title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Pohjoisen armeijaryhmän päätavoitteena oli Leningradin kaupungin valtaus Baltian kautta, ja se eteni Liettuan, Latvian ja Viron läpi Pihkovan ja Novgorodin kaupunkeihin. Keskustan armeijaryhmän saatua ensimmäisen suuren voiton Białystokin kaupungin lähellä, jossa se motitti kahteen erilliseen mottiin 420 000 neuvostosotilasta, se eteni kahdelta puolelta Brest-Litovskin kaupungin ohi kohti Minskiä, jossa kärjet yhtyivät uudelleen. Kuudessa päivässä armeijaryhmä saavutti Berezinajoen, joka sijaitsi 650 kilometrin päässä rajalta. 11. heinäkuuta se saavutti Dneprin ja valloitti 16. päivänä Smolenskin kaupungin. Puna-armeijan kova vastarinta Smolenskissa kuitenkin pysäytti armeijaryhmän etenemisen aina syyskuun puoliväliin asti.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Etelän armeijaryhmä eteni Ukrainaan, mutta sen eteneminen sujui paljon hitaammin kuin muiden armeijaryhmien, ja heinäkuun puoleen väliin mennessä se oli vallannut vasta kapean kaistaleen kohti Kiovaa. 11. armeija ja kaksi romanialaista armeijaa etenivät Bessarabian läpi kohti Odessaa. 1. armeija eteni kohti Dneprin mutkaa ja yhtyessään hyökkäyksen eteläiseen haaraan Umanissa onnistui luomaan suuren motin, johon jäi 100 000 puna-armeijan sotilasta. Neuvostojoukkojen jouduttua vetäytymään Dneprin ja Väinäjoen taakse alettiin maan raskasta teollisuutta evakuoida mahdollisimman nopeasti uhan alaisilta alueilta turvaan Uralin taakse ja Keski-Aasiaan. Kokonaisia tehtaita purettiin ja kuljetettiin junilla uusiin paikkoihin, joissa ne koottiin ja tuotanto aloitettiin uudelleen. Suurinta osaa siviiliväestöstä ei pystytty evakuoimaan, ja se jäi miehitetyille alueille.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Valloitettuaan Smolenskin ja edettyään Laukaanjoelle Pohjoisen ja Keskustan armeijaryhmien ensimmäinen suuri tavoite, Vienanjoen ja Dneprin välisen maakaistaleen valtaus, oli saavutettu ja tie vain 400 kilometrin päässä olleeseen Moskovaan oli auki. Hitler kuitenkin katsoi esikuntansa vastalauseista huolimatta, että Moskovaa tärkeämpi tavoite oli "Neuvostoliiton Ruhrin alueen" eli Donin ja "Ukrainan vilja-aitan" valloittaminen, joten hyökkäyksen painopiste käännettiin etelää kohti. Hyökkäyksen tavoitteena oli lyödä Etelän armeijaryhmän sivustalla olevan Homelin alueen neuvostojoukot ja näin auttaa Etelän armeijaryhmän etenemistä. 2. panssariryhmä määrättiin etenemään kohti Kiovaa, ja aina syyskuuhun asti kestäneiden taisteluiden jälkeen 1. panssariryhmä kohtasi 2:n Loh’vytsjassa 5. syyskuuta ottaen 665 000 vankia ja valloittaen Kiovan 19. syyskuuta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Napapiirin pohjoispuolelle Norjan Lappiin oli sijoitettu Eduard Dietlin johtama vuoristoarmeijakunta Norja, jolle oli Barbarossa-suunnitelmassa annettu kaksi hyökkäystehtävää: operaatiot Renntier ja Hopeakettu. Ensimmäinen tavoite oli toteuttaa Renntier, eli Petsamon Saksalle hyvin tärkeiden nikkelikaivosten miehitys. Toisessa vaiheessa tulisi vallata Murmansk, Neuvostoliiton ainoa kokonaan jäätymätön satama, ja katkaista näin esteetön pääsy Atlantille. Joukkojen päätehtävä oli kuitenkin turvata valloitettu Norja, Petsamon malmialue ja Petsamon Pohjanmaan satamiin yhdistävä Jäämerentie. Barbarossa-suunnitelmassa ei Murmanskilla ollut niin suurta merkitystä kuin alue myöhemmin sai: suunnitelman mukaan Neuvostoliitto tulisi kukistumaan muutamassa kuukaudessa, eikä mitään merkittävää apua Murmanskin kautta ehdittäisi järjestää.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Suomen sodanjohdon kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen päädyttiin kolmikärkiseen hyökkäykseen: ensimmäinen Dietlin vuoristoarmeijakunnan suorittama hyökkäys tapahtuisi Petsamosta Murmanskin kaupunkiin (koodinimi Platinakettu), XXXVI armeijakunnan kaksi divisioonaa hyökkäisi 350 kilometriä etelämpää Sallasta Kantalahteen katkaisten sieltä Murmanskin rautatien (koodinimi Napakettu) ja vielä 150 kilometriä etelämpää Suomen III armeijakunta hyökkäisi Kiestingin kautta Louheen ja ottaisi radan haltuunsa. Suunnitelman tekovaiheessa Murmanskin radan katkaisulla haluttiin estää etelästä saapuva Murmanskin huoltoliikenne. Suunnitelmaan vaikutti merkittävästi Suomen sodanjohdon kanssa käydyt keskustelut, joissa Carl Gustaf Emil Mannerheim oli todennut, että kahta divisioonaa suuremman hyökkäysvoiman huoltaminen lähes tiettömässä Lapissa olisi mahdotonta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Dietlin joukot ylittivät Suomen ja Norjan rajan 22. kesäkuuta kello 2.31 (vaikkakin suomalaiset olivat päästäneet yhden siviilipukuisen pioneerikomppanian rajan yli jo 20. ja 21. päivän välisenä yönä valmistelemaan hyökkäystä), ja saattoivat operaatio Renntierin loppuun vielä samana päivänä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Alun helpon etenemisen jälkeen hyökkäys pysähtyi puna-armeijan siperialaisten joukkojen kiivaaseen vastarintaan Litsa-vuoren juurelle Murmanskiin johtavan alueen ainoan mahdollisen huoltoreitin varrella. 17. heinäkuuta Dietlin oli pakko lopettaa hyökkäys ja asettua puolustukseen 45 kilometrin päähän Murmanskista, edettyään vain 25 kilometriä rajalta. Myös XXXVI armeijakunnan ja suomalaisen III armeijakunnan hyökkäykset pysähtyivät neuvostojoukkojen kiivaaseen vastarintaan, ja Murmanskin rata pysyi auki. Murmanskin sataman ja radan merkitys sodan lopputulokselle oli merkittävä, koska sodan pitkittyessä sataman kautta virtasi materiaaliapua länsiliittoutuneilta puna-armeijalle, muun muassa yhteensä 4 048 panssarivaunua ja 3 052 lentokonetta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Pohjoisessa saksalaiset joukot jatkoivat etenemistään kohti Leningradia tarkoituksenaan eristää kaupunki ja saada yhteys suomalaisiin joukkoihin Laatokan itärannalla. Suomalaiset olivat elokuuhun mennessä vallanneet takaisin talvisodassa menettämänsä alueet Karjalankannaksella, mutta Saksan sodanjohdon pyynnöistä huolimatta joukot pysähtyivät kannaksella vanhalle rajalle eivätkä Itä-Karjalassakaan edenneet Syvärijokea etelämmäs, vaan jäivät noin 160 kilometrin päähän Leningradista. Viimeinen ratayhteys kaupunkiin katkesi 30. elokuuta saksalaisten saavuttua Neva-joelle, ja tykistökeskitykset kaupunkiin alkoivat 4. syyskuuta. Kaupungin viimeinen maayhteys katkesi 8. syyskuuta saksalaisten joukkojen edettyä Pähkinälinnaan. Raskaiden taisteluiden päätteeksi saksalaiset onnistuivat murtamaan viimeisen puolustuslinjan kaupungin edustalla olevilla kukkuloilla, eikä puna-armeijalla ollut enää joukkoja lyödä takaisin läpimurron tehneitä saksalaisia. Samaan aikaan Hitler oli kuitenkin päättänyt aloittaa uudelleen etenemisen kohti Moskovaa ja siirsi Pohjoisen armeijaryhmän joukkoja tukemaan tätä hyökkäystä. Samalla hän kielsi 12. syyskuuta joukkoja etenemästä Leningradiin aloittaen lopulta 900 päivää kestäneen piirityksen. Alfred Jodlin 7. lokakuuta allekirjoittama Hitlerin päiväkäsky kielsi hyväksymästä kaupungin antautumista. Saksalaiset yrittivät vielä loppusyksystä katkaista Laatokan yli kulkevan kaupungin huoltoreitin ja yhtyä suomalaisiin joukkoihin valtaamalla järven itärannalla Tihvinän kaupungin 8. marraskuuta, mutta eivät pystyneet etenemään pohjoisemmaksi. Neuvostoliiton vastahyökkäys 9. joulukuuta pakotti saksalaiset vetäytymään kaupungista aina Olhavanjoelle asti, ja Laatokan ”elämäntie” säilyi auki.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text:
Leningradin piirityksen jälkeen Hitler esikuntineen päätti jatkaa keskeytynyttä etenemistä kohti Moskovaa, ja tätä varten 4. panssariryhmä siirrettiin pohjoisen armeijakunnasta keskustan armeijaryhmän hallintaan. Samassa yhteydessä kaikki panssariryhmät nimettiin uudelleen panssariarmeijoiksi. Taifuuniksi nimitetty hyökkäys aloitettiin 30. syyskuuta 2. panssariarmeijan hyökätessä Orelista kohti Oka-jokea Plavskin kaupungin kohdalla ja 4. ja 3. panssariarmeijan motittaessa neuvostojoukot kahteen suureen mottiin Vjazmaan ja Brjanskiin. Eteneminen kuitenkin pysähtyi ”kenraali Liejun” astuttua näyttämölle lokakuun aikana ja syyssateiden pehmitettyä tiet kulkukelvottomiksi. Pian lämpötila alkoi laskea lähestyvän talven edellä, ja vaikka jäätyneillä teillä pystyttiin taas liikkumaan, ei Saksan sodanjohto, joka odotti operaation olevan ohi syksyyn mennessä, ollut varannut joukoille talvivarustusta. Saksalaiset kuitenkin aloittivat 15. marraskuuta lopullisen hyökkäyksen kohti Moskovaa tarkoituksenaan saartaa kaupunki. 27. marraskuuta 4. panssariarmeija pääsi 30 kilometrin päähän Kremlistä valloittaessaan Himkin kaupungin. 2. panssariarmeija ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan Tulan kaupunkia Moskovan eteläpuolella. 6. joulukuuta oli jo selvinnyt, että Wehrmacht ei pystyisi valtaamaan Moskovaa, ja hyökkäys pysäytettiin. Kenraali Georgi Žukov aloitti tämän jälkeen rajut vastahyökkäykset uupuneita ja huonosti talvivarusteltuja saksalaisia vastaan.
Pääsyy Moskovan valtauksen epäonnistumiseen oli hyökkäyksen viivästyminen Hitlerin muuttuvien päätavoitteiden takia. Mikäli hyökkäys olisi aloitettu alkuperäisen operaatio Barbarossan aikataulussa elokuussa sen puolustusta ei olisi ehditty vahvistaa ja siperialaisia vahvistuksia tuoda paikalle. Myöskään saksalaisille ongelmaksi muodostuneet lieju ja Venäjän ankara talvi eivät olisi ehtineet hankaloittaa suunnitelmia. Saksalaisten epäonnistumiseen Moskovan edustalla vaikutti suurelta osalta myös Kremlin toimiva vakoiluverkosto. Japanissa Saksan suurlähetystössä työskennellyt NKVD:n agentti Richard Sorge, koodinimeltään Ramsay, oli onnistunut toimittamaan Stalinille tiedon siitä, että Japani valmisteli hyökkäystä Pearl Harboriin, eikä aikonut hyökätä Neuvostoliittoon Itä-Aasiassa. Tämä mahdollisti Stalinille siperialaisten talvisodankäyntiin tottuneiden divisioonien siirtämisen Moskovan puolustukseen. Neuvostoliiton etuna olivat myös kaupungin läheisyydestä johtuneet lyhyet huoltolinjat: kaupungista siirrettiin joskus tuntienkin varoitusajoilla tehtaiden työläisiä kriittisiin kohtiin rintamaa, ja nämä saattoivat palata tehtaaseen jo samana päivänä. Saksalaisten huoltolinjat sen sijaan olivat venyneet jo vaarallisen pitkiksi – ongelma, jota korosti myös saksalaisen ja venäläisen rautatieverkon eri raideleveys.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Samanaikaisesti syksyllä Etelän armeijaryhmä työntyi Dnepriltä Asovanmerelle, Harkovaan ja Stalinoon. 11. armeija eteni Krimille, joka oli strategisesti merkittävä, koska sieltä käsin saatettiin pommittaa Saksalle elintärkeitä öljykenttiä Romaniassa ja myös hallita Mustanmeren laivaliikennettä. Armeija eteni Perekopinkannaksella käytyjen raskaiden taisteluiden jälkeen nopeasti niemimaalle ja miehitettyään sen ryhtyi hyökkäykseen Sevastopolin linnoituskaupunkia vastaan, joka oli Neuvostoliiton laivaston tärkein tukikohta Mustallamerellä. Kun saksalaiset joukot olivat keskitettynä Sevastopolin ympärille, teki puna-armeija yllätysmaihinnousun niemimaan itäosassa olevalle Kertšinniemelle, ja saksalaisten piti keskeyttää nopeasti Sevastopolin piiritys saadakseen pysäytettyä puna-armeijan etenemisen, joka uhkasi jo saksalaisten huoltoreittejä. Rintama saatiin vakautettua, mutta Kertš jäi puna-armeijan haltuun.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: 21. marraskuuta saksalaiset valtasivat Rostovin, mutta ensimmäistä kertaa sotaretken aikana alkoi ilmentyä saksalaisten tuleva pääongelma: rintaman kasvettua liian pitkäksi joukoille, jotka oli hajautettu sekä Krimin että Rostovin valtaamiseen, ei saksalaisilla ollut tarpeeksi reservejä rintaman kunnolliseen miehittämiseen. Näin venäläisten vastahyökkäykset pakottivat joukot vetäytymään takaisin helpommin puolustettavalle linjalle Miusjoelle. Tämä oli ensimmäinen merkittävä saksalaisten vetäytyminen itärintamalla. Perääntymisen seurauksena Gerd von Rundstedt, joka oli komentanut yksikköä vuodesta 1939 asti, vapautettiin armeijaryhmän komentajan tehtävistä 1. joulukuuta 1941 ja komentoon asetettiin Walter von Reichenau. Von Reichenau kuoli vain kuuden viikon päästä nimityksestä sydänkohtaukseen ja komennon otti Fedor von Bock.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: 5. joulukuuta Žukov aloitti vastahyökkäyksen Moskovaa ympäröiviä saksalaisia joukkoja vastaan tukenaan lukuisia uusia T-34- ja raskaita KV-2-panssarivaunuja sekä saksalaisten Stalinin uruiksi kutsumia Katjuška-raketinheittimiä. Neuvostojoukot olivat koulutettuja ja varustettuja talvisodankäyntiin, ja niihin kuului lukuisia hiihtopataljoonia. Uupuneet saksalaiset ajettiin 100–250 kilometriä takaisin hyökkäyksen tieltä 7. tammikuuta 1942 mennessä. Seuraava neuvostohyökkäys alkoi tammikuun lopulla Pohjoisen ja Keskustan armeijakuntien saumakohtaan Seliger-järven ja Rževin välissä ja neuvostosotilaat onnistuivat tekemään läpimurron armeijakuntien väliin. Samaan aikaan Moskovasta lounaaseen Kalugassa aloitettu hyökkäys muodosti pihtiliikkeen toisen haaran, jonka päätavoitteena oli Keskustan armeijaryhmän motittaminen Smolenskin edustalle. Saksalaisten onnistui kuitenkin torjua puna-armeijan yhdistyminen katkerissa torjuntataisteluissa ja Keskustan armeijakunnan kriisi saatiin torjuttua.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Keskustan armeijaryhmän rintaman eteläosassa neuvostojoukkojen onnistui motittaa 90 000 saksalaista Demjanskiin. Mottia huollettiin ilmateitse huhtikuuhun asti, kunnes yhteys päärintamaan saatiin palautettua. Demjanskin ilmasilta vaikutti myönteisenä esimerkkinä siihen, että Saksan sodanjohto uskoi myöhemmin Stalingradin motin huollon onnistuvan myös lentokoneilla. Venäläiset loivat pienemmän motin myös Holmin kaupunkiin noin 100 kilometrin päähän lounaaseen Demjanskista. Demjanskin ja Holmin mottien onnistui sitoa venäläiset hyökkäysjoukot ja eteneminen saatiin pysähtymään myös tällä rintamaosuudella. Puna-armeijan hyökätessä Hitler kielsi kenraaleita ehdottomasti perääntymästä parempiin puolustusasemiin ja vaati, että valloitetuista alueista ei saanut luopua. Myöhemmin Hitler katsoi, että hänen valitsemansa strategia pelasti Keskustan armeijaryhmän tuholta talvella 1941 ja se vahvisti hänen uskoaan omiin sotilasstrategikon kykyihinsä. Talvella 1941 koetut tappiot lisäsivät Hitlerin armeijan kenraaleita kohtaan tuntemaa epäluuloa, samoin kuin Hitlerin esikuntansa vastustuksesta huolimatta vaatiman siilipuolustustaktiikan onnistuminen muun muassa Demjanskin motissa. 19. joulukuuta Hitler nimitti itsensä myös armeijan ylikomentajaksi () ja siten armeijan pääesikunnan, OKH:n, johtajaksi.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Etelän armeijaryhmän alueella puna-armeija eteni Donetsjoen yli Izjumissa ja saivat aikaan 100 kilometriä syvän sillanpääaseman. Hyökkäyksen tarkoituksena oli painaa saksalaiset Asovinmereen, mutta talven helpotettua saksalaisten onnistui lyödä neuvostojoukot takaisin toisessa Harkovan taistelussa.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Krimin niemimaalla Stalin jatkoi hyökkäyksiään niemimaan takaisinvaltaamiseksi saksalaisilta. Koska puna-armeijalla oli käytössään ”Kertsin jäätie”, se kykeni kuljettamaan vereksiä voimia niemimaan itäosiin ja aloitti 27. helmikuuta suurhyökkäyksen. Saksalaisten onnistui kuitenkin toistuvasti torjua raskaissa taisteluissa ylivoimaisen vihollisen eteneminen. Näin kokonaistilanne ei muuttunut mitenkään puna-armeijan hyökkäysten johdosta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kesällä 1942 saksalaiset aloittivat etenemisen uudelleen, tällä kertaa etelän armeijaryhmän alueella Moskovan sijaan. 28. kesäkuuta aloitettiin operaatio Sininen, jossa joukkojen oli tarkoitus edetä Donjokea etelään Volgalle ja tämän jälkeen jatkaa hyökkäystä Kaukasian öljykentille. Ennen operaatio Sinisen aloittamista tuli Mansteinin 11. armeijan kuitenkin puhdistaa Kertši. 11. armeija aloitti toukokuussa 1942 hyökkäyksen vahvasti linnoittautuneiden neuvostojoukkojen kimppuun onnistuen kukistamaan selkeästi miesvahvuudeltaan ylivoimaisen vihollisen sekä estämään myös puna-armeijan yksiköiden evakuoimisen Kertšinsalmen yli Kaukasiaan. Tämän jälkeen joukot keskitettiin uudelleen Sevastopoliin. 7. kesäkuuta aloitettiin 1 300:lla tykillä ja lukuisilla pommikoneilla viisi vuorokautta kestänyt pommitus, joka oli Saksan armeijan koko toisen maailmansodan suurin. Raskaiden taisteluiden jälkeen Sevastopol lopulta kukistui 29. kesäkuuta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Pääesikunnan suunnitelmien mukaan saksalaisten piti ensin valloittaa Volga ja jatkaa tämän jälkeen Kaukasian öljykenttiä kohti. Neuvostoliiton sodanjohto otti käyttöön kesällä 1942 uuden taktiikan, jossa aikaisemmin Stalinin vaatimasta jäykästä puolustautumisesta luovuttiin ja joukot vedettiin takaisin ennen niiden joutumista nopeiden saksalaisten panssarijoukkojen motittamaksi. Saksalaisten etenemistä hidastettiin strategisesti ja maastollisesti otollisissa paikoissa rakennetuilla puolustuslinjoilla. Hitler tulkitsi tämän perääntymisen merkiksi puna-armeijan luhistumisesta ja päätti operaatio Sinisen molempien päätavoitteiden yhtäaikaista toteuttamisesta, ja lisäksi hän siirsi Keretšillä Kaukasian operaatiota varten valmiina olleen 11. armeijan Leningradin rintamalle tarkoituksena kaupungin valtaaminen. Etelän armeijaryhmä jaettiin armeijaryhmiksi A ja B, joista edellinen hyökkäsi Kaukasiaan ja jälkimmäinen jatkoi etenemistä Volgalle, kohti Stalingradia. Voronežin taistelussa saksalaiset turvasivat operaation selustan, kun 4. panssariarmeija eteni itään Belgorodista ja Kurskista ja valloitti Voronežin kaupungin raskaiden taisteluiden jälkeen 8. kesäkuuta. Tämän jälkeen panssariarmeija siirrettiin Kaukasukselle. Rostov valloitettiin uudelleen 24. heinäkuuta 1. panssariarmeijan avustuksella, joka jatkoi tämän jälkeen hyökkäystä etelään Maikopiin.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Samanaikaisesti 6. armeija eteni kohti Stalingradia, mutta ilman 4. panssariarmeijan tukea, joka oli siirretty tukemaan 1. panssariarmeijaa Donin toiselle rannalle. Panssarituen puuttuminen hidasti etenemistä ja puna-armeija ehti järjestäytyä tiukkaan puolustukseen kaupungin alueella. Ylitettyään Donin saksalaiset saavuttivat nopeasti Volgan 23. elokuuta, mutta eteneminen pysähtyi Stalingradin kaupunkiin verisiin katutaisteluihin seuraavan kolmen kuukauden ajaksi. Saksalaisten ei onnistunut lyödä puna-armeijan joukkoja kokonaan Volgan itärannalle vaikka he saivat haltuunsa 90 prosenttia kaupungista ja olivat eristäneet puolustajat kahteen pieneen, noin 100 metriä syvään sillanpäähän joen rantaan. Erityisen verisiä olivat taistelut Punainen lokakuu -terästehtaan ja Dzeržinski-traktoritehtaan sekä Mamajevin kurgaani -kukkulan hallinnasta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Etelässä ensimmäinen panssariarmeija saapui Kaukasuksen juurelle ja Malkajoelle. Elokuun lopulla romanialaiset vuoristojoukot liittyivät hyökkäyskärkeen ja romanialaiset 3. ja 4. armeija siirrettiin Stalingradin ympäristöön niiden ensin puhdistettua Asovan alueen. Tämän tarkoituksena oli vapauttaa saksalaisia joukkoja varsinaiseen hyökkäystoimintaan. Eteneminen Kaukasiassa pysähtyi, kun saksalaiset eivät onnistuneet etenemään Malgobekista kohti Groznyia, joka oli heidän päätavoitteenaan. Etenemistä koetettiin jatkaa kääntämällä hyökkäyksen suuntaa kohti etelää ylittämällä Malkajoki lokakuun lopussa ja etenemällä Pohjois-Ossetiaan. Kaukasian operaation Akilleen kantapääksi muodostuivat huoltolinjat, jotka olivat venyneet Kaukasiassa äärirajoilleen. Marraskuun ensimmäisellä viikolla panssarikärki lyötiin takaisin Ordžonikidzen kaupungissa ja joukkojen oli peräännyttävä. Etenemisen pysähtymiseen sekä Kaukasiassa, että Volgalla pääsyynä oli joukkojen jakaminen kahteen yhtäaikaiseen operaatioon, jolloin rintaman pidentyessä tarvittavia hyökkäysreservejä ei riittänyt kummankaan päätavoitteen saavuttamiseen.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kuudennen armeijan ja neljännen panssariarmeijan työnnyttyä Stalingradiin neuvostoarmeija oli kerääntynyt kaupungin viereen erityisesti Donjoen länsirannalla oleviin sillanpäihin, joita romanialaiset joukot eivät onnistuneet tuhoamaan. Operaatio Uranukseksi kutsuttu laajamittainen puna-armeijan operaatio alkoi näistä sillanpääasemista 19. marraskuuta hyökkäämällä romanialaisten huonosti varusteltujen joukkojen hallitsemaa rintamaosuutta vastaan, joka pian murtui ja hyökkäyksen pohjoinen ja eteläinen kärki kohtasivat 23. päivänä. Puna-armeija motitti 300 000 akselivaltojen sotilasta Stalingradin kaupungin lähistölle.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Samanaikaisesti operaatio Uranuksen kanssa toimeenpantiin Rževissä operaatio Mars, jonka tarkoituksenaan oli Smolenskin kaupungin vapauttaminen, mutta tavoitetta ei saavutettu.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Stalingradin mottiin joutuneita joukkoja pyrittiin huoltamaan ilmateitse edellisen talven Demjanskin motin tapaan, mutta operaatio oli liian mittava Luftwaffelle. 6. armeija tarvitsi 750 tonnia tarvikkeita päivittäin, mutta lentoteitse pystyttiin parhaimmillaankin vain 250 tonniin. Taistelun jatkuessa Luftwaffen päivittäin toimittama tarvikemäärä putosi noin 80 tonniin. Lufwaffe kärsi myös operaation aikana mittavia tappioita puna-armeijan ilmatorjunnan ja hävittäjien vuoksi ja arviolta 30 prosenttia operaatioon osallistuneista lentokoneista tuhoutui.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaiset pyrkivät nopeasti siirtämään alueelle lisää joukkoja yhteyden saamiseksi uudelleen Stalingradin mottiin, mutta vastahyökkäystä ei saatu käyntiin kuin vasta 12. joulukuuta, jolloin 6. armeija oli jo aliravittu ja liian heikko yrittämään ulosmurtautumista motista. Saksalaisten Operaatio Talvimyrskyksi () kutsuttu kenraali Hermann Hothin johtama kolmen panssaridivisioonan hyökkäys pysäytettiin 65 kilometrin päähän motitetusta 6. armeijasta. 6. armeijan komentaja Friedrich Paulus ja Etelän armeijaryhmän komentajaksi nimetty Erich von Manstein pyysivät toistuvasti Hitleriltä lupaa operaatio Salamaniskuun, eli ulosmurtautumista seuraavaan Stalingradin motin tyhjentämiseen, mutta Hitler kielsi alueesta luopumisen. Sitoakseen saksalaisia joukkoja pois Stalingradin motin vapautusyrityksestä Neuvostoliitto käynnisti tammikuussa operaatio Saturnuksen, jossa pyrittiin eristämään Eteläisen armeijaryhmän Kaukasiassa olevat joukot hyökkäämällä italialaisten rintamaosuutta vastaan Rostovin kohdalla. Saksalaisten onnistui kuitenkin hidastaa puna-armeijan etenemistä niin kauan, että sotamarsalkka von Manstein onnistui kilpajuoksussa etenevän puna-armeijan kanssa vetämään Kaukasian joukot puolustusasemiin 250 kilometrin päähän kaupungista ja stabiloimaan rintaman eteläinen osa. Vetäytymisen onnistumiseen vaikutti myös 6. armeijan vastarinta Stalingradin motissa, joka sitoi merkittäviä puna-armeijan joukkoja, joita muutoin olisi voitu käyttää hyökkäykseen saksalaisten rintaman eteläsiipeä vastaan. Operaatio Saturnus sinetöi lopullisesti 6. armeijan kohtalon, joka oli nyt saksalaisten vapautusyrityksien ulottumattomissa ja 31. tammikuuta armeijan 90 000 henkiin jäänyttä antautuivat.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Neuvostojoukkojen onnistui murtautua myös unkarilaisen toisen armeijan kohdalta läpi, ja ne etenivät Donilta 500 kilometriä länteen Stalingradin länsipuolelle kohti Kurskia ja Harkovaa, jotka vapautettiin 8. ja 16. helmikuuta. Pelastaakseen Eteläisen armeijaryhmän saksalaiset vetivät joukkonsa pois Rževin alueelta ja aloittivat rintaman lyhennyttyä vapautuneilla joukoilla vastahyökkäyksen Pultavan kautta takaisin Harkovaan maaliskuun loppupuolella, minkä jälkeen eteneminen pysähtyi kevään liejukauteen.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaisten vastahyökkäys Harkovaan loi rintamaan laajan mutkan Kurskin kaupungin edustalle. Saksan sodanjohdossa luotiin kevään aikana suunnitelma operaatio Zitadellea varten, jonka tarkoituksena oli motittaa tämä uloke pohjoisesta Orelin ja etelästä Belgorodin suunnasta tehdyillä yhtäaikaisilla hyökkäyksillä ja näin luoda mahdollisuus edetä uudelleen kohti Moskovaa. Kurskin mutkan oikaiseminen olisi myös lyhentänyt saksalaisten rintamalinjaa merkittävästi ja luonut mahdollisuuden siirtää joukkoja länteen torjumaan odotettavissa olevaa maihinnousua Ranskan rannikolle. Lucy – Neuvostoliiton Saksassa ja Sveitsissä toimiva vakoilurengas – sai kuitenkin pian tiedon saksalaisten suunnitelmista ja neuvostoliittolaiset vahvistivat Kurskin rintaman joukkoja ja linnoittivat saksalaisten hyökkäysalueen. Taistelujen alkaessa ampumahautaa oli tehty yli 6 000 kilometriä kuten myös lähes 50 000 konekivääri-, tykki- ja kranaatinheitinasemaa ja rintamakilometriä kohden oli kaivettu keskimäärin 1 500 miinaa. Kuukausien uusien tankkien ja aseistuksen odottamisesta johtuneiden viivytysten jälkeen hyökkäys aloitettiin 4. heinäkuuta pohjoisessa kokonaisen 9. armeijan voimin, mutta joukot eivät onnistuneet etenemään 8 kilometriä rintamasta sijaitsevaa Olhovatkan kaupunkia pidemmälle. Etenemissuunta käännettiin nopeasti länteen kohti Poniria, mutta tämäkin hyökkäys pysäytettiin ja 12. heinäkuuta puna-armeija aloitti vastahyökkäyksen Karatševia kohti Orelin ja hyökkäävien saksalaisten selustaan.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kenraalieversti Hermann Hothin johtama 4. panssariarmeijan muodostama eteläinen hyökkäyskärki eteni pitemmälle Donetsin molemmilla rannoilla kapeaa käytävää pitkin panssarikrenatööridivisioona Grossdeutschlandin edetessä kohti Oboiania. Noin 25 kilometrin päässä lähtöasemista panssarit kohtasivat 5. kaartinpanssariarmeijan reservit Prohorovkan edustalla 12. heinäkuuta noin tuhannen panssarivaunun voimin. Taistelu päättyi raskaiden tappioiden jälkeen puna-armeijan torjuntavoittoon ja saksalaisten eteneminen pysähtyi. Neuvostoliiton aloitettua vastahyökkäyksen Orelin pohjoisosissa ja Hitlerin huolestuessa liittoutuneiden maihinnoususta 10. heinäkuuta Sisiliaan hän määräsi hyökkäyksen keskeyttämisestä. Saksalaisten viimeinen suurhyökkäys itärintamalla päättyi näin puolustustaisteluun Neuvostoliiton vastahyökkäyksiä vastaan, jotka jatkuivat elokuuhun asti.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kurskin taistelu oli Saksan sodankäynnille eräänlainen lopun alku, sillä sen jälkeen Neuvostoliitto saavutti strategisen yliotteen ja hyökkäysaloite siirtyi lopullisesti sen eduksi. Kurskin jälkeen saksalaiset eivät enää pystyneet itärintamalla kokoamaan laajamittaiseen hyökkäykseen tarvittavia operatiivisia reservejä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Puna-armeija jatkoi Kurskin jälkeen alkaneen vastahyökkäyksen voimin Orelin mutkaan ja edes Grossdeutschland-divisioonan siirtäminen Belgorodista Karatševiin ei saanut etenemistä pysähtymään ja saksalaisten oli lopulta pakko vetäytyä alueelta Brjanskin edustalle. Puna-armeija vapautti Orjolin kaupungin 5. elokuuta. Myös etelässä neuvostojoukot murtautuivat Etelän armeijaryhmän rintaman läpi Belgorodissa ja suuntasivat jälleen kohti Harkovaa. Vaikka saksalaisten onnistui uusien Tiger-tankkien avulla pysäyttää tämä hyökkäys kiivaiden taisteluiden jälkeen puna-armeijan eteneminen Pseliin lännessä uhkasi saksalaisten sivustaa ja heidän oli pakko perääntyä Harkovasta lopullisesti 22. elokuuta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Miusjoella olevat 1. panssariarmeija ja uudelleen muodostettu 6. armeija eivät pystyneet pysäyttämään puna-armeijan hyökkäystä ja joutuivat perääntymään viljavan ja tärkeän teollisuusalueen Donetsin laakion läpi aina Dneprille asti. Hitler myöntyi pakon edessä vetämään koko rintamalinjan Dneprille tarkoituksena muodostaa sinne itävalli () Saksan länsirajan länsivallin tapaan. Linnoitustöitä ei kuitenkaan ehditty saada valmiiksi ennen kuin Etelän armeijaryhmä perääntyi alueelle ja neuvostojoukkojen onnistui päästä 3 kilometriä leveän joen yli ja muodostaa pieniä sillanpääasemia joen länsirannalle. Lokakuuhun mennessä saksalaisten oli todettava Dneprin linja mahdottomaksi puolustaa sillanpääasemien kasvaessa ja alueen kaupunkien, kuten Zaporižžjan ja Dnepropetrovskin, päätyessä takaisin Neuvostoliiton haltuun. Marraskuussa puna-armeija vyöryi ulos sillanpääasemistaan Kiovain molemmin puolin ja valloitti pian Ukrainan pääkaupungin.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kahdeksankymmentä kilometriä Kiovan länsipuolella 4. panssariarmeija toteutti onnistuneen vastahyökkäyksen Žytomyrissä marraskuun puolessa välissä Teterevjokea pitkin tehdyllä koukkauksella ja Etelän armeijaryhmän onnistui vallata uudelleen Korosten. Puna-armeijan eteneminen alkoi kuitenkin uudelleen jouluaattona Voronežin rintamasta 1. Ukrainan rintamaksi uudelleen nimetyn neuvostoarmeijan hyökätessä samaan kohtaan. Eteneminen jatkui rautatielinjaa pitkin aina Puolan ja Neuvostoliiton rajalle, joka saavutettiin 3. tammikuuta 1944. Etelässä 2. Ukrainan rintama ylitti Dneperin Krementšukin kohdalta ja jatkoi etenemistä länteen. Tammikuun toisella viikolla se kääntyi pohjoiseen ja kohtasi Nikolai Vatutinin johtamat panssarijoukot, jotka olivat kääntyneet etelään tunkeutuessaan Puolaan. Näin syntyneeseen mottiin Korsunissa Tšerkasyn länsipuolella jäi kymmenen saksalaista divisioonaa. Hitler uskoi, että saksalaiset voisivat murtautua motista ja edetä uudelleen Kiovaan, mutta Manstein pyrki etenemään vain päärintamalla motin reunaan tarkoituksenaan auttaa motin sulauttamisessa päärintamaan. 16. helmikuuta saksalaiset olivat edenneet jo motin ja rintaman erotti vain tulviva Tikitšjoki. Puna-armeijan tankkien ja ratsuväen takaa-ajamana motitetut joukot, muun muassa SS-divisioona Wiking, taistelivat tiensä joen yli mutta menettivät puolet miesvahvuudestaan ja kaiken raskaan kalustonsa.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Uhmaten kevään liejukautta 3. Ukrainan rintama lähti hyökkäykseen eristämällä Krimin niemimaan ja jatkaen aina Romanian rajan yli Prutjoen länsipuolelle. 20. maaliskuuta puna-armeija aloitti vielä yhden operaation, jossa Generaloberst Hans-Valentin Huben 1. panssariarmeija motitettiin Kamenets-Podolskin lähelle, mutta kahden viikon raskaiden taisteluiden jälkeen sen onnistui murtautua motista kärsien vain pieniä tappioita. Puna-armeijan edettyä vuoden aikana jo lähes 800 kilometriä Hitler erotti lukuisia kenraaleitaan mukaan lukien sotamarsalkka Mansteinin. Huhtikuun aikana neuvostojoukot valloittivat vielä Odessan, ja 4. Ukrainan rintama tunkeutui Krimille valloittaen Sevastopolin kaupungin 10. toukokuuta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Keskustan armeijaryhmän alueella saksalaisten perääntyminen oli paljon hitaampaa kuin etelässä vaikka Brjansk ja Smolensk menetettiinkin. Neljännen ja yhdeksännen armeijan onnistui pitää 3. panssariarmeijan tukemana asemansa Dneprin yläjuoksulla, mikä esti neuvostojoukkojen etenemisen Vitebskiin.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Pohjoisen armeijaryhmän alueella oli suhteellisen rauhallista aina tammikuuhun 1944 asti, jolloin Olhavan ja 2. Baltian rintama hyökkäsivät ja vapauttivat Leningradin ja Novgorodin nopealla iskulla. Helmikuussa neuvostojoukot olivat edenneet yli sata kilometriä Narvan luo uhaten Viroa. Narva oli strateginen avainasema Peipsijärven ja Suomenlahden välisellä alueella, jonka poikki kulki leveä Narvanjoki. Jokeen tukeutui saksalaisten Panther-asema, jolle vetäytymistä Hitler kuitenkin vastusti jyrkästi. Pohjoisen armeijaryhmän komentaja Georg von Küchler vaihdettiin Walter Modeliin, mutta tälle ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin asettua puolustukseen Narvanjoen länsirannalle. Hän kuitenkin säilytti Narvassa joen itäpuolella vahvan sillanpääaseman, jota puolusti "SS-Obergruppenführer" Felix Steinerin johtama III SS-Panssariarmeijakunta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksan päämaja oli vakuuttunut, että Neuvostoliiton hyökkäyksen painopiste olisi edelleen rintaman eteläosassa, missä puna-armeija oli jo 75 kilometrin päässä Lvivista ja mistä oli suorin ja nopein reitti kohti Berliiniä. Torjuakseen hyökkäyksen tällä sektorilla saksalaiset siirsivät sinne joukkoja Keskustan armeijaryhmältä, jonka rintamalinja oli vielä syvällä Neuvostoliiton alueella. Puna-armeija aloitti kuitenkin 22. kesäkuuta koko maailmanhistorian massiivisimman hyökkäyksen, operaatio Bagrationin, 120 divisioonan voimin Keskustan armeijaryhmän ohuesti miehitettyyn linjaan, josta oli siirretty joukkoja myös Normandiaan torjumaan länsiliittoutuneiden maihinnousua. Stalin oli luvannut toteuttaa kevennyshyökkäyksen idästä jo Teheranin konferenssissa marraskuussa 1943. Noin 2,3 miljoonaa puna-armeijan sotilasta hyökkäsi 800 000 saksalaista vastaan murskaten saksalaisten puolustuksen. Minsk vallattiin 3. heinäkuuta ja samalla yli 50 000 saksalaista jäi sotavangeiksi ja jo kymmenen päivää myöhemmin neuvostojoukot olivat saavuttaneet Puolan rajan ja nopea offensiivi motitti Kuurinmaalla taistelleen Pohjoisen armeijaryhmän joukot. Operaatio Bagrationin aikana kuoli 765 815 puna-armeijan ja 670 000 akselivaltojen sotilasta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Etelän armeijaryhmän alueella puna-armeija aloitti 17. heinäkuuta Lviv–Sandomierz-offensiivin, joka pakotti saksalaiset perääntymään Länsi-Ukrainasta ja jatkui Romaniaan, jossa oli elokuussa tapahtunut vallankaappaus, jossa akselivaltoja tukenut hallitus oli syrjäytetty. Puna-armeija miehitti Bukarestin 31. elokuuta ja 12. syyskuuta Moskovassa solmittiin Neuvostoliiton ja Romanian uuden hallituksen välillä välirauhansopimus, jonka mukaan romanialaisten tuli osallistua vähintään 12 divisioonan voimin sotaan Saksaa ja Unkaria vastaan Neuvostoliiton päämajan alaisuudessa. Romanian menettäminen sai aikaan nopeasti koko Balkanin alueen saksalaismiehityksen päättymisen. Moldova ja Chișinău valloitettiin 24. elokuuta. Bulgariassa tapahtui 9. syyskuuta vallankaappaus pääkaupunki Sofiassa, jossa Saksaa tukenut hallitus syrjäytettiin ja uusi hallitus solmi aselevon puna-armeijan kanssa ja myöhemmin Bulgaria liittyi liittoutuneiden puolelle. Jugoslavian partisaanit ja puna-armeija vapauttivat myöhemmin Belgradin saksalaismiehitykseltä 20. lokakuuta 1944.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Pohjoisessa puna-armeija ei juuri päässyt etenemään koko kevään ja alkukesän aikana Narvaa pidemmälle. Saksalaiset jättivät Narvan vasta heinäkuussa 1944 ja vetäytyivät Tannenberg-asemaan. Hitler ei suostunut upseeriensa vaatimuksiin vetäytyä Virosta ja Baltiasta ylipäänsä, sillä hän pelkäsi, että Viron menettäminen johtaisi Suomen irrottautumiseen sodasta. Suomenlahden ja Peipsijärven välisen Tannenberg-aseman tukipisteenä oli kolme mäkeä, ns. Sinimäet, joista käytiin 26. heinäkuuta – 10. elokuuta pohjoisen Euroopan kovimmat taistelut. Murskaavasta ylivoimastaan huolimatta puna-armeija ei onnistunut murtautumaan läpi. Se menetti arviolta 150 000 miestä; saksalaiset menettivät parikymmentä tuhatta miestä. Viron asema ratkaistiin kuitenkin pian, kun puna-armeija murtautui läpi Peipsijärven eteläpuolella. Saksalaiset vetäytyivät Virosta syyskuussa, ja puna-armeija miehitti maan nopeasti. Pohjoinen armeijaryhmä jäi kuitenkin mottiin Kuurinmaalle, kun keskisen armeijaryhmän piti vetäytyä puna-armeijan suurhyökkäyksen alta aina Puolan rajalle saakka.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text:
Puolassa puna-armeijan lähestyessä Puolan vastarintaliike aloitti operaatio Myrskyn saksalaisia joukkoja vastaan, mutta Varsovan kansannousun aikana puna-armeija pysähtyi Veikselille kykenemättömänä tai haluttomana avustaa vastarintaliikettä. Puolan kommunistien hallitsema 1. armeija yritti vapauttaa kaupungin syyskuussa, mutta epäonnistui raskain tappioin. Myös Slovakiassa alkoi kansannousu saksalaisia vastaan elokuussa ja se jatkui aina lokakuulle saakka. Neuvostoliitto aloitti hyökkäyksen Duklan solassa 8. syyskuuta ja kahden kuukauden taisteluiden jälkeen eteni Slovakiaan raskaiden tappioiden jälkeen, ja lopulta puna-armeija valtasi Bratislavan 4. huhtikuuta 1945. Budapest saatiin vallattua helmikuussa 1945.
Suomen rintamalla puna-armeija lopetti asemasodan suurhyökkäyksellä Karjalankannaksella 9. kesäkuuta ja kaksi viikkoa myöhemmin Maaselän suunnalla. VT-linja (Vammelsuu–Taipale) murtui Kuuterselässä 14. kesäkuuta ja Viipuri vallattiin suomalaisilta lähes taisteluitta 20. kesäkuuta. Suomalaisten onnistui kuitenkin pysäyttää Neuvostoliiton strateginen suurhyökkäys Talin–Ihantalan taistelussa 25. kesäkuuta – 9. heinäkuuta 1944, Äyräpäässä–Vuosalmella ja Viipurinlahdella. Tämän jälkeen Neuvostoliitto luopui ehdottoman antautumisen vaatimuksesta ja oli valmis aselepoon. Samoihin aikoihin käytiin taisteluita Suomenlahden eteläpuolen omistuksesta, ja Mart Laar arvioi, että jos NL olisi onnistunut valtaamaan Viron heinäkuussa, kuten se yritti, myös Suomi olisi ollut taipuvaisempi antautumaan.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Neuvostoliitto ei suostunut solmimaan heti lopullista rauhaa, ja Moskovassa allekirjoitettiin 19. syyskuuta välirauha. Rauhansopimuksen ehtona oli Saksasta irtautuminen, armeijan rauhanaikaiselle kannalle saattaminen sekä Wehrmachtin ja SS:n joukkojen karkottaminen Pohjois-Suomesta, mikä johti Lapin sotaan.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Suomen vetäytyessä sodasta saksalaiset aloittivat ennakkoon valmistellun operaatio Birken eli vetäytymisen valmiiksi rakennettuihin puolustuslinjoihin Lapissa. OKW käski kuitenkin 20. vuoristoarmeijan jatkaa vetäytymistä suoraan Norjaan Yykeään (operaatio Nordlicht). Saksalaisten siirtyessä vetäytymistaisteluita käyden kohti pohjoista suomalaisjoukot perässään, Neuvostoliiton Karjalan rintaman joukot aloittivat Petsamo–Kirkkoniemi-offensiivin hyökkäämällä XIX vuoristoarmeijan kimppuun 7. lokakuuta tarkoituksena motittaa saksalaiset joukot. Neuvostoliiton neljännentoista armeijan joukot eivät kuitenkaan onnistuneet tavoitteessaan ja saksalaiset pystyivät vetäytymään uusiin puolustusasemiin Norjaan, tosin raskaiden tappioiden jälkeen.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Puna-armeija eteni lopulta saksalaisten tuhoamaan Varsovaan tammikuussa 1945 ja aloitti laajalla neljän rintaman operaatiolla hyökkäyksen Veikselin sivujoen Narewin yli ja neljän päivän taisteluiden jälkeen se murtautui puolustuslinjan läpi. Tämän jälkeen puna-armeija eteni 30–40 kilometriä päivässä aina Oderjoelle asti vain 60 kilometrin päähän Berliinistä valloittaen Baltian, Danzigin ja Itä-Preussin, jossa Keskustan armeijaryhmän joukot ajettiin pieneen mottiin Königsbergin ympäristöön. Tämän 23 päivää kestäneen Oder–Veiksel-operaation aikana se kärsi 194 000 miehen tappiot. 25. tammikuuta Hitler nimesi uudelleen armeijaryhmät. Pohjoisen armeijaryhmästä tuli armeijaryhmä Kuurinmaa, Köningsbergiin motitetusta Keskustan armeijaryhmästä Pohjoisen armeijaryhmä ja Armeijaryhmä A:sta Keskustan armeijaryhmä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaisten vastahyökkäysyritys uudella armeijaryhmä Veikselillä, jota johti Reichsführer-SS Heinrich Himmler, epäonnistui helmikuussa ja neuvostojoukot työntyivät Pommeriin ja valloittivat Oderin länsirannan. Etelässä saksalaisten yritykset piiritetyn Budapestin vapauttamiseksi epäonnistuivat ja kaupunki vallattiin 13. helmikuuta. Hitlerin vaatimuksista saksalaiset joukot komennettiin jälleen vastahyökkäykseen Tonavan uudelleenvalloittamiseksi, mutta epätoivoisen yrityksen epäonnistuttua puna-armeija aloitti välittömästi vastahyökkäyksen ja eteni Itävaltaan 30. maaliskuuta miehittäen Wienin 13. huhtikuuta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: 9. huhtikuuta Königsbergin motti kukistui, vaikka entisen Pohjoisen armeijaryhmän rippeet jatkoivat vastarintaa Heiligenbeilillä ja Danzigin lähistöllä sodan loppuun asti. Itä-Preussin operaatio oli yksi puna-armeijan suurimmista ja eniten uhreja vaatineista operaatioista sodan aikana: 13. tammikuuta ja 25. huhtikuuta välisenä aikana tappiot nousivat 584 788 mieheen ja 3 500 tankkiin.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Huhtikuun alussa STAVKA suoritti suuren joukkojen uudelleenjärjestelyn kun Konstantin Rokossovskin 2. Valkovenäjän rintama siirtyi Georgi Žukovin 1. Valkovenäjän rintaman aikaisempiin asemiin Oderille Seelowin kukkuloiden pohjoispuolelle ja 1. Valkovenäjän rintama puolestaan siirtyi kukkuloiden eteen. Motitetun Saksan 2. armeijan jäänteiden onnistui joukkojen siirron yhteydessä syntyneiden aukkojen kautta paeta Oderin toiselle rannalle. Etelässä 1. Ukrainan rintama asetti painopisteen Ylä-Sleesiaan Neissejoen luoteispuolelle. Kolmella puna-armeijan rintamalla oli yhteensä 2,5 miljoonaa miestä ja yli 6 000 panssarivaunua valmiina aloittamaan viimeinen hyökkäys Saksan sydänmaille.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Puna-armeijan tavoitteena oli Berliinin valloittaminen ennen länsiliittoutuneita ja miehittää mahdollisimman suuri osa Saksasta. Liittoutuneiden keskinäistä kilpaa mahdollisimman suurten Saksan osien miehittämiseksi on kutsuttu kilpajuoksuksi Berliiniin. Hyökkäys kohti Saksan pääkaupunkia aloitettiin 16. huhtikuuta Oderilta ja Neisseltä. Useiden päivien raskaiden taisteluiden jälkeen 1. Valkovenäjän ja 1. Ukrainan rintama murtautuivat saksalaisten puolustuslinjan läpi ja etenivät nopeasti Itä-Saksaan. 24. huhtikuuta mennessä ne olivat piirittäneet Berliinin ja aloittivat etenemisen kohti kaupunkia. 24. huhtikuuta 2. Valkovenäjän rintama mursi 3. panssariarmeijan puolustuksen Stettinin eteläpuolella ja jatkoi etenemistään kohti brittiläistä 21. armeijaryhmää ja Stralsundin satamakaupunkia. 58. kaartindivisioona 5. kaartinarmeijasta kohtasi yhdysvaltalaisen 69. jalkaväkidivisioonan 1. armeijasta Torgaun lähellä Elbellä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: 30. huhtikuuta neuvostojoukot tunkeutuivat Berliinin keskustaan ja samana päivänä Hitler teki itsemurhan. Berliinin komendantti Helmuth Weidling antautui puna-armeijalle 2. toukokuuta. Berliinin taistelun aikana ja sen jälkeen Saksan 9. armeija pyrki murtautumaan puna-armeijan motista Halben kylässä Spreen metsässä saadakseen yhteyden 12. armeijaan ja edetäkseen Elbelle, antautuakseen yhdysvaltalaisille joukoille. Useiden päivien sekavien taisteluiden jälkeen osan 9:nnestä ja 12. armeijasta onnistuikin toteuttaa tavoite.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: 7. toukokuuta klo 2.41 Saksan armeijan esikuntapäällikkö Alfred Jodl vahvisti Saksan ehdottoman antautumisen liittoutuneille SHAEF:n päämajassa ja toisti antautumisen seuraavana päivänä Žukovin päämajassa Berliinissä. Saksan Keskustan armeijaryhmä ei aluksi hyväksynyt antautumista ja jatkoi vastarintaa Tšekkoslovakiassa 11. toukokuuta asti.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaisten joukkojen lisäksi itärintamalla soti muiden akselivaltojen joukkoja, erityisesti unkarilaisia, romanialaisia, slovakialaisia, kroatialaisia ja italialaisia sotilaita. Myös suomalaiset sotivat saksalaisten rinnalla omaa jatkosotaansa Neuvostoliittoa vastaan. Sodan aikana saksalaisten joukkojen puolella soti lisäksi iso joukko antikommunistisia partisaaneja erityisesti Baltiasta ja Ukrainasta, ja heistä osa liittyi myös SS-yksiköihin. Espanjan diktaattori Francisco Franco lähetti myös rintamalle espanjalaisen divisioonan ylläpitääkseen suhteitaan Saksaan. Neuvostoliiton puolella soti suuri joukko partisaaneja erityisesti Puolassa ja Jugoslaviassa. Lisäksi Puolan I ja II armeijat, jotka olivat puna-armeijan kouluttamia, sotivat itärintamalla. Suuri merkitys sodan lopputulokseen oli myös saksalaisten rintaman takana toimineilla neuvostopartisaaneilla, jotka sitoivat jopa noin 10 prosenttia saksalaisten taistelujoukoista.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Muodollisesti itärintaman sotatoimia johti Wehrmachtin pääesikunta (), jonka virallisena tehtävänä oli koordinoida maa- ("Oberkommando des Heeres, OKH"), meri- ("Oberkommando der Marine") ja ilmavoimien ("Oberkommando der Luftwaffe") pääesikuntia. Käytännössä sen vaikutusvalta eri aselajien pääesikuntiin oli kuitenkin rajallinen. Sodan edetessä OKW otti vastuulleen enenevässä määrin käytännön sotatoimien johtamisen erityisesti länsirintamalla, ja armeijan pääesikunta OKH, jonka ylikomentajaksi Hitler nimitytti itsensä joulukuussa 1941, johti Saksan sotatoimia itärintamalla. Hitler seurasi tarkasti sotatapahtumia ja teki lopulliset päätökset sotaoperaatioista komentokeskuksissaan Itä-Preussin Rastenburgissa sijaitsevassa Sudenpesästä, Ukrainan Vinnitsasta ja sodan loppuvaiheessa valtakunnan kanslian puutarhassa sijaitsevasta Führerbunkerista. Hitlerin epäluulo Wehrmachtin kenraaleita kohtaan kasvoi sodan edetessä ja Saksan kärsimien tappioiden myötä. Hän piti itseään sotilaallisena nerona. Hitlerin ehdoton strategisten perääntymisten kielto ja linnoituskaupunkien julistaminen johti sodan loppupuolella moniin katastrofaalisiin joukkojen motituksiin (muun muassa Stalingradissa ja Korsunissa), ja hupenevia joukkoja tuhlattiin sotilaallisesti merkityksettömien kohteiden puolustamiseen. Hitlerin lukuisat ehdottomat määräykset, joiden noudattamatta jättäminen johti monien taitavien kenraalien syrjäyttämiseen, nopeuttivatkin Saksan tappiota itärintamalla.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sodan alkaessa Wehrmactin miesvahvuus oli 181 divisioonaa ja 18 prikaatia eli 5,5 miljoonaa sotilasta, jotka oli jaettu kolmeen suureen armeijaryhmään. Armeijaryhmä koostui useammasta armeijasta, ja niiden koko oli 250 000–1 000 000 miestä. Wehrmachtin armeijaan kuului yleensä kaksi tai kolme armeijakuntaa, ja sen koko oli tavallisesti 40 000–100 000 sotilasta. Armeijakunta koostui kahdesta tai kolmesta divisioonasta, joiden koko vaihteli sodan aikana suuresti. Vuonna 1944 itärintamalla oli enää noin 3 miljoonaa saksalaista sotilasta.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Suomalaisia vapaaehtoisia palveli myös itärintamalla SS-divisioona Wikingissä. SS-joukkojen esikunta oli jo joulukuussa 1940 yhteydessä Suomen hallitukseen ja kehotti suomalaisia osoittamaan liittolaisuutta lähettämällä Saksaan vapaaehtoisia sotilaita. Etsivän keskuspoliisin entinen johtaja Esko Riekki valtuutettiin hoitamaan joukkojen rekrytointi salaisesti, ja lopulta vapaaehtoisia saatiin koottua pataljoonan verran eli noin 1 200 miestä. Vapaaehtoiset sitoutuivat palvelemaan SS-joukoissa kahden vuoden ajan. Toisin kuin muissa ulkomaalaisissa yksiköissä oli tapana, osa pataljoonan upseereista ja aliupseereista oli myös suomalaisia. Pataljoona liitettiin Wiking-divisoonaan ja siirrettiin itärintamalle tammikuussa 1942. Se palveli Etelän armeijaryhmässä ja osallistui muun muassa Kaukasian-operaatioon kesällä 1942.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Päinvastoin kuin Saksassa, Neuvostoliitossa Stalinin rooli sotatoimien johtamisessa väheni sodan edetessä, ja vaikka useat sodan alkuvaiheen sotilaalliset katastrofit olivat suurelta osin Stalinin vastuulla, hän oppi kuuntelemaan kenraaleitaan sodan jatkuessa. Ennen sodan alkua Stalin pyrki kaikin keinoin viivyttämään sodan syttymistä ja vältti kaikkia toimia, joita saksalaiset olisivat saattaneet pitää provokaatioina. Tämän vuoksi puna-armeija ei ollut sodan alkaessa hälytysvalmiudessa, ja maan ilmavoimat tuhottiin lähes kokonaan sodan ensimmäisinä päivinä – usein suoraan lentokentille.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Stalinin vainojen seurauksena puna-armeijan korkeat upseerit olivat sodan alkaessa saksalaisia huomattavasti kokemattomampia ja taitamattomia. Vainojen aikana kolme viidestä marsalkasta ja kaksi kolmasosaa armeijakunnan ja divisioonien komentajista oli teloitettu ja korvattu nuorilla poliittisesti sopivammilla upseereilla. Vuonna 1941 divisioonan komentajien keski-ikä olikin 12 vuotta nuorempi kuin Saksan armeijassa. Upseerien kokemattomuus ja poliittisten upseerien liian suuri valta olikin yksi keskeinen tekijä sodan alkuvaiheen tappioissa. Stalinin toistuvat vastahyökkäyskäskyt ja perääntymisen ehdoton kieltäminen motitusuhan allakin vuonna 1941 aiheuttivat myös suuria tappioita ja arvokkaan sotakaluston menetyksiä. Pian kuitenkin STAVKAn ympärille onnistuttiin muodostamaan pätevä komentorakenne ja huonoimmat armeijan komentajat siirrettiin syrjään. Pahimman kriisin aikana vuonna 1941–1942 Stalin joutui myös tekemään armeijalle useita myönnytyksiä. Kenraalien päätöksiä ei tarvinnut enää hyväksyttää poliittisilla komissaareilla kuten aikaisemmin ja eliittijoukoille annettiin perinteinen kaartin-etuliite, sotilasarvot otettiin taas käyttöön. Toisaalta kuria kuitenkin ylläpidettiin kovin ottein: päiväkäsky nro. 227 määräsi ilman lupaa perääntymiskäskyn antaneet upseerit sotaoikeuteen, ja linjojen taakse asetettiin usein NKVD:n erityisosastoja, jotka määrättiin ampumaan kaikki perääntyvät sotilaat.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksan hyökkäyksen alkaessa puna-armeijalla oli joukkoja 303 divisioonaa ja 22 prikaatia eli noin 4,8 miljoonaa sotilasta, ja vuoteen 1944 mennessä sotilaita oli itärintamalla jo kuusi miljoonaa. Sodan aikana armeijaan värvättiin yhteensä 29 574 900 sotilasta lisää. Puna-armeija oli organisoitu armeijaryhmää vastaaviin rintamiin (), joiden erikoispiirre oli niihin liitetty armeijaa vastaava oma lentokoneosasto, joka oli suoraan rintaman komentajan alaisuudessa. Puna-armeijan armeija oli hiukan pienempi kuin saksalaisten vastaava: esimerkiksi panssariarmeija koostui teoriassa 620 tankista ja 188 rynnäkkötykistä ja panssariarmeijakunta koostui kolmesta panssariprikaatista, joissa jokaisessa oli 65 panssarivaunua ja joka oli kooltaan lähellä saksalaista panssaridivisioonaa. Puna-armeijan jalkaväkidivisioonan koko oli teoriassa 11 780 sotilasta, mutta niiden koko todellisuudessa vaihteli yleensä 3 000:sta 7 000:een.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sodan päättyessä puna-armeijasta oli tullut maailmanhistorian suurin armeija, ja sillä oli tykistöä ja panssarivaunuja enemmän kuin muilla sodan osapuolilla yhteensä. Kylmän sodan alkaessa Yhdistyneen kuningaskunnan pääesikunta hylkäsi sotilaallisesti mahdottomana ajatuksen Stalinin hallinnon kukistamisesta ja puna-armeijan ajamisesta pois Itä- ja Keski-Euroopasta asevoimin (operaatio Unthinkable).


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Kommunismi, toisin kuin kansallissosialismi, oli kansainvälinen liike, ja Neuvostoliiton oli onnistunut 1920- ja 1930-lukujen aikana rakentaa kominternin kautta laaja verkosto eri Euroopan maihin. Toisen maailmansodan aikana tämä valjastettiin tiedustelukäyttöön, minkä vuoksi Kremlin vakoilu oli koko sodan ajan saksalaista huomattavasti menestyksellisempää. Tärkeimmät tietolähteet olivat Sveitsistä käsin toimiva Lucy-koodinimellä tunnettu vakoilurengas, jota johti Saksasta pakolaisena maahan tullut Rudolf Roessler. Hänelle lähetti tietoja noin kymmenen Saksassa toimivaa vakoilijaa, joista osa oli armeijan upseereita. Merkittävimpänä tietolähteenä toimi ilmeisesti Hitlerin esikunnassa työskennellyt vakooja koodinimeltään Werther, jonka on myöhemmin arveltu olleen Martin Bormann. Sveitsin salainen poliisi pääsi lopulta sodan loppuvaiheessa vakoilurenkaan jäljille ja lopetti sen toiminnan, vaikka on myös viitteitä siitä, että rengas olisi toiminut yhteistyössä sveitsiläisten tiedusteluorganisaatioiden kanssa. Toinen keskeinen vakoilutietolähde oli Saksan Japanin suurlähetystössä työskennellyt Richard Sorge, koodinimeltään Ramsay, joka toimitti Kremlille tiedon muun muassa operaatio Barbarossan alkupäivämäärästä ja tiedon Japanin aikomuksesta hyökätä Pearl Harboriin, mikä mahdollisti puna-armeijan joukkojen vetämisen pois Kiinan vastaiselta rajalta Moskovan puolustukseen.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaisten tiedonsaanti oli perinteisemmän sotilastiedustelun varassa. Luotettavien tietojen saamista puna-armeijan vahvuudesta ja varustuksesta ennen sotaa vaikeutti Neuvostoliiton sulkeutuneisuus ja NKVD:n tehokas vastavakoilu. Tiedonsaannin vaikeus ja Neuvostoliiton kehno sotamenestys talvisodassa saivat Saksan sodanjohdon aliarvioimaan puna-armeijan vahvuutta ja loivat ylioptimistisia odotuksia sodan nopean voittamisen suhteen. Ennen operaatio Barbarossan alkua saksalaiset suorittivat lukuisia ilmatiedustelulentoja Neuvostoliiton ilmatilassa, joihin Stalin kielsi reagoimasta varoessaan provosoimasta Hitleriä. Tarkan ilmatiedustelun avulla saksalaiset olivat tietoisia Neuvostoliiton ilmavoimien lentokenttien sijainnista ja onnistuivat tuhoamaan suurimman osan lentokoneista sodan ensimmäisten päivien aikana.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sodan alkuvaiheessa Saksalla oli selkeä ylivoima sekä sotilaallisesti että taloudellisesti. Näitä eroja korosti edelleen saksalaisten nopea eteneminen, jonka vuoksi Neuvostoliitto menetti Saksalle Ukrainan vilja-alueet, joiden tuottamilla elintarvikkeilla oli ruokittu suurin osa valtiosta. Menetetyt alueet muodostivat 60 prosenttia valtion karjan-, 40 prosenttia viljan- ja 84 prosenttia sokerintuotannosta. Alueilla sijaitsi myös monia suuria kaivos- ja teollisuuskeskuksia, jotka olivat tuottaneet kaksi kolmasosaa maan kivihiilestä, teräksestä ja alumiinista. Ero Saksan ja Neuvostoliiton teollisten resurssien välillä oli suurimmillaan vuonna 1942, jolloin Neuvostoliiton tuotanto vastasi vain 23 prosenttia Saksan tuotannosta ja terästuotanto vain 28 prosenttia. Tästä huolimatta sodan aikana Neuvostoliitto onnistui tuottamaan kokonaisuudessa selvästi enemmän tankkeja, aseita ja lentokoneita, jopa vuonna 1941, jolloin se kärsi raskaita tappioita. Sodan lopputuloksen kannalta keskeisenä tekijänä voidaankin pitää Neuvostoliiton kykyä puristaa rajallisista resursseista valtavia määriä tarvikkeita ja aseita.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Neuvostoliitossa sotaponnistelujen johtaminen keskitettiin täysin jo 30. kesäkuuta 1941 Valtakunnan puolustuskomitean käsiin (), johon aluksi kuului Stalinin lisäksi vain Vjatšeslav Molotov, Lavrenti Berija, Georgi Malenkov ja Kliment Vorošilov. Komitealla oli käytännössä rajoittamaton valta, ja se pystyi reagoimaan nopeasti ja ilman hidasta byrokratiaa. Komitea toimi käytännössä yötä päivää ja kaikkia, jotka halusivat saattaa jotain komitean tietoon kannustettiin tulemaan Kremliin mihin aikaan hyvänsä. Komitea pystyi tekemään päätöksiä hetkessä ja nämä päätökset olivat sitovia ja niiden toimeenpanosta huolehtivat vanhat komissariaatit ja neuvostot. Suunnitelmatalous annettiin nuoren taloustieteilijän Nikolai Voznesenskin vastuulle, ja hänen tehtäväksi annettiin sotatuotantosuunnitelma koko talouden osalta. Suunnitelmia luotiin kuukausittain, neljännesvuosittain ja vuosittain erinäisten aseiden tuotannon osalta ja niiden valmistamiseen tarvittavien laitteiden ja koneiden osalta. Tuotannossa sotatarvikkeille annettiin ehdoton etusija ja siviilikulutus ajettiin minimiin. Ruuan säännöstely aloitettiin suurissa kaupungeissa heinäkuussa 1941 ja ruokaa sai vain työtä vastaan. Kansalaiset jaettiin neljään ryhmään, joiden ruoka-annokset vaihtelivat 750 ja 4 418 (hiilikaivostyöläiset) kalorin välillä. Työtä tekemättömät, jotka eivät kuuluneet työläisten perheisiin, eivät saaneet mitään ja tuntematon määrä vanhoja, sairaita ja yksinäisiä neuvostoliittolaisia kuolikin nälkään sodan aikana. Sotateollisuus keskitettiin laajoihin teollisuuslaitoksiin, joissa primitiivinen massatuotanto oli mahdollista käyttämällä suuria määriä vähän tai ei lainkaan koulutettua työvoimaa, pääasiassa naisia tai poikia, jotka työskentelivät erittäin raskaissa olosuhteissa tehden usein 10 tunnin mittaisia työvuoroja. Raskainta elämä oli kuitenkin maaseudulla, josta miehet oli värvätty armeijaan ja raskaat maatyöt kolhooseilla jäivät naisten vastuulle. Pakollisten työpäivien määrä kasvatettiin 150:een ja tottelemattomuudesta seurasi kovia rangaistuksia. Lisäksi traktorit ja hevoset oli usein viety rintamalle, ja niin naiset ja nuoret pojat joutuivat vetämään auroja ilman apua.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text:
Tärkeää Neuvostoliiton sotaponnisteluille oli myös ulkomailta tullut apu. Lend-Lease-ohjelman mukaisesti Yhdysvallat ja Iso-Britannia toimittivat jonkin verran valmista aseistusta, mutta tämän osuus oli vain neljä prosenttia puna-armeijan aseistuksesta. Paljon keskeisempi vaikutus olikin ruoan, raaka-aineiden sekä koneiden ja laitteiden toimituksilla, jotka vapauttivat Neuvostoliiton teollisuuden sotatarvikkeiden massatuotantoon. Yhdysvallat toimitti Neuvostoliitolle sodan aikana 409 500 ajoneuvoa, 43 prosenttia kaikista autonrenkaista ja 56 prosenttia ratakiskoista uusiin rautateihin. Ilman liittolaisten apua koko valtion logistiikka olisi ollut suuressa kriisissä.
Monien historioitsijoiden mukaan Saksan johto ei uskaltanut tai halunnut mobilisoida koko kansantaloutta niin täydellisesti sotaponnisteluille kuin Kreml peläten kotirintaman romahtamista kuten Saksalle oli käynyt vuonna 1918 ensimmäisessä maailmansodassa, vaikka todellisuudessa jo vuonna 1941 puolustusmenot muodostivat 60 prosenttia maan budjetista ja vuonna 1940 50 prosenttia kulutustavaroista valmistettiin puolustusvoimien käyttöön. Suurempi ongelma sotataloudessa olikin keskitetyn GKO:n kaltaisen päätöksentekoelimen puuttuminen. Saksassa sotilaalliset päätökset tehtiin Hitlerin päämajassa ja laajemmin sotaponnistelut olivat Valtakunnan puolustuskomitean alaisuudessa, jota johti Hermann Göring. Vastuu liikekannallepanosta ja taloudellisten resurssien jakamisesta oli jakaantuneena ilman selviä vastuualueita eri ministeriöiden, nelivuotissuunnitelmaorganisaation ja armeijan eri teknisten osastojen välille. Saksa ei siten onnistunut hyödyntämään etumatkaansa teollisuuden raaka-aineissa ja sen teollisuus tuotti teknisesti laadukkaita ja edistyneitä aseita, mutta yleensä Neuvostoliittoa huomattavasti pienemmissä sarjoissa, jolloin massatuotannon etuja ei päästy täydellisesti hyödyntämään. Hitler kiinnitti huomiota näihin ongelmiin jo vuonna 1941 ja joulukuussa säädetyllä lailla pyrittiin rationalisoimaan ja tehostamaan aseteollisuutta tuottamalla niitä suurissa tehtaissa ja suurissa sarjoissa. Armeija velvoitettiin myös standardisoimaan ja yksinkertaistamaan aseitaan, jotta niitä pystyttiin paremmin tuottamaan ”massatuotantona nykyaikaisten periaatteiden mukaan”. Keväällä 1942 Hitler myös nimitti arkkitehti Albert Speerin varusteluministeriksi, joka sai alueellaan täydet valtuudet ja vastasi suoraan Führerille. Speerin onnistuikin tehostaa sotatuotantoa huomattavasti ja vuonna 1944 Saksa tuotti jo kolme kertaa enemmän aseita käytännössä samoista raaka-aineista.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sota Saksan ja Neuvostoliiton välillä on maailman eniten ihmisuhreja vaatinut sota. Sota eteni lähes koko Itä-Euroopan yli kaksi kertaa ja molemmilla kerroilla perääntymään joutunut armeija tuhosi jäljiltään minkä pystyi ja koko alue olikin sodan päättyessä täynnä hylättyjä kyliä, tuhoutuneita kaupunkeja ja lukemattomia joukkohautoja. Saksan ja Neuvostoliiton kuolonuhrien määrä oli myös väkilukuun suhteutettuna selvästi muita toiseen maailmansotaan osallistuneita maita suurempi, molemmilla noin 4,4 prosenttia väestöstä, kun vastaava luku Yhdysvalloilla oli 0,3 ja Yhdistyneellä kuningaskunnalla 0,9 prosenttia.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Itärintaman sodankännin ominaispiirre oli sen barbarisoituminen, johon osallistui molempien varsinaisten armeijoiden lisäksi erilaisia partisaani- ja puolisotilaallisia joukkoja. Molemmat armeijat rikkoivat säännöllisesti Geneven sopimusta muun muassa sotavankien ja siviilien kohtelun osalta esimerkiksi aseistamattomiin siviileihin kohdistuneilla kostotoimenpiteillä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Saksalaiset, erityisesti Gestapo ja SS-joukot, ja paikalliset yhteistoimintaryhmät vainosivat miehitettyjen alueiden etnisiä vähemmistöjä sulkemalla niitä gettoihin ja kuljettamalla tuhoamisleireille. Sodan raaistumisen keskeinen syy oli sen ideologisessa luonteessa. Kansallissosialistisesta näkökulmasta kysymys oli yksi germaanien ja slaavien välisistä vuosisataisista sodista, joka oli osa Drang nach Ost -pyrkimyksen sotilaallista ja väkivaltaista toteuttamista. Sota piti käytämän tuhoamissotana venäläistä bolševismia vastaan Venäjän uhan ikuiseksi poistamiseksi. Sodan tarkoituksena oli raivata saksalaisille elintilaa idästä siten, että slaavilaista väestöä tuhottaisiin, pakkosteriloitaisiin syntyvyyden alentamiseksi ja karkotettaisiin Siperiaan, mahdollisesti myös Keski-Afrikkaan tai Madagaskarille Auswärtiges Amtin suunnitelman mukaisesti. Kolmenkymmenen vuoden kuluessa saksalaistettavien alueiden saksalainen väestöosuus piti nostaa neljäsosaan tai kolmasosaan koko väestömäärästä.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Hitler ilmoitti jo maaliskuussa 1941 Neuvostoliittoa vastaan käytävän ”tuhoamissotaa” ja joukko Hitlerin päämajasta maalis–kesäkuussa 1941 annettuja päiväkäskyjä antoi saksalaisille joukoille luvan teloittaa "juutalais-bolševikkinen älymystö" ja poliittiset komissaarit. 13. toukokuuta annettu käsky poisti siviileihin kohdistuvat rikokset sotaoikeuden piiristä ja poisti velvollisuuden rangaista sotilaita ”vihamielisiä siviileitä” vastaan tehdyistä rikoksista.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Neuvostoliitossa Stalinin propagandakoneisto alkoi kesän 1942 aikana kuvata laajasti saksalaisten hirmutekoja ja kutsui kaikkia neuvostokansalaisia kostamaan nämä. Runoilija Ilja Ehrenburg kirjoitti: ”Tappakaamme! Jos et ole tappanut saksalaista päivän aikana, päivä on kulunut hukkaan.” Pravdassa julkaistussa runossa "Partisaani" saksalaisia kuvattiin ”teloittajiksi, verenimijöiksi, kannibaaleiksi, tappajiksi, varkaiksi ja koiriksi”. Tämä johti väkivallan eskaloitumiseen. Erityisesti laajasti neuvostolehdistössä kuvatut saksalaisten sotilaiden tekemät naisten joukkoraiskaukset vaikuttivat puna-armeijan vastaaviin tekoihin saksalaisia siviilejä vastaan sodan loppuvaiheessa, erityisesti Berliinin valtauksen yhteydessä. Puna-armeijan miehittäessä Sleesiaa ja Itä-Preussia monissa kaupungeissa ja kylissä kaikki 10–80-vuotiaat naiset raiskattiin, eivätkä Stalin ja neuvostojohto olleet aluksi halukkaita puuttumaan sotilaiden toimiin. Berliinin valtauksen yhteydessä saksalaisia naisia kohdeltiin kuin sotasaaliina ja arviolta 130 000 naista raiskattiin, joista 10 000 teki myöhemmin itsemurhan. Kaiken kaikkiaan kahden miljoonan naisen arvioidaan joutuneen puna-armeijan sotilaiden seksuaalisen väkivallan kohteeksi.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Sodan aikana molemmat armeijat ottivat miljoonia sotavankeja. Vuoteen 1944 mennessä saksalaiset olivat ottaneet vangiksi 5,2 miljoonaa puna-armeijan sotilasta, joista arviolta 2,2 miljoonaa oli kuollut vankeudessa. Puna-armeijan ottamista 2,88 miljoonasta sotavangista kuoli vastaavasti 356 000 henkeä. Suuri osa saksalaisten sotavangeista kuoli talvella 1941–1942, jolloin vangeiksi jäi paljon ennakoitua suurempia määriä sotilaita ja Saksan armeija ei kyennyt huolehtimaan niistä kaikista. Vankeja säilytettiin piikkilangalla eristetyillä, konekiväärein vartioiduilla alueilla ilman suojaa luonnonvoimilta ja puutteellisesti ruokittuina. Hitlerin näkemys valloitussodasta itään vaikutti myös vankien kohteluun: suunnitelman mukaan miljoonien slaavien haluttiin kuolevan uuden imperiumin luomisessa. Hitler komensi joukkoja olemaan välittämättä piiritetyn Leningradin 3,3 miljoonasta asukkaasta ja sanoi, että Moskova ja sen asukkaat tullaan hävittämään maan päältä. Vaikka Hitler oli aluksi jyrkästi sotavankien Saksaan tuomista vastaan pitäen näitä biologisena ja poliittisena uhkana, vankeja alettiin siirtää työleireille Keski-Eurooppaan talvella 1942, mutta maaliskuuhun mennessä vasta 166 800 oli kuljetettu. Suurimittaisten kuljetusten alettua huhtikuussa oli iso joukko vankeja jo kuollut. Saksalaiset vartiosotilaat teloittivat arviolta 600 000 sotavankia joko rodun tai kommunistiepäilyjen vuoksi.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Neuvostoliitossa saksalaiset sotavangit olivat tärkeässä asemassa maan kroonisen työvoimapulan takia ja suurin osa vangeista sijoitettiin maanviljelyä, rakennusta tai teollisuutta harjoittaviin työleireihin. Aluksi leirien kuolleisuus oli korkea, mutta 1943 alkaen viranomaiset pyrkivät lisäämään niiden tuottavuutta ja paremman ravinnon myötä kuolleisuus laski noin 4 prosenttiin.


title: Itärintama (toinen maailmansota)

text: Hitlerin kesäkuussa 1941 antama käsky, jossa määrättiin muun muassa neuvostovaltion, puna-armeijan tai kommunistisen puolueen palveluksessa olevien juutalaisten miesten murhaamisesta, oli natsi-Saksan ensimmäinen suorasanainen juutalaisten systemaattiseen tuhoamiseen valtuuttanut määräys. Barbarossa-suunnitelman aikana turvallisuuspoliisin yksiköt ("Einsatzgruppen") ja armeija pyrkivät tuhoamaan kaikki turvallisuusuhkina pidetyt juutalaiset, ja heitä auttoivat monet paikallisesta väestöstä värvätyt antisemiittiset ryhmät. Esimerkiksi Liettuassa vain kolme päivää hyökkäyksen alkamisen jälkeen Saksan turvallisuusjoukot kehottivat paikallisia puolisotilaallisia joukkoja toimeenpanemaan pogromin Kaunasissa ja 1 500 juutalaista tapettiin yhdessä yössä. Ukrainassa Kiovan lähellä sijaitsevassa Babi Jarissa saksalaiset Einsatzgruppenit toimeenpanivat 29. ja 30. syyskuuta 1941 joukkomurhan, jossa kuoli saksalaisten raporttien mukaan 33 771 juutalaista ja myöhemmin myös romaneja ja neuvostoliittolaisia sotavankeja; yhteensä noin 100 000 henkeä. Vaikka tuhoamiskäskyn toimeenpano oli epäjärjestelmällistä ja vaihteli alueittain, on arvioitu, että yli miljoonaa juutalaista tapettiin näissä miehitetyillä alueilla sodan alussa toimeenpannuissa vainoissa. Vuonna 1942 aloitettu lopullisen ratkaisun toimeenpano, joka koski myös Saksan ja Keski-Euroopan juutalaisia oli siis looginen jatke Barbarossa-suunnitelman aikana aloitetulle politiikalle.


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Matematiikassa ryhmää "G" sanotaan yksinkertaiseksi jos se ei ole triviaali ryhmä ja sen ainoat normaalit aliryhmät ovat triviaali ryhmä {e} ja "G".


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Abelin ryhmä on yksinkertainen jos ja vain jos se on syklinen ja sen kertaluku on alkuluku. Ei-Abelin ryhmien luokittelu on hankalampaa. Pienin ei-Abelin yksinkertainen ryhmä on alternoiva ryhmä A, jonka kertaluku on 60, ja toisaalta jokainen kertalukua 60 oleva yksinkertainen ryhmä on isomorfinen tämän kanssa. Toiseksi pienintä kertalukua oleva ei-Abelin ryhmä on kertalukua 168 ja se on isomorfinen PSL(2,7):n kanssa. Edelleen jokainen yksinkertainen kertalukua 168 oleva ryhmä on isomorfinen PSL(2,7):n kanssa.


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Äärelliset yksinkertaiset ryhmät ovat tärkeitä, sillä ne ovat eräänlaisia äärellisten ryhmien "perusrakennuspalikoita", samoin kuin alkuluvuista voidaan rakentaa kaikki kokonaisluvut. Tämä tulos tunnetaan Jordanin–Hölderin lauseena. Matemaatikkojen suuri projekti, kaikkien äärellisten yksinkertaisten ryhmien luokittelu saatiin päätökseen vuonna 1982.


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Feitin–Thompsonin lauseen mukaan jokainen parittoman kertaluvun ryhmä on ratkeava. Siten kaikilla äärellisillä yksinkertaisilla ryhmillä on parillinen kertaluku ellei ryhmä ole syklinen ja sen kertaluku alkuluku.


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Äärettömän kertaluvun yksinkertaisia ryhmiä on myös olemassa. Yksinkertainen Lien ryhmä ja äärettömät Thompsonin ryhmät ovat esimerkkejä tällaisista.


title: Yksinkertainen ryhmä

text: Schreierin otaksuman mukaan jokainen äärellinen yksinkertainen ulkoisten automorfismien muodostama ryhmä on ratkeava. Tämä voidaan todistaa luokittelulauseen avulla.


title: Itärintama

text: Itärintama voi tarkoittaa


title: Lorenzo Valla

text: Lorenzo Valla (n. 1406 – 1. elokuuta 1457) oli italialainen renessanssifilosofi, humanisti, reetori ja opettaja. Hän vastusti aristoteelista skolastiikkaa voimakkaasti ja katsoi, että skolastiikalle ominainen logiikka oli alistettava retoriikalle.


title: Lorenzo Valla

text: Valla oli kotoisin Piacenzasta. Hänen isänsä, Luca delle Vallea, oli lakimies. Hän sai koulutuksen Roomassa, jossa hän osallistui huomattavien professorien luennoille, mukaan lukien Leonardo Bruni ja Giovanni Aurispa, joilta hän oppi latinaa ja kreikkaa. Hän opiskeli myös Padovan yliopistossa. Vuonna 1428 hän pyrki paavin diplomaattikuntaan, mutta häntä ei huolittu liian nuoren ikänsä vuoksi. Vuonna 1429 hän otti vastaan Padovan yliopiston retoriikan opettajan viran, mutta hänet pakotettiin eroamaan, koska hän oli pilkannut eräässä kirjeessään oikeustieteen käyttämää skolastista metodia.


title: Lorenzo Valla

text: Vuonna 1431 Valla astui pappissäätyyn, ja pyrittyään turhaan paavillisen sihteerin virkaan Roomaan hän siirtyi Piacenza ja sieltä edelleen Paviaan, jossa hän sai kaunopuheisuuden professorin viran. Vuonna 1433 Valla siirtyi Napoliin Alfonso V Aragonialaisen hoviin. Alfonso teki Vallasta henkilökohtaisen latinan sihteerinsä ja puolusti Vallaa hänen useiden vihollistensa hyökkäyksiä vastaan. Yhden hyökkäyksen seurauksena Valla haastettiin inkvisition eteen hänen teologiaa koskevien mielipiteidensä vuoksi. Hän oli esimerkiksi kieltänyt sen, että apostolinen uskontunnustus olisi kirjoitettu apostolisessa seurannossa. Nämä syytteet hylättiin lopulta.


title: Lorenzo Valla

text: Valla oli saavuttanut tuolloin jo mainetta kahdella teoksella: dialogillaan "De Voluptate" ja tutkielmallaan "De Elegantiis Latinae Linguae". "De Voluptate" asetti stoalaisten periaatteet vastakkain epikurolaisten opinkappaleiden kanssa. Valla osoitti avointa sympatiaa niille, jotka suhtautuivat suopeasti ihmisten luonnollisiin mielihaluihin. Tämä oli huomattava mielipide, jossa renessanssin henkiinherättämä hellenistinen etiikka löysi ensimmäistä kertaa oppineen ja filosofisesti arvokkaan esitysmuodon.


title: Lorenzo Valla

text: "De Elegantiis" puolestaan tarkasteli latinan kielioppia, tyyliä ja retoriikkaa kriittisesti. Se sijoitti tekstin komposition analyysin ja induktiivisen päättelyn yläpuolelle. Teos oli pohjana renessanssihumanistien liikkelle uudistaa latinankielisen proosan tyyliä klassisempaan ja cicerolaisempaan suuntaan tieteelliseltä pohjalta. Teos herätti ilmestyessään kiistoja, mutta sillä oli suuri vaikutus. Seuraksena humanistilatinaa pyrittiin puhdistamaan keskiaikaisen ”munkkilatinan” sanoista ja piirteistä, ja se kehittyi tyylillisesti hyvin erilaiseksi. Tätä pidettiin suurena edistysaskeleena latinan tyylissä ja eleganssissa. Seurauksena neologismeista ja uusista sanojen merkityksistä puhdistettua humanistilatinaa oli kuitenkin myös paljon vaikeampi kirjoittaa oikein kuin käytännön vaatimusten mukaan elänyttä "Vulgataan" perustunutta latinaa, jota lakimiehet, lääkärit ja diplomaatit edelleen käyttivät. Valla on saattanut huomaamattaan edistää kansankielten käyttöä kirjallisuudessa tekemällä latinasta vaikeampaa oppia ja käyttää.


title: Lorenzo Valla

text: Vallan ajatusten omaperäisyys ja hänen kriittinen terävyytensä ja tietämyksensä klassisesta latinasta tulivat hyvään käyttöön hänen vuonna 1439 kirjoittamassaan ja seuraavan vuonna julkaistussa esseessä "De falso credita et dementita Constantini donatione declamatio". Vallan työnantaja Alfonso Aragonialainen joutui aluekiistaan Kirkkovaltion kanssa paavi Eugenius IV:n kaudella. Valla oli motivoitunut osoittamaan, että "Konstantinuksen lahjoitus" ("Constitutum Donatio Constantini"), johon usein viitattiin paavin maallisten oikeuksien tukena, oli väärennös. Esseessään Valla osoitti, että dokumenttia ei ollut voitu kirjoittaa Rooman valtakunnan aikana. Vallan todistus oli niin vakuuttava, että dokumentti on yleisesti myönnetty väärennökseksi siitä lähtien, vaikka hänellä olivatkin myös omat intressit kyseessä.


title: Lorenzo Valla

text: Valla jatkoi filologista työtään Napolista. Hän osoitti, että myös Jeesuksen väitetty kirje Abgarille oli väärennös, ja heitti epäilyksen varjon monien muidenkin väärennettyjen dokumenttien päälle. Hän myös kyseenalaisti luostarielämän mielekkyyden, mikä suututti monet. Hänet pakotettiin ilmestymään inkvisiotion eteen, jonne hänen vihamiehensä olivat hänet haastaneet, mutta hän onnistui pakenemaan vain Alfonson puututtua asiaan. Se ei kuitenkaan hiljentänyt häntä – hän pilkkasi "Vulgatan" latinaa ja syytti Augustinusta harhaoppiseksi. Vuonna 1444 hän matkusti Roomaan, mutta kaupungissa oli paljon hänen vastustajiaan, ja hän kykeni pelastamaan henkensä vain pakenemalla naamioituneena Barcelonaan, josta hän palasi Napoliin. Hänellä oli parempi onni paavi Eugenius IV:n kuoltua. Tuolloin hän matkusti uudelleen Roomaan ja hänet otti vastaan uusi paavi Nikolaus V, joka teki hänestä paavillisen sihteerin. Tätä Vallan pääsyä Rooman kuuriaan on oikeutetusti kutsuttu ”humanismin riemuvoitoksi puhdasoppisuudesta ja perinteestä”. Valla nautti myös paavi Calixtus III:n suosiota.


title: Lorenzo Valla

text: Kaikki vanhemmat Vallan elämäkerrat sisältävät pitkiä kuvauksia Vallan käymistä lukuisista kirjallisista ja teologisista kiistoista, joista tunnetuin oli Poggion kanssa pian hänen asetuttuaan Roomaan. Vallan yksityiselämästä ja henkilökuvasta on hankala saada totuudenmukaista kuvaa näiden kiistojen ja niissä käytetyn värikkään kielen vuoksi. Hän vaikuttaa olleen toisaalta elegantti humanisti, terävä kriitikko ja sapekas kirjoittaja, mutta toisaalta kuitenkin turhamainen, kateellinen ja riidanhaluinen. Jälkimaailma on arvostanut häntä ei niinkään oppineena vaan henkilönä, joka aloitti rohkean kritiikin, jota hän käytti sekä kieleen, historiallisiin dokumentteihin että eettisiin mielipiteisiin. Luther kunnioitti Vallaa ja tämän kirjoituksia suuresti, ja kardinaali Bellarmine kutsui häntä nimityksellä "praecursor Lutheri" (”Lutherin edelläkävijä”), kun taas Sir Richard Jebb sanoo, että hänen teoksensa "De Elegantiis" ”oli korkeinta tasoa, mitä oli saavutettu latinan kriittisessä tutkimuksessa”. Erasmus Rotterdamilainen kirjoitti teoksessaan "De ratione studii", että latinan kieliopin suhteen ”ei ollut parempaa opasta kuin Lorenzo Valla”.


title: Lorenzo Valla

text: Kootut, vaikkakaan ei täysin täydelliset, editiot Vallan teoksista julkaistiin Baselissa vuonna 1540 ja Venetsiassa vuonna 1592. "De Elegantiis" -teoksesta otettiin uusia painoksia lähes kuusikymmentä kertaa vuosien 1471 ja 1536 välillä.


title: Daily Mail

text: Daily Mail on brittiläinen päivittäin ilmestyvä tabloid-kokoinen sanomalehti, jonka omistaa Daily Mail and General Trust. Lehti on poliittiselta linjaltaan konservatiivinen.


title: Daily Mail

text: Lehden perusti lordi Northcliffe vuonna 1896, ja se on Britannian toiseksi luetuin sanomalehti "The Sunin" jälkeen. Sen sisarlehti on The Mail on Sunday, joka aloitti ilmestymisensä vuonna 1982. Lehden skotlantilaiset ja irlantilaiset versiot perustettiin 1947 ja 2006. Daily Mail oli ensimmäinen brittiläinen sanomalehti, joka oli suunnattu alemmalle keskiluokalle, ja se oli myös ensimmäinen brittilehti, jota myytiin miljoona kappaletta päivässä.


title: Daily Mail

text: Se oli alusta alkaen naislukijoille suunnattu sanomalehti, ja ensimmäinen lehti, joka tarjosi sisältöä erityisesti heille. Vuoden 2013 toisella puoliskolla 54,77 prosenttia sen lukijoista oli naisia, ja se on näin ollen ainoa sanomalehti Britanniassa, jonka lukijoista yli puolet on naisia.


title: Daily Mail

text: Maaliskuussa 2014 sen keskimääräinen levikki oli 1 708 006 kappaletta. Heinäkuun ja joulukuun välisenä aikana 2013 sen keskimääräinen päivittäinen lukijamäärä oli noin 3 951 000. Sen verkkosivustolla on yli 100 miljoonaa uniikkia kävijää kuukaudessa.


title: Daily Mail

text: Lehteä on syytetty sensaatiohakuisuudesta terveysasioissa, ja ainakin yksi lehden entinen toimittaja on syyttänyt sitä rasismista.


title: Daily Mail

text: Helmikuussa 2017 englanninkielinen Wikipedia totesi Daily Mailin olevan yleisesti epäluotettava ja ei siksi sovellu käytettäväksi lähteenä Wikipediassa julkaistavissa artikkeleissa ilman huolellista harkintaa ja faktojen tarkistamista muista lähteistä mahdollisuuksien mukaan.


title: Daily Mail

text: Lehti on yleensä ottanut isänmaallis-populistisen kannan ja kannattanut muun muassa osallistumista toiseen buurisotaan ja ensimmäiseen maailmansotaan.


title: Daily Mail

text: Vuosisadan vaihteessa se jakoi rahapalkintoja saavutuksista ilmailun alalla, muun muassa ensimmäisestä lennosta Lontoosta Manchesteriin ja ensimmäisestä lennosta Kanaalin yli.


title: Daily Mail

text: Ensimmäisen maailmansodan edellä sitä syytettiin sodanlietsonnasta, mutta sodan aikana perustaja lordi Northcliffe hyökkäsi kansallissankarina pidettyä sotaministeri lordi Kitcheneriä vastaan ja myöhemmin pääministeri H. H. Asquithia vastaan, jonka seuraaja David Lloyd George tarjosi Northcliffelle ministerinpaikkaa välttääkseen lehden hallituksen kohdistuvan kritiikin.


title: Daily Mail

text: Lordi Northcliffen kuoltua 1922 hänen veljensä lordi Rothermere otti lehden johton.


title: Daily Mail

text: Vuonna 1924 Daily Mail julkaisi väärennetyn niin sanotun Zinovjev-kirjeen, jonka väitettiin olevan Kominternin johtajan Grigori Zinovjevin kirje Britannian kommunistipuolueelle vallankumouksen aloittamiseksi. Kirjettä pidetään yleisesti syynä Ramsay MacDonaldin Työväenpuolueen tappioon konservatiiveille neljä päivää myöhemmin pidetyissä parlamenttivaaleissa.


title: Daily Mail

text: 1930-luvulla lordi Rothermere ja Daily Mail tukivat avoimesti brittiläisiä fasisteja ja ylistivät Oswald Mosleyta hänen järkevästä konservatiivisesta asenteestaan. Lehti veti tukensa vuonna 1934 fasistien väkivallan kiihdyttyä. Rothermere oli myös Benito Mussolinin ja Adolf Hitlerin tukija ja ystävä, mikä vaikutti lehden linjaan 1930-luvun loppuun asti. Tänä aikana Daily Mail oli ainut brittiläinen lehti, joka tuki Saksan natsipuoluetta. Rothermere lähetti Hitlerille onnittelusähkeen Sudeettialueiden valtauksen jälkeen ja toivoi, että ”Adolf Suuri” olisi vielä suosittu Britanniassa. Lehti tuki myös Neville Chamberlainin politiikkaa, etenkin Münchenin sopimukseen asti.


title: Daily Mail

text: Lehden linjaa muutti David English, joka aloitti 1971 kaksikymmenvuotisen uransa päätoimittajana. Samana vuonna lehti siirtyi tabloid-kokoon. Vuodesta 1992 lehteä on päätoimittanut Paul Dacre.


title: Ahvenet

text: Ahvenet (Percidae) on ahvenkalojen (Perciformes) heimo. Sen jäseniä elää makeassa ja murtovedessä pohjoisella pallonpuoliskolla. Heimoon kuuluu kolme alaheimoa ja 11 sukua, joissa on yhteensä 235 lajia. Suomessa tavataan kolme heimoon kuuluvaa lajia: ahven ("Perca fluviatilis"), kuha ("Sander lucioperca") ja kiiski ("Gymnocephalus cernuus")


title: Ahvenet

text: Kaikilla ahvenilla on kaksi selkäevää, joista etummaiset ruodot ovat jäykät piikit, takimmaisen ruodot pehmeämmät. Useimmat lajit elävät lähellä pohjaa, ja niillä on surkastunut uimarakko. Ahvenet ovat pääosin petoja, ja syövät selkärangattomia ja pieniä kaloja.


title: Ahvenet

text: Suurikokoisin laji on kuha, joka voi kasvaa yli metrin mittaiseksi, kun taas monet nuoliahvenet jäävät alle kymmensenttisiksi.


title: Ahvenkalat

text: Ahvenkalat (Perciformes) on viuhkaeväisten (Actinopterygii) luokkaan ja Neopterygii-alaluokkaan kuuluva kalalahko.


title: Ahvenkalat

text: Ahvenkaloihin kuuluu 40 % kaikista kalalajeista, ja se on selkärankaisten luokittelun suurin lahko. Ahvenkaloja tunnetaan yli 10 000 lajia. Ne jaetaan 18 alalahkoon ja nämä edelleen yli 150 heimoon.


title: Ahvenkalat

text: Useimmat ahvenkalat elävät merien rannikkovesissä, mutta noin 2 000 lajia on makean veden kaloja, ja toiset 2 000 lajia elää ainakin jossain elämänsä vaiheessa makeassa vedessä.


title: Ahvenkalat

text: Suomen kalastosta ahvenkaloihin kuuluvat ahven, kiiski, kuha, elaska, teisti, kivinilkka, tokot sekä pikku- ja isotuulenkala.


title: Ahvenkalat

text: Ahvenkaloihin kuuluu 18 alalahkoa:


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Ravansaaren rukoushuone oli luterilainen rukoushuone Viipurin kaupungin ulkosatama-alueeseen kuuluneella Ravansaarella.


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Ravansaarelaiset perustivat "Ravansaaren Rukoushuoneyhdistyksen" vuonna 1906, ja rukoushuonetta alettiin rakentaa vuonna 1908. Rakennuksen piirustukset laati rakennusmestari A. E. Ollikainen. Samoihin aikoihin suunniteltiin myös kirkon rakentamista ja oman seurakunnan perustamista, mutta nämä suunnitelmat eivät toteutuneet. Suunnitelmia yritettiin toteuttaa vielä myöhemminkin 1920- ja 1930-luvuilla, mutta huonoin tuloksin.


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Rukoushuone rakennettiin hirrestä, ja ulkoseinät vuorattiin laudoituksella vasta 1928. Rakennuksessa oli satulakatto, jonka päädyissä oli pienet ristit. Pääsisäänkäynti sijaitsi toisessa päädyssä, ja sen molemmin puolin oli matala ikkuna. Lisäksi sisäänkäynnin yläpuolella oli kolme ikkunaa, joiden yläosat olivat kolmiomaiset. Rakennuksen pitkillä sivuilla oli neljä korkeaa ikkunaa, joiden yläosat olivat myös kolmiomaiset. Lisäksi ikkunoiden yläruudut olivat värilliset.


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Rukoushuoneessa oli varsinaisen kirkkosalin lisäksi sakaristo ja eteinen. Alttarin yläpuolella oli aluksi vain risti, mutta vuonna 1926 rukoushuoneeseen saatiin taiteilija Väinö Kamppurin maalaama alttaritaulu. Alttaria vastapäätä pääsisäänkäynnin yläpuolella oli pieni lehteri, jossa ei kuitenkaan ollut urkuja.


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Ravansaaren rukoushuoneella sattui tulipalo vuonna 1931, ja varsinkin sisätilat kärsivät vaurioita. Tämän jälkeen rukoushuonetta korjattiin vähän laajemminkin. Uuden sisustuksen suunnitteli arkkitehti Jalmari Lankinen. Tuolloin hankittiin uudet penkit ja saarnastuoli. Lisäksi kamiinat korvattiin uuneilla ja sisämaalaus uusittiin.


title: Ravansaaren rukoushuone

text: Ravansaaren alue liitettiin Viipurin maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin 1932, mutta siitä ei aiheutunut muutoksia Ravansaaren rukoushuoneen omistusoloissa, sillä rukoushuoneen omisti rukoushuoneyhdistys. Korjaustöitä varten otettiin pankkilaina, joka maksettiin takaisin jatkosodan aikana, jolloin Ravansaarelle ei päästy palaamaan. Ravansaaren rukoushuoneyhdistyksen saamat korvausrahat lahjoitettiin Karjalatalon kappelin rakentamiseen.


title: Isobutaani

text: Isobutaani eli 2-metyylipropaani (CH), jonka rakennekaava on (CH)CHCH on normaaliolosuhteissa väritön ja tulenarka kaasu. Isobutaanin moolimassa on 58,08 g/mol, sulamispiste −159,6 °C, kiehumispiste −11,7 °C, itsesyttymislämpötila 460 °C ja CAS-numero 72-28-5. Isobutaani on suoraketjuisen butaanin isomeerinen muoto.


title: Isobutaani

text: Isobutaania voidaan erottaa maakaasusta tai -öljystä. Muita vaihtoehtoisia tapoja ovat sen erottaminen hiilivetyjen krakkauksen yhteydessä muodostuvasta kaasuseoksesta tai butaanin isomeroiminen katalyyttisesti. Isobutaanilla alkyloidaan 3 tai 4 hiiliatomia sisältäviä alkeeneja, jolloin saadaan haarautuneita heptaaneja tai oktaaneja, joita voidaan käyttää polttoaineiden lisäaineina nostamaan oktaanilukua. Alkylointi tapahtuu karbokationivälivaiheen kautta ja tässä prosessissa katalyyttinä käytetään alumiinifluoridia, vetyfluoridia tai rikkihappoa.


title: Isobutaani

text: Isobutaanin elintarvikkeiden E-koodi on E 943b. Elintarvikkeissa isobutaania käytetään lähinnä pakkauskaasuna tai ponneaineena.


title: Isobutaani

text: Isobutaanin kylmäainekoodi on R600a. Isobutaania käytetään yleisesti kodin kylmälaitteiden jäähdytysaineena Euroopassa.


title: Whistler

text: Whistler on noin 9 500 asukkaan kunta Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa, Rannikkovuorten välittömässä läheisyydessä.


title: Whistler

text: Whistler on hyvin suosittu lomakohde. Vuosittain noin kaksi miljoonaa turistia vierailee kunnassa, lähinnä kunnassa sijaitsevan Whistler Blackcomb -talviurheilukeskuksen laskettelurinteiden ja pyöräilyreittien vuoksi.


title: Whistler

text: Whistler myös toimi osittain vuoden 2010 Vancouverin talviolympialaisten kilpailupaikkana. Whistler Olympic Park -talviurheilukeskuksessa järjestettiin pohjoismaiset hiihtolajit sekä ampuma- ja alppihiihto, Whistler Sliding Centressä puolestaan kelkkailulajit: ratti-, ohjas- ja skeletonkelkkailu.


title: Juha Vuorinen

text: Juha Tapio Vuorinen (s. 31. maaliskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten "Juoppohullun päiväkirja" -kirjasarjastaan. Kirjasarjan ensimmäisestä osasta julkaistiin samanniminen elokuva 28. joulukuuta 2012. Tammikuun alussa 2013 elokuva sai ensi-iltansa myös Virossa.


title: Juha Vuorinen

text: Vuorinen on työskennellyt vuodesta 1983 radio- ja televisiotoimittajana, ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana. Hän teki ensimmäisen radio-ohjelmansa 16-vuotiaana Tapani Ripatin isännöimään "Ocsid"-ohjelmaan. Vuoden 2013 alussa Vuorinen palasi Radio Suomipopin "Aamulypsy"-ohjelmaan. Lisäksi hän tekee ”Vuorissaarna” ja "Annos Andalusiasta" -radiokolumneja Radio Suomipopiin. Vuorinen aloitti keväällä 2017 Nelosen "Hyvät ja huonot uutiset" -ohjelman panelistina.


title: Juha Vuorinen

text: Keväällä 1998 Vuorista pyydettiin kirjoittamaan huumoria keskus.net-portaaliin. Vuorinen oli juuri tehnyt radio-ohjelman Tarmo Mannista, jonka silloisen "Mielipuolen päiväkirja" -näytelmän kautta syntyi idea "Juoppohullun päiväkirjasta". Aluksi Vuorinen kirjoitti päiväkirjaa vain nettiin, mutta lukijoiden toivomuksesta se julkaistaisiin lopulta myös kirjana.


title: Juha Vuorinen

text: Ensimmäisen painotalon kieltäydyttyä painamasta ”tällaista paskaa” Vuorinen alkoi tehdä omakustanteita keravalaisessa kopioliikkeessä. Vuonna 2002 Like kiinnostui kirjan pokkariversion julkaisemisesta ja otti sen kustannettavaksi. Like ehti painaa kirjaa 36 000 kappaletta, kunnes Vuorinen otti oikeudet takaisin Diktaattori-kustantamolleen. Tammikuun 2013 loppuun mennessä ensimmäistä "Juoppohullun päiväkirjaa" oli myyty 200 000 kappaletta.


title: Juha Vuorinen

text: "Juoppohullun päiväkirja" -sarjan viides osa "Dokumentti" julkaistiin marraskuussa 2014. Sarjaa myydään myös Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Norjassa, Ruotsissa ja Virossa, jossa kirja on julkaistu nimellä "Joomahullu päevaraamat". Virossa on toistaiseksi julkaistu yhdeksän Vuorisen teosta. "Vaippaihottuma" nousi Viron myydyimmäksi kirjaksi heti ilmestyttyään ja on Vuorisen neljäs Viron top 10 -listalle noussut teos.


title: Juha Vuorinen

text: Vuorisen kirjat ovat lähes poikkeuksetta nousseet taskukirjalistojen kärkeen, ja hänen kaikki pokkarinsa ovat ylittäneet Kultapokkari-rajan, joka on Suomessa 20 000 myytyä kirjaa. Vuorinen julkaisee kirjansa yrityksensä Diktaattori Oy:n kautta. Vuorisen kirjoja on myyty Suomessa yhteensä yli kaksi miljoonaa kappaletta.


title: Juha Vuorinen

text: Toukokuussa 2008 Vuorinen alkoi kirjoittaa kolumneja Sanomaan kuuluvan Metro Live -lehden verkkosivuille. Tammikuussa 2011 Vuorisen kolumnit siirtyivät Iltalehden sivuille.


title: Juha Vuorinen

text: Huhtikuussa 2016 Vuorinen aloitti Apu-lehden kolumnistina.


title: Juha Vuorinen

text: Vuorinen on julkaissut vuodesta 2009 lähtien kerran vuodessa hyväntekeväisyyspokkarin, joiden tuottoa on ohjattu mm. ensi- ja turvakodeille.


title: Canadian Imperial Bank of Commerce

text: Canadian Imperial Bank of Commerce (paremmin tunnettu lyhenteellä CIBC) on yksi Kanadan suurimmista pankeista ja pörssiyhtiöistä. Pankkikonsernin osake noteerataan Toronton ja New Yorkin pörsseissä.


title: Canadian Imperial Bank of Commerce

text: Se muodostettiin 1. kesäkuuta vuonna 1961, kun vuonna 1867 perustettu The Canadian Bank of Commerce ja 1875 perustettu Imperial Bank of Canada yhdistettiin toisiinsa. Molemmat pankit oli perustettu kuninkaallisella erityissäädöksellä ("Royal Charter").


title: Canadian Imperial Bank of Commerce

text: CIBC:n pääkonttori sijaitsee Torontossa, Ontarion provinssissa. Pankin toiminta on keskittynyt Kanadan lisäksi myös Yhdysvaltoihin, Karibialle, Aasiaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Pankilla on yli 11 miljoonaa liikeyritys- ja yksityisasiakasta.


title: Canadian Imperial Bank of Commerce

text: Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 193. Se luokiteltiin samalla Kanadan 6. suurimmaksi pörssiyritykseksi. Yhtiön markkina-arvo oli 34,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria (toukokuussa 2017) ja liikevaihto 14,6 miljardia USD (2016).


title: Propaani

text: Propaani eli n-propaani (CH), jonka rakennekaava on CHCHCH, on normaaliolosuhteissa väritön, hajuton ja tulenarka kaasu. Se on suoraketjuinen alkaani, jonka moolimassa on 44,1 g/mol, sulamispiste −189,7 °C, kiehumispiste −42 °C, leimahduspiste −104 °C, itsesyttymislämpötila 450 °C ja CAS-numero 74-98-6.


title: Propaani

text: Propaania erotetaan tislaamalla maaöljystä tai -kaasusta. Sitä käytetään muun muassa kotitalouksissa ja teollisuudessa nestekaasuna seoksena butaanin kanssa. Kilogramma propaania sisältää energiaa 12,8 kWh (46 MJ). Propaanista valmistetaan myös lukuisia yhdisteitä, kuten eteeniä, propeenia, propanolia, isopropanolia ja propanaalia. Myös propaanin klooratut johdannaiset ovat merkittäviä teollisuuskemikaaleja.


title: Propaani

text: Turun yliopiston biokemian laitoksella on onnistuttu tuottamaan propaania Escherichia coli –bakteerin avulla. Tämä on ensimmäinen tunnettu propaania tuottava biosynteesimenetelmä.


title: Propaani

text: Propaanin elintarvikkeiden E-koodi on E 944. Elintarvikkeissa propaania käytetään lähinnä pakkauskaasuna tai ponneaineena.


title: Propaani

text: Propaanin palaessa syntyy hiilidioksidia (CO) ja vettä (HO).


title: Ercolano

text: Ercolano on kunta Italiassa, Napolin kaakkoispuolella Campaniassa. Kunta on perustettu lähelle Vesuviuksen purkauksessa tuhoutunutta Herculaneumin kaupunkia, mistä nykyinen kunta on myös saanut nimensä vuonna 1969. Tätä ennen se tunnettiin nimellä Resina.


title: Únětice-kulttuuri

text:
Únětice-kulttuuri () oli varhaispronssikautinen kulttuuri itäisessä Keski-Euroopassa
2300–1600 eaa. Tämä kulttuuri liittyy keskieurooppalaiseen kulttuurien kehityssarjaan, joka johti kelttien, mm. gallialaisten kulttuurin kehitykseen. Úněticen kulttuuria luonnehtivat tikarimaiset, kolmiomaiset terät, jotka saatettiin varttaa ikään kuin sota- tai uhrikirveeksi.
Úněticen kauppiaat aloittivat Keski-Euroopan ja Mykenen kulttuurin välisen kaupan.
Kulttuurin keskus oli alkujaan Määrin varhaisella metallialueella, laajemmin nykyisten Tšekin tasavallan,
itäisen Etelä- ja Keski-Saksan sekä eteläisen Länsi-Puolan alueella. Kulttuuri ulottui mm. eteläiseen Pohjois-Saksaan, Itävaltaan ja mahdollisesti Itä-Kroatiaan.
Saksan Únětice-kulttuuri näyttää esiintyneen yksittäisinä saarekkeina. Únětice-kulttuurissa noin 2000-1800 eaa. esiintyneet muutamat hautalahjoiltaan rikkaat haudat viittaavat silloin vallassa olleeseen vahvaan ylimystöön. Joitain Úněticen kulttuurin piirteitä levisi pronssikautiseen Isoon-Britanniaan asti.


title: Únětice-kulttuuri

text:
Tätä kulttuuria edelsi kellopikarikulttuuri, ja sitä seurasi tumuluskulttuuri, joka rakensi suuria kumpuhautoja. Únětice-kulttuuria on pidetty kellopikarikulttuurin ja nuorakeraamisen vasarakirveskulttuurin sulautumana. Myös
Únětice-kulttuuri rakensi enimmäkseen maalta tasaisia kuoppahautoja sekä kumpuhautoja ja tumuluskulttuuri oli suoraa jatkoa sille.Kulttuuri kävi kauppaa Ison-Britannian Wessex-kulttuurin kanssa. Vaikka erilaisia kupariseoksia tunnettiin, pronssi yleistyi vasta Únětice-kauden jälkeen. Pronssikautisten kulttuurien tapaan tässäkin kulttuurissa oli sosiaalista kerrostuneisuutta, ns. ylimystöä eli päälliköitä ja johtajia.


title: Tumuluskulttuuri

text: Tumuluskulttuuri ("hautakumpukulttuuri") oli keskipronssikautinen kulttuuri itäisessä Keski-Euroopassa n. 1600–1200 eaa. Kulttuuri tunnetaan siitä, että sen aikana eläneet ihmiset rakensivat suuria hautakumpuja, tumuluksia. Tumuluskulttuuri kehittyi aiempia esikelttiläisiä kulttuureja sotaisammaksi ja levisi siten laajemmalle. Ehkä pohjoisesta tullut hyökkäys luhisti tumuluskulttuurin.


title: Tumuluskulttuuri

text: Kulttuurin aikana kauppatiet etelän sivilisaatioista pohjoiseen pysyivät ennallaan ja osaksi voimistuivat. Lopulta kulttuurin alue kattoi osia Saksasta ja Ranskasta ja ulottui Unkariin asti. Tarkemmin kulttuuri ulottui Itä-Kroatiasta Unkariin, Tšekkiin, Slovakiaan, Etelä-Puolaan, Saksaan aivan sen pohjoisinta osaa lukuun ottamatta, Länsi-Ranskaan, Sveitsiin ja Itävaltaan. Kulttuuri jatkoi Uneticen kulttuurin perinteitä, mutta levisi sitä pohjoisemmaksi ja kaakkoisemmaksi. Myös jo Uneticen kulttuurissa rakennettiin hautakumpuja, mutta ne eivät olleet yleisiä. Hautakumpujen rakentaminen lienee tullut idästä Ukrainan ja Kazahstanin aroilta. Toisen vuosituhannen loppua kohden mentäessä kulttuuri muuttui sotaisemmaksi ja laajenemishaluiseksi. Tämä näkyy mm. raskaiden pronssimiekkojen käyttöön ottamisessa kolmiomaisten tikarikirveiden sijaan. Otettiin käyttöön metalliset rintapanssarit ja vahvasti suojaavat kilvet. Ilmestyi myös linnoitettuja asutuksia.. Linnoitettuja asutuksia ilmestyi arviolta 1600 eaa. myös Britteinsaarille joko Uneticen kulttuuriin kuuluvana tai siitä riippumattomana.


title: Tumuluskulttuuri

text: Hieman ennen vuotta 1000 eaa. kulttuurin alueella tapahtui hajaantumista, samoihin aikoihin kun eteläisiin sivilisaatioihin, Kreikkaan ja Turkkiin hyökättiin, ja laaja kansainvaellusten aalto uhkasi Egyptiäkin. Tumuluskulttuuri oli yksi kelttiläisen kulttuurin edeltäjistä. Tumuluskulttuurin jälkeen vallitsevaksi tuli asteittain uurnakenttäkulttuuri.


title: Sakoku

text: Sakoku (, ”suljettu maa”) tarkoittaa Japanin Tokugawa-sotilashallinnon Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla harjoittamaa eristäytynyttä ulko-ja kauppapolitiikkaa. Sakoku-järjestelmä kehittyi vähitellen useiden lakien myötä 1600-luvun alussa. Laeissa kauppaa eurooppalaisten kanssa rajoitettiin voimakkaasti ja japanilaisia kiellettiin matkustamasta ulkomaille kuolemanrangaistuksen uhalla. Maa ei kuitenkaan missään vaiheessa eristäytynyt täydellisesti, ja kauppaa käytiin edelleen Kiinan, Korean ja Alankomaiden kanssa. Sakoku-kausi päättyi, kun Yhdysvallat pakotti Japanin avautumaan ulkomaankaupalle vuonna 1853.


title: Sakoku

text: Noustuaan valtaan 1600-luvun alussa Tokugawa-hallinto ja sen ensimmäinen "shōgun" Tokugawa Ieyasu suhtautui hyvinkin myötämielisesti kaupankäyntiin – niin Kiinan ja Korean, kuin Kaakkois-Aasian valtioiden ja eurooppalaistenkin kanssa. Sakoku-järjestelmä kehittyi vähitellen 1640-luvulle mennessä: se ei syntynyt yhden säädöksen tai lain kautta, vaan vastauksena erilaisiin historallisiin tapahtumiin ja kehityskulkuihin. Japani ei koskaan eristäytynyt täydellisesti, vaikka Tokugawa-hallinto rajoittikin voimakkaasti ulkomaankauppaa ja kanssakäymistä eurooppalaisten kanssa. Ajatusta ”eristäytymisestä” voidaankin pitää eurosentrisenä: Arano Yasunorin mukaan sakoku on aasialaisessa kontekstissa nähty erityisenä vain siksi, että Japanin historiaa on pitkään leimannut eurooppalainen maailmankuva.


title: Sakoku

text: Ennen sakoku-kautta kauppa ulkomaiden kanssa oli hyvinkin vilkasta, ja merkittävä määrä japanilaisia asettui asumaan ympäri Aasiaa. 1500- ja 1600-luvuilla Japani tuotti noin kolmasosan maailman hopeasta. Portugalilaiset jesuiittalähetyssaarnaajat olivat vuoteen 1614 mennessä käännyttäneet jopa 250 000 japanilaista kristinuskoon. Tilanne muuttui radikaalisti 50 vuoden kuluessa. Ensimmäiset sakoku-säädökset annettiin ennen 1630-lukua. Kauppa eurooppalaisten kanssa rajoitettiin Hiradon ja Nagasakin satamiin, daimioita kiellettiin rakentamasta valtamerikelpoisia aluksia ja ulkomaankauppa sallitiin vain muutamille japanilaisille suvuille. Vuoteen 1640 mennessä portugalilaisten ja espanjalaisten pääsy maahan kiellettiin, kauppa hollantilaisten kanssa rajoitettiin Dejiman saarelle Nagasakiin ja japanilaisia kiellettiin poistumasta maasta kuolemanrangaistuksen uhalla. Kristinusko kiellettiin ja sitä kohtaan aloitettiin perusteellinen vaino, jonka ansiosta uskonto onnistuttiin lähes hävittämään maasta. Sakoku-säädöksinä tunnetaan erityisesti Tokugawa Iemitsun vuonna 1635 julistama laki.


title: Sakoku

text: Sakoku ei merkinnyt harkitsematonta, täydellistä sulkeutumista, vaan säädösten avulla Tokugawa-hallinto kykeni päättämään, minkälainen kaupankäynti oli hallinnon omien strategisten tavoitteiden kannalta järkevää. Sakoku ei myöskään kummunnut vihasta eurooppalaisia tai kristinuskoa kohtaan. Hallinto ei ollut niinkään kiinnostunut ”kristinuskon teologiasta tai eurooppalaisten tavoista” kuin oman poliittisen valtansa vahvistamisesta ja laajentamisesta daimioiden kustannuksella.


title: Sakoku

text:
Vaikka kanssakäyminen eurooppalaisten kanssa sakoku-säädösten aikana oli rajoittunutta, Japani ei ollut tietämätön länsimaista. Länsimainen tieto välittyi maahan Nagasakissa oleskelevien hollantilaisten kautta ("rangaku"), ja lännen laajamittainen poliittinen tutkimus aloitettiin 1780-luvulla sen aiheuttaman uhan noustua jälleen pintaan. Hallintoa alettiin vähitellen kehittää ulkopoliittisia tarpeita silmällä pitäen. Maassa saavutettiin hyvä hollannin kielen taso ja kohtalainen tietämys länsimaisesta yhteiskunnasta. Kun suurin haaste sakoku-politiikalle saapui 1850-luvulla, siihen kyettiin vastaamaan yllättävän onnistuneesti.
Eristäytymispolitiikka päättyi lopulta vuonna 1853, kun Yhdysvaltain laivasto ”mustine laivoineen” ("kurofune") kommodori Matthew Perryn johdolla pakotti Japanin avautumaan ulkomaankaupalle.


title: Sakoku

text: Historiankirjoituksessa sakoku-säädökset on yleensä esitetty negatiivisessa valossa. Länsimaissa eristäytymispolitiikka on nähty irrationaalisena tai luonnottomana: ulkomaankauppa olisi ollut Japanille hyväksi ja eristäytyminen johtui despotismista. Japanin talous kasvoi voimakkaasti 1800-luvun loppupuolella: jos sakoku-säädöksiä ei olisi ollut, maan ulkomaankauppa olisi saavuttanut korkean tason jo paljon aiemmin. Tämä näkemys jättää kuitenkin huomiotta todellisuuden sakoku-säädösten takana. Japanilla ei 1600-luvulla ollut juuri kaivannaisten lisäksi kauppatavaraa, josta eurooppalaiset olisivat olleet kiinnostuneita, eivätkä japanilaiset tarvinneet ulkomailta juuri muuta kuin joitakin luksustuotteita. Maa oli ruoantuotannon suhteen omavarainen ja maatalouden tuottavuus nousi huomattavasti 1600-luvulla. Tokugawa-hallinnon aika merkitsikin jonkinasteista taloudellista menestystä ja 250 vuotta kestänyttä rauhaa. Sakoku-politiikkaa voidaankin pitää sinänsä onnistuneena ja rationaalisena, samoin kun maan avautumiseen johtanutta politiikkaa 1850- ja 1860-luvuilla realistisena.


title: Sakoku

text: Termi ”sakoku” tuli japanin kieleen vasta vuonna 1801, kun Nagasakissa toiminut kääntäjä Shizuki Tadao keksi sanan kääntäessään Engelbert Kaempferin Japanin historiaa käsittelevän teoksen hollannista. Japanilaiset viittasivat rajoituksiin pikemminkin termillä "kaikin" (, ”merikiellot”): vastaavanlaisia rajoituksia olivat käyttäneet myös Korea ja Kiina ("haijin"). "Kaikin" olisikin nähtävä laajempana itäaasialaisena ilmiönä, joka ei ollut omaperäinen japanilainen keksintö.


title: Suppilopikarikulttuuri

text: Suppilopikarikulttuuri oli nuoremmalla kivikaudella Pohjoisessa Keski-Euroopassa vallinnut maanviljelykulttuuri, joka rakensi muun muassa megaliittihautoja. Kulttuuri vallitsi 4000 – 2700 eaa. Tämä kulttuuri oli varhaisin Pohjois-Saksan maanviljelykulttuuri noin 4500 eaa alkaen.


title: Suppilopikarikulttuuri

text:
Kulttuuri vaikutti Pohjois-Saksassa, Pohjois-Puolassa, Alankomaissa, Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa. Tätä maanviljelykulttuuria edelsi mesoliittinen Ertebøllen kulttuuri. Saksassa kulttuuria kutsutaan nimellä Trichterbecher eli TRB. Kulttuuri oli piikivipohjainen. Suppilopikarikulttuurin kannattajat rakensivat suuria
kivisiä hautoja, megaliittihautoja joihin liittyi maarakennelmia.


title: Suppilopikarikulttuuri

text: Suppilopikarikulttuurin jako Schleswig-Holsteinissa Tanskan ja Saksan rajan tienoilla.Suppilopkarikulttuuria esiintyi Alankomaista Puolaan, sekä Tanskaan ja Etelä-Ruotsiin. Josef Kostrzewski lajitteli kulttuurin viiteen alueelliseen ryhmään: