title: Go

text: Ennen Kiinan teollistumista go oli suosittu peli ylimystön keskuudessa samalla, kun Xiangqi (Kiinalainen shakki) oli suurten massojen eli tavallisen kansan peli. Gota pidettiin kalligrafian, maalaamisen ja Guqin soittamisen lisäksi yhtenä kiinalaisen oppineen ("Junzi") perustaitona, joita sen aikaisen oppineen kuului harjoittaa.


title: Go

text: Go levisi vähitellen Kiinasta Japaniin 600-luvulla ja se saavutti suuren suosion keisarillisessa hovissa 700-luvulla. 1600-luvun alkuun mennessä gota pelattiin julkisesti Japanissa. Gon kehityksen merkittävin vaihe Japanissa alkoi 1600-luvun alussa, jolloin perustettiin neljä valtion tukea nauttivaa koulukuntaa. Nämä neljä koulukuntaa nostivat pelaamisen tasoa merkittävästi. Merkittävin koulukunta oli Hon’inbō, josta myös nousi kaksi gon historian arvostetuinta pelaajaa: Dōsaku (1645–1702) ja Shūsaku (1829–1862). Koulukunnat kehittivät gohon budolajin kaltaisen pelaajien luokittelujärjestelmän. Valtion tuki koulukunnille lakkautettiin Meiji-restauraation yhteydessä ja niiden toiminta hiipui.


title: Go

text: 1900-luvun alkupuolella japanilaiset gon pelaajat perustivat oman ammattilaisorganisaationsa (Nihon Ki-in) ja go-turnausten sponsorointi yleistyi. 1900-luvun loppupuolella myös Kiinaan ja Koreaan perustettiin samankaltaiset ammattilaisorganisaatiot, joiden puitteissa japanilaisten ammattilaisten etumatka kurottiin kiinni.


title: Go

text: Go on ollut ennen 1900-lukua länsimaissa käytännössä tuntematon peli. 1900-luvun aikana go on kuitenkin levinnyt laajalle ja kerännyt tuhansia harrastajia ympäri maailmaa. Suomessa järjestäytynyt kerhotoiminta alkoi 1970-luvulla. Go on edelleenkin maailmanlaajuisessa jatkuvassa kasvussa esimerkiksi Internet-pelaamisen ansiosta.


title: Go

text: Vuoden 2000 tienoilla Japanissa julkaistu Hikaru no Go -manga – ja myöhemmin televisiossa esitetty sarjakuvaan perustuva anime – nosti gon pinnalle japanilaisen nuorison keskuudessa. Tammikuussa 2004 gon suosiota levittänyt anime-sarja esitettiin myös Yhdysvalloissa.


title: Go

text: Gon pelaamiseen käytetään pelilautaa ("goban") ja valkoisia sekä mustia pelinappuloita, "kiviä" ("goishi"). Kiviä on yleensä 180 valkoista ja 181 mustaa. Kivet valmistetaan perinteisesti liuskekivestä (mustat) ja simpukankuorista (valkeat). Koska ”simpukkakivet” ovat koko lailla arvokkaita, useimmiten pelataan lasista tehdyillä kivillä. Muoviset kivet ovat vielä lasikiviäkin halvempia, mutta niitä käytetään harvoin, koska lasikivet ovat sopivamman painoisia sekä tuottavat napakamman äänen laudalle pelattaessa. Kiviä säilytetään yleensä tarkoitukseen tehdyissä kupeissa ("goke"), mutta mikä tahansa muukin astia käy. Go-lauta on perinteisesti puuta ja siihen on piirretty 19 pysty- ja vaakaviivan (18 × 18 ruudun) muodostama ristikko, jossa on yhteensä 361 viivojen risteyskohtaa.


title: Go

text: Aloittelijat harjoittelevat pelimekaniikkaa usein pienemmillä laudoilla, joissa on joko 9 × 9 tai 13 × 13 risteyskohtaa. Periaatteessa gota voi pelata minkä kokoisella laudalla tahansa. Pienemmällä laudalla pelatessa säännöt kuitenkin muuttuvat hieman (tasoituskivien määrä ja niiden asettelu).


title: Go

text: Perinteisesti go-lauta on 1,5 shakua (45,45 cm) pitkä ja 1,4 shakua (42,42 cm) leveä. Aloittelijoita usein hämmästyttääkin se, ettei lauta olekaan neliön muotoinen. Laudan pituus on suurempi kuin sen leveys suhteessa 15:14. Laudan ”kummallisen” muodon on esitetty johtuvan kahdesta syystä. Ensinnäkin pelaajien istuessa laudan äärellä he näkevät sen niin, että se näyttää lyhyemmältä. Tämän takia lauta asetetaan pelaajien väliin niin, että sen leveyttä suurempi pituus luo illuusion, jossa lauta näyttää neliöltä. Toisen selityksen mukaan japanilaisen estetiikan mukaan symmetrisen muodon käyttäminen kuvastaa ”huonoa makua”.


title: Go

text: Oikeaoppisesti valmistettujen pelikivien mustat kivet ovat hieman valkoisia suurempia. Syynä tähän on optinen illuusio; valkoiset kivet näyttävät laudalla isommilta kuin mustat. Mustat kivet tehdään siis isommiksi, jotta ne näyttäisivät laudalla samankokoisilta valkoisten kanssa. Kivien kokoero ei kuitenkaan ole kovin suuri, ja useimmilta pelaajilta tämä yksityiskohta jää huomaamatta. Perinteisesti kiveä pidellään etu- ja keskisormien päiden välissä, ja se asetetaan laudalle niin, että siitä kuuluu pieni, mutta selvä ”klik”-ääni.


title: Go

text: Gota voi pelata hyvinkin yksinkertaisilla ja halvoilla pelivälineillä, kuten esimerkiksi vanerilevyllä ja maalatuilla pikkukivillä. Monet pelaajat arvostavat kuitenkin laadukkaita pelivälineitä ja ovat myös valmiita maksamaan niistä. Kalleimmat go-varustepaketit (lauta, kivet ja kupit) kipuavat hinnaltaan satoihin, jopa tuhansiin euroihin.


title: Go

text: Peliä pelataan myös useilla tietokoneohjelmilla, joita on kehitetty kotitietokoneiden lisäksi muun muassa useille pelikonsoleille, kämmentietokoneille sekä matkapuhelimille. Useat ohjelmat mahdollistavat myös pelaamisen Internetissä.


title: Go

text: Gon säännöistä on muutamia laajalti käytettyjä muunnelmia, jotka voidaan karkeasti jakaa japanilais- ja kiinalaistyylisiin sääntöihin. Kaikki muunnelmat kuitenkin kuvailevat strategisesti ja taktisesti saman pelin – erot ovat lähinnä pisteidenlaskun yksityiskohdissa ja harvinaisten poikkeustapausten käsittelyssä. Aloittelijan näkökulmasta kaikki säännöt ovat käytännössä samanlaisia.


title: Go

text: Säännöt ovat peräisin pitkästä historiallisesta perinteestä, jossa ne eivät esiintyneet tarkoissa formalisoiduissa muodoissa. Nykyään tarvitaan kuitenkin selkeitä sääntöjä ja gon säännöistä onkin kirjoitettu monia toisistaan poikkeavia kokonaisuuksia, jotka kuitenkin sisältävät samat perusperiaatteet. Säännöt ovat yksinkertaisia ja ne voidaan esittää lyhyesti yhdeksällä säännöllä. Tässä esitetään yksi sääntöjen yksinkertaistettu japanilaistyylinen kokoelma:


title: Go

text: 1. Peliä pelaa kaksi pelaajaa. Toinen pelaa mustilla ja toinen valkeilla kivillä. Musta aloittaa pelin.


title: Go

text: 2. Aluksi lauta on tyhjä. Pelaajat asettavat vuorotellen yhden kiven kerrallaan laudalle. Pelaaja voi myös halutessaan olla laittamatta kiveä eli "passata". Peli jatkuu kunnes kumpikaan ei enää halua laittaa laudalle kiviä eli molempien pelaajien passattua peräkkäin.


title: Go

text: 3. Kivet asetetaan laudalle piirrettyjen viivojen risteyskohtiin. Pelaaja saa asettaa kivensä mihin tahansa laudalla olevaan tyhjään viivojen risteyskohtaan elleivät säännöt 7 tai 8 sitä kiellä.


title: Go

text: 4. Asetettua kiveä ei enää siirretä paitsi jos se poistetaan laudalta säännön 6 mukaisesti.


title: Go

text: 5. Pelaaja, jolla on enemmän aluetta ja vankeja (vastustajan vangittuja kiviä) yhteensä voittaa pelin. Valkoinen saa lisäksi ylimääräisiä pisteitä (komi), koska mustalla on pelin aloittajana etu puolellaan.


title: Go

text: 6. Kiviryhmä jää vangiksi, eli poistetaan laudalta, silloin kun se menettää kaikki vapautensa eli yhteytensä vielä tyhjään viivojen risteyskohtaan.


title: Go

text: 7. Kiveä ei saa asettaa sellaiseen paikkaan, jossa sillä ei olisi yhtään vapautta, jos se ei vangitse yhtään vastustajan kiveä. "Itsemurha" on siis kielletty.


title: Go

text: 8. Toistokielto – Kiveä ei saa pelata niin, että laudalla aikaisemmin ollut "koko laudan" tilanne toistuisi.


title: Go

text: 9. Tasoituspeli – Vahvempi pelaaja pelaa valkeilla. Musta pelaa ensimmäisenä siirtonaan pelaajien tason erotuksen verran mustia kiviä. Näiden kivien paikat on merkitty lautaan.


title: Go

text: Gon lopullisena tavoitteena on alueen muodostus. Alue on ryhmä vapaita viivojen risteyskohtia, joita vain omat kivet ympäröivät. Vaikka vastustajan kivien vangitsemisesta saakin pisteitä, on se vain eräs keino alueen valtaamiseen ja vastustajan aseman heikentämiseen. Kivien vangitseminen ei ole gon pääasiallinen tarkoitus.


title: Go

text: Pelin päättyessä molemmat pelaajat laskevat valtaamansa alueet ja vangitsemansa vastustajan kivet. Kukin vapaa viivojen risteysalue on yhden pisteen arvoinen. Vangitkin ovat yhden pisteen arvoisia vangitsijalleen. Vangeiksi lasketaan jo vangittujen kivien lisäksi myös ne kivet, jotka pelin päättyessä ovat sellaisessa asemassa, josta niitä ei enää voi pelastaa (Esimerkiksi viereisessä kuvassa mustan ryhmä vasemmassa alanurkassa on "kuollut"). Mikäli pelaajien välille syntyy erimielisyyttä siitä, mitkä ovat kuolleita kiviä, tulee kiista ratkaista jatkamalla peliä niin kauan, kunnes kiistanalaiset kivet on vangittu tai todettu selvästi eläviksi. Elävät ja kuolleet kivet määritellään tarkemmin "".


title: Go

text: Yleensä gossa menetellään siten, että vangeilla vähennetään vastustajan pisteitä, eikä kasvateta omia. Tämä tarkoittaa sitä, että vangit asetetaan takaisin laudalle vastustajan alueelle, jolloin vastustaja menettää hallitsemiaan vapaita viivojen risteyskohtia eli pisteitään vankien lukumäärän verran. Näiden kivien vangitsija ei enää saa näistä takaisin asetetuista kivistä pisteitä. Valkoinen saa lähes aina "komin" eli ylimääräisiä tasoituspisteitä lopulliseen pistemääräänsä korvaukseksi siitä, että musta saa aloittaa pelin.


title: Go

text: Viereisessä kuvassa valkea saa 32 pistettä alueistaan ja 16 pistettä vangeistaan eli yhteensä 48 pistettä. Musta saa vain neljä pistettä. Valkoinen voi viedä mustalta nämä neljä pistettä laittamalla saamiaan vankeja laudalle, jolloin sekä valkea että musta menettävät molemmat neljä pistettä. Laskettiinpa tulos miten tahansa, valkea voittaa 44 pisteellä. Gossa voittaja ilmoitetaan esimerkiksi näin: valkea voittaa 5 pisteellä.


title: Go

text: Gossa laudalle jää useinkin sellaisia yksittäisiä tyhjiä risteyskohtia, joita ympäröivät molempien pelaajien kivet. Näillä risteyskohdilla ei ole selvää omistajaa, eikä niistä saa yhtään pistettä. Jos risteyskohtaan pelaaminen ei muuta pistetilannetta, näitä risteyskohtia kutsutaan "dame"iksi ja ne täytetään pelikivillä viimeistään pistelaskentavaiheessa, jolloin pisteiden laskeminen helpottuu.


title: Go

text: Kivien mahdollinen loppuminen ei saa vaikuttaa pelin kulkuun tai sen tulokseen millään lailla. Mikäli pelaajalta loppuvat pelikivet, on niitä hankittava hänelle lisää. Hätätapauksessa puuttuvat pelikivet voi korvata jollain muulla materiaalilla, kuten esimerkiksi napeilla. Lisää kiviä voi hankkia myös vaihtamalla vankeja. Jos molemmilla pelaajilla on esimerkiksi vähintään kymmenen vankia, molemmat pelaajat voivat vähentää vankikupistaan kymmenen kiveä ja antaa ne takaisin vastustajalle. Yleensä kivet loppuvat vain kun kiviä on alkujaankin ollut merkittävästi vähemmän kuin 180.


title: Go

text: Pelatulla kivellä on neljä vapautta eli tyhjää viivojen risteyskohtaa sen ylä- ja alapuolella sekä molemmilla sivuilla. Laudan reunaan sijoitetulla kivellä niitä on vain kolme ja laudan nurkassa olevalla kivellä niitä on vain kaksi. Vierekkäin pelatut kivet muodostavat vapauksien kannalta yhtenäisen kokonaisuuden. Esimerkiksi kahden vierekkäisen kiven ketjulla vapauksia on kuusi.


title: Go

text: Kun kiven tai kiviketjun eli ryhmän kaikki vapaudet on täytetty vastapuolen kivillä, on kivi tai kiviketju syöty ja se pitää poistaa laudalta. Vangittujen kivien "alta" paljastuu vangitsijalle nyt hänen hallinnassaan oleva uusi alue. Vangitut kivet säilyttää vangitsija erillään muista kivistä pelin loppuun asti. Yleensä tämä säilytys tapahtuu nimenomaan go-kiville valmistettujen kuppien ylösalaisin käännettyjen kansien päällä. Kivi tai kiviryhmä, jolla on vain yksi vapaus on "atariksi" kutsutussa tilanteessa, jossa se uhkaa tulla syödyksi seuraavalla vuorolla.


title: Go

text: Kiveä ei saa asettaa paikkaan, jossa sillä ei olisi yhtään vapautta paitsi jos juuri tämän kiven asettamisella saadaan vangittua yksi tai useampi vastustajan kivi, jolloin ne poistetaan laudalta ja ne luovuttavat näin asetetulle kivelle ainakin yhden sen tarvitseman vapauden. Itsemurhakielto ei siis koskaan kiellä siirtoa, jolla voidaan vangita vastustajan kiviä. Viereisessä kuvassa musta voi siis vangita yhden valkean kiven.


title: Go

text: Toistokielto koskee yllä kuvattua tilannetta, jossa musta saa vangita valkoisen kiven. Jos valkoinen yrittäisi samaa heti mustan siirron jälkeen, se johtaisi takaisin yllä kuvattuun tilanteeseen ja musta voisi vuorostaan vangita valkoisen, ja tätä vangitsemista voitaisiin jatkaa loputtomiin. Tämän estämiseksi toistokielto kieltää nyt valkoista vangitsemasta mustaa, koska koko laudalla aikaisemmin ollut tilanne toistuisi. Valkoisen on siis pelattava johonkin muuhun lailliseen kohtaan, jolloin koko laudan tilanne muuttuu. Jos musta vastaa tähän pelaamalla myös muualle, valkoinen voi seuraavalla siirrollaan jälleen vangita mustan kiven, jolloin paikallinen tilanne palautuu kuvassa esitettyyn. Jos musta ei halua vastata muualle, hän voi tietenkin päättää tilanteen pelaamalla kiven omien kiviensä keskelle.


title: Go

text: Gon hyviä puolia on se, että hyvinkin eritasoiset pelaajat voivat pelata keskenään mielenkiintoisen ja kummallekin haastavan pelin gon tasoitusjärjestelmän ansiosta. Tasoitus tapahtuu siten, että musta (heikompi pelaaja) asettaa ennen pelin alkua laudalle pelaajien tasoerosta (luokitusjärjestelmässä) riippuvan määrän tasoituskiviä. Tämän jälkeen valkea aloittaa pelin. Tasoituskivet tasoittavat merkittävästi pelaajien voimasuhteita antaessaan heikommalle pelaajalle paremman strategisen aseman.


title: Go

text: Tasoituskiviä ei aseteta pelaajan valintojen mukaan, vaan ne on kivien lukumäärästä riippuen laitettava laudalle säännöissä määriteltyihin paikkoihin. Tasoituskivien paikat on merkitty lautaan pienillä mustilla pisteillä. Tasoituskivien lukumäärä vaikuttaa niiden sijaintiin laudalla seuraavasti (katso viereistä kuvaa):Mikäli tasoituspelissä pelaajien välinen tasoero ("luokitusjärjestelmässä") oikeuttaisi heikomman pelaajan saamaan vain yhden tasoituskiven, saa heikompi pelaaja vain etuoikeuden pelata mustilla (tavallisesti ilman "komia"). Tasoituskiviä ei yleensä voi antaa yhdeksää enempää. Mikäli pelaajien välinen tasoero kuitenkin oikeuttaisi toisen pelaajan saamaan tasoituskiviä enemmän kuin yhdeksän, niin tällöin pelaajien välisen tasoeron katsotaan olevan niin suuri, että peli on lähinnä opetuspeli, jossa valkoinen opettaa mustaa.


title: Go

text:
Valkoisen lopulliseen pistemäärään lisätään aina "komin" verran pisteitä korvaukseksi mustan saamasta aloitusedusta. Nykyään yleisimmin käytetty komi on 6,5 pistettä. Komiin liitetään yleensä puolikas piste, jotta tasapelit vältetään. Komin suuruus voi kuitenkin vaihdella pelin luonteen mukaan:
Tasapelit pyritään välttämään erityisesti turnauksissa. Jos tasapelit eivät haittaa turnausjärjestelyjä, voidaan tasa-alkupeleissä käyttää esimerkiksi 7 pisteen komia ja tasoituspelit voidaan pelata ilman komia.


title: Go

text: Komin arvo pyritään valitsemaan niin, että mustan ensimmäisen siirron etu hyvitetään täysimittaisesti valkoiselle. Kun ammattilaispeleissä mustilla kivillä voitetaan selvästi yli 50 % peleistä, komin arvoa on perinteisesti kasvatettu. Toistaiseksi ammattilaispeleissä käytettyä komia ei ole jouduttu vähentämään.


title: Go

text: Pelaajat sopivat keskenään tai arpovat sen, kumpi pelaa mustilla. Arpominen tapahtuu siten, että toinen pelaajista ottaa suljettuun kouraansa joukon valkoisia kiviä. Toinen pelaaja asettaa laudalle yhden tai kaksi mustaa kiveä ja näin arvaa onko valkoisia kiviä parillinen (kaksi mustaa kiveä) vai pariton (yksi musta kivi) määrä. Mikäli arvaus on oikein, saa hän pelata mustilla. Arvauksen ollessa väärin saa valkoisia kiviä kourassaan pidellyt pelata mustilla. Tätä arpomistapaa kutsutaan "nigiriksi". Turnauksissa värit on voitu määrätä jo etukäteen, jolloin nigiriä ei käytetä.


title: Go

text: Etenkin turnauksissa sekä Internetissä pelatessa käytetään yleensä pelikelloa, jonka tarkoitus on joko estää pelin pitkittymistä tai nostaa pelin tempoa. Erityisen nopeita pelejä (10 minuuttia per pelaaja, tai vähemmän) kutsutaan pikapeleiksi (engl., alun perin salama). Pelaajat käynnistävät kellon pelin alussa ja painavat omaa nappiansa kellossa jokaisen tekemänsä siirron jälkeen. Tietokoneiden go-ohjelmien virtuaaliset pelikellot ovat automaattisia, eli niitä ei tarvitse erikseen painaa siirron tekemisen jälkeen.


title: Go

text: Yleisesti käytössä on kolme erilaista aikatyyppiä: absoluuttinen, perinteinen byoyomi sekä kanadalainen byoyomi. Näiden lisäksi käytetään yhdistelmiä, joissa absoluuttisen ajan jälkeen jatketaan byoyomilla.


title: Go

text: Molemmille pelaajille on asetettu oma enimmäisaika jonka siirtojen tekemiseen voi yhteensä käyttää. Molemmilla pelaajilla voi siis olla esimerkiksi 45 minuuttia aikaa. Pelaajan aika alkaa kulua vastustajan vuoron päätyttyä kun vastustaja painaa kelloa, ja lakkaa kulumasta vastustajan vuoron ajaksi pelaajan oman vuoron päätyttyä, kun pelaaja itse painaa kelloa. Mikäli pelaajan aika loppuu, hän häviää.


title: Go

text: "Absoluuttisen" peliajan loputtua pelaajan pelaamista rajoittaa aikaraja (yleensä 60 tai 30 sekuntia), jonka puitteissa hänen tulisi tehdä jokainen yksittäinen siirtonsa. Mikäli siirtoa ei tämän aikarajoituksen puitteissa tehdä, pelaajan katsotaan menettäneen yhden byōyomi-jaksoistaan.. Pelaajalla on tietty määrä byōyomi-jaksoja. Mikäli pelaajan byōyomi-jaksot loppuvat, hän häviää pelin. Mikäli pelaaja onnistuu suorittamaan siirtonsa aikarajan puitteissa, pelaajan vuoro päättyy eikä hän menetä ainuttakaan byōyomi -jaksoa.


title: Go

text: Pelaajan byōyomi-jakson kuluttua loppuun alkaa hänen seuraava byōyomi-jaksonsa kulua, mikäli hänellä on niitä jäljellä. Jokainen loppuun kulunut byōyomi-jakso lasketaan menetetyksi. Kesken "jäänyt" byōyomi-jakso alkaa alusta pelaajan seuraavalla vuorolla.


title: Go

text: Aikarajasta pitää tyypillisesti huolen erillinen henkilö, joka varoittaa ajan loppumisesta laskemalla sekunteja taaksepäin (jap. byō = sekunnit, yomi = lukeminen). Sekuntien ääneen laskemista varten on kehitetty myös kello, joka on piipityksellään ja myöhemmin myös puheellaan saavuttanut legendaarisen maineen turnausten häiritsijänä.


title: Go

text: Kuin perinteinen byōyomi, mutta yhdelle jaksolle on määrätty jakson pituuden lisäksi myös kyseisessä ajassa pelattava kivimäärä. Pelaajan pitää siis tehdä esimerkiksi viisitoista siirtoa viidessä minuutissa. Jos pelaaja saa pelattua kyseisen kivimäärän asetetussa ajassa, alkaa jakso uudelleen. Mikäli aika jaksossa loppuu kun kiviä on vielä jäljellä, pelaaja häviää pelin.


title: Go

text: Go on säännöiltään yksinkertainen, mutta sen strategia ja taktiikka ovat vivahteikkuudeltaan ylivertaisia muihin lautapeleihin verrattuna. Gon perusajatus on alueen valtaaminen. Alueen valtaamiseen ja sen puolustamiseen on monia eri lähestymistapoja.


title: Go

text: Aloittelijat aloittavat pelin usein vain asettelemalla kiviä sattumanvaraisesti pitkin lautaa. Aloittelijat oppivat kuitenkin pian gon perusstrategiat ja hyvän tavan aloittaa peli. Tämä artikkelin osio raapaisee gon strategian pintaa. Aihetta syvemmin tarkastelee runsas määrä ammattilaispelaajien laatimia kirjoja.


title: Go

text: Laudalla olevia kiviä on helpompi puolustaa, jos ne kytketään yhteen ryhmiksi. Vastustajan on tällöin täytettävä ryhmän kaikki vapaudet vangitakseen sen. Tämä on tietenkin paljon vaikeampaa kuin yksittäisen kiven vangitseminen. Kivet kytketään yhteen asettamalla ne vierekkäisiin viivojen risteyskohtiin, jolloin ne muodostavat ryhmän.


title: Go

text: On taktisesti järkevää yrittää estää vastustajaa kytkemästä kahta ryhmäänsä yhdeksi isoksi ryhmäksi. Tämä voidaan estää "leikkaamisella". Leikkaaminen tarkoittaa sitä, että pelaaja pelaa yhden tai useamman kiven niin, että se estää vastustajaa yhdistämästä kahta ryhmäänsä toisiinsa. Leikkaajakivet on siis pelattu kahden toisiaan lähestyvän vastustajan ryhmän väliin niin, etteivät ne voi enää yhdistyä.


title: Go

text: Jos ryhmä kiviä menettää viimeisenkin vapautensa, se poistetaan laudalta (vangitaan). Omia ryhmiä on erittäin tärkeää pitää silmällä vangitsemisen uhalta, sillä vangitsija saa kaappauksilla pisteitä vankikivien muodossa, uusia aluevaltauksia sekä etenkin vaikutusvaltaa ympäröiviin tilanteisiin.


title: Go

text: Jos oma ryhmä uhkaa tulla piiritetyksi eikä piiritystä voi enää estää, on uhattavalle ryhmälle kaappauksen estämiseksi luotava kaksi aluetta, jonne vastustaja ei voi pelata. Näitä tyhjiä kohtia kutsutaan "silmiksi". Jos silmät ovat oikein tehtyjä, ei vastustaja voi vangita ryhmää piirittämisestä huolimatta. Vastustaja ei voi täyttää näitä silmiä, koska se olisi yhdelle kivelle itsemurha. Yhden silmän ryhmän voi kaapata piirittämällä sen ja sen jälkeen täyttämällä silmä. Tällöin ryhmältä katoaa viimeinen vapaus ja se vangitaan. Piiritettyjä ryhmiä, joilla ei ole kahta silmää kutsutaan tämän takia kuolleiksi ryhmiksi.


title: Go

text: Ryhmällä voi aluksi näyttää olevan kaksi silmää (kuten oheisessa kuvassa mustan ryhmä vasemmassa alanurkassa). Sillä voi olla yksi aito silmä ja yksi tai useampi "valesilmä". Valesilmä näyttää aidolta, koska siihen ei tilapäisesti voi asettaa kiveä. Syvempi tarkastelu osoittaa ryhmän olevan vangittavissa oikealla siirtosarjalla.


title: Go

text: Suurin osa keskipelistä kuluu yleensä vastustajan heikkojen ryhmien kimppuun hyökkäilemiseen ja omien ryhmien puolustamiseen. On kuitenkin tärkeää muistaa, että gossa pyritään saamaan mahdollisimman iso alue laudasta omaan hallintaan. Tällöin keskipelissä tapahtuvan hyökkäilyn pääasiallinen tarkoitus ei ole vangita vastustajan ryhmiä, vaan saavuttaa strategisesti edullisia asemia alueiden valtaamiseen (uusien tai vastustajan). Hyökkäyksiä käytetään myös vastustajan "häiritsemiseksi", jolloin vaikeutetaan hänen mahdollisuuksiaan vallata alueita.


title: Go

text: Go-peli sisältää aina kolme jaksoa: alkupelin (jap. "fuseki"), keskipelin (jap. "chūban") sekä loppupelin (jap. "yose"). Alkupelissä yleensä keskitytään ensimmäisenä pelaamaan kiviä laudan nurkkiin ja sen jälkeen laajentamaan pelaamista laitoihin. Keskipeli ja loppupeli sen sijaan tapahtuvat koko laudalla. Alkupelissä tehdyillä virheillä voi olla kohtalokkaitakin seurauksia pelin lopputuloksen kannalta. Tämän takia alkupelin ja sen monien avausteorioiden eli josekien tunteminen on gon pelaajalle äärimmäisen tärkeää. Keskipelissä pelaajat pyrkivät saamaan mahdollisimman suuria alueita laudasta haltuunsa, käyttäen hyväkseen alkupelissä rakentamiaan asemia.


title: Go

text: Loppupelissä pelaajat ovat vallanneet itselleen jo lähes koko laudan. Vain pieniä alueita on enää vapaana. Loppupelissä ei ole kovinkaan monta kannattavaa siirtoa enää jäljellä ja kokeneet pelaajat pystyvät laskemaan jokaisen jäljellä olevan siirron arvon. Tällöin he pystyvät pelaamaan jäljellä olevat siirrot itselleen edullisimmassa järjestyksessä ansaiten siten mahdollisimman paljon pisteitä. Siirtojen arvojen laskeminen on haastavaa ja siinä on helppo erehtyä. Tämän taidon hallitseminen on kuitenkin yksi tärkeimmistä go-pelaajan tarvitsemista taidoista ja se on koko loppupeli-vaiheen perusta.


title: Go

text: Yleisin go-pelaajien käyttämä luokitusjärjestelmä tulee Japanista ja se on budolajien kaltainen. Amatööripelaajat jaetaan kyū-tasoihin, jotka alkavat noin 30 kyūsta (vasta-alkaja) ja nousevat 1 kyūhun. Kyū-tasojen jälkeen tulevat dan-tasot alkaen 1 danista ja nousten 8 daniin asti. 1 danin katsotaan hallitsevan ja ymmärtävän pelin eri osa-alueiden perusteet. 8 dan-luokituksia myönnetään amatöörien maailmanmestaruuden voittaneille. Suurin osa gon vakituisista harrastajista pelaa noin 10 kyūn ja 3 danin välisellä tasolla.


title: Go

text: Tasoituspeleissä pelaajien välisten luokitusten ero määrää tasoituskivien määrän. Näin pelaaja, jonka luokitus on 4 kyū, antaisi 11 kyūlle seitsemän tasoituskiveä (11–4 = 7) ja saisi 2 danin tasoiselta vastustajaltaan viisi kiveä. Vastaavasti pelaajan luokitus määräytyy sen mukaan, monenko kiven tasoituksella hän pystyy pelaamaan tasaväkisiä pelejä muita pelaajia vastaan.


title: Go

text: Japanilaisten, korealaisten ja kiinalaisten ammattilaisten luokitukset alkavat 1 danista eli "shodanista". Ylin ammattilaisluokitus on 9 dan. Ammattilaisten 1 dan on huomattavan paljon vastaavaa amatööriluokitusta vahvempi. Ammattilaisluokituksia ei käytetä suoraan pelaajan vahvuuden tai tasoituskivien määrittämiseen vaan ne kertovat ennemminkin pelaajan kokemuksesta ja aiemmasta menestyksestä.


title: Go

text: 10 dan (十段, jūdan) ei ole luokitus, vaan arvonimi, jota pitää hallussaan samannimisen japanilaisen ammattilaisturnauksen voittaja. Hallitseva 10 dan on Shinji Takao .


title: Go

text:
Käyttäytyminen gota pelatessa voi olla "vapaata" epävirallisissa kotipeleissä, mutta usein kerhoissa ja turnauksissa on jopa pakollista noudattaa tiettyjä kohteliaisuussääntöjä. Tässä on esitetty muutama kohtelias tapa pelata:
Yleensä go ja shakki nähdään idän ja lännen strategisen ajattelun ruumiillistumina. Gossa peli alkaa tyhjältä laudalta. Siinä keskitytään rakentamaan itselleen alueita monien taisteluiden kautta ja lopussa pisteisiin perustuva vertailu ratkaisee voittajan. Shakki taas on loppukeskeinen peli, sillä siinä pyritään tappamaan vastapuolen yksilöllinen pelinappula (kuningas).


title: Go

text: Samanlaista vertailua on tehty myös Backgammonin, shakin ja gon, kolmen ehkä kaikkein vanhimpien yhä pelattavien lautapelien kesken. Backgammon voidaan nähdä pelinä, jossa ilmenee ihmisen suhde kohtaloon, koska myös uhkapelinä tunnetussa Backgammonissa nopilla on pelin kulkuun suuri merkitys. Shakki puolestaan kuvaa toisiaan kohti marssivine hierarkkisine sotilasrivistöineen ihmisen suhdetta toisiin ihmisiin. Gon tasoitusjärjestelmän ansiosta eritasoiset pelaajat voivat pelata keskenään tasaväkisesti. Tasoitusjärjestelmän ansiosta jokainen pelaaja myös tuntee oman vahvuutensa verrattuna toisiin pelaajiin. Go voidaankin nähdä eräänlaisena itsekehittymisen mittarina, ihmisen suhteena itseensä.


title: Go

text: Shakkia pelaava tietokone Deep Blue voitti shakin maailmanmestarin vuonna 1997. Silloin ei ollut edes näköpiirissä, kuinka vastaava toteutettaisiin gossa, joten arvausarvioitiin, että se olisi ehkä jossain sadan vuoden päässä. AlphaGon myötä se kesti 19 vuotta.


title: Go

text: Tavalliset tietokoneet eivät ole perinteisesti pärjänneet kohtalaisen hyvälle kerhopelaajalle tai paremmalle. Tietokoneiden go-ohjelmat antavat kuitenkin aloittelijoille ja hieman kehittyneemmille pelaajille kohtalaisen vaihtoehdon ihmispelaajien sijalle. Tekoälyn kehittämistä vaikeuttaa myös se, etteivät ihmispelaajat useinkaan osaa selittää, miksi erityisesti pelin ensimmäiset siirrot ovat toimivia. Tämä johtuu pelin korkeasta abstraktisuudesta.


title: Go

text: Gossa ja shakissa ratkaiseva tekijä on tietokoneen lähestymistapa ongelmiin. Shakissa raaka laskenta siirto siirrolta toimii, sillä shakissa erilaisia siirtosarjoja on huomattavasti vähemmän kuin gossa. Raaka laskentateho ei toistaiseksi riitä gossa alkuunkaan, sillä gossa tarvitaan laskennan ja muistin lisäksi kykyä arvioida laudan tilannetta kokonaisuutena ja käyttää näitä arviointeja perusteina siirroille. Tietokoneen, joka ei kykene samaan, peli on epätasapainoista. Gon pelaamista on verrattu taiteen tekemiseen: "kun tietokoneet oppivat pelaamaan gota, ne oppivat myös tekemään taidetta".


title: Go

text: Alankomaiden kansallinen supertietokone Huygens voitti kaksi go-peliä ammattilaisia vastaan turnauksessa vuonna 2009. Sen toiminta perustui tilastollisiin arvioihin.


title: Go

text: 2015 ilmoitettiin, että Googlen DeepMind -tekoäly-yhtiön ihmisaivojen hermoverkkojen logiikkaa jäljittelevä ohjelmisto AlphaGo voitti gon Euroopan mestarin Fan Huin viiden pelin ottelussa 5–0. Tekoäly saa oppia huippupelaajien otteluista sekä itseään vastaan pelaamisesta. AlphaGo pelasi maaliskuussa 2016 viisi peliä maailman parhaana pidettyä go-pelaajaa Lee Sedolia vastaan. AlphaGo voitti kolme ensimmäistä ja viidennen pelin Sedol voittessa neljännen eli sarja päättyi 4-1 AlphaGon voittoon.


title: Go

text: Internet on mahdollistanut gon pelaamisen ympäri maailmaa. Tarkoitukseen omistetuilla palvelimilla voi pelata sekä keskustella useiden eritasoisten pelaajien kesken. Näiltä useimmiten ilmaisilta go-palvelimilta löytää vastustajan yleensä melko nopeasti ja vaivattomasti.


title: Go

text: Gossa ja varsinkin gota käsittelevissä kirjoissa käytetään paljon japaninkielisiä termejä, jotka ilmaisevat pelissä tiettyä tilannetta tai tapahtumaa. Käsitteitä on paljon, eikä nitä kaikkia kannata opetella ulkoa, mutta keskeisimmät niistä on kuitenkin hyvä muistaa. Tässä on esitetty vain muutama keskeinen käsite:Ensimmäinen suomalainen go-kerho (Helsingin go-kerho ry) aloitti toimintansa vuonna 1979. Nykyään gota voi pelata jo monissa eri kerhoissa ympäri Suomea:


title: XviD

text: Xvid (aiemmin XviD) on MPEG-4:n (tarkemmin MPEG-4 Part 2 ASP:n) mukainen videokoodekkikirjasto. Sen kehitys aloitettiin DivXNetworksin (nyk. Divx, inc.) vedettyä OpenDivX-koodekkinsa lähdekoodin jakelusta ja julkaistua siihen perustuvan kaupallisen DivX-koodekin beta-version. Xvid on DivX Pro-koodekin pääkilpailija.


title: XviD

text: Xvid on vapaa ohjelmisto ja sitä levitetään GNU GPL-lisenssin alaisuudessa, kun taas DivX on kaupallinen ohjelmisto. Tämä tarkoittaa myös, että toisin kuin DivX, joka on saatavilla vain joillekin laitteistoalustoille, Xvid toimii kaikilla alustoilla ja käyttöjärjestelmillä joissa sen lähdekoodi voidaan kääntää.


title: XviD

text: Koska Xvid on MPEG-4 Part 2:n toteutus, se käyttää useita patentoituja tekniikoita. Tämän vuoksi Xvid 0.9.x -versioita ei lisensoitu maissa joissa ohjelmistopatentit ovat voimassa. Xvid 1.0.x -versioissa käytetään GNU GPL v2-lisenssiä ilman maantieteellisiä rajoituksia. Paikalliset lait saattavat kuitenkin rajoittaa ohjelmiston käyttöä.


title: XviD

text: Enkoodausohjelmia jotka enkoodaavat videota Xvid-muotoon.


title: Kanji

text: Kanji (漢字 , "kiinalainen merkki") tarkoittaa japanilaisia Kiinasta peräisin olevia merkkejä.


title: Kanji

text: Suurin osa japaninkielisestä tekstistä kirjoitetaan kanjeilla, joita käytetään sanan vartalon merkitsemiseen. Taivutuspäätteiden ilmaisemiseen käytetään hiragana-tavumerkkejä ja vierasperäisten sanojen ilmaisemiseen katakana-tavumerkkejä. Lisäksi sanoja voidaan kanjien sijasta kirjoittaa hiraganoilla.


title: Kanji

text: Kanji-merkistö on siirtynyt Kiinasta Japaniin useissa eri vaiheissa 400-luvulta alkaen. Siksi myös niiden merkityksissä ja käyttötavoissa on monia historiallisia kerrostumia. On olemassa myös joukko ainoastaan japanin kielessä käytettäviä, Japanissa kehitettyjä kanjeja joilla ei ole hanzivastinetta.


title: Kanji

text: Kanjit ovat alkuperältään sanamerkkejä, mutta japanin kielessä niitä käytetään pääasiassa merkkiyhdistelminä, jotka saavat uusia merkityksiä. Yhdistelmiä muodostetaan kanjien merkitysten perusteella.


title: Kanji

text: Esimerkiksi:


title: Kanji

text: Kanji-merkillä on tyypillisesti kaksi perusäänneasua, kiinalaisperäinen "on-yomi" ja japanilaisperäinen "kun-yomi". Esimerkiksi merkin 水 on-yomi on "sui" ja kun-yomi on "mizu". Äänneasuja voi olla useitakin, ja lisäksi niistä on poikkeuksia. Osalla kanji-merkeistä on myös erityisiä äänneasuja, joita käytetään pelkästään japanilaisten henkilönnimien muodostamisessa ("nanori-yomi"). Yleensä "kun-yomia" käytetään silloin, kun kanji on yksinään ("watashi wa mizu wo nomimasu"), "minä juon vettä", kun taas "on-yomia" käytetään kanjin muodostaessa osan yhdyssanaa, kuten sanassa "suigin", "vesihopea" (elohopea). Kanji siis äännetään pääsääntöisesti on-yomin mukaan pääasiassa kun se esiintyy yhdistelmässä muiden kanjien kanssa peräkkäin, mutta on myös kun-yomilla luettavia epäsäännöllisiä yhdistelmiä. Kun-yomin mukaan luetaan kun kanjilla on kirjoitettu yksittäinen, yksimerkkinen sana. Kanjeilla kirjoitetut adjektiivit ja verbit äännetään kun-yomin mukaisesti ja ne ovat helppoja tunnistaa niitä seuraavista hiraganoilla kirjoitetuista taivutuspäätteistä, eli okuriganoista.


title: Kanji

text: Joillekin kanjeilla kirjoitetuille sanoille on useita ääntämisasuja, joista voi ääneen luettaessa lausua minkä vain. Esimerkiksi 日本 eli "Japani" voidaan lausua sekä "Nihon" että "Nippon."


title: Kanji

text: Kanjeja on kymmeniä tuhansia. Japanilaisissa peruskouluissa opetetaan koulutusministeriön virallisesti hyväksyttyä 2136 merkin perusjoukkoa (niinkutsutut jōyō-kanjit), joilla esimerkiksi pystyy kohtuullisesti lukemaan japanilaista sanomalehteä. Kanjeja käyttävät tietokoneohjelmat ja kirjasinlajit tuntevat yleensä noin 6000 merkkiä.


title: Kanji

text: Japania opiskeleville ulkomaalaisille suunnatussa virallisessa japanin kielikokeessa JLPT:ssä (Japanese Language Profiency Test) kanjimerkkien osaamista arvioidaan aikaisemmin neljällä, vuodesta 2010 lähtien viidellä eri tasolla (ennen 級, "kyuu", nykyisin N5–N1) . Alimmalla viidennellä tasolla vaaditaan 80 tavallisimman merkin hallinta. Tähän joukkoon kuuluvat muun muassa numerot ja viikonpäivät sekä keskeisimmät ajan, paikan ja sukulaisuussuhteen ilmaisut. Neljännellä tasolla vaaditaan noin kolmensadan, kolmannella noin kuuden ja puolensadan, toisella noin tuhannen ja ensimmäisellä noin kahden tuhannen kanjin hallinta.


title: Kanji

text: Japaninkielisen tekstin lukemista voidaan helpottaa merkitsemällä hiraganamerkein kanjien rinnalle niiden äänneasu. Tämän merkintätavan nimi on "furigana" ja merkintä on yleensä kanjin päällä, tai pystysuuntaan olevassa tekstissä vierellä. Poikkeustapauksissa furiganana voidaan käyttää katakanaa: esimerkiksi eurooppalaistyyliseen ympäristöön sijoittuvassa mangassa voi lukea 王子 (lausutaan normaalisti おうじ, ōji) ja katakana-furiganat osoittavat lukutavaksi プリンス, "prince".


title: Kanji

text: Kanjien järjestäminen esimerkiksi hakukelpoiseen sanakirjaan on ongelmallista. Niitä ei voida aakkostaa samaan tapaan kuin kirjainkirjoitukseen perustuvia sanoja.


title: Kanji

text: Kanjimerkkejä on perinteisesti järjestetty merkin piirtämiseen tarvittavan siveltimenvetojen lukumäärän perusteella. Toinen järjestämistapa ovat radikaalit, jotka ovat useissa merkeissä samankaltaisina toistuvia rakenneosasia. Kolmas yleinen tapa on aakkostaa sanakirja kanjin ääntämisasun perusteella, jolloin käytetään hiraganan aakkosjärjestystä tai latinalaisten aakkosten aakkosjärjestystä. Tällöin kuitenkin tuntemattoman merkin (jonka ääntämisasua lukija ei tiedä) löytäminen on hankalaa.


title: Kanji

text: Nykyään on olemassa sähköisiä sanakirjoja joista tuntematonta kanjimerkkiä voi hakea kirjoittamalla se kosketusnäytön tai hiiren avulla. Tämä teknologia kuitenkin vaatii että merkin vedot piirretään oikeassa järjestyksessä. Vetojen piirtojärjestys on kuitenkin hyvin looginen ja helppo oppia.


title: Kanji

text: Merkittävän uudistuksen kanjien aakkostamiseen toi saksalaissyntyisen Jack Halpernin 1970-luvulla kehittämä SKIP-koodi (System of Kanji Indexing by Patterns). SKIP-koodilla kanjit jaetaan ensin neljään pääluokkaan: 1. Merkit jotka voidaan jakaa vasempaan ja oikeaan puoliskoon 2. merkit jotka voidaan jakaa ylä- ja alapuoliskoon 3. merkit jotka voidaan jakaa ulko-osaan ja sisäosaan ja 4. merkit joita ei voi jakaa millään näistä tavoista. Pääluokan lisäksi merkit saavat kaksi numerokoodia, jotka kolmessa ensimmäisessä luokassa perustuvat puoliskojen siveltimenvetojen määriin ja neljännessä luokassa koko merkin siveltimenvetojen määrään ja muihin muoto-ominaisuuksiin. Näin saadaan kolminumeroinen koodi, jonka avulla tuntematonkin kanji on helppo löytää sanakirjasta.


title: 2100-luku

text: 2100-luku on tuleva vuosisata, joka käsittää vuodet 2100–2199. Se on kolmannen vuosituhannen toinen vuosisata.


title: Isolaattikieli

text: Isolaattikielet ovat kieliä, joita ei ole pystytty sijoittamaan mihinkään kielikuntaan, toisin sanoen kieliä, jotka muodostavat yksin oman kielikuntansa. Niillä ei ole tunnettuja eläviä eikä kuolleita sukukieliä. Aiemmin monia isolaattikieliä on pidetty hypoteettisen kielikunnan typologisen tai areaalisen kieliryhmän osana. Näistä mainittakoon uralilais-altailaiset kielet, joihin katsotaan kuuluvan useita eri kielikuntia, joiden mahdollisesta yhteisestä alkuperästä tai isolaatiosta on eri aikoina esitetty monia erilaisia tulkintoja .


title: Isolaattikieli

text: Alla on joitakin isolaattikieliä tai sellaisiksi epäiltyjä:


title: Isolaattikieli

text:
Näiden isolaattikielten lisäksi Uuden-Guinean tuhannen kielen joukossa on toistakymmentä isolaatiksi laskettua kieltä, mm. amberbaken, busa, dem, juri, molof, mor, morwap, mugil, nagatman, oksapmin, pauwi, porome, taurap, tofamna, usku, urim ja warenbori. Lisäksi jotkin Australian alkuasukkaiden kielet ja Amerikan intiaanikielet ovat isolaatteja.
Seuraavat kielet lasketaan usein isolaateiksi, mutta ne muodostavat kielikunnan yhdessä toisen läheisen kielen kanssa, joka joskus lasketaan murteeksi.


title: Anime

text: Anime () on vakiintunut länsimaissa tarkoittamaan nimenomaan japanilaista animaatiota, Japanissa termillä "anime" viitataan kaikkeen animaatioon. Termi on japaninkielinen mukaelma englannin kielen sanasta "animation". Tämä artikkeli käsittelee animea sen länsimaisessa merkityksessä.


title: Anime

text: Anime tunnetaan laajasta tyylilajivalikoimasta ja länsimaalaisittain eksoottisesta piirrostyylistä, jossa usein korostetaan hahmojen tunnetiloja tavallista suuremmilla silmillä. Anime kattaa useita osa-alueita kuten esimerkiksi seikkailu, scifi, rakkaustarinat, komedia, lastentarinat ja keskiaikainen fantasia, mutta niiden elementtejä sekoitetaan yli tyylirajojen.


title: Anime

text: Anime on erittäin kaupallinen taidemuoto, ja useimmat sarjat tehdään ja markkinoidaan erittäin tarkasti rajatulle kohdeyleisölle. Usein anime tehdään jonkin suositun mangasarjakuvan pohjalta. Näin pyritään varmistamaan että ainakin sarjan ensimmäisillä jaksoilla olisi katsojakuntaa. Esimerkkinä ovat mm. Hellsing ja Bleach. Yleisesti mangasarjat ovat jatkuvajuonisia tarinoita ja saattavat olla pituudeltaan jopa useita kymmeniä sarjakuvakirjoja. Mangasta tehdyt animesarjat taas voivat olla pituudeltaan monta sataa jaksoa. Animen ja mangan suosio perustuukin suurilta osin sen jatkuvajuonisuuteen (ja mahdolliseen fantasiaan), jota länsimainen kulttuuri ei tarjoa laajasti.


title: Anime

text: Kohdeyleisön mukaan käytetään samaa jaottelua kuin mangassa. Esimerkiksi pojille tarkoitetut sarjat tunnetaan "shōnen-animena", tytöille suunnattuja kutsutaan taasen "shōjo-animeksi". Seinen (miehet) ja josei (naiset) ovat aikuiselle kohderyhmälle suunnattuja tyylejä. Shōnen-animelle/mangalle tyypillistä on taistelu tai muu kilpailuhenkisyys, johon on voitu liittää päähenkilön rinnakkainen kehitys sekä fyysisesti että henkisesti.


title: Anime

text: On arvioitu, että 60 prosenttia Japanin elokuvatuotannosta on animea.


title: Anime

text: Suomessa animen suosio on nousussa. Miyazakin Oscar-palkittu "Henkien kätkemä" sai Suomen ensi-iltansa vuoden 2002 lopussa, ja sen jälkeen Suomen elokuvateattereihin on ilmestynyt pikkuhiljaa uusia anime-elokuvia. Sub-tv on näyttänyt englanniksi dubattua "Magic Knight Rayearthia" ja "Dragon Ball Z":aa sekä ruotsiksi dubattua "Sailor Moonia". Vuoden 2005 alussa näytettiin Hideaki Annon kuuluisa sarja "Neon Genesis Evangelion". MTV3 on esittänyt pitkään "Pokémonia", mutta lisäksi myös "Hamtaroa". Nelonen esitti "Digimonia" pitkään suomeksi dubattuna, mutta myöhemmässä vaiheessa alkuperäisellä japanilaisella ääniraidalla. Tämän lisäksi Yle Teemalla pyöri vuoden 2005 alussa neljän anime-elokuvan sarja, joka sittemmin on myös uusittu kahdesti. Sub on sittemmin esittänyt myös Fullmetal Alchemist -animea. Sub esitti myös -elokuvan. Lisäksi Yle TV2:lla on esitetty 90-luvulta alkaen satunnaisesti Hayao Miyazakin anime-elokuvia.


title: Anime

text: Monet aikuisemmat anime-harrastajat eivät miellä joitakin ympäri maailman tunnettuja, TV-yhtiöiden lastensarjoiksi luokittelemia anime-sarjoja varsinaiseksi animeksi, mutta "Pokémon" ja "Digimon" kuuluvat myös täysin japanilaisina animaatiosarjoina puhtaasti ryhmään "lasten anime".


title: Anime

text: Animen suosion kasvaessa sekä yhteyksien parantuessa sarjojen ja elokuvien saatavuus DVD-julkaisuna on helpottunut hieman. Saatavuus on silti edelleen huono, ainoastaan suosituimpien sarjojen löytäminen on suhteellisen helppoa. Itse tilatuissa julkaisuissa tekstitysvalikoima voi olla suppea sisältäen esimerkiksi vain suurimmat kieliryhmät. Japanista tilatuissa julkaisuissa, joiden valikoima ja saatavuus on paras, ei tekstityksiä yleensä ole.


title: Anime

text: Harrastajat kääntävät vain Japanissa julkaistua animea pääosin englanniksi ja levittävät tiedostoja Internetin kautta tuodakseen sarjat japania osaamattomien saataville. Tämä loukkaa tekijänoikeuksia, mutta koska se mahdollistaa useiden pelkästään japaniksi tai muulla vieraalla kielellä julkaistujen sarjojen seuraamisen, monet harrastajakääntäjät pitävät sitä täysin hyväksyttävänä. Myös useat tahot niin USA:ssa kuin Japanissa ovat todenneet, että harrastajakäännökset luovat kiinnostusta ja kysyntää myös kaupallisesti maahantuoduille sarjoille.


title: Valkoinen kohina

text: Valkoisella kohinalla tarkoitetaan satunnaista signaalia, jossa esiintyvät arvot eivät ole riippuvaisia toisistaan. Ideaalisen valkoisen kohinan tehospektri on tasainen taajuusvälillä 0 ... ∞. Käytännön valkoisella kohinalla on tasainen spektraalinen jakauma määritellyllä taajuusalueella. Nimitys valkoinen kohina viittaa analogiaan spektroskoopisessa mielessä valkoisen valon kanssa.


title: Valkoinen kohina

text: Valkoinen kohina on englanniksi "white noise" ja sisältää kaikkia taajuuksia.


title: Punainen

text:
Punainen on yksi perusväreistä. Punaisen valon aallonpituus on noin
630–740 nanometriä. Sillä on kaikista näkyvän valon väreistä suurin aallonpituus, sillä pitkäaaltoisempi säteily on näkymätöntä infrapunasäteilyä.


title: Punainen

text: Punainen liitetään mielikuvissa Aasiassa iloon, Euroopassa voimaan, rakkauteen, jopa intohimoon, vereen, aggressiivisuuteen tai jopa vaaraan ja kuolemaan. Punaista käytetään yleensä yhteyksissä, joissa halutaan herättää huomiota.


title: Punainen

text: Aatteellisesti se on ollut Pariisin kommuunista alkaen poliittisen radikalismin tai jopa vallankumouksen väri. Myöhemmin se vakiintui sosialismin väriksi. Vasemmistolaisuuden tai vallankumouksen tunnuksensa on ollut erityisesti punainen lippu, mikä juontuu Ranskan suuren vallankumouksen ajoilta 1791. Tuolloin Pariisin pormestari Bailly käytti sitä varoituksen kolmatta säätyä edustaville porvarillisille mielenosoittajille siitä, että kansalliskaarti voi hajottaa mielenosoituksen väkivalloin . Mielenosoittajat ottivat punaisia varoituslippuja omaan käyttöönsä osoittaakseen, että valta kuuluukin kansalle . Kun mielenosoituksessa kansalliskaarti ampui noin 50 mielenosoittajaa, tuli punaisesta varoituslipusta vastarinnan vertauskuva, jona sitä käytettiin 1848 mielenosoituksissa .


title: Punainen

text: Punainen tähti on puolestaan 1900-luvulla vakiintunut Puna-armeijan tunnuksesta kommunismin symboliksi.


title: Punainen

text: Punainen väri on tunnusomainen myös yhteiskunnallisesti radikaalille kansallissosialismille. Fasistit ja anarkistit sen sijaan suosivat mustaa. Urheilussa punainen on myös aggressiivinen väri. Se on myös urheiluautojen ja huulipunan väri.


title: Punainen

text:
Esteettisesti punainen liitetään kauneuteen ja naisellisuuteen. Esimerkiksi Venäjän federaation pääkaupungissa, Moskovassa sijaitseva, Kremlin pohjoispuolella sen ja GUM:n välissä oleva Punainen tori on alun perin Venäjän keisarikunnan aikana tarkoittanut kaunista toria, koska kauneus on yhdistetty kalpean vastakohtana terveyteen ja elinvoimaisuuteen.Punainen on käytetyin väri valtioiden lipuissa. Lippuja joissa on punaista on esimerkiksi:Punaista pidetään todennäköisempänä voittajana fyysisessä kamppailussa, aggressiivisempana ja dominoivampana kuin sinistä.
Punainen vaatetus parantaa ottelijan menestystä kamppailulajeissa kuten taekwondossa tai painissa. Tutkijat arvelivat, että tämä johtuu punaisen vaatetuksen myönteisestä psykologisesta vaikutuksesta ottelijaan itseensä.


title: Punainen

text: Toiset tutkijat uskoivat, että punainen vaikuttaa pikemminkin negatiivisesti ottelijan vastapuoleen.


title: Punainen

text:
Muut arvelivat, että ero johtuu punaisen paremmasta näkyvyydestä.
Tutkijat, jotka järjestivät kokeen videomanipulaation avulla, tulivat siihen tulokseen, että havaittava ero on kokonaan tuomareiden syytä. Taekwondo-otteluissa punainen varustus saa tuomarit antamaan ottelijalle muuten samanlaisessa tilanteessa keskimäärin 13 % enemmän pisteitä. Tasaväkisessä ottelussa tuomarin sana, ja sitä kautta punainen vaatetus, saattaa olla ratkaiseva tekijä. Niinpä ottelusääntöjä pitäisikin muuttaa.


title: Punainen

text: Punaisiin pukeutuvat englantilaiset jalkapallojoukkueet ovat menestyneet muita värejä käyttäviä paremmin


title: Punainen

text: Eräässä tutkimuksessa jalkapallomaalivahdit kokivat olonsa itsevarmemmaksi puolustautuessaan valkoisia paitoja käyttäviltä pelaajilta kuin punaisia paitoja käyttäviltä.


title: Punainen

text: Tietokoneen kuvaruudun RGB-värivalojen sinisen maksimiarvot skaalalla 0-255 ovat seuraavat:


title: C

text: C (c) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kolmas kirjain. C-kirjaimen nimitys on suomeksi "see". Kirjaimen äännearvo vaihtelee.


title: C

text: Kyrillisessä kirjaimistossa on ulkonäöltään latinalaisen C:n kaltainen kirjain kyrillinen С (с), jolla merkitään s:n tapaisia äänteitä. Yhdennäköisyydestään huolimatta ne ovat Unicode-merkistössä eri merkkejä.


title: C

text: C-kirjain on kehittynyt kreikan kirjaimesta gamma (Γ). Latinalaisessa aakkostossa kirjaimella merkittiin alkuaan sekä "k"- että "g"-äännettä. G eriytyi myöhemmin omaksi kirjaimekseen.


title: C

text: Suomen kielessä c-kirjainta käytetään ainoastaan sitaattilainoissa sekä vieraskielisissä erisnimissä. Tällöin se äännetään samoin kuin lainojen alkukielessä, tavallisimmin [s] tai [k], mutta esimerkiksi italialaisperäisessä cembalo-sanassa [tš]. Muutoin se korvataan lainasanoissakin yleensä s:llä tai k:lla.


title: C

text: C-kirjainta on aiemmin käytetty suomen kirjakielessä. Vanhassa kirjasuomessa c-kirjainta käytettiin varsinkin takavokaalin edellä yksinäis-"k":n merkkinä kuten sanassa "olcon" ("olkoon"). Sillä voitiin merkitä myös "h"-äännettä: "tacto" ("tahtoo"). C-kirjain esiintyi myös harvinaisemmin yhdistelmässä "ch" kuten sanassa "perchele" ("perkele"). Kaksoiskonsonantti "kk":n kirjoitustapa oli yleisesti "ck".


title: C

text: C-kirjaimen käytöstä takavokaalia edeltävän "k":n merkkinä luovuttiin 1700-luvun jälkipuoliskolla.


title: C

text: C ääntyi latinassa aluksi "k"-äänteenä (ja alkujaan myös "g":nä, kuten edellä kerrotaan). Kuitenkin jo Rooman keisarikunnan aikana latinassa tapahtui äänteenmuutos, niin että se e:n ja i:n edellä alettiin ääntää yhdistelmänä [ts] tai [tš], jotka ovat sellaisenaan tai edelleen muuttuneina periytyneet myös romaanisiin kieliin. Nämä äänneyhdistelmät kirjoitettiin kuitenkin edelleen c:llä, ja pitkälti tästä johtuu, että monissa kielissä C:llä on vielä nykyäänkin kaksi äännearvoa. Toisen konsonantin taikka a:n, o:n tai u:n edellä se ääntyy useimmissa kielissä yhä [k], mutta e:n tai i:n edellä sen äännearvo vaihtelee eri kielissä.


title: C

text: Espanjassa C ääntyy [k] konsonantin ja a, o ja u:n edellä, ja e:n ja i:n edellä [θ] (eräissä murteissa [s]). Ranskassa ja englannissa C ääntyy e:n, i:n ja y:n edellä [s], muulloin [k]. Ranskassa poikkeukset merkitään Ç-kirjaimella, joka ääntyy aina [s]. Portugalissa c on takavokaalien ja muiden konsonanttien kuin h:n edellä [k], etuvokaalin edellä tai cedilhalla (ç) varustettuna [s], ja h:n edellä [š].


title: C

text: Ruotsissa c esiintyy e:n ja i:n edellä lainasanoissa ja lausutaan tällöin [s] (esimerkiksi "citron", "cirkus"), mutta omakielisissä sanoissa se esiintyy vain yhdistelmässä "ck", joka merkitsee kaksois-[k]:ta.


title: C

text: Joissakin kielissä, kuten unkarissa ja monissa slaavilaisissa kielissä C-kirjaimella merkitään affrikaattoja (ts-äänteitä). Niin on myös esimerkiksi esperantossa.


title: C

text: Useissa kielissä C-kirjainta käytetään tiettyjä konsonanttiäänteitä kuvaavissa kirjainyhdistelmissä, esimerkiksi CH ja SCH. Kirjainyhdistelmä CZ on muun muassa englannin kielessä yleinen tapa transkriboida tšekissä esiintyvä Č.


title: C

text: Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa c-kirjaimella merkitään soinnitonta palataalista klusiilia.


title: Hiili

text: Hiili on yleinen epämetallinen alkuaine, jolla on myös useita allotrooppisia muotoja. Sen kemiallinen merkki on C () ja järjestysluku 6. Sanaa "hiili" käytetään puheessa myös, kun tarkoitetaan kivi- tai puuhiiltä. Hiilen muodostamat sidokset ovat kovalenttisia, koska hiilen elektronegatiivisuus on 2,5. Hiiliketjuissa hiilten välinen kulma on 109 astetta, minkä vuoksi hiiliketju on polvekkeinen. Hiilen CAS-numero on 7440-44-0. Hiilen IUPACin standardin mukainen atomimassa on [12,0096; 12,0116] amu.


title: Hiili

text: Hiiltä esiintyy kaikkialla, missä on elämää ja orgaanisia yhdisteitä. Hiilen kiertokulku on eräs elämälle keskeinen osa luonnon kiertokulkua. Hiiliatomeilla on myös kemiallisesti mielenkiintoinen kyky sitoutua toisiinsa muodostaen pitkiä ketjuja ja renkaita (katenaatio), ja ne voivat sitoutua laajoin eri muodoin myös muihin alkuaineisiin muodostaen lähes 10 miljoonaa tunnettua yhdistettä.


title: Hiili

text: Hiilen ja vedyn yhdisteitä ovat hiilivedyt, joista tärkeät fossiiliset polttoaineet maaöljy ja maakaasu pääasiassa koostuvat. Kun hiili palaessaan yhdistyy happeen, muodostuu hiilidioksidia, jota kasvit käyttävät hiilen lähteenä. Hiilen palaessa riittämättömässä hapessa muodostuu hiilimonoksidia eli häkää.


title: Hiili

text: Monet tärkeät orgaaniset yhdisteet koostuvat hiilestä, vedystä ja hapesta. Sellaisia ovat esimerkiksi hiilihydraatit ja rasvahapot, jotka ovat oleellisia elämälle, sekä monet esterit, jotka antavat aromit monille hedelmille. Elävissä olennoissa esiintyy lukemattomia muitakin erilaisia hiilen yhdisteitä, joista monet sisältävät vielä muitakin alkuaineita, esimerkiksi typpeä tai fosforia. Hiili siis muodostaa Maan elämän perustan.


title: Hiili

text: Hiiltä esiintyy maapallolla myös kallioperässä etenkin karbonaatteina kuten kalsiumkarbonaattina eli kalkkikivenä (CaCO). Vapaana alkuaineena hiiltä esiintyy luonnossa ruskohiilenä, kivihiilenä, antrasiittina ja grafiittina, jonkin verran myös timantteina. Koksi on pyrolysoitua kivihiiltä. Puuta pyrolysoimalla (esim. tervanpolton yhteydessä) saadaan puuhiiltä eli "sysiä", jota on vuosisatojen ajan käytetty sepäntyössä ja raudan valmistuksessa masuunissa, ja nykypäivänä grillihiilenä.


title: Hiili

text: Hiiltä ei syntynyt alkuräjähdyksessä, koska sen synty tarvitsee kolmen alfahiukkasen (heliumytimen) törmäyksen, mikä on äärimmäisen epätodennäköistä ja universumi laajeni ja jäähtyi nopeasti. Sitä kuitenkin syntyy tähtien sisuksissa kolmi-alfa-prosessilla.


title: Hiili

text: Vapaana alkuaineena hiili voi esiintyä erilaisissa allotrooppisissa muodoissa. Sen eri muotoihin sisältyy yksi pehmeimmistä aineista (grafiitti) ja yksi kovimmista aineista (timantti). Timantin kiderakenne on kuutiollinen timanttirakenne, ja se on kovin luonnossa esiintyvä rakenne. Grafiitilla on levymäinen rakenne kuin päällekkäin asetetuilla kirjan lehdillä, mikä saa aikaan grafiitin pehmeyden. Niin sanottu amorfinen hiili, jota kivihiili ja puuhiili pääasiassa ovat, muodostuu oikeastaan hyvin pienistä grafiittikiteistä. Fullereenit ovat nanoluokan molekyylejä, yksinkertaisessa muodossaan 60 hiiliatomia muodostaa grafiittimaisen kerroksen taipuneena 3-ulotteiseksi jalkapallomaiseksi rakenteeksi. Lamppunoki koostuu pienistä grafiittimaisista osista. ’Lasimainen hiili’ on isotrooppinen ja vahva kuin lasi. Toisin kuin normaalissa grafiitissa, kerrokset ovat rypistyneet kuin rypistynyt paperi. Hiilikuidut ovat samanlaisia kuin lasimainen hiili. Erikoiskäsittelyllä on mahdollista järjestää hiilitasot kuidun suuntaan, jolloin tuloksena on terästä kestävämpi rakenne.


title: Hiili

text: Hiilellä on kaksi pysyvää isotooppia, hiili-12 (C-12) (98,89 %) ja hiili-13 (C-13) (1,11 %). Lisäksi on olemassa epävakaa hiili-14 (C-14) isotooppi, joka on radioaktiivinen ja sitä esiintyy luonnossa vain hyvin pieniä määriä, koska sitä syntyy kosmisella säteilyllä typpiatomeista. C-14:n puoliintumisaika on 5 730 vuotta.


title: Hiili

text: Hiili-13-/hiili-12-isotooppisuhdetta voidaan käyttää hiilen lähteen tunnistamisessa. Eliöt eivät käytä hyväkseen molempia isotooppeja tasapuolisesti, vaan suosivat voimakkaasti hiilen kevyempää isotooppia C-12. Tämä rikastuminen kevyemmän C-12:n suhteen on mitattavissa niin nykyisestä elävästä luonnosta kuin muinaisten sedimenttien joukkoon kerrostuneesta eloperäisestä materiaalista ja on voitu päätellä, että elämä ilmaantui maapallolle hyvin varhain hydrologisen kierron käynnistyttyä.


title: Hiili

text: Erikoistapauksessa, koska eroja myös kasvien ja eläinten välillä, tätä rikastumista voidaan käyttää myös yhdisteen kasvi- vastaan eläinalkuperän tunnistamiseen, johon sanotaan eräiden dopingvalvontatestien perustuvan (eräiden synteettisten hormonien hiilen lähde oli kasviperäinen ja erottui siten ihmisen normaalista luonnollisesta hormonista).


title: Hiili

text: Jotkut hiiliyhdisteet ovat hengenvaarallisia. Hiilimonoksidi (CO) eli häkä on jo pieninä annoksina tappava, ja henkiin jääneet kärsivät muistinmenetyksistä ja heikkoudesta. Syanidit (CN-) ovat äärimmäisen myrkyllisiä lähes kaikille hemoglobiinia hapenkuljetukseen käyttäville organismeille, varsinkin tasalämpöisille selkärankaisille, kuten nisäkkäille. National Geographicin mukaan puhtaat fullereenit ovat hyvin myrkyllisiä.


title: Hiili

text: Eteeni, etyyni ja metaani ovat erittäin räjähdysherkkiä, sekoittuessaan ilman hapen kanssa.


title: Hiili

text: Hiili on elintärkeä alkuaine eläville olennoille, ilman sitä elämää ei olisi sellaisena kuin sen tunnemme. Taloudellisesti tärkein hiilen käyttö on hiilipitoisten polttoaineiden, varsinkin fossiilisten polttoaineiden kuten kivihiilen, maaöljyn ja maakaasun käyttö energian tuotantoon. Samoista raaka-aineista valmistetaan jalostamalla myös synteettisiä materiaaleja kuten muoveja.


title: Hiili

text: Vapaana alkuaineena olevaa hiiltä eri muodoissaan käytetään:


title: Triton (kuu)

text:
Triton on Neptunuksen suurin ja aurinkokunnan seitsemänneksi suurin kuu. William Lassellin 10. lokakuuta 1846 löytämä kuu on nimetty kreikkalaisen mytologian meren jumalan Tritonin mukaan. Triton on erikoinen siinä suhteessa, että se kiertää Neptunusta planeetan pyörimissuuntaa vastaan, tosin kuin muut aurinkokunnan suuret kuut. Yleisen teorian mukaan Neptunus kaappasi Tritonin Kuiperin vyöhykkeeltä.
Triton on erittäin kylmä jäinen kappale, sen pinnan lämpötila on noin -235 °C. Esimerkiksi metaani ja typpi jäätyvät siellä. Tritonin pinnalla näkyy napalakit ja jäätulivuoria ja monia merkkejä jäälaavan virtauksesta sisuksesta pinnalle suurissa mullistuksissa.


title: Triton (kuu)

text: Tritonin rata on taannehtiva, eli aurinkokunnan yleisen kiertoliikkeen vastainen, mikä on aurinkokunnassa melko harvinaista. Toiseksi suurin taannehtivalla radalla kiertävä kuu aurinkokunnassa on Phoebe, jonka halkaisija on vain 8 % ja massa vain 0,03 % Tritonin massasta. Vaikka onkin taannehtiva, Tritonin kiertorata Neptunuksen ympäri on lähes täydellinen ympyrä, jonka eksentrisyys on erittäin vähäinen. Tritonin akseli on kallellaan Neptunuksen akseliin nähden 156,885°, joka on puolestaan kallistunut 30° Neptunuksen ratatasoa vastaan. Tämän vuoksi Tritonin pyörimisakseli on lähellä Neptunuksen ratatasoa, joten Tritonin kumpikin napa osoittaa kerran Neptunuksen vuoden aikana lähes suoraan Aurinkoa kohti.


title: Triton (kuu)

text: Triton on aurinkokunnan seitsemänneksi suurin kuu ja kuudenneksitoista suurin kohde, ja on esimerkiksi Plutoa ja Eristä suurempi. Sen massa käsittää 99,66 % kaikkien Neptunuksen kuiden yhteenlasketusta massasta mukaan lukien planeetan renkaat. Tritonin massa on myös suurempi kuin kaikkien aurinkokunnan sitä pienempimassaisten kuiden yhteenlaskettu massa. Pakonopeus eli poistumiseen tarvittava nopeus on 1,455 km/s.


title: Triton (kuu)

text: Ohi lentänyt Voyager-avaruusluotain pystyi kuvaamaan vain 40% Tritonin pinnasta. Tritonin pinnan albedo on 0,76 eli se heijastaa valoa hyvin. Voimakas heijastus kylmentää Tritonia, joka on kylmä jo siksi, että on niin kaukana auringosta.


title: Triton (kuu)

text: Selvimmät Tritonin piirteet ovat napalakit ja jäätön alue. Tritonin tummilla, jäättömillä alueilla näkyy jonkin verran harjannepareja. Nämä ovat halkeamia. Tummalla alueella on laajoja painumakenttiä, jotka lienevät peräisin pinnan sulamisesta ja romahtelemisesta Tritonissa on vain vähän iskeytymäkraattereita, niistä suurin on 27 km:n läpimittainen Mazomba. Tummalla alueella on myös joitain tasaisia alueita, joiden uskotaan syntyneen Tritonin sisuksista purkautuneesta aineesta.


title: Triton (kuu)

text: Tritonissa on tulivuoria tai geysireitä, joista purkautuu jäistä typpeä. Tulivuoret ovat napalakin alueella. Avaruusluotain Voyager sai kuvattua vain toisen napalakeista, mutta toisen oletetaan olevan Tritonilla. Vaaleanpunaisen napalakin reuna on epämääräinen, "pitsimäinen". Typpi-, hiilimonoksidi- ja metaanijäästä koostuvat napalakit haihtuvat vuorotellen vuodenaikojen mukaan Neptunuksen kierron aikana. Typpi jäätyy napalakkiin talvella. Tritonissa on monenlaisia jäitä, edellä mainittujen lisäksi myös jäätynyttä vettä ja hiilidioksidia.


title: Triton (kuu)

text: Vaikka Triton onkin erikoinen kuu, niin Tritonin pinnanpiirteet muistuttavat muista aurinkokunnan kappaleista seuraavia: Uranuksen kuu Ariel, Saturnuksen kuu Enceladus, Jupiterin kuut io, Europa ja Ganymedes sekä Marsin napalakit muistuttava Tritonin napalakkeja.


title: Triton (kuu)

text: Tritonilla on ohut kaasukehä, jonka ilmanpaine on 1,4–1,9 Pa. Se on vain noin 1/70000 Maan ilmakehän merenpinnan tason paineesta. Kaasukehän koostumus on 99,9 % typpeä ja 0,1 % metaania. Kaasukehä on suureksi osaksi peräisin tulivuorista ja osin napalakeista. Kaasukehän paksuus vaihtelee mm Neptunuksen kiertäessä radallaan, "kesällä" siihen haihtuu kaasua pinnasta. Niinpä 2010 on mitattu kaasukehän paineeksi 40-65 mikrobaaria eli noin 3,5 kertaa enemmän kuin mitä Voyager mittasi.


title: Triton (kuu)

text: Tritonin säde, tiheys, ja kemiallinen rakenne ovat samankaltaisia kuin Plutolla. Tritonin tiheys 2,061 g/cm on suurempi kuin monella ulkoplaneettojen kuulla, ainoastaan io ja Europa ovat sitä tiheämpiä.


title: Triton (kuu)

text: Tritonin sisustassa on jäätä ehkä vain 25 %. Tritonin rakenteen on arveltu olevan samankaltainen kuin Maan, eli kiinteä ydin, vaippa ja kuori. Kuun vaipassa lienee myös vettä, mutta muuten se lienee kivinen. Tritonin sisuksissa on tarpeeksi radioaktiivisuutta vaipassa tapahtuvan konvektion ylläpitämiseksi. Lämpö voisi jopa ylläpitää "maanalaisia meriä", joita on arvioitu olevan myös Europa -kuun pinnan alla. Tämä nestemäisen veden mahdollisuus antaa mahdollisuuden elämän ylläpitämiseen, vaikka se onkin epätodennäköistä.


title: Triton (kuu)

text: Kummallisen ratansa vuoksi Tritonia pidetään Neptunuksen sieppaamana Kuiperin vyöhykkeen kääpiöplaneettana. Kaappaus selittäisi myös sen, että Neptunuksen kuujärjestelmä on kokonaan erilainen kuin muiden jättiläisplaneettojen. Tritonin saapuminen Neptunuksen läheisyyteen on saattanut singota toisen kuun Nereidin soikealle radalle ja suistaa Neptunuksen nyt hävinneitä kuita radoiltaan, niin että ne ovat saattaneet syöksyä Neptunukseen tai törmäillä toisiinsa tai Tritoniin. Nykyisen niin sanotun Nizzan mallin mukaan suuren kuun sieppaus oli todennäköisin juuri uloimmalle suurelle planeetalle Neptunukselle, koska teorian mukaan Neptunus vaelsi Kuiperin vyöhykkeellä ulospäin. Joidenkin simulaatioiden mukaan Triton on alun perin ollut suuren kaksois(kääpiö)planeetan toinen osapuoli, jonka lähiohituksessa Neptunus sieppasi Tritonin aurinkokunnan ollessa 5-10 miljoonan vuoden ikäinen.


title: Triton (kuu)

text: Tämän jälkeen vuorovesivoimat pyöristivät Tritonin radan. Vuorovesivoimat myös kuumensivat ja sulattivat Tritonin mikä selittää monet Tritonin pinnan piirteet. Tritonin oletettu alkuperäinen emäplaneetta "Amphitrite" saattoi kiertää alkujaan noin 18 AU päässä Auringosta, ja olla massaltaan ehkä noin 2 Maan massaa.


title: Triton (kuu)

text: Tritonin uskotaan taannehtivan ratansa takia syöksyvän Neptunukseen joskus 1,4–3,6 miljardissa vuodessa. Triton saattaa hajota kun saapuu Rochen rajalle. Tämän tuloksena saattaa lopulta olla se, että Neptunuksen ympärille muodostuu samankaltainen rengasjärjestelmä kuin Saturnukselle.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappo (HSO, "vihtrilliöljy") on vahva, veteen täysin liukeneva epäorgaaninen happo. Se on puhtaana kirkas, huoneenlämmössä hieman jähmeäjuoksuinen neste, jonka tiheys on 1,83-kertainen veden tiheyteen verrattuna. Rikkihappo on voimakkaasti syövyttävää.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappo on yksi ensimmäisistä teollisesti valmistetuista kemikaaleista. Sitä on valmistettu teollisesti jo 1700-luvulta lähtien. Nykyään rikkihappo on yksi maailman tärkeimmistä ja käytetyimmistä kemiallisista yhdisteistä. Vuonna 2005 rikkihappoa kulutettiin maailmanlaajuisesti 190 miljoonaa tonnia. Noin puolet rikkihaposta käytetään lannoitteiden valmistamiseen ja loppu hyödynnetään väriaineiden, lääkkeiden ja räjähteiden valmistuksessa sekä öljynjalostuksessa ja metallurgisissa prosesseissa. Rikkihappoa käytetään myös lyijyakkujen elektrolyyttinä. Koska rikkihappo on merkittävä teollisuudessa, sen maakohtaista kulutusta on pidetty yhtenä talouden mittarina. Rikkihapon kulutus on vaihdellut runsaasti, mutta koko maailmassa sen kulutus lisääntyy jatkuvasti.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappoa kutsutaan joskus myös vihtrilliöljyksi. Nimi periytyy aineista, joita käytettiin ennen nykyaikaisia menetelmiä rikkihapon valmistuksessa. Ennen rikkihappoa valmistettiin polttamalla joko rauta(II)sulfaattiheptahydraattia (FeSO·7HO) eli vihreää vihtrilliä tai kupari(II)sulfaattipentahydraattia (CuSO·5HO) eli sinistä vihtrilliä. Poltossa syntyi vettä ja rikkitrioksidia, jotka reagoidessaan muodostivat öljymäistä ainetta eli rikkihappoa.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon löytäjästä ei ole yksimielisyyttä. Rikkihapon varhaisin löytäjä saattaa olla persialainen lääkäri Mohammad al-Razi, joka tunnetaan myös etanolin löytäjänä ja joka osasi hyödyntää sitä puhdistusaineena. Rikkihapon hän löysi kuivatislatessaan rikkiä sisältänyttä mineraalia. Yleisnerona tunnettu persialainen Geber nimetään myös monesti rikkihapon löytäjäksi. Hänen kerrotaan löytäneen suolahapon sekoittamalla rikkihappoa ja ruokasuolaa. Eurooppalaiset keksivät aineen vasta 1500-luvulla Jan Baptist van Helmontin tekemien kokeiden ansiosta. On tosin väitetty Vincent Beauvais'laisen ja Albert Suuren tunteneen yhdisteen.


title: Rikkihappo

text:
Rikkihappo liittyy keskeisesti vedyn löytöhistoriaan. Robert Boyle pani 1600-luvun puolivälin paikkeilla rautanauloja rikkihappoon ja havaitsi, että reaktiossa vapautuu runsaasti kaasumaista vetyä. Alkuaineeksi vedyn totesi Henry Cavendish pudoteltuaan rauta-, tina- ja sinkkipalasia suolahappoon ja rikkihappoon.
Rikkihapon tärkeys ymmärrettiin nopeasti, ja se oli yksi ensimmäisistä kemikaaleista, joita tuotettiin suuremmassa määrin. Tässä ansioitui erityisesti lontoolaisapteekkari Joshua Ward, joka käytti saksalais-hollantilaisen Johann Glauberin tekniikkaa. Glauber valmisti rikkihappoa polttamalla rikkiä ja kaliumnitraattia vesihöyryä sisältävässä astiassa. Glauber keksi myös keinon, jolla rikkihapon avulla voidaan valmistaa typpihappoa. Tekniikkaa paranteli vuonna 1746 lääkäri John Roebuck suorittamalla reaktiot lyijykammiossa, jotka olivat kestävämpiä, suurempia ja edullisempia kuin aiemmat lasiastiat. Alan uranuurtajiin kuului myös Johann Christian Bernhardt. Yhdysvalloissa rikkihappo oli ensimmäisiä kemikaaleja, joita alettiin tuottaa kaupallisesti.


title: Rikkihappo

text: Lyijykammiomenetelmällä oli kuitenkin omat heikkoutensa. Louis-Joseph Gay-Lussac ja John Glover tekivät prosessiin parannuksia, joiden ansiosta rikkihaposta saatiin 78-prosenttista, mutta se ei edelleenkään ollut tarpeeksi väkevää kaikkiin tarkoituksiin. Vasta 1800-luvun alussa Peregrine Phillips keksi kontaktimenetelmän, jolla syntyi väkevämpää happoa. Kontaktimenetelmä yleistyi hitaasti, mutta se on erilaisine muunnelmineen nykyisen rikkihappotuotannon perusta.


title: Rikkihappo

text: Rikkihaposta on tullut niin olennainen osa teollistunutta yhteiskuntaa, että sen kulutusta pidetään teollistuneisuuden mittana. Voimakkaasti teollistuneessa valtiossa rikkihapon kulutus on suurempaa kuin vähemmän teollistuneessa.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappo on huoneenlämmössä voimakkaasti syövyttävää, kirkasta, hajutonta ja öljymäistä nestettä. Se reagoi voimakkaasti useimpien metallien kanssa synnyttäen helposti syttyvää vetykaasua. Huoneenlämmössä se haihtuu hitaasti, eikä siitä vapaudu ärsyttäviä höyryjä. Vaikka rikkihappo ei ole syttyvää, se voi saada aikaan tulipalon sytyttämällä ympärillä olevaa ainetta.


title: Rikkihappo

text: Kuuma rikkihappo on vaaraksi läsnäolijoiden silmille ja hengitysteille. Kuumasta rikkihaposta vapautuu rikkidioksidia ja syövyttäviä rikkihappohöyryjä. Lisäksi esimerkiksi lyijyakun lataaminen muodostaa hengitysteitä polttavaa rikkihapposumua. Rikkihapporoiskeet on huuhdeltava välittömästi silmistä ja iholta runsaalla vedellä. Väkevä happoliuos voi aiheuttaa vakavan silmävaurion ja syövyttää ihoa aiheuttaen tuskallisia haavoja. Kun ensiapu on annettu, rikkihapolle altistuneen tulee hakeutua lääkärin hoitoon.


title: Rikkihappo

text: Kun rikkihappoa liukenee veteen, vapautuu runsaasti lämpöenergiaa. Tämän vuoksi rikkihappo, kuten kaikki muutkin hapot, laimennetaan aina siten, että happoa kaadetaan veteen. Koskaan ei saa kaataa vettä rikkihappoon, sillä silloin vesi voisi alkaa kiehua hapon pinnalla ja aiheuttaa roiskumista. Tästä juontuukin sanonta: ""Ensin vesi, sitten happo, muuten tulee käteen rakko."" Rikkihapon aiheuttamaa tai happoliuoksen lähellä olevaa tulipaloa sammutettaessa on siis varottava veden joutumista happoon.


title: Rikkihappo

text: Jätteeksi jäänyt rikkihappo laimennetaan varovasti vedellä ja neutraloidaan kalkilla.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon väri vaihtelee kellertävästä ja ruskeasta täysin kirkkaaseen riippuen sen puhtausasteesta. Normaalissa ilmanpaineessa ja huoneenlämmössä rikkihappo on nestemäistä ainetta, jonka suuri viskositeetti aiheuttaa sen öljymäisen luonteen. Rikkihapon viskositeetti on 27 500·10 Ns/m², kun vedellä se on 1040·10 Ns/m². Normaalissa ilmanpaineessa puhtaan rikkihapon sulamispiste on 10,36 °C ja tiheys 1,832 g/cm³. Puhdasta rikkihappoa ei kuitenkaan ole kaupallisesti saatavilla, vaan sitä myydään eri konsentraatioissa, joiden termodynaamiset ominaisuudet ovat selvästi erilaisia puhtaaseen aineeseen verrattuna. Väkevimmän eli 98-prosenttisen rikkihapon sulamispiste on vain 3 °C, kiehumispiste 338 °C ja tiheys hieman suurempi, 1,84 g/cm³. Puhdas rikkihappo hajoaa lämmitettäessä rikkitrioksidiksi ja vedeksi, kunnes se saavuttaa 98,3 prosentin väkevyyden. Tämän liuoksen kiehumispiste on noin 337–338 °C. Lämmitettäessä edelleen rikkihappo hajoaa kokonaan edellä mainituiksi lopputuotteiksi.


title: Rikkihappo

text:
Rikkihappo on kaksiarvoinen happo, koska sen molekyylissä on kaksi vetyatomia, jotka voivat irrota protolyysireaktiossa. Protolyysireaktio tapahtuu kahdessa osassa. Rikkihapolla on siksi kahdentyyppisiä suoloja. Rikkihapon suolat ovat nimeltään sulfaatteja tai vetysulfaatteja (SO on sulfaatti-ioni, HSO, vetysulfaatti-ioni). Konsentraatioltaan yksimolaarisessa vesiliuoksessa rikkihappo luovuttaa toisen protoneistaan eli protolysoituu käytännöllisesti katsottuna täydellisesti vetysulfaatti-ioneiksi seuraavan reaktioyhtälön mukaisesti:
Vetysulfaatti-ioni on huomattavasti heikompi happo kuin rikkihappo, eivätkä kaikki vetysulfaatti-ionit siis luovuta protonia:
Vain noin 1,3 % vetysulfaatti-ioneista on protolysoitunut sulfaatti-ioneiksi yksimolaarisessa rikkihappoliuoksessa.


title: Rikkihappo

text: Vetyionit (eli positiiviset yhden protonin vety-ytimet) eivät viihdy yksin vedessä vaan liittyvät heti vesimolekyyleihin. Tällöin muodostuu positiivisia oksoniumioneja, HO. Oksoniumionien suuri konsentraatio liuoksessa aiheuttaa happamuuden.


title: Rikkihappo

text: Epäjalot metallit, jotka sijaitsevat metallien sähkökemiallisessa jännitesarjassa ennen vetyä, reagoivat jo laimean rikkihapon kanssa. Tällöin hapon vetyatomit pelkistyvät, ja reaktiossa syntyvän metallisulfaatin lisäksi muodostuu myös vetykaasua. Epäjalot metallit, jotka muodostavat ionin hapetusluvulla +II, reagoivat rikkihapon kanssa seuraavasti (M merkitsee tässä mielivaltaista metallia):


title: Rikkihappo

text: Jalot metallit sijaitsevat jännitesarjassa vedyn jäljessä, joten vetyionit eivät kykene hapettamaan niitä, eivätkä ne liukene laimeaan rikkihappoliuokseen vetyä vapauttaen. Sen sijaan jaloista metalleista kupari, elohopea ja hopea liukenevat väkevään rikkihappoon, joka on erittäin vahva hapetin. Tällöin pelkistyy vetyatomien sijasta osa rikkihapon rikkiatomeista rikkidioksidiksi.


title: Rikkihappo

text:
Erittäin jalot metallit kuten platina ja kulta eivät reagoi hapettuen edes väkevän rikkihapon kanssa. Vaikka lyijy on epäjalo metalli, laimea rikkihappo ei kykene juurikaan liuottamaan sitä. Tämä johtuu siitä, että lyijyn ja rikkihapon reaktiossa syntyvä lyijysulfaatti on erittäin niukkaliukoista ja muodostaa lyijymetallin päälle suojaavan kerroksen. Erittäin väkevä ja noin 260-asteinen kuuma rikkihappo sen sijaan liuottaa myös lyijymetallin täydellisesti.
Väkevä rikkihappo sitoo hyvin vettä. Tästä syystä rikkihappoa voidaan käyttää myös kuivausaineena esimerkiksi kaasujen valmistuksessa. Muun muassa valmistettaessa kloorikaasua alkalimenetelmällä on tuotteessa mukana usein vesihöyryä. Höyry poistetaan johtamalla kaasuseos väkevään rikkihappoon. Vastaavalla tavalla, johtamalla väkevään typpihappoon, voidaan kuivata useita muitakin kaasuja, kuten happea, typpeä ja hiilidioksidia.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappo voi imeä itseensä vettä myös kiinteistä orgaanisista yhdisteistä hajottamalla niitä. Esimerkiksi hiilihydraatit koostuvat hiilestä, hapesta ja vedystä. Paperi koostuu pääasiassa selluloosasta, joka on hiilihydraatti. Kun paperin päälle kaadetaan väkevää rikkihappoa, paperi mustuu. Rikkihappo hajottaa paperin selluloosaa ja ryöstää siltä veden alkuaineet, vedyn ja hapen. Jäljelle jää hiili, joka antaa paperille mustan värin.


title: Rikkihappo

text: Piidioksidin ja silikaattien kanssa rikkihappo ei reagoi, minkä vuoksi sitä voidaankin säilyttää lasiastioissa.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon maailmanlaajuinen tuotanto kasvaa koko ajan. 2000-luvun alussa se oli 170 miljoonaa tonnia vuodessa. Suurimman tuottajamaan Yhdysvaltojen vuosittainen rikkihappotuotanto on pysynyt jo pidempään 40 miljoonassa tonnissa. Vaikka tuotantokapasiteetti kasvaa koko ajan, rikkihapon hinta kohosi vuonna 2007 ennätyslukemiin, melkein 90:een Yhdysvaltain dollariin per nettotonni. Seuraavana vuonna hinta melkein nelinkertaistui, mutta laski vuoden loppuun mennessä noin 200 dollariin per tonni. Uusien tuotantolaitosten kapasiteetti on mittava. Saudi-Arabiaan on suunniteltu rakennettavan maailman suurin tuotantolaitos, joka pystyy tuottamaan jopa 13 500 tonnia rikkihappoa päivässä eli täydellä kapasiteetillaan toimiessaan noin 49 miljoonaa tonnia vuodessa. Suomalaisen Outotecin toimittaman laitoksen arvellaan valmistuvan vuonna 2010.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon kulutus kasvoi 25 % vuosien 1990 ja 2008 välillä. Vuonna 2008 suurimpia rikkihapon kuluttajia olivat Aasian maat, jotka kuluttivat noin 28 % vuonna 2008 tuotetusta rikkihaposta. Yhdysvallat on toiseksi suurin rikkihapon käyttäjä 19 % osuudella ja Afrikan maat kuluttavat noin 10 % kaikesta tuotetusta haposta. Länsi-Euroopan ja Keski- sekä Etelä-Amerikan valtiot kuluttavat rikkihappoa suunnilleen saman verran, molemmat 6–8 % kaikesta rikkihappotuotannosta.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon kulutuksen kasvua on hyvin vaikea arvioida, ja se riippuu suuresti lannoitemarkkinoista. On arvioitu, että rikkihapon tuotanto tulee kasvamaan 1,4 % vuosittain vuosien 2008 ja 2015 välillä.


title: Rikkihappo

text:
Teollisuudessa rikkihappoa valmistetaan nykyisin hapettamalla rikkidioksidia rikkitrioksidiksi ja antamalla sen reagoida veden kanssa. Rikkidioksidia saadaan polttamalla rikkiä, pasuttamalla eli kuumentamalla ilmavirrassa sulfidimineraaleja kuten rikkikiisua eli rautasulfidia tai hapettamalla divetysulfidia.
Rikkidioksidi hapetetaan rikkitrioksidiksi. Apuna käytetään katalyyttiä, koska muuten hapettuminen olisi hyvin hidasta. Peregrine Phillips keksi ensimmäisenä katalyytin (platina) hyödyn vuonna 1830, mutta hänen kehittämänsä kontaktimenetelmä levisi hitaasti laajempaan käyttöön, ja heikkosaantoisempi John Roebuckin reaktiomekanismiltaan eroava lyijykammioprosessi säilyi käytetyimpänä prosessina pitkään. Nykyiset teollisuusprosessit ovat Phillipsin kontaktiprosessin erilaisia muunnelmia. Aikaisemmin rikkihapon valmistuksessa katalyyttinä käytettiin lyijykammiomenetelmässä typpidioksidia, mutta nykyisin kontaktimenetelmässä käytetyin katalyytti on divanadiinipentoksidi. Kontaktiprosessissa rikkitrioksidikaasu johdetaan erittäin väkevään 98-prosenttiseen rikkihappoliuokseen.


title: Rikkihappo

text:
1800-luvun alkupuolelle asti rikkihappoa tuotettiin lasipulloihin. John Roebuckin kehittämän lyijykammiomenetelmän myötä rikkihapon teollinen tuotanto käynnistyi laajemmassa mittakaavassa. Prosessissa rikkidioksidi kerättiin suuriin kammioihin, joiden seinät oli vuorattu lyijylevyillä. Lyijy on yksi harvoista rikkihappoa kestävistä metalleista.
Alkuperäisessä lyijykammioprosessissa kuumennettiin kaliumnitraattia rikin kanssa, jolloin vapautui rikin oksideja ja typpimonoksidia. Tämän jälkeen kammioon päästettiin vettä, joka reagoi rikkitrioksidin kanssa muodostaen rikkihappoa. Menetelmää parantelivat muun muassa Charles Bernard Desormes ja Nicolas Clément sekä Charles Tennant, joka keksi erillisen rikinpolttokammion. John Gloverin ja Joseph-Louis Gay-Lussacin tekniset parannukset mahdollistivat aiempaa selvästi väkevämmän hapon tuotannon. Vuonna 1818 Hill of Deptford käytti rikin lähteenä pyriittimalmeja. Tavasta tuli yleinen kaksikymmentä vuotta myöhemmin.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon valmistus lyijykammiomenetelmässä perustuu rikkidioksidin hapettumiseen katalyyttinä toimivan typpimonoksidin avulla. Kemialliset reaktiot lyijykammiomenetelmässä ovat kuitenkin monimutkaisia, eikä kaikista reaktiomekanismeista ole yksimielisyyttä. Yleisesti välituotteena katsotaan syntyvän nitrosyylirikkihappoa.


title: Rikkihappo

text: Lyijykammiomenetelmällä tuotettava rikkihappo on väkevyydeltään 62–77-prosenttista. Siinä on usein epäpuhtauksina typpihappoa, typpihapoketta, lyijysulfaattia, seleenihapoketta, arseenitrioksidia sekä pieniä määriä metalleja.


title: Rikkihappo

text: Viinietikkakauppias Peregrine Phillipsin vuonna 1831 patentoimassa kontaktimenetelmässä rikkidioksidi hapetetaan rikkitrioksidiksi katalyytin avulla. Prosessin nimi tulee siitä, että rikkidioksidi ja happi saadaan ”kontaktiin” katalyytin avulla. Nykyisin useimmiten käytettävä katalyytti on divanadiinipentoksidi. Rikkidioksidi johdetaan reaktiokammioon, jonka lämpötila on 400–450 °C ja paine on yhdestä kahteen ilmakehän painetta. Näissä oloissa rikkidioksidin katalyyttinen hapettuminen on hyvin tehokasta, noin 99,5 prosenttia rikkidioksidista hapettuu.


title: Rikkihappo

text: Kaavio kontaktimenetelmän vaiheista:


title: Rikkihappo

text: Katalyytti on divanadiinipentoksidin ja kaliumsulfaatin tai -pyrosulfaatin seos piidioksidialustalla. Vanadiinikatalyytti pelkistyy divanadiinitetroksidiksi hapettaen rikkidioksidin rikkitrioksidiksi. Divanadiinitetroksidi reagoi reaktorissa olevan hapen kanssa palautuen divanadiinipentoksidiksi ja uudelleen käytettäväksi.


title: Rikkihappo

text: Muodostunut rikkitrioksidi johdetaan väkevään rikkihappoliuokseen, jolloin muodostuu niin sanottua savuavaa rikkihappoa eli pyrorikkihappoa, joka hydrolysoituu rikkihapoksi.


title: Rikkihappo

text: WSA-menetelmä eli märkä rikkihappoprosessi () on kontaktimenetelmän johdos, joka kehiteltiin 1960-luvulla. WSA-prosessilla rikkihappoa voidaan valmistaa lähes mistä tahansa kaasumaisesta rikin yhdisteestä. Erityisen hyvin prosessiin soveltuu monissa teollisuusprosesseissa jätteenä syntyvä rikkivety. Rikkipitoinen kaasu poltetaan rikin oksideiksi. Kaasu johdetaan kammioon, jossa rikkidioksidi hapetetaan rikkitrioksidiksi divanadiinipentoksidikatalyytin avulla. Toisin kuin kontaktimenetelmässä WSA-menetelmässä on mukana vesihöyryä, joka reagoi rikkitrioksidin kanssa muodostaen kaasumaista rikkihappoa. Kaasut jäähdytetään ja siirretään kondensaatiotilaan, jossa rikkihappohöyryyn suihkutetaan vettä. Syntynyt rikkihappoliuos jäähdytetään ja kerätään.


title: Rikkihappo

text: Rikkihappo on eniten käytetty teollisuuskemikaali. Sitä käytetään sellu- ja paperiteollisuudessa, kaivos- ja metalliteollisuudessa sekä kemianteollisuudessa muun muassa fosfaattien, lannoitteiden, titaanidioksidin ja viskoosin valmistukseen. Öljyteollisuudessa rikkihappoa käytetään epäpuhtauksien poistamiseen. Sitä käytetään myös metallipintojen puhdistukseen, malmien käsittelyyn, kemiallisten reaktioiden katalyyttinä ja muiden epäorgaanisten happojen lähtöaineena. Rikkihappoa käytetään myös veden poistamiseen orgaanisista yhdisteistä. Lisäksi sitä voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuuden säätöaineena. Sen E-koodi on E513. Suurin osa valmistetusta rikkihaposta käytetään fosfaattilannoitteiden valmistamiseen. Elektroniikkateollisuudelle tärkeiden piikiekkojen puhdistukseen orgaanisista epäpuhtauksista käytetään niin kutsuttua SPM- eli piranha-liuosta, joka sisältää rikkihappoa.


title: Rikkihappo

text: Rikkihapon 25-prosenttista liuosta käytetään lyijyakkujen akkuhappona.


title: Rikkihappo

text: Suurin osa lannoitteiden valmistuksessa käytettävästä rikkihaposta kuluu fosfaattien muuttamiseen sen avulla veteen paremmin liukenevaan muotoon. Perinteisessä kalsiumdivetyfosfaatin (Ca(HPO)) eli superfosfaatin valmistuksessa käytetyssä märkäprosessissa kalsiumfosfaattipitoista kiveä käsitellään 93-prosenttisella rikkihappoliuoksella kahdeksan tunnin ajan. Tällöin reaktiotuotteina syntyy kalsiumdivetyfosfaattia ja sivutuotteena kalsiumsulfaattia (CaSO).


title: Rikkihappo

text: Rikkihappoa käytetään myös toisen tärkeän lannoitteen, ammoniumsulfaatin (NH)SO, valmistukseen. Ammoniumsulfaatin valmistuksessa ammoniakkikaasua (NH) johdetaan reaktoriin, jossa on kylläistä ammoniakkisulfaattiliuosta ja hieman rikkihappoa. Reaktorin lämpötila on 60 °C. Reaktoriin johdetaan samanaikaisesti väkevää rikkihappoa ylläpitämään vapaan rikkihapon pitoisuus oikeana. Ammoniumsulfaatti kiteytyy kylläisestä liuoksesta reaktorin pohjalle ja voidaan erottaa. Kuivaa ammoniumsulfaattijauhetta voidaan myös valmistaa suihkuttamalla rikkihappoa ammoniakkia sisältävään kammioon.


title: Rikkihappo

text: Saksalainen kemisti Justus von Liebig loi tutkimuksillaan pohjan lannoitteiden teolliselle valmistukselle. Rikkihapon käyttöä lannoitteiden valmistuksessa tutki ensimmäisenä James Murray, joka liuotti luita rikkihappoon 1800-luvun alussa. Hänen poikansa John Fischer Murray haki vuonna 1842 patentin menetelmälleen valmistaa lannoitteita kalsiumfosfaatista ja rikkihaposta. John Bennet Lawes patentoi samana vuonna samankaltaisen menetelmän superfosfaattilannoitteiden eli kalsiumdivetyfosfaattilannoitteiden valmistukseen. Lawes oli Murrayta parempi keksintönsä markkinoinnissa ja hän osti vuonna 1846 oikeudet myös Murrayn patenttiin. Ensimmäisen tehtaansa Lawes perusti vuonna 1844.


title: Rikkihappo

text:
Rikkihappoa käytetään elektrolyyttiliuoksena muun muassa autoissa käytettävissä lyijyakuissa. Akun purkautuessa lyijyanodilla tapahtuu hapettuminen seuraavan puolireaktion mukaisesti:
Lyijydioksidista koostuvalla katodilla akun purkautuessa tapahtuu pelkistysreaktio, jonka puolireaktio on:
Akun purkautuessa tapahtuva kokonaisreaktio voidaan kirjoittaa muodossa:
Akun purkautuessa elektrolyyttinä oleva rikkihappo laimenee veden määrän lisääntyessä. Tämä huomataan elektrolyyttinesteen tiheyden pienentymisenä, ja tiheyttä voidaan käyttää määritettäessä akun purkautumistilaa. Reaktio on sähkövirran avulla palautettavissa alkuperäiseen tilaansa. Tällöin katodilla syntyy lyijydioksidia ja anodilla lyijymetallia.


title: Rikkihappo

text: Väkevä rikkihappo tai vaihtoehtoisesti fosforihappo kykenee eliminoimaan alkoholeista hydroksyyliryhmän eli poistamaan alkoholien tunnusryhmän ja muodostamaan alkeenejä ja vettä. Rikkihappo luovuttaa alkoholimolekyylille protonin, jolloin alkoholi muuttuu karbokationiksi ja hydroksyyliryhmä irtoaa muodostaen vettä. Veden poistuessa hiiliatomien välille muodostuu kaksoissidos. Helpoiten dehydraatio tapahtuu tertiäärisille alkoholeille (noin 100 °C:n lämpötilassa) ja vaikeammin sekundäärisille ja primäärisille alkoholeille (primääriset alkoholit vaativat noin 200 °C dehydratoituakseen). Esimerkissä etanolin dehydraatio, jonka lopputuote on eteeni:


title: Rikkihappo

text:
Esterisynteesissä rikkihapolla on kaksi tehtävää. Se toimii happamana katalyyttinä ja veden poistajana. Rikkihappo luovuttaa protonin karboksyylihapolle, jolloin muodostuu positiivinen ioni, joka reagoi helposti nukleofiilisen alkoholimolekyylin kanssa. Syntyvä välituote luovuttaa protonin, ja rakenteesta lohkeaa vesimolekyyli, jolloin syntyy esteri. Esterisynteesi on tasapainoreaktio. Väkevä rikkihappo kykenee sitomaan itseensä vettä, jolloin esterisynteesin tasapaino siirtyy oikealle eli reaktiotuotteiden puolelle ja esterin saanto paranee. Esimerkkinä etanolin ja etaanihapon reaktio, jossa syntyy etyyliasetaattia:
Rikkihappo toimii katalyyttinä niin ikään eetterisynteesissä, jossa se luovuttaa protonin alkoholimolekyylille, josta muodostuu karboniumioni. Karboniumioni reagoi toisen alkoholimolekyylin kanssa muodostaen eetterin. Eetterisynteesissä sivutuotteena voi syntyä rikkihapon hiilivetyjohdannaisia.


title: Rikkihappo

text:
Rikkihappoa syntyy ilmakehässä palokaasujen reaktioissa ja vulkaanisissa purkauksissa. Maapallon suurin rikkihappojärvi on 212 metriä syvä ja sijaitsee tulivuori Kawah Ijenin kraatterissa Indonesiassa. Pienempiä vulkaanisia rikkihappojärviä on muun muassa tulivuorilla Kusatsu-Shirane Japanissa ja Poás Costa Ricassa.
Rikkihappo on typpihapon ohella yksi tärkeimmistä happosateiden ja happamoitumisen aiheuttajista. Polttoaineiden epäpuhtauksista joutuu ilmakehään rikkiä, joka hapettuu rikkidioksidiksi. Kuivassa ilmassa suurin osa rikkidioksidista varisee kuivalaskeumana maahan, pieni osa hapettuu rikkihapoksi. Jos ilmassa on vesipisaroita: pilviä, sumua tai sadepisaroita, rikkidioksidi voi hapettua nestefaasissa. Reaktiot ilmakehässä kestävät yleensä muutamia päiviä, jonka aikana ilmakehän rikki on ehtinyt kulkeutua jopa sadankin kilometrin päähän. Sen vuoksi rikkipäästöjen vaikutukset, kuten joidenkin eliöryhmien lähes täydellinen puuttuminen, eivät välttämättä näy rikkiä vapauttavan kohteen ympäristössä. Happosateet nopeuttavat myös rakennusten ynnä muiden rakennelmien rapautumista, koska esimerkiksi muurilaasti ja rappaus sisältävät happojen kanssa herkästi reagoivaa kalsiumkarbonaattia.


title: Rikkihappo

text: Happosateet olivat 1980-luvulle asti suuri ongelma Euroopan teollistuneilla alueilla, kuten Englannissa ja Ruhrin alueella Saksassa, missä poltettiin paljon rikkipitoista hiiltä. Näillä alueilla rikkipäästöt saatiin kuriin, ja Euroopan rikkidioksidipäästöt pienenivät puoleen vuosina 1980–1995. Samoin Yhdysvalloissa päästöt ovat vähentyneet voimakkaasti, muun muassa rikkipäästöjä säätelevän "Clean Air Act" -lain ansiosta. Ongelma on edelleen ajankohtainen Kiinassa, Koreassa, Venäjällä ja Itä-Euroopassa. Liikenteen rikkipäästöt ovat vähentyneet, kun on siirrytty käyttämään vähärikkisempiä polttoaineita. Suomen rikkilaskeuma on pienentynyt, mutta happamoituminen näkyy edelleen herkimmillä alueilla.


title: Rikkihappo

text: Ilmakehän rikkihappomolekyyleillä on huomattava vaikutus pienhiukkasten syntymiseen. Ilmakehän rikkihappomolekyylikonsentraatio vaikuttaa merkittävästi hiukkasten nukleaatioon. Prosessin mekanismi ei ole vielä tarkoin selvillä, mutta rikkihapon vaikutus on tutkimuksien mukaan suurempi kuin esimerkiksi ammoniakin tai eräiden orgaanisten yhdisteiden. Rikkihappopitoisuuden ja hiukkasten muodostumisnopeuden välinen riippuvuus on pitkään ollut epäselvä. Helsingin yliopiston ja Ilmatieteen laitoksen tutkijoiden johtama ryhmä julkaisi vuonna 2010 tutkimuksen, jossa ensimmäisen kerran pystyttiin selvittämään rikkihapon määrän ja pienhiukkasten muodostumisnopeuksien välisiä riippuvuuksia.


title: Rikkihappo

text:
Maan ulkopuolella rikkihappoa on havaittu Venuksessa ja mahdollisesti Jupiterin Europa-kuussa. Venuksen rikkihappo syntyy hiilidioksidin, veden ja rikkidioksidin valokemiallisessa reaktiossa. Venuksen kaasukehästä suurin osa on hiilidioksidia. Ensimmäisessä vaiheessa Venuksen kaasukehään tunkeutuva aallonpituudeltaan alle 169 nanometrin ultraviolettisäteily hajottaa hiilidioksidin hiilimonoksidiksi ja voimakkaasti reagoivaksi atomaariseksi hapeksi. Happi reagoi rikkidioksidin kanssa, jota löytyy runsaasti Venuksen kaasukehän pilvistä, muodostaen rikkitrioksidia, joka veden kanssa muodostaa lopulta rikkihappoa. Kokonaisreaktio voidaan siis ilmoittaa seuraavasti:
Rikkihappo muodostaa paksuja pilviä noin 45–70 kilometrin korkeuteen Venuksen pinnasta. Pilvet ovat niin paksuja, ettei valo pysty läpäisemään niitä, ja siksi Venuksen pintaa ei voida havainnoida tavallisilla optisilla kaukoputkilla. Rikkihappo varautuu helposti, minkä vuoksi Venuksen kaasukehässä salamoi usein. Rikkihapon sataessa pisarat eivät saavuta Venuksen pintaa. Aluksi pisaroiden vesi haihtuu, ja pisaran saavutettua kaasukehän alemman osan on lämpötila niin korkea, että rikkihappo hajoaa rikkitrioksidiksi ja vedeksi, joista rikkitrioksidi hajoaa nopeasti hapeksi ja rikkidioksidiksi. Happi reagoi kaasukehän hiilimonoksidin kanssa muodostaen hiilidioksidia.


title: Lothar Meyer

text: Julius Lothar von Meyer (19. elokuuta 1830 – 11. huhtikuuta 1895) oli saksalainen kemisti, joka keksi jaksollisen järjestelmän (Dmitri Mendelejevistä riippumatta samaan aikaan). Hän toimi opettajana yliopistoissa Saksassa.


title: Lothar Meyer

text: Meyer syntyi Varelissa, joka oli tuolloin Oldenburgin hallinnassa, nykyisessä Saksassa. Hän opetteli lääketiedettä Zürichissa ja opiskeli sekä opetti lukuisissa saksalaisissa yliopistoissa. Vuonna 1857 hän havaitsi, että happi yhtyy veressä hemoglobiiniin.


title: Lothar Meyer

text: Vuonna 1876 Meyer astui kemian professorin virkaan Tübingenin yliopistossa, jossa hän opetti kuolemaansa asti.


title: Lothar Meyer

text: Vuonna 1864, seitsemän vuotta ennen kuin Mendelejev julkaisi oman kirjansa, Meyer julkaisi kirjan "Die modernen Theorien der Chemie" (”Kemian modernit teoriat”), jossa hän järjesti 28 alkuainetta atomipainon perusteella kuuteen ryhmään, joihin kuuluvilla alkuaineilla oli samanlaiset kemialliset ja fysikaaliset ominaisuudet. Hän jätti myös tyhjän paikan vielä löytämättömälle alkuaineelle. Hänen etunsa aiemmin luokittelua tehneisiin kemisteihin oli, että hän huomasi valenssin yhdistävän ryhmien alkuaineita. Mendelejevin julkaistua kirjansa Meyer julkaisi vielä artikkelin ”Die Natur der chemischen Elemente als Funktion ihrer Atomgewichte” (”Kemiallisten alkuaineiden luonto atomipainon funktiona”) vuonna 1870. Artikkeli tunnetaan erityisesti kuvaajista, jotka esittävät atomitilavuuden atomipainon funktiona.


title: Altailaiset kielet

text: Altailaiset kielet on kielitieteen historiassa esiintynyt hypoteettinen kielikunta. Nykyisessä kielitieteessä termi voi esiintyä tämän ohella myös areaalisena eli alueellisena käsitteenä. Ryhmään kuuluu yhteensä kuutisenkymmentä kieltä, joita puhuu äidinkielenään noin 170 miljoonaa ihmistä, pääosin Turkissa, Keski-Aasiassa ja Kaukoidässä.


title: Altailaiset kielet

text: Nykyään ryhmää ei enää tavallisesti pidetä yhtenä historiallis-vertailevan kielitieteen keinoin osoitettuna kielikuntana. Turkkilaiset, mongoli-, ja tunguusikielet ovat kyllä kielitypologisesti toistensa kaltaisia, mutta nykyään useimmat asiaan perehtyneet kielitieteilijät arvelevat kielten yhtäläisyyksien johtuvan luultavammin pitkään jatkuneesta keskinäisestä kanssakäymisestä.


title: Altailaiset kielet

text: Kieliryhmään on luettu seuraavat kielikunnat:


title: Altailaiset kielet

text: Myös japanin, korean ja ainun on joskus luettu kuuluvan altailaisiin kieliin.


title: Altailaiset kielet

text: Altailaiset kielet muistuttavat typologialtaan myös uralilaisia kieliä (kuten suomea ja unkaria), ja 1800-luvulla syntyi ehdotus niiden niputtamista uralilais-altailaiseksi suurkielikunnaksi tai pääjaksoksi. Tätä uralilais-altailaista hypoteesia kielten yhteisestä alkuperästä ei kuitenkaan nykyisin enää juuri kannateta kun esimerkiksi yhteistä sanastoa kielillä merkittävissä määrin on kyetty osoittamaan vain lainasanoina.


title: Altailaiset kielet

text: Areaalisena ja typologisena kokonaisuutena sen sijaan uralilais-altailaiset kielet muodostavat suomalaisen kielitieteilijän Juha Janhusen mukaan erittäin selvärajaisen areaalis-typologisen yksikön, jonka typologista yhtenäisyyttä Janhunen pitää merkkinä kieliryhmän kantakielten välisistä alueellisista yhteyksistä. Nämä yhteydet Janhunen on sijoittanut altailaisten kielten osalta Mantšuriaan. Uralilaisten kielten kantakielen kantauralin osalta tilanne on monimutkaisempi, mutta hiljattain on esitetty että itäisessä Siperiassa puhutuissa jukagiirisissa kielissä esiintyvät, kantauralin tasoon palautettavat lainasanat olisivat osoitus myös kantauralia edeltäneen kielimuodon, esikantauralin esiintymisestä Siperiassa, vaikka itse kantauralin puhuma-alueeksi monilla perusteilla viime vuosina yksimielisesti onkin katsottu Euroopan puoleinen alue Uralvuorten eteläpäässä.


title: Altailaiset kielet

text: Altailaiset kielet ovat kielitieteen historiassa olleet osa myös nostraattista hypoteesia. Myöskään niiden yhteistä alkuperää nykyinen historiallis-vertaileva kielitiede ei ole kyennyt osoittamaan, mutta typologian kannalta myös uralilais-altailaisia kieliä laajempia typologisia yhteyksiä on esitetty ja osaa niistä on pidetty mahdollisesti myös yhteistä alkuperää osoittavina.


title: Turkkilaiset kielet

text:
Turkkilaiset kielet ovat noin kolmekymmentä kieltä sisältävä kielikunta. Turkkilaiset kielet ovat läheistä sukua keskenään, sillä niiden uskotaan eriytyneen verrattain myöhään, ajanlaskun alun aikoina. Turkkilaiset kielet ovat varmuudella sukua vain keskenään: ne on joskus yhdistetty mongoli- ja tunguusikielten kanssa altailaiseksi kielikunnaksi, mutta tämä on jäänyt todistamattomaksi hypoteesiksi, ja näin turkkilaiset kielet nykykäsityksen mukaan muodostavat kielikunnan. Niitä puhuu moninainen ihmisten kirjo, noin 140 miljoonaa, laajalla alueella Itä-Euroopasta Siperiaan ja aina läntiseen Kiinaan saakka.
Turkkilaiset kielet ovat lähtöisin suppealta alueelta Keski-Aasiasta, josta ne levisivät laajalle alueelle varhaiselta keskiajalta alkaen.


title: Turkkilaiset kielet

text: Turkkilaiset kielet ovat agglutinoivia, ja niille on ominaista vokaaliharmonia. Turkkilaisiin kieliin on omaksuttu piirteitä erityisesti kiinasta, iranilais- ja arabikielistä. Turkkilaisista kielistä puolestaan on piirteitä kulkeutunut Kaakkois-Kiinaan ja Venäjän pohjoisimpiin osiin.


title: Turkkilaiset kielet

text: Turkkilaiset heimot ja kansat ja niiden kielet ovat sekoittuneet keskenään vuosisatojen aikana, minkä vuoksi kielten luokittelu on hyvin vaikeaa. Seuraavaan luokitteluun on yhdistetty kolme eri ryhmittelyä, jotka tässä on erotettu kapiteeli-, lihavoiduin ja kursivoiduin kirjaimin:


title: Turkkilaiset kielet

text: Länsiturkkilaiset kielet (luoteisturkkilaiset kielet, kiptšak-kielet)


title: Turkkilaiset kielet

text: Pohjoisturkkilaiset kielet (koillisturkkilaiset kielet)


title: Turkkilaiset kielet

text: Eteläturkkilaiset kielet (lounaisturkkilaiset kielet, oguz-kielet)


title: Turkkilaiset kielet

text: Itäturkkilaiset kielet (kaakkoisturkkilaiset kielet, karluk-kielet)


title: Turkkilaiset kielet

text: Bolgaarikielet


title: Suu- ja sorkkatauti

text:
Suu- ja sorkkatauti () on erittäin tarttuva virustauti, jota esiintyy etupäässä naudoilla ja sioilla. Se voi tarttua myös vuohiin, lampaisiin, poroihin, peuroihin, hirviin, villisikoihin
 ja siileihin. Tauti ei tartu hevosiin. Friedrich Loeffler osoitti taudin olevan viruksen aiheuttama 1897.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Tauti on keinotekoisesti onnistuttu tarttumaan hiiriin, kanoihin ja rottiin, mutta eläinten ei uskota saavan tautia luontaisesti.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suu- ja sorkkatautia esiintyy lähes koko maailmassa, muun muassa Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Viimeisin huomattava suu- ja sorkkatautiepidemia oli Englannissa vuonna 2001, jonka torjumiseksi teurastettiin paljon karjaa.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suu- ja sorkkatauti kuuluu Maailman eläintautijärjestön A-listan tauteihin.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suu- ja sorkka-taudin aiheuttaa pikornaviruksiin kuuluva aftovirus, josta voidaan tunnistaa seitsemän eri serologista tyyppiä, joilla kullakin on monia eri kantoja. Virus kestää lämpötilojen vaihtelua mutta tuhoutuu yli 50 celsiusasteen lämpötiloissa. Aftovirus kestää myös jodia, klooria ja fenoleita. Se katoaa ruhojen lihaksista nopeasti mutta säilyy pidempään imusolmukkeissa ja luuytimessä.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Aftovirus voi säilyä rehussa, maastossa ja rakenteissa jopa kuukauden. Se tarttuu suorassa kontaktissa tai epäsuorasti pisaratartuntana tai ihmisten, esineiden, rehun tai lian kautta. Se voi levitä myös tuulen mukana erityisesti lauhkeissa olosuhteissa kymmeniä kilometrejä maalla tai satoja kilometrejä merellä. Virus voi tarttua sairaasta tai tautia kantavasta eläimestä tai ihmisestä hengitysilman, syljen, ulosteiden, maidon tai siemennesteen kautta jopa neljä vuorokautta ennen taudin oireiden ilmenemistä. Se voi tarttua myös lihasta, jos sen pH on alle 6. Virus voi säilyä oireettomien taudista toipuneiden tai sitä vastaan rokotettujen nautojen hengityselimissä jopa 30 kuukautta. Siat levittävät tautia erityisen tehokkaasti.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suu- ja sorkkatauti itää 2–15 vuorokautta.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Nautakarjassa suu- ja sorkkatauti aiheuttaa korkean kuumeen, joka laskee nopeasti 2–3 päivän päästä. Suuhun ja sieraimiin nousee rakkuloita, mistä seuraa runsasta, nauhamaista tai vaahtoavaa kuolaamista sekä pureskelua ja suun maiskuttelua. Rakkuloita nousee myös utareisiin ja jalkojen ihoon. Kiputilat johtavat mahdolliseen ruokahalun vähenemiseen, ontumiseen ja potkimiseen. Lehmien maidontuotanto voi laskea huomattavasti. Osalla eläimistä ei ole oireita, mutta myös ne kantavat tautia ja voivat tartuttaa sairauden muihin eläimiin.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Sairaus laantuu 8–15 vuorokaudessa mutta aiheuttaa pitkäaikaisia vaivoja kieleen, sorkkiin, utareisiin, vaurioita sydämeen ja lihaksiin ja voi mahdollisesti johtaa luomiseen.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Aftovirus voi harvoin tarttua ihmiseen, jolloin oireet ovat ovat vesirokon tapaiset rakkulat. Virus ei kestä mahahappoja, joten se ei voi levitä saastunutta lihaa syömällä. Englannissa viimeisin ihmistartunta on todettu vuonna 2007.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Enteroviruksen aiheuttamaa enterorokkoa on joskus kutsuttu suu- ja sorkkataudiksi oireiden samankaltaisuuden vuoksi, mutta kyse on eri taudista.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suu- ja sorkkatautiin ei ole hoitoa. Sille on kehitetty rokotteita, joita käytetään torjuntakeinona alueilla, joilla tautia esiintyy runsaasti. Yleensä vain nautaeläimet rokotetaan. Rokotteessa on oltava oikea viruskanta, ja ne on uusittava 3–6 kuukauden välein.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Tehokkaimmat torjuntakeinot epidemiatapauksissa ovat saastuneiden karjojen karanteenit ja joukkoteurastukset, ruhojen tuhoaminen polttamalla ja lihantuontikielto maista, joissa tautia esiintyy. Tauti leviää myös ilmateitse, joten saastuneiden tilojen ympärille määrätään suojavyöhykkeitä, joilla on noudatettava erityisiä määräyksiä, jotka koskevat muun muassa tilakäyntejä sekä eläinten laiduntamista ja liikkumista.


title: Suu- ja sorkkatauti

text: Suomessa suu- ja sorkkatautitapaukset on tilastoitu 1800-luvun puolivälistä lähtien. Suurin tautiepidemia oli talvisodan aikana Karjalankannaksen evakuoinnin yhteydessä. Tuolloin teurastettiin noin sata karjaa. Tilannetta pahensi se, että suuri osa eläinlääkäreistä oli rintamalla. Tautia ei saatu pysäytettyä, ja se levisi lopulta arviolta 5 000 karjaan. Muita suu- ja sorkkatautiepidemioita Suomessa on ollut neljä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjä-Jack () oli tunnistamaton, Lontoon köyhässä Whitechapelin kaupunginosassa vuonna 1888 toiminut sarjamurhaaja. Viiltäjä-Jackia pidetään yleisesti ottaen maailman kuuluisimpana sarjamurhaajana ja ensimmäisenä nykyaikaisena sarjamurhaajana.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjän tekemiksi arvioiduissa teoissa viiltäjä hyökkäsi naisprostituoitujen kimppuun, viilsi heiltä auki kurkun ja silpoi alavatsaa. Ainakin kolmelta uhrilta poistettiin sisäelimiä, ja siksi ehdotettiin, että tekijällä oli anatomian tuntemusta tai kirurgista osaamista. Murhiin liittyvät huhut kiihtyivät syys-lokakuussa 1888, ja lehdistö ja Scotland Yard saivat kirjeitä murhaajaksi itseään kutsuvalta kirjoittajalta tai kirjoittajilta. Whitechapelin kodinturvajoukon (engl. "Whitechapel Vigilance Committee") jäsenelle George Luskille lähetetyn "Helvetistä"-kirjeen kylkiäisenä oli ihmisen munuaisen säilötty puolikas. Kun aihetta käsiteltiin lehdistössä, yleisö alkoi uskoa, että surmien takana oli yksi sarjamurhaaja, joka tunnettiin nimellä "Viiltäjä-Jack". Nimi on peräisin kirjeestä, jota yleisesti pidetään huijauksena. Sen kirjoittaja on voinut olla toimittaja, jonka tarkoituksena on ollut kasvattaa kiinnostusta juttuun. Aikoinaan sarjamurhaaja tunnettiin myös nimillä "Whitechapelin murhaaja" ja "Nahkaesiliina".


title: Viiltäjä-Jack

text: Aihetta käsiteltiin lehdissä laajalti, minkä johdosta Viiltäjä on yhä kansainvälisesti laajalti tunnettu pahamaineinen sarjamurhaaja. Vuoteen 1891 asti jatkuneissa Whitechapelin surmien tutkinnassa ei kaikkia tutkittuja surmia kyetty yhdistämään vuoden 1888 murhiin, mutta Viiltäjä-Jackin tarinaan alettiin uskoa. Koska murhia ei ole koskaan selvitetty, niihin liittyvistä kertomuksista on tullut aidon historiantutkimuksen, kansanperinteen ja näennäishistorian yhdistelmä. Termiä "ripperology" käytetään englannissa kuvaamaan Viiltäjä-tapausten tutkimusta. Viiltäjä-Jackin henkilöllisyydestä oli yli sata teoriaa, ja murhat ovat innoittaneet monia fiktiivisiä teoksia.


title: Viiltäjä-Jack

text: Neljännelle uhrille kuuluneeksi oletetusta vaatekappaleesta suomalaisen tutkijan löytämän DNA:n havaittiin vuonna 2014 kuuluneen todennäköisesti Aaron Kosminskille, joka on aina ollut yksi pääepäillyistä.