajan kummankin puolen.


title: Koitajoki

text: Koitajoki alkaa Venäjän puolelta pienistä rajajärvistä ja virtaa länteen Suomen puolelle Ilomantsin pohjoisosiin. Se mutkittelee ensin kohti etelää Suomen puolella, koukkaa 50 kilometrin matkan Venäjän puolelle ja palaa takaisin Suomen puolelle Möhkön lähellä Petkeljärven kansallispuiston ja Nuorajärven maisemissa, mistä joki mutkittelee verkkaisesti länttä kohti Ilomantsin kunnan halki. Koitereesta Haapajokea pitkin purkautuvat vedet yhdistyvät Koitajokeen Hiiskosken eteläpuolella. Hiiskoski jakaa joen Koitajokeen ja Ala-Koitajokeen. Joki päätyy lännessä entisen Enon kunnan alueella Pamilon voimalaitokselle padottuun Tekojärveen, josta Koitajoki laskee Pielisen Rahkeenveteen.


title: Koitajoki

text: Todennäköisesti Koitajoen paikkeilla on ollut jo jääkauden aikana jäätikköjoki, joka on kasannut maa-aineksia Pohjois-Ilomantsin alueelle. Koitajoki on syntynyt jääkauden jälkeisen jääjärven purkautuessa jäätikköjokien kasaamien Palokankaan hiekkadeltojen läpi ja hitaasti syövyttänyt nykyisen uomansa. Koitajoen varrella on useita vanhoja uomia, juoluoita ja hiekkatörmiä.


title: Koitajoki

text: Suomen viimeinen aito siipiratasalus s/s Koita rakennettiin vuonna 1905 juuri Koitajoella tapahtuvaa puutavaran varppausta ja hinausta varten. Nykyisin Koitajoen reitti on erityisesti retkimelojien suosiossa rauhallisen luonteensa ja kauniiden maisemiensa takia. Karelia-soudun pienveneiden ja melojien reitti kulkee alas Koitajokea.


title: Koitajoki

text: Koitajoella on kuvattu kolme elokuvaa: Roland af Hällströmin "Tukkijoella" (1951), Teuvo Tulion "Mustasukkaisuus" (1952) ja Markku Pölösen "Kuningasjätkä" (1997).


title: Siipiratasalus

text: Siipiratasalus on konevoimalla toimiva laiva, jossa vetolaite muodostuu yhdestä tai kahdesta siipirattaasta.


title: Siipiratasalus

text: Ennen potkurin keksimistä ja yleistymistä höyryalukset varustettiin siipirattailla. Suomalaisissa laivoissa rattaat sijaitsivat yleensä laivan molemmilla kyljillä rungon keskikohdalla. Varsinkin Amerikan jokiliikenteessä on käytetty myös yhdellä aluksen perässä sijaitsevalla rattaalla varustettua alustyyppiä.


title: Siipiratasalus

text: Suomen ensimmäinen siipiratasalus ja samalla Suomen ensimmäinen höyrylaiva oli Nils Ludvig Arppen Kiteen Puhoksessa rakennuttama s/s Ilmarinen, joka teki neitsytmatkansa 10. elokuuta 1833. Viimeisin Suomessa valmistunut siipiratashöyry oli s/s Koita, joka rakennettiin vuonna 1905.


title: Siipiratasalus

text: Nykyisin Suomessa on matkustajaliikenteessä muutamia uusia siipiratasaluksia. Ensimmäinen uusista oli Keurusselällä liikennöivä M/S Elias Lönnrot, joka on samannimisen höyrylaivan ulkoasureplika. Lönnrot aloitti liikennöinnin vuonna 1986. Alus on ”aito” siipirataslaiva. Sen dieselkoneisto pyörittää sähkögeneraattoreita ja molemmilla siipirattailla on omat sähkömoottorit. Paitsi työntövoima, myös ohjaus toimii siipirattaiden avulla. Aluksessa ei siis ole potkuria eikä peräsintä.


title: Siipiratasalus

text: Ainoa Suomessa säilynyt aito siipirataskauden alus on S/S Lahtis, josta on jäljellä vain ruostunut runko. Alusta entistetään Noukanniemessä, Jyväskylässä.


title: DeCSS

text: DeCSS on tietokoneohjelma, jolla voidaan purkaa DVD-videolevyjen CSS-salaus.


title: DeCSS

text:
DeCSS:n kehittivät tuntemattomat henkilöt, jotka julkaisivat sen nimettömästi Internet-sähköpostilistalla vuoden 1999 lokakuussa. Väitetään, että yksi tekijöistä on norjalainen nuori Jon Johansen, jonka kotiin Norjan poliisi teki kotietsinnän vuonna 2000. Hänet haastettiin oikeuteen Norjassa ja hän olisi saattanut saada kahden vuoden vankilatuomion sekä isot korvaukset maksettavakseen, ellei syytteitä olisi hylätty vuoden 2003 alussa.
5. maaliskuuta 2003 Norjan vetoomustuomioistuin päätti että Johansenia vastaan voidaan nostaa uudelleen syyte Norjan rikoslain osan 145 (hakkerilaki) rikkomisesta. Vetoomustuomioistuimen mukaan syyttäjän väitteet sekä uudet todisteet ansaitsevat uuden oikeudenkäynnin.
22. joulukuuta 2003 vetoomustuomioistuin yhtyi päätökseen, jonka mukaan Johansen oli syytön. 5. tammikuuta 2004 Norjan Økokrim päätti tyytyä päätökseen.


title: DeCSS

text: DeCSS julkaistiin ensimmäisen kerran 6. lokakuuta 1999 kun Johansen lähetti livid-dev-sähköpostilistalle ilmoituksen DeCSS 1.1b:stä. Ohjelman lähdekoodi ei ollut alussa saatavilla, mutta jo ennen saman kuukauden loppua se oli vuotanut. Pari viikkoa ennen DeCSS:n ensimmäistä julkaisua Drink or Die -niminen ryhmä julkaisi DoD DVD Speed Ripper -nimisen ohjelman, jonka mukana ei tullut lähdekoodia ja joka ei toiminut kaikkien DVD-levyjen kanssa. DeCSS:n kirjoittanut ryhmä, mukaan lukien Johansen, kutsui itseään Masters of Reverse Engineeringiksi ja saattoi hankkia tietoa Drink or Die -ryhmältä.


title: DeCSS

text: DeCSS:n CSS-salauksen purkuun käytetty lähdekoodi lähetettiin sähköpostilla Derek Fawcusille ennen DeCSS:n julkaisua. Kun DeCSS:n lähdekoodi vuosi tekijäryhmän ulkopuolelle, Fawcus huomasi että DeCSS sisälsi hänen CSS-autentikointikoodinsa GNU GPL:n lisenssiehtojen vastaisesti. Kun tämä kerrottiin Johansenille, hän otti yhteyttä Fawcusiin ratkaistakseen asian ja sai luvan käyttää koodia DeCSS:ssä lievemmillä käyttöehdoilla.


title: DeCSS

text: 23. tammikuuta 2004 DVD CCA (DVD Copy Control Association) luopui Jon Johansenia vastaan tekemästään haasteesta.


title: DeCSS

text: DeCSS:n lähdekoodin julkistus oli ensimmäinen kerta kun CSS:n algoritmia voitiin tarkastella julkisesti, ja sen huomattiin nopeasti olevan herkkä "brute force" -hyökkäykselle: salaus on ainoastaan 40-bittinen eikä se käytä kaikkia avaimia, joten esimerkiksi Pentium III 450 MHz murtaa levyavaimen 18 sekunnissa tuntematta virallisia avaimia. Toisin sanoen nykymittapuulla vähäiselläkin laskuteholla tämä suojaus murretaan hetkessä.


title: DeCSS

text:
Ohjelmoijat ympäri maailman käyttivät DeCSS:ää mallina sadoille vastaaville ohjelmille, joista näki selvästi suojauksen ohittamisen helppouden, kun toiset taas käyttivät DeCSS:n koodia oppaana tehdäkseen avoimen lähdekoodin DVD-soitinohjelmia (CSS:n lisenssin rajoitukset estävät avoimen lähdekoodin ohjelman tekemisen järjestelmän purkamiseen virallista kautta). Koska vapaille käyttöjärjestelmille ei ollut hyväksyttyjä DVD-soittimia, kyseisissä järjestelmissä oli pakko käyttää ei-hyväksyttyä tuotetta DVD-elokuvien katseluun.
Kuitenkin, kun salaamaton video on käytettävissä digitaalisessa muodossa, sen voi kopioida ilman laadun heikkenemistä. DeCSS:ää on siis mahdollista käyttää osana järjestelmää, jolla voidaan kopioida DVD-videoita toiseen muotoon sisällön kuvan- tai äänenlaadun kärsimättä. Tämä saattaa luonnollisesti yllyttää käyttäjiä tekijänoikeuksien rikkomiseen.
CSS-salauksen kriitikot huomauttavat kuitenkin, että CSS-salattujen DVD-levyjen ammattimainen kopiointi oli jo levinnyt laajalle etenkin Itä-Aasiassa, ja ettei siihen käytetty DeCSS:ää, vaan levyistä yksinkertaisesti tehtiin bitintarkkoja kopioita, jolloin CSS-salauksen purkamiseen ei ollut tarvetta.
Tämänkaltainen kopiointi ei kuitenkaan ole mahdollista käyttämällä tavallisia DVD-R- tai DVD-RW-aihioita, koska niiden CSS-avaimelle tarkoitettuun osaan ei voi kirjoittaa.


title: DeCSS

text: Protestina DeCSS:n julkistamisen kieltäviä lakeja vastaan valtioissa, jotka ovat ottaneet käyttöön WIPO-tekijänoikeussopimuksen (kuten Yhdysvaltojen DMCA [Digital Millennium Copyright Act]), jotkut ovat kehittäneet nokkelia tapoja DeCSS:n algoritmin kuvauksen levittämiseksi, esimerkiksi eri Internet-protokollien tai haiku-runosarjan  välityksellä. CSS-algoritmin kuvailu kuitenkin näyttää vaativan enemmän merkkejä kuin RSA-algoritmin – yksi sen lähdekoodin lyhyimmistä versioista, "efdtt", on kooltaan 434 tavua. Tämän takia DeCSS-koodia ei voida levittää eräillä kekseliäillä tavoilla, joita RSA-algoritmin levittämiseen käytetään Yhdysvalloissa ITAR:n (International Traffic in Arms Regulations) takia – DeCSS ei sovi tatuointeihin, sähköpostin allekirjoituksiin yms.


title: DeCSS

text: Nykyisin (vuonna 2005) DeCSS:n (ja DVD-kopiointiohjelmia) voi hankkia valmiina Internetistä. Jotkut Linux-jakelupaketit on myös säädetty asentamaan CSS-sovelluksen sisältävän DVD-soitto-ohjelman yhdellä komennolla.


title: DeCSS

text: Ensimmäiset haasteet DeCSS:ää jakaneille sivustoille tulivat marraskuun alussa vuonna 1999. Vastauksena näihin haasteisiin kehitettiin toinen ohjelma, myös nimeltään DeCSS, joka salauksen purkamisen sijaan purki CSS-tageja HTML-sivulta . Eräässä tapauksessa koulu poisti oppilaan www-sivut, jotka sisälsivät kopion tästä ohjelmasta, sekoittaen sen CSS-salauksen purkavaan DeCSS:ään. Koulu sai tästä hyvästä paljon negatiivista huomiota tiedotusvälineissä.


title: Økokrim

text: Økokrim (käännetty nimi: Norjalainen kansallinen virasto taloudellisten ja ympäristöön kohdistuvien rikosten tutkintaan ja syyttämiseen), jonka nimi on lyhenne Økonomisk Kriminalitetista ("Talousrikos"), on Norjan taloudellisia, ympäristöön kohdistuvia sekä tietokonerikoksia tutkiva virasto. Virasto perustettiin 1989 ja sen päätoimisto on Oslossa.


title: Økokrim

text: Økokrim on sekä poliisiyksikkö että syyttävä viranomainen. Tällä hetkellä viraston johtajana on Trond Eirik Schea.


title: Økokrim

text: Organisaatio on ollut tärkeä tekijä muutamissa suurissa oikeusjutuissa. Esimerkiksi vuosina 2002 ja 2003, DeCSS:ään liittyen, se syytti Jon Lech Johansenia, jonka puolustuksessa avusti EFF (Electronic Frontier Foundation).


title: Vágar

text: Vágar on saari Färsaarilla. Se on pinta-alaltaan Färsaarten kolmanneksi suurin saari Streymoyn ja Eysturoyn jälkeen. Vágarin suurin järvi on Sørvágsvatn. Sen asukasluku on noin 3 046 (2013). Saaren korkein kohta on Árnafjall (722 m).


title: Vágar

text: Vágarilla sijaitsevat seuraavat kylät:Lisäksi saarella oli ennen kaksi kylää, jotka ovat nyt kuitenkin asumattomia:


title: Svínoy

text: Svínoy on saari Färsaarilla. Se sijaitsee Borðoyn ja Viðoyn saarista itään. Saarella on ainoastaan yksi asutuskeskus, Svínoy, jossa kaikki saaren asukkaat asuvat. Svínoyssa on 31 asukasta (1.1.2013). Saarella on kolme vuorta: Keldufjall (461 m), Havnartindur (587 m) ja Múlin (442 m). Svínoy muodosti vuoteen 2009 asti oman Svínoyn kunnan, joka on liitetty Klaksvíkin kuntaan.


title: Skúvoy

text: Skúvoy on saari Färsaarilla. Se sijaitsee saariston keskiosissa ja sen pinta-ala on 10 neliökilometriä. Skúvoy sijaitsee Sandoyn saaresta etelään. Saarella on yksi asutuskeskus, Skúvoy, joka sijaitsee saaren itärannikolla. Skúvoyssä on myös kaksi vuorta: Knúkur (392 m) sekä Heyggjurin Mikli (391 m).


title: Borðoy

text: Borðoy on saari Färsaarilla. Siellä sijaitsee Klaksvík, Färsaarten toiseksi suurin kaupunki.


title: Borðoy

text: Saarella on Klaksvíkin lisäksi seitsemän asutuskeskusta:Saarella on viisi vuorta:


title: Klaksvík

text: Klaksvík on Färsaarten toiseksi suurin kaupunki. Kaupunki sijaitsee Borðoyn saarella, joka on yksi Färsaarten pohjoissaarista (fääriksi Norðoyar).


title: Klaksvík

text: Ensimmäiset asutuksen merkit Klaksvíkin alueella ovat peräisin viikinkiajalta, mutta vasta 1900-luvulla alue yhdistyi muodostaen laajemman ja modernimman färsaarelaisen kaupungin, josta tuli pohjoissaarten ja laajemminkin Färsaarten kulttuurin ja kaupan keskus.


title: Klaksvík

text: Klaksvík sijaitsee kahdella vierekkäin sijaitsevalla niemellä. Kaupungissa on tärkeä satama, joka palvelee kalateollisuutta ja sen modernia kalastusveneistöä. Alun perin alueella sijaitsi neljä maatilaa. Aikoinaan niistä kehittyi neljä kylää, Vágur, Myrkjanoyri, Gerðar ja Uppsalar, jotka lopulta yhdistyivät muodostaen Klaksvíkin kaupungin vuonna 1938. Kaupungin syntymisen aiheuttavana tekijänä oli alueelle perustettu pohjoisten saarten keskusvarasto.


title: Klaksvík

text: Perheomisteinen, vuonna 1888 perustettu panimo Föroya Bjór sijaitsee Klaksvíkissä. Alusta asti panimon symbolina on toiminut pässi. Elokuusta 2007 lähtien Föroya Bjór on ollut Färsaarten ainoa oluen ja virvoitusjuomien valmistaja, kun Restorffs Bryggjarí meni konkurssiin.