title: Viiltäjä-Jack

text: 1800-luvun puolivälissä Englantiin virtasi irlantilaissiirtolaisia, niin että Lontoon East Endin ja muiden Englannin suurimpien kaupunkien väkiluku paisui. Vuodesta 1882 alkaen samoille alueille muutti juutalaispakolaisia Itä-Euroopasta ja Venäjältä. Whitechapelin alue alkoi olla tungokseen asti täynnä. Työ- ja asumistilanne huononi, ja kehittyi merkittävä köyhä väestönosa. Oli paljon huonosti rakennettuja taloja. Kodittomia oli paljon. Ryöstely, väkivalta ja alkoholismi olivat yleisiä, ja jatkuva köyhyys ajoi monet naiset prostituution pariin. Vuonna 1888 Lontoon pääkaupunkiseudun poliisi arvioi Whitechapelissa olevat 1 200 prostituoitua ja noin 62 bordellia. Taloudellisia ongelmia pahensivat erilaiset sosiaaliset jännitteet. Poliisit puuttuivat vuosina 1886–1889 useisiin mielenosoituksiin, levottomuudet lisääntyivät. Rasismi, rikokset, yhteiskunnalliset häiriöt ja riisto ruokkivat yleisön käsitystä siitä, että Whitechapel oli pahamaineinen haureuden pesä. Vuonna 1888 näitä käsityksiä vahvistivat entisestään "Viiltäjä-Jackin" tekeminä pidetyt julmat ja irvokkaat surmatyöt, joita käsiteltiin lehdistöstä ennennäkemättömän laajasti. 1880-luvun alussa Flower and Dean Streetiä pidettiin Lontoon pahimpana ja vaarallisimpana paikkana. Pahimmaksi Lontoon kaduksi niinikään väitetyn Dorset Streetin yhteismajoitustaloissa asui Jack McCarthy and William Crossinghamin vuokralaisina epämääräisiä ihmisiä. Näiden kahden miehen epäillään osallistuneen suojelurahojen kiristykseen prostituoiduilta, varastetun tavaran kätkentään ja muun laittoman liiketoiminnan pyörittämiseen.


title: Viiltäjä-Jack

text: East Endissä tapahtuneiden naisiin kohdistuneiden hyökkäysten vuoksi on epävarmaa, kuinka monen uhrin surmasi sama tappaja. Suur-Lontoon poliisilaitoksen tutkinnassa selvitettiin kaikkiaan yhtätoista 3. huhtikuuta 1888 – 13. helmikuuta 1891 välisenä aikana tehtyä murhaa, ja poliisin juttuluettelossa ne tunnetaan yhteisnimellä "Whitechapelin murhat". On erilaisia näkemyksiä siitä, mitkä murhat pitäisi niputtaa samalle syylliselle, mutta yleisesti uskotaan, että yhdestätoista murhasta olisi viisi (niin sanotut "varmat viisi", engl. "canonical five") Viiltäjän tekoa. Asiantuntijat viittaavat kurkun viiltämiseen, alavatsan ja sukupuolielinten silpomiseen, sisäelimien poistamiseen ja kiihtyviin kasvojen silpomiseen Viiltäjä-Jackille tyypillisenä modus operandina. Whitechapelin surmien arkiston kaksi ensimmäistä tapausta, Emma Elizabeth Smith ja Martha Tabram, eivät kuulu niin sanottuihin viiteen varmaan uhriin.


title: Viiltäjä-Jack

text: Smith ryöstettiin ja pahoinpideltiin Osborn Streetillä Whitechapelissa 3. huhtikuuta 1888. Tylppä esine työnnettiin Smithin vaginaan, vatsakalvo repesi. Smithin vatsakalvo tulehtui (peritoniitti), ja hän kuoli seuraavana päivänä London Hospitalissa. Smith kertoi, että hänen kimppuunsa hyökkäsi kaksi tai kolme miestä, joista yksi oli teini-ikäinen. Lehdistö yhdisti murhan myöhempiin tapauksiin, mutta useimpien kirjoittajien mukaan kyseessä oli väkivaltainen joukkio, joka ei liity mitenkään Viiltäjään.


title: Viiltäjä-Jack

text: Tabram surmattiin 7. elokuuta 1888. Häneen iskettiin 39 puukoniskua. Murhaajan julmuus, ilmeisen motiivin puuttuminen sekä surmapaikan eli George Yardin läheisyys myöhempiin tapahtumapaikkoihin saivat poliisin yhdistämään Tabramin tapauksen myöhempiin Viiltäjän surmiin. Tekotapa erosi kuitenkin niin sanotuista viidestä varmasta uhrista siinä, että Tabramia oli puukotettu eikä hänen kurkkuaan ollut viilletty auki tai alavatsaa silvottu. Monet asiantuntijat eivät nykyisin pidä Tabramin tapausta Viiltäjän tekona, koska Tabramin vammat olivat erilaisia.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjän niin sanotut viisi varmaa uhria olivat Mary Ann Nichols, Annie Chapman, Elizabeth Stride, Catherine Eddowes ja Mary Jane Kelly. Nämä kaikki asuivat Spitalfieldsin köyhän slummin ytimessä: kolme George Streetillä, kaksi Flower and Dean Streetillä ja yksi Thawl Streetillä. Kaikki uhrit asuivat yhteismajoitustaloissa, joissa sai yösijan maksua vastaan.


title: Viiltäjä-Jack

text: Nicholsin ruumis löydettiin noin 3.40 perjantaina 31. elokuuta 1888 Buck’s Row’lta (nykyään Durward Street) Whitechapelista. Kurkku oli viilletty auki kahdella syvällä viillolla, ja alavatsan alaosa oli osin viilletty auki syvällä, rosoisella viillolla. Alavatsan useat viillot oli tehty samalla veitsellä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Chapmanin ruumis löydettiin noin klo 6.00 lauantaina 8. syyskuuta 1888 takapihalle vievän käytävän vierestä Hanbury Street 29:n takapihalta Spitalfieldsistä. Aivan kuten Nicholsin tapauksessa kurkku oli viilletty auki kahdella viillolla. Alavatsa oli viilletty täysin auki, ja myöhemmin huomattiin, että kohtu oli poistettu. Kuolinsyyntutkimuksessa yksi todistaja kertoi nähneensä Chapmanin tummahiuksisen, "nukkavierun tyylikkään" miehen seurassa noin klo 5.30.


title: Viiltäjä-Jack

text:
Stride ja Eddowes tapettiin aikaisin sunnuntaiaamuna 30. syyskuuta 1888. Striden ruumis löydettiin noin klo 1.00 Dutfield’s Yardin pihalta Berner Streetiltä (nykyään Henriques Street). Kuolinsyy oli yksi selvärajainen viilto, joka oli katkaissut päävaltimon niskan vasemmalla puolella. Se, oliko Stride Viiltäjän uhri tai keskeytettiinkö tämä surmatyön aikana, on epävarmaa siitä syystä, että Striden tapauksessa alavatsaa ei ollut silvottu. Todistajat, jotka arvelivat nähneensä Striden miehen seurassa aiemmin illalla, antoivat miehestä erilaisia kuvauksia: joidenkin mielestä mies oli vaalea, toisten mielestä tumma, ja osa sanoi tämän olleen nukkavierusti ja osa hyvin pukeutunut. Eddowesin ruumis löytyi Mitre Squarelta Lontoon Cityn alueelta 45 minuuttia Striden jälkeen. Kaula oli leikattu ja alavatsa viilletty auki yhdellä pitkällä ja syvällä, rosoreunaisella viillolla. Vasen munuainen ja enin osa kohtua puuttuivat. Paikallinen mies, Joseph Lawende oli kulkenut aukion lävitse kahden ystävänsä kanssa ennen murhaa, ja hän kertoi nähneensä vaaleahiuksisen, nukkavierusti pukeutuneen miehen, jonka seurassa ollut nainen saattoi olla Eddowes. Hänen seuralaisensa eivät kuitenkaan kyenneet vahvistamaan hänen kuvaustaan. Eddowesin ja Striden murhia kutsuttiin myöhemmin "tuplatapaukseksi" (engl. "double event"). Osa Eddowesin veristä esiliinaa löydettiin asuinrakennuksen sisäänkäynnin vierestä Goulston Streetiltä Whitechapelistä. Esiliinan kappaleen yläpuolella oli seinäkirjoitus, joka tunnettiin myöhemmin Goulston Streetin seinäkirjoituksena, tuntui syyttävän murhista juutalaista tai juutalaisia, mutta oli epäselvää, oliko murhaaja kirjoittanut tekstin pudottaessaan esiliinan palan vai oliko kyse vain sattumasta. Suur-Lontoon poliisin komentaja Charles Warren pelkäsi seinäkirjoituksen saavan aikaanjuutalaisvastaisia mellakoita ja määräsi sen pestäväksi pois ennen aamunkoittoa.
Kellyn kauhistuttavalla tavalla silvottu ruumis löydettiin klo 10.45 perjantai-aamuna 9. marraskuuta 1888 sängystä Kellyn yksiöstä osoitteessa 13 Miller’s Court, Dorset Streetin sisäpihalla. Kurkku oli leikattu selkärankaan asti, ja alavatsasta oli käytännöllisesti katsoen poistettu kaikki elimet. Sydän puuttui.


title: Viiltäjä-Jack

text: Kaikki viisi uhria oli murhattu yöllä, viikonloppuna tai lähellä viikonloppua ja joko kuukauden lopussa tai noin viikko sen jälkeen. Alavatsan silpominen paheni murhasarjan edetessä paitsi Striden tapauksessa, jossa murhaaja mahdollisesti keskeytettiin. Nicholsilta ei puuttunut sisäelimiä, Chapmanin kohtu vietiin, Eddowesilta vietiin kohtu ja toinen munuainen ja hänen kasvojaan viilleltiin, ja Kellyn ruumiista oli poistettu sisäelimet ja kasvot oli käytännössä hakattu pois, vaikka rikospaikalta ei puuttunutkaan muita elimiä kuin sydän.


title: Viiltäjä-Jack

text: Uskomus siitä, että näiden viiden murhan tekijä oli sama mies, juontuu historiallisesti aikalaistodisteista, joissa liitetään yhteen juuri nämä viisi ja suljetaan muut pois. Vuonna 1894 Suur-Lontoon poliisivoimien ja rikospoliisin (CID) apulaispoliisipäällikkö Sir Melville Macnaghten kirjoitti raportin, jossa sanottiin: "Whitechapelin murhaajalla oli 5 uhria—& vain 5 uhria." Vastaavasti viisi uhria liitti toisiinsa poliisilääkäri Thomas Bondin Lontoon Cityn rikospoliisin päällikkö Robert Andersonille kirjoittama kirje 10. marraskuuta 1888. Jotkut tutkijat uskovat, että vaikka osan murhista oli epäilemättä tehnyt yksi murhaaja, tuntematon määrä muita surmaajia oli vastuussa toisista. Stewart P. Evans ja Donald Rumbelow ovat sitä mieltä, että ns. viiden varman uhrin tapauksessa kyseessä on "Viiltäjä-myytti" ja että vaikka kolmella tapauksella (Nichols, Chapman ja Eddowes) on selvä yhteys, Striden ja Kellyn tapauksissa selvää varmuutta ei ole ja vielä vähemmän Tabramin tapauksessa. Toiset olettavat, että kaikkiaan kuusi murhaa Tabramista Kellyyn ovat yhden surmaajan käsialaa. Tohtori Percy Clark oli tapauksia tutkivan kuolinsyyntutkija George Bagster Phillipsin assistentti, jonka mielestä vain kolme murhaa oli tehnyt sama tekijä ja jonka mukaan muut oli "heikkomielinen yksilö tai yksilöt jäljitelläkseen [Viiltäjän] rikosta". Macnaghten liittyi poliisivoimiin vasta vuosi surmatöiden jälkeen, ja hänen muistiossaan on vakavia tosiasiallisia virheitä mahdollisten epäiltyjen tiedoissa.


title: Viiltäjä-Jack

text: Kellyä pidetään yleisesti Viiltäjän viimeisenä uhrina, ja rikosten on oletettu päättyneen syyllisen kuoleman, vankeuden, laitoshoitoon joutumisen tai maastamuuton seurauksena. Whitechapelin murhien arkistossa on kuitenkin tiedot vielä neljästä murhasta, jotka tapahtuivat kanonisten viiden urhin surmatöiden jälkeen: Rose Mylettin, Alice McKenzien, Pinchin Streetin torson sekä Frances Colesin tapaukset.


title: Viiltäjä-Jack

text: Mylett löydettiin kuristettuna Clarke’s Yardin pihalta High Streetiltä Lontoon Poparista 20. joulukuuta 1888. Koska kamppailun jälkiä ei ollut, poliisi uskoi hänen tukehtuneen vahingossa juovuspäissään tai tehneen itsemurhan. Kuolinsyyntutkimuksessa valamiehistö oli kuitenkin sitä mieltä, että kyseessä oli murha.


title: Viiltäjä-Jack

text: McKenzie tapettiin 17. heinäkuuta 1889, ja kuolinsyy oli vasemman kaulavaltimon katkaisu. Ruumiissa, joka löydettiin Castle Alleyltä Whitechapelista, oli useita pieniä ruhjeita ja viiltohaavoja. Yksi tapausta tutkineista patologeista oli Thomas Bond, joka uskoi McKenzien olevan Viiltäjän uhri, kun taas toinen patologi, George Bagster Phillips, joka oli tutkinut myös kolmea aiempaa uhria, oli toista mieltä. Myöhemmin aiheesta kirjoittaneiden mielipiteet jakautuvat sen suhteen, oliko kyseessä murhaaja, joka matki Viiltäjän "modus operandia" johtaakseen epäilyt pois itsestään, vai oliko kyseessä Viiltäjä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Ns. "Pinchin Streetin torso" oli tunnistamattomaksi jääneen naisen ruumis, jolla ei ollut päätä eikä jalkoja ja joka löydettiin rautatiesillan alta Pinchin Streetiltä Whitechapelista 10. syyskuuta 1889. Murha oli tehty todennäköisesti muualla ja paloitellun ruumiin osat hävitetty eri paikkoin.


title: Viiltäjä-Jack

text: Coles tapettiin 13. helmikuuta 1891 rautatiesillan alla Swallow Gardensissa Whitechapelissa. Hänen kurkkunsa leikattiin auki, mutta ruumista ei silvottu. Hänen seurastaan oli aiemmin nähty mies nimeltä Thomas Sadler, joka pidätettiin ja syytettiin Colesin murhasta. Jonkin aikaa Sadleria pidettiin Viiltäjänä. Sadler vapautettiin kuitenkin todisteiden puutteessa 3. maaliskuuta 1891.


title: Viiltäjä-Jack

text: Yhdentoista Whitechapelin murhan lisäksi Viiltäjän hyökkäyksiin on liitetty muitakin uhreja. "Fairy Fayn" tapauksessa on epäselvää, oliko koko tapaus tottakaan vai keksitty osana Viiltäjän traditiota "Fairy Fay" oli lempinimi, joka annettiin oletettavasti 26. joulukuuta 1887 löydetylle uhrille sen jälkeen, kun tämän "alavatsan läpi oli isketty keppi"., mutta Whitechapelissa ei rekisteröity yhtään murhaa joulun tienoilla 1887. "Fairy Fay" on voinut olla lehdistön sekaannus, jossa vuonna 1887 tapahtunut, tuloksettomaksi jäänyt hyökkäys on sekoittunut Emma Elizabeth Smithin murhaan. Useimmat kirjailijat ovat yhtä mieltä siitä, ettei "Fairy Faytä" ollut koskaan olemassakaan.


title: Viiltäjä-Jack

text: Annie Millwood, jolla oli viiltohaavoja jaloissa ja alavatsassa, otettiin sisään Whitechapelin köyhäintalon sairaalaan 25. helmikuuta 1888. Hänet kotiutettiin sairaalasta, mutta hän kuoli ilmeisesti luonnollisista syistä 38-vuotiaana 31. maaliskuuta 1888. Hänen on myöhemmin uskottu olleen Viiltäjän ensimmäinen uhri, mutta sitä ei ole voitu kiistatta todistaa. Toinen aikaisempana pidetty uhri on Ada Wilson, joka selvisi ilmeisesti kahdesta puukoniskusta niskaan 28. maaliskuuta 1888. Annie Farmer, joka asui samassa vuokratalossa kuin Martha Tabram, teki ilmoituksen hyökkäyksestä 21. marraskuuta 1888. Hänellä oli pintahaava kaulassa, mutta se oli mahdollisesti itse aiheutettu.


title: Viiltäjä-Jack

text: Ns. "Whitehallin mysteeri" viittaa 2. lokakuuta 1888 löydettyyn päättömän naisen torson. Torso löydettiin Suur-Lontoon poliisin Whitehalliin rakenteilla olevan talon kellarista. Ruumiiseen kuuluva käsi oli löydetty aiemmin Thamesjoesta, ja toinen jaloista löydettiin myöhemmin haudattuna läheltä torson löytöpaikkaa. Muita jäseniä tai päätä ei koskaan löydetty, eikä ruumista tunnistettu. Ruumiin silpominen muistutti Pinchin Streetin tapausta, jossa jalat ja pää oli irrotettu, mutta ei käsiä. Whitehallin mysteeri ja Pinchin Streetin tapaus saattoivat olla osa laajempaa murhasarjaa, jota on kutsuttu "Thamesin mysteeriksi" ja jonka tekijä on "Torsosurmaajaksi" kutsuttu sarjamurhaaja. On kiistanalaista, olivatko Viiltäjä-Jack ja "Torsosurmaaja" sama henkilö vai kaksi erillistä sarjamurhaajaa, jotka toimivat samalla alueella. Koska Torsosurmaajan "modus operandi" eroaa Viiltäjästä, poliisi ei tuohon aikoinaan uskonut heidän välillään olevan yhteyttä. Elizabeth Jackson -nimisen prostituoidun ruumiinosia löydettiin Thamesjoesta kesäkuun 2. ja 25. päivän välillä 1889, ja hän on mahdollisesti ollut "Torsosurmaajan" uhri.


title: Viiltäjä-Jack

text: Seitsemänvuotias John Gill löydettiin murhattuna Manninghamista Bradfordista 29. joulukuuta 1888. Hänen jalkansa oli leikattu irti ja sisälmykset vedetty ulos, minkä lisäksi sydän ja toinen korva oli otettu pois. Samankaltaisuudet pojan ja Mary Kellyn surman välillä saivat lehdistön spekuloimaan, että Viiltäjä oli tappanut pojan. Pojan työnantaja, maitomies William Barrett pidätettiin kahdesti murhasta aihetodisteiden vuoksi, mutta hänet vapautettiin. Ketään ei koskaan syytetty murhasta.


title: Viiltäjä-Jack

text: Carrie Brown, jota kutsuttiin "Shakespeareksi" koska hän lausui mielellään Shakespearen sonetteja, kuristettiin vaatekappaleella, minkä jälkeen hänen ruumistaan silvottiin veitsellä 24. huhtikuuta 1891 New Yorkissa. Hänen ruumissaan oli suuri repeämä nivusissa ja pintahaavoja jaloissa ja selässä. Mitään sisäelimiä ei ollut poistettu, vaikka munasarjat, jotka oli joko poistettu tahallaan tai vahingossa, löydettiin sängyltä. Murhaa vertailtiin aikoinaan Whitechapelin murhiin, mutta Suur-Lontoon poliisi tuli lopulta johtopäätökseen, ettei surmilla ollut mitään yhteyttä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Nykypäiviin säilyneet tiedostot Whitechapelin murhien aineistosta antavat yksityiskohtaisen kuvan viktoriaanisen ajan tutkimusprosessista. Suuri joukko poliisimiehiä teki kotietsintöjä Whitechapelin alueella. Todistusaineistoa kerättiin kuolinsyyntutkijaa varten. Epäiltyjä nousi esiin, minkä jälkeen heidät jäljitettiin, tutkittiin tarkemmin tai hylättiin. Poliisityö noudattelee nykyaikana melko lailla samaa kaavaa. Yli 2 000 ihmistä kuulusteltiin, reilua 300 henkilöä tutkittiin ja 80 ihmistä vangittiin.


title: Viiltäjä-Jack

text: Alun perin tutkimuksista vastasi Suur-Lontoon poliisin H-divisioona, rikospoliisi (CID), jota veti rikoskomisario Edmund Reid. Nicholsin murhan jälkeen Scotland Yard lähetti rikoskomisariot Frederick Abberlinen, Henry Mooren ja Walter Andrewsin avustamaan tutkimuksissa. Eddowesin murha tapahtui Lontoon Cityssä, ja sen jälkeen tutkimuksissa oli mukana myös Cityn poliisi rikoskomisario James McWilliamin johdolla. Kokonaisvastuuta tutkinnan johtamisesta hankaloitti se, että vastikään nimitetty CID:n päällikkö Robert Anderson oli lomalla Sveitsissä 7. syyskuuta ja 6. lokakuuta välisenä aikana, jolloin Chapman, Stride ja Eddowes tapettiin. Tämä johti siihen, että Suur-Lontoon poliisikomentaja Charles Warren nimitti ylikomisario Donald Swansonin Scotland Yardista koordinoimaan tutkimuksia.


title: Viiltäjä-Jack

text: Joukko vapaaehtoisia eastendiläisiä perusti eräänlaisen naapurivartioston, "Whitechapel Vigilance Committeen" osittain siksi, että he olivat tyytymättömiä poliisin toimintaan. Komitea partioi kadulla ja piti silmällä epäilyttäviä tyyppejä, anoi hallitukselta rahaa tappajan kiinnisaamiseksi johtavien ilmiantojen palkitsemiseen ja palkkasi yksityisetsiviä kuulustelemaan todistajia.


title: Viiltäjä-Jack

text: Teurastajia, kirurgeja ja lääkäreitä epäiltiin tappoihin liittyneiden silpomisten vuoksi. Lontoon Cityn poliisin virkaatekevän komentajan, majuri Henry Smithin mukaan paikallisten teurastajien alibeja tutkittiin, jotta heidät voitiin sulkea pois tutkinnasta. Komisario Donald Swansonin raportti sisäasianministeriölle vahvistaa, että poliisi jututti 76 teurastajaa ja että tutkinnat kattoivat myös teurastajien kaikki työntekijät edelliseltä kuudelta kuukaudelta. Jotkut Viiltäjän aikalaiset, mukaan lukien kuningatar Viktoria, uskoivat murhien kaavan viittaavan siihen, että syyllinen oli teurastaja ja karjanajaja karjalaivalta, joita kulki Lontoon ja manner-Euroopan välillä. Whitechapel oli lähellä Lontoon satamaa, ja laivat saapuivat usein torstaisin tai perjantaisin ja lähtivät lauantaisin tai sunnuntaisin. Karjalaivoja tutkittiin, mutta murhien päivämäärät eivät sopineet yhdenkään aluksen tulo- ja lähtöpäiviin, ja se mahdollisuus, että työntekijä olisi siirtynyt laivalta toiselle, voitiin myös sulkea pois.


title: Viiltäjä-Jack

text: Lokakuun lopussa Robert Anderson pyysi poliisilääkäri Thomas Bondia antamaan mielipiteensä murhaajan kirurgisista tiedoista ja taidoista. Bondin mielipide on varhaisin "Whitechapelin murhaajasta" tehty profilointi. Bondin arvio perustui paitsi siihen, että hän oli itse tutkinut pahiten silvotun uhrin, myös neljästä aiemmasta kanonisesta uhrista tehtyjen ruumiinavausten muistiinpanoihin. Bond kirjoitti:


title: Viiltäjä-Jack

text: Bond vastusti jyrkästi sitä, että murhaajalla olisi ollut mitään tieteellistä tai anatomista osaamista tai edes "teurastajan teknistä osaamista". Hänen mielestään tappaja oli mies, jolla oli erakkomaisia tapoja ja joka sai "toisinaan murhanhimoisia kohtauksia tai kärsi eroottisesta maniasta", ja hän arveli silpomisten luonteen viittaavan "hyperseksuaalisuuteen". Bond sanoi myös, että "kimmoke murhaamiseen saattoi kehittyä kostonhimoisesta tai asioita hautovasta mielestä, ja että alun perin saattoi olla kyse uskonnollisesta maniasta, mutta en pidä kumpaakaan hypoteesia todennäköisenä". Vaikka mistään seksuaalisesta kanssakäymisestä yhdenkään uhrin kanssa ei ole todisteita, psykologit olettevat, että veitsen työntäminen uhriin ja "ruumiiden jättäminen seksuaalisesti halventaviin asentoihin kaikki haavat näkyvillä" viittaa siihen, että tekijä sai murhista seksuaalista mielihyvää. Jotkut pitävät tällaisia hypoteeseja olettamuksina, joille ei löydy todellista tukea.


title: Viiltäjä-Jack

text: FBI:n vuonna 1988 tekemän profiloinnin mukaan Viiltäjä-Jack oli valkoinen mies, joka oli lähtöisin alemmista yhteiskuntaluokista, todennäköisesti rikkinäisestä kodista. Murhaajan arveltiin olevan joko teurastaja tai lääkärin apulainen. Murhaaja oli selvityksen mukaan myös sosiaalisesti kyvytön.


title: Viiltäjä-Jack

text: Koska tapot tapahtuivat viikonloppuina ja kaikki tekopaikat sijaitsivat lähellä tosiaan, monet ovat ajatelleen, että Viiltäjä oli töissä arkipäivisin ja asui Whitechapelissa. Toisten mielestä tappaja oli koulutettu yläluokan jäsen, mahdollisesti lääkäri, joka tuli Whitechapeliin vaurailta alueilta: tällaiset ajatukset kertovat sellaisista kulttuurisista käsityksistä kuin lääkärin ammattia kohtaan tunnetusta pelosta, epäluottamuksesta nykytiedettä kohtaan ja rikkaiden harrastamasta köyhien hyväksikäytöstä. Kirjailija Stephen Knight esitti kirjassaan "Jack the Ripper: The Final Solution" (1976) teorian vapaamuurarien salaliitosta, johon kuului yläluokan jäseniä ja lääkäri, mutta monet kirjailijat pitävät teoriaa mielikuvituksen tuloksena. Murhien jälkeen vuosien mittaan syyllisiksi esitettiin käytännössä jokaista, joka oli aikalaisdokumenttien mukaan jotenkin sivunnut tapausta, sekä lukuisia kuuluisuuksia, joita poliisitutkinnassa ei missään vaiheessa epäilty. Koska kaikki noihin aikoihin eläneet ovat jo kuolleet, nykykirjailijat voivat syyttää ketä tahansa "ilman mitään tarvetta esittää historiallista todistusaineistoa". Poliisin kansioissa mainittujen epäiltyjen joukossa on kolme nimeä, jotka mainitaan Sir Melville Macnaghtenin muistiossa vuodelta 1894, mutta todistusaineisto näitä kolmea vastaan sisältää vain aihetodisteita.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjä-Jackiksi epäiltyjen lukumäärä on noussut yli sataan henkilöön.


title: Viiltäjä-Jack

text: Puolalaissyntyinen sarjamurhaaja, joka myrkytti Englannissa kolme naista. Chapman oli koulutukseltaan kirurgi, mutta Lontooseen saavuttuaan hän työskenteli parturina. Chapmanin uhrit olivat hänen omia rakastajattariaan. Motiivi jäi hämäräksi, eikä Chapman koskaan solminut avioliittoa yhdenkään surmaamansa naisen kanssa. Chapmanin kiinnijäämisen jälkeen on syntynyt huhu että hän olisi ollut myös Viiltäjä-Jack, mutta väittämää ei ole voitu osoittaa paikkansapitäväksi. Epätodennäköiseksi teorian tekee muun muassa se, että Viiltäjä-Jackin teot eivät sovi Chapmanin modus operandiin eikä mikään seikka ole yhdistänyt Chapmania tekoihin.


title: Viiltäjä-Jack

text: David Cohen oli puolanjuutalainen suutari, joka joutui Colney Hatchin mielisairaalaan joulukuussa 1888 noin kuukausi Viiltäjä-Jackin murhien loppumisen jälkeen. Äärimmäisen epäsosiaaliseksi kuvailtu Cohen asui Whitechapelissa, ja hänen mahdollisen syyllisyytensä on ottanut esille ripperologi Martin Fido teoksissaan. Fido tunnisti Cohenin puolanjuutalaiseksi suutariksi, jota kutsuttiin Nahkaesiliinaksi. Fido uskoo, että David Cohenin oikea nimi oli Nathan Kaminski, ja että poliisit sekoittivat hänet Aaron Kosminskiin. Tässä tapauksessa Kaminski olisi ollut yksi poliisin pääepäillyistä, murhanhimoinen hullu ja naisia syvästi vihaava puolanjuutalainen. Colney Hatchin mielisairaalan potilastietojen mukaan "David Cohen" oli vainoharhainen skitsofreenikko, joka teki kaduilla ilkivaltaa, potki ohikulkijoita ja repi omia vaatteitaan riekaleiksi. Hän sairasti myös kuppaa, ja tartunta oli mahdollisesti saatu prostituoidulta. Kaminski kuoli Colney Hatchin mielisairaalassa lokakuussa 1889.


title: Viiltäjä-Jack

text: Cutbush oli pääepäilty yhteensä 11 naismurhasta Lontoossa vuosina 1888-1891. Hänet julistettiin mielisairaaksi vuonna 1891 ja suljetiin Broadmoorin sairaalaan, jossa hän vuonna 1903 kuoli. Cutbush oli Viiltäjä-Jackin tekemien murhien aikaan nähty usein Itä-Lontoossa, ja hänen kerrottiin palanneen yöllä kotiin mudan ja veren tahrimana. Raa'at naissurmat loppuivat hänen jouduttuaan mielisairaalaan. Cutbushin potilaskertomuksen mukaan hän oli mieleltään hyvin sairas ja suhtautui epäilevästi kaikkiin ihmisiin. Hän oli uhkaillut repivänsä muut potilaat ja hoitajat kappaleiksi. Hän oli myös purrut sairaalassa vieraillutta äitiään kasvoihin. Cutbush oli Viiltäjä-Jackin murhien aikaan 24-vuotias.


title: Viiltäjä-Jack

text: Sir Melville Macnaghtenin muistiossa Druitt mainitaan yhtenä kolmesta epäillystä. Todistusaineistoa Druittia vastaan oli kuitenkin varsin vähän. Viiltäjä-Jackin veriteot tapahtuivat Lontoon alueella loppuvuodesta 1888, ja Druitt löytyi saman vuoden viimeisenä päivänä Thamesjoesta ilmeisesti hukuttautuneena.


title: Viiltäjä-Jack

text: Puolanjuutalainen parturi, joka oli poliisin yksi vahvimmista epäillyistä. Viiltäjä-Jackin tapauksia tutkinut ylikomisario Donald Swanson kirjoitti käsin esimiehensä omaelämäkerran marginaaliin Kosminskin nimen. Swanson lisäsi yhteyteen myös motiivit, jotka hänen mielestään ajoivat Kosminskin veritekoihin. Kosminskin on mainittu vihanneen naisia ja hän oli juttua aikanaan tutkineiden poliisien mielestä murhanhimoinen. Häntä on kuvattu myös skitsofreeniseksi ja vainoharhaiseksi. Kosminski joutui mielisairaalaan vuonna 1891 ja samana vuonna raa'at naismurhat loppuivat. Kosminski mainitaan yhtenä epäiltynä Sir Melville Macnaghtenin muistiossa. Hän kuoli vuonna 1919.


title: Viiltäjä-Jack

text: Englantilainen Daily Mail -lehti kertoi syyskuussa 2014, että uuden DNA-tutkimuksen mukaan neljännen uhrin, Catherine Eddowesin murhaaja olisi Kosminski. Liikemies Russel Edwards osti vuonna 2007 huutokaupasta viltin, joka kerrottiin olleen Eddowesin murhapaikalta. Myöhemmin tehdyn DNA-tutkimuksen ansiosta saatiin viltistä eristettyä kahden henkilön DNA:ta. Viltillä olevan siemennesteen ja verijälkien DNA:t vastasivat Aaron Kosminskin ja Catherine Eddowesin nykyisin elossa olevien sukulaisten DNA:ta. Tutkimusta oli johtamassa tohtori Jari Louhelainen Liverpoolin John Mooresin yliopistosta. Hän on yksi johtavista asiantuntijoista geneettisten todisteiden löytämisessä historiallisilta rikospaikoilta. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan DNA-tutkimus ei vielä osoita Kosminskia kiistattomasti syylliseksi, sillä tutkimusta ei ole vertaisarvioitu, saali on voinut kontaminoitua, eikä saalin alkuperästä ole varmuutta. Myöskään se, että Kosminski on ollut kosketuksissa saalin kanssa, ei tee hänestä vielä syyllistä. Tutkija Louhelainen ei itsekään pidä DNA-selvitystään riittävänä tapauksen lopulliseen selvittämiseen.


title: Viiltäjä-Jack

text: Juutalainen teurastaja Jacob Levy asui ja piti teurastamoa Middlesex Streetillä. Levy omasi ammattinsa puolesta anatomian tuntemusta, ja osasi käsitellä teurastusveistä. Teurastajat tekivät tuohon aikaan töitä usein öisinkin, eikä kukaan ihmetellyt sitä, että teurastaja liikkui kaduilla verisissä vaatteissa. Levyn vaimon mukaan hänen miehensä kulki usein öisin kaduilla, ja kuuli päänsisäisiä ääniä ja itki hysteerisesti. Levy oli sairastunut kuppaan saatuaan tartunnan todennäköisesti prostituoidulta. Todistaja kertoi nähneensä Mary Kellyn tuntemattoman, todennäköisesti juutalaisen miehen seurassa Middlesex Streetillä samana yönä, kuin hänet murhattiin. Levy sopii erinomaisesti FBI:n Viiltäjä-Jackista tekemään profilointiin. Levy sopii pituudeltaan ja ulkoiselta olemukseltaan silminnäkijöiden kuvauksiin miehestä, joka oli uhrien seurassa ennen murhaa. Lisäksi Middlesex Street sijaitsee aivan murhien keskiössä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Taidemaalari, joka yhdistettiin Viiltäjä-Jackiin 1970-luvulla Stephen Knightin kehittelemän teorian kautta. Toisaalta on esitetty epäilyjä, jonka mukaan Sickert vihjasi erään teoksensa yksityiskohdalla prinssi Albert Victorin olleen Viiltäjä-Jack. Sittemmin Jean Overton Fuller ja Patricia Cornwell ovat teoksissaan yhdistäneet Sickertin Viiltäjä-Jackin tekoihin. Useat ripperologit ovat arvostelleet teoriaa Sickertistä Viiltäjä-Jackina, ja kyseenalaistaneet sen uskottavuuden.


title: Viiltäjä-Jack

text: Englantilainen runoilija, joka toimi Englannin prinssi Albert Victorin opettajana. Stephenin tiedettiin vihanneen naisia ja kärsineen kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Tumblety oli amerikkalainen lääkäri, joka asui Whitechapelissa Viiltäjä-Jackin murhien aikaan. Hän oli homoseksuaali ja katkeroitunut naisille. Helvetistä-kirjeen käsialaa on verrattu Tumbletyn käsialaan ja niissä on huomattu paljon yhteneväisyyksiä. Tutkijat ovat lisäksi huomanneet, että Helvetistä -kirjeen kirjoittajan käyttämä kieli on samanlaista, kuin Tumblety käytti. Kirjeen kirjoittajalla todettiin mahdollisesti myös irlantilaisia kirjoitus- ja kielenkäyttötapoja. Tumbletyn isä oli irlantilainen. Tumbletyn ulkonäkö tosin oli persoonallinen, ja hänen valtavat viiksensä olivat huomiota herättävät. Tumblety ei näin ollen sovi ainakaan niihin murhaajan tuntomerkkeihin, joista todistajat kertoivat. Lisäksi Tumblety oli murhien aikaan 55-vuotias, kun taas Viiltäjä-Jack on profiloitu 25–35-vuotiaaksi.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjän murhien aikana poliisi, sanomalehdet ja muut saivat satoja tapaukseen liittyviä kirjeitä. Jotkut kirjeistä olivat hyvää tarkoittavia neuvoja tappajan kiinnisaamiseksi, mutta useimmat olivat hyödyttömiä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Tappajan itsensä on väitetty kirjoittaneen satoja kirjeitä, ja kaikista kirjeistä tunnetaan parhaiten kolme: "Hyvä pomo" -kirje (), "Hävytön Jacky" -postikortti (), ja "Helvetistä" -kirje ().


title: Viiltäjä-Jack

text: "Hyvä pomo" -kirje on päivätty 25. syyskuuta ja leimattu 27. syyskuuta 1888. Tuona päivänä sen vastaanotti Lontoon keskusuutistoimisto (), mistä se toimitettiin edelleen Scotland Yardiin 29. syyskuuta 1888. Aluksi sitä pidettiin huijauksena, mutta kun Eddowes löydettiin kolme päivää kirjeen postileiman jälkeen kuolleena ja toinen korva osittain leikattuna irti, kirjeen lupaus "leikata naisen korvat irti" herätti huomiota. Tappaja oli kuitenkin ilmeisesti viiltänyt Eddowesin korvaa vahingossa surman aikana, eikä kirjeen kirjoittajan uhkaus lähettää korvat poliisille koskaan toteutunut. Nimeä "Viiltäjä-Jack" käytettiin ensimmäisen kerran tässä kirjeessä allekirjoituksena, ja kirjeen julkaisemisen jälkeen se oli maailmanlaajuisesti pahamaineisena tunnettu nimi. Useimmat seuraavista kirjeistä matkivat tämän ensimmäisen kirjeen sävyä. Joidenkin lähteiden mukaan toisessa, 17. syyskuuta 1888 päivätyssä kirjeessä olisi ensimmäisen kerran käytetty Viiltäjä-Jackin nimeä, mutta useimmat asiantuntijat pitävät kirjettä uudempana väärennöksenä, joka on pantu poliisin arkistoihin 1900-luvulla kauan sen jälkeen, kun surmatyöt tehtiin.


title: Viiltäjä-Jack

text: "Hävytön Jacky" -postikortti on leimattu 1. lokakuuta, jolloin se vastaanotettiin keskusuutistoimistossa. Käsiala oli samantapaista kuin "Hyvä pomo" -kirjeessä. Postikortissa mainitaan, että kaksi uhria tapettiin lähellä toisiaan, "tuplatapaus tällä kertaa", minkä ajateltiin viittaavan Striden ja Eddowesin murhiin. Postikortti on väitetty postitetun ennen kuin tieto murhista oli julkinen, jolloin olisi epätodennäköistä, että pilailijalla olisi ollut tietoa rikoksesta, mutta kortti on leimattu yli 24 tuntia surmien jälkeen, jolloin toimittajat ja alueen asukkaat tunsivat jo surmien yksityiskohdat.


title: Viiltäjä-Jack

text: "Helvetistä"-kirje oli lähetetty naapurivartioston komitean johtaja George Luskille () 16. lokakuuta 1888. Kirjeen käsiala oli epäselvää ja kirjeessä oli lukemattomia kirjoitusvirheitä. Lisäksi kirjeen tyyli oli erilainen, kuin "Hyvä pomo" -kirjeessä ja "Hävyttömän Jackyn" -postikortissa. Kirje tuli pienessä rasiassa, josta Lusk löysi puolikkaan munuaisen, joka oli säilötty etanoliin. Tappaja oli vienyt Eddowesin vasemman munuaisen. Kirjeen kirjoittaja väitti paistaneensa ja syöneensä toisen munuaisen. Kirjeen mukana lähetetty munuainen vakuutti monet siitä, että Helvetistä -kirje oli nimenomaan Viiltäjä-Jackin kirjoittama. Varmuutta asiaan ei ole kuitenkaan saatu, eikä sen aikaisilla rikostutkintamenetelmillä pystytty varmistamaan oliko munuainen todella Eddowesin. Munuaisen tutki tohtori Thomas Openshaw Lontoon sairaalasta. Openshaw oli sitä mieltä, että munuainen oli ihmisen vasen munuainen, mutta hän ei voinut päätellä munuaisen kantajan sukupuolta tai ikää. Openshaw sai sittemmin kirjeen, jonka oli allekirjoittanut "Viiltäjä-Jack" ja joka tunnetaan Openshaw-kirjeenä.


title: Viiltäjä-Jack

text: Scotland Yard julkaisi näköiskopiot "Hyvä pomo" -kirjeestä ja postikortista 3. lokakuuta siinä toivossa, että joku tunnistaisi käsialan, mutta toivo osoittautui turhaksi. Charles Warren kirjoitti sisäasiainministeriön alivaltiosihteerille osoittamassaan kirjeessä: "Luulen koko asian olevan huijausta, mutta meidän on pakko yrittää & varmistua kirjoittajan henkilöllisyydestä joka tapauksessa." 7. lokakuuta 1888 George R. Sims esitti sunnuntailehdessä "Sunday Referee" tyrmäävän vihjeen, että kirjeen oli kirjoittanut toimittaja, jonka tavoitteena oli "nostaa sanomalehden levikki pilviin". Poliisiviranomaiset väittivät myöhemmin selvittäneensä sen toimittajan henkilöllisyyden, joka oli kirjoittanut sekä "Hyvä pomo" -kirjeen että postikortin. Ylikomisario John George Littlechild väitti kirjeessään George R. Simsille 23. syyskuuta 1913, että kyseinen toimittaja oli Tom Bullen. Fred Best -niminen toimittaja ilmeisesti tunnusti vuonna 1931 kirjoittaneensa kirjeet "pitääkseen bisneksen hengissä".


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjän murhat merkitsivät muutosta siinä, miten toimittajat käsittelivät rikoksia. Vaikkei ollutkaan historian ensimmäinen sarjamurhaaja, Viiltäjä-Jackin tapaus oli ensimmäinen, jota maailman lehdistö seurasi kiihkeästi. 1850-luvun verouudistukset mahdollistivat halpojen ja laajalevikkisempien sanomalehtien julkaisun. Myöhemmin viktoriaanisella aikakaudella nämä kasvoivat massojen sanomalehdiksi, joista halvimmat maksoivat vain puoli penniä, mukaan lukien monia suosittuja lehtiä kuten "Illustrated Police News", jonka ansiosta Viiltäjä sai ennennäkemättömän paljon julkisuutta.


title: Viiltäjä-Jack

text: Nicholsin murhan jälkeen syyskuussa "Manchester Guardian" raportoi: "Mitä tietoa poliisilla hallusaan onkin, he tuntuvat haluavan pitää tiedon salassa… Uskotaan, että heidän huomionsa on erityisesti kiinnittynyt … pahamaineiseen hahmoon, joka tunnetaan nimellä 'Nahkaesiliina'." Toimittajat turhautuivat, kun poliisi ei halunnut paljastaa tutkimustensa yksityiskohtia yleisölle, ja turvautuivat sitten todenperäisyydeltään kyseenalaisten juttujen kirjoittamiseen. Mielikuvituksellisia kuvauksia "Nahkaesiliinasta" esiintyi lehdistössä, mutta kilpailevat toimittajat väheksyivät niitä "reportterien fantasian tarunomaisina tuotoksina". John Pizer, paikallinen juutalainen joka valmisti nahkakenkiä, tunnettiin nimellä "Nahkaesiliina", ja hänet pidätettiin, vaikka asiaa tutkiva komisario raportoi, että "tällä hetkellä häntä vastaan ei ole minkäänlaisia todisteita". Hänet vapautettiin pian sen jälkeen, kun hänen alibinsa oli vahvistettu.


title: Viiltäjä-Jack

text: "Hyvä pomo" -kirjeen julkaisemisen jälkeen "Viiltäjä-Jack" korvasi "Nahkaesiliinan" lehdistön ja yleisön tappajasta käyttämänä nimenä. "Jack"-nimeä oli jo käytetty toisesta kuuluisasta lontoolaishyökkääjästä Jousijalka-Jackistä, jonka kerrottiin hyppäävän muurien yli uhriensa kimppuun ja katoavan yhtä nopeasti kuin oli tullutkin. Tällaisen lempinimen keksimisestä ja käyttämisestä tuli lehdistön tapa, josta esimerkkejä ovat Bostonin kuristaja tai Viiltäjä-Jackin mukaan nimetyt "Düsseldorfin vampyyri" () tai "Yorkshiren viiltäjä" tai "Rostovin hirviö" (). Suurta huomiota herättänyt uutisointi yhdistettynä siihen, ettei ketään koskaan tuomittu murhista, on hämmentänyt tieteellistä tutkimusta ja luonut legendan, joka luo varjon myöhempien sarjamurhaajien ylle.


title: Viiltäjä-Jack

text: Murhien ja uhrien luonne kohdisti huomion East Endin köyhien asuinoloihin ja lujitti yleisen mielipiteen täpötäysiä, epäsiistejä slummeja vastaan. Murhia seuraavana kahtena vuosikymmenenä pahimmat slummialueet raivattiin ja hävitettiin, mutta kadut ja osa rakennuksista ovat yhä tallella, ja Viiltäjän legenda elää murhapaikkojen opastetuilla kävelykierroksilla. Ainakin yksi uhreista, Mary Jane Kelly, oli tavannut käydä Ten Bells -nimisessä kapakassa Commercial Streetillä, ja siitä tuli kävelykierrosten kohde moniksi vuosiksi.


title: Viiltäjä-Jack

text: Aikaiskertomusten ristiriitaisuuden ja epäluotettavuuden lisäksi oikean tappajan tunnistamista on vaikeuttanut oikeuslääketieteellisten todisteiden puute. Säilyneiden kirjeiden DNA-analyysi ei vakuuta, ja käytettävissä olevaa materiaalia on käsitelty moneen otteeseen ja se on liian epäpuhdasta, jotta siitä voitaisiin saada merkittäviä tuloksia Viiltäjä-Jackin surmista on ilmestynyt yli 100 tietokirjaa, mikä tekee siitä yhden eniten tutkituista tosielämän rikoksista. Termin "ripperologia" kehitti Colin Wilson 1970-luvulla kuvaamaan niin ammattilaisten kuin amatöörienkin suorittamaa tapauksen tutkintaa. Aikakauslehdet "Ripperana", "Ripperologist" ja "Ripper Notes" julkaisevat tällaista tutkimusta.


title: Viiltäjä-Jack

text: Viiltäjä-Jack esiintyy myös sadoissa fiktiivisissä teoksissa sekä teoksissa, jotka tasapainoilevat faktan ja fiktion välisellä rajalla, mukaan lukien Viiltäjän kirjeet ja niin sanottu Viiltäjä-Jackin päiväkirja. Viiltäjä on esiintynyt romaaneissa, novelleissa, runoissa, sarjakuvakirjoissa, peleissä, lauluissa, näytelmissä, oopperassa, televisiossa ja elokuvissa.


title: Viiltäjä-Jack

text: Heti murhien jälkeen ja myöhemmin "Viiltäjä-Jackistä tuli lasten mörkö" Viiltäjän kuvaukset olivat usein aavemaisia tai hirviömäisiä. 1920- ja 1930-luvuilla hänet kuvattiin elokuvissa tavanomaisiin vaatteisiin pukeutuneena miehenä, jolla oli salaisuus ja joka saalisti pahaa aavistamattomia uhrejaan: tunnelmaa ja pahuutta korostettiin valaistuksella ja varjoilla. 1960-luvulle tultaessa Viiltäjästä oli tullut "saalistajien eliitin symboli", ja hänet kuvattiin silinterihatussa ja herrasmieheksi pukeutuneena. Koko yläluokasta tuli konna, kun Viiltäjän käytös oli vain yläluokan harjoittaman hyväksikäytön ilmentymä. Viiltäjän kuvaan yhdistyi muista kauhutarinoista lainattuja symboleita, kuten Draculan viitta tai Viktor Frankensteinin elinten keruu. Viiltäjästä kertova fiktio kattaa useita eri tyylilajeja aina Sherlock Holmes -tarinasta eroottiseen kauhuun.


title: Viiltäjä-Jack

text: Toisin kuin monista vähemmän kuuluisista murhaajista, Viiltäjä-Jackista ei ole vahakuvaa Madame Tussaudsin vahakabinetin kauhukammiossa: vahakabinetin politiikkana on, ettei siellä ole esillä vahanukkeja henkilöistä, joiden todellista ulkoasua ei tunneta. Sen sijaan hänet esitetään varjona. Vuonna 2006 Viiltäjä-Jack valittiin "BBC History" -lehden äänestyksessä kaikkien aikojen pahimmaksi britiksi.


title: Luettelo sodista

text: Tämä on epätäydellinen luettelo sodista.


title: HTTPS

text: HTTPS () on HTTP-protokollan ja TLS/SSL-protokollan yhdistelmä, jota käytetään tiedon suojattuun siirtoon webissä. Tiedot salataan ennen lähettämistä TLS-protokollan (tai vanhentuneen miltei samanlaisen SSL-protokollan) avulla. HTTPS-yhteyksiä käytetään usein maksunvälityksiin World Wide Webissä.


title: HTTPS

text: TLS-salausta käytettäessä tarvitaan varmenne. Varmenteen avulla käyttäjä voi paremmin selvittää, minkä palvelimen kanssa verkossa todellisuudessa asioi.


title: HTTPS

text: Selaimessa käytetty protokolla on HTTPS, kun osoite alkaa "https://".


title: HTTPS

text: Normaalisti HTTPS-protokolla käyttää TCP-porttia numero 443.


title: Macaon lippu

text: Macaon lippu on Kiinan kansantasavaltaan kuuluvan Macaon erityishallintoalueen virallinen tunnus.


title: Macaon lippu

text: Macaon lipussa on vihreällä taustalla valkoinen lootuksen kukka ja viisi keltaista viisisakaraista tähteä sen yläpuolella. Lootus on erittäin yleinen kukka Macaossa, jota onkin nimitetty ”lootusten maaksi”. Viisi tähteä ovat samat kuin Kiinan lipussa. Lippu omaksuttiin Macaon lipuksi vuonna 1998, vuotta ennen Macaon palautusta Portugalilta Kiinalle. Sitä ennen Macao oli käyttänyt tunnuksenaan vain Portugalin lippua.


title: Alfa

text: Alfa (isona kirjaimena Α, pienenä α, ) on kreikkalaisen kirjaimiston ensimmäinen kirjain. Sillä merkitään laveaa väljää vokaalia, joka ääntyi alun perin muinaiskreikassa joko lyhyenä tai pitkänä , mutta nykykreikassa aina lyhyenä. Kreikkalaisissa numeroissa alfan lukuarvo on 1.


title: Alfa

text: Latinalaisessa kirjaimistossa alfaa vastaa kirjain A/a ja kyrillisessä kirjaimistossa muodoltaan samannäköinen kirjain А/а. Suomen kieleen alfa translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "a".


title: Alfa

text: Alfa on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta ("alf" tai tarkemmin translitteroituna "ʾalf"), joka ei tosin äänteellisesti edustanut vokaalia vaan kreikkalaisille vierasta glottaaliklusiilia . Kirjaimen alkuperäinen muoto ilmeisesti kuvasti härän päätä, jonka kaksi sarvea osoittivat oikealle tai yläviistoon; kreikkalainen suuraakkonen Α on kuitenkin kääntynyt ylösalaisin, niin että ”sarvet” osoittavat alaspäin. Muodoltaan pyöreähkö kreikkalainen pienaakkonen α puolestaan muistuttaa silmukkaa, jonka päät risteävät kirjaimen oikealla sivulla.


title: Alfa

text: Arkaaisissa kirjaimistoissa alfa oli usein vielä ”kyljellään” foinikialaisen esikuvan tavoin. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon. Alfa oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja sen muoto oli niissä kaikissa suhteellisen samanlainen ja muistutti jo paljon kirjaimen nykyistä muotoa.


title: Alfa

text: Epigrafisissa lähteissä alfasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:


title: Alfa

text: Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen alfa ɑ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta tapaa olla oikealta sivultaan suoralinjaisempi (joissain kirjasinlajeissa tai -leikkauksissa ja etenkin käsin kirjoitettaessa myös latinalainen pienaakkonen a saattaa näyttää samalta kuin latinalainen alfa, mutta usein pienaakkosessa a silmukkaosa on pienempi ja oikealta sivulta sen yläpuolelle kurottuu kaari). Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella alfalla merkitään laveaa väljää takavokaalia, jota suomen oikeinkirjoituksessa lähinnä vastaa a-kirjain. Latinalainen ylösalainen alfa ɒ puolestaan merkitsee vastaavanlaista mutta lavean sijasta pyöreänä ääntyvää vokaalia.


title: Alfa

text:
Kummastakin foneettisesta kirjaimesta on lisäksi kehitetty suuraakkonen, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosia ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta niitä voidaan käyttää pienaakkosten ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Tietokoneissa alfa koodataan eri merkistöissä seuraavasti:


title: Madonreikä

text: Madonreikä on hypoteettinen aika-avaruuden topologinen ominaisuus. Yksinkertaisesti ilmaistuna kyse on mustan aukon suomasta ”oikopolusta”; madonreikä mahdollistaisi valoa nopeamman siirtymisen kahden toisistaan kaukana olevan pisteen välillä. Madonreiällä on ainakin kaksi suuta, jotka yhtyvät yhteen tunneliin. Ainetta voi kulkea suuaukosta toiseen menemällä tunnelin läpi.


title: Madonreikä

text: Madonreiän nimi tulee seuraavasta analogiasta, jota käytetään ilmiön selittämiseen: kuvittele, että maailmankaikkeus on omenan kuori ja mato kulkee sen pinnalla. Matka omenan toiselle puolelle on puolet omenan kehästä, jos mato pysyy omenan pinnalla, mutta jos se kaivautuu omenan läpi, matka on huomattavasti lyhyempi.


title: Madonreikä

text: Madonreiät ovat mahdollisia yleisen suhteellisuusteorian mukaan. Jokainen yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu, jossa madonreiät ovat mahdollisia, vaatii myös eksoottisen aineen olemassaoloa. Tällä teoreettisella aineella olisi negatiivinen energiatiheys. Toisaalta ei ole voitu matemaattisesti osoittaa, että tämä olisi ehdoton vaatimus madonreikien olemassaololle. Eksoottisen aineen olemattomuutta ei myöskään ole voitu todistaa. Koska kvanttigravitaation teoria ei ole vielä valmis, asiaan ei voi toistaiseksi ottaa tieteellisesti kantaa.


title: Madonreikä

text: Lorentzin madonreikä, joka tunnetaan myös Schwarzschildin madonreikänä ja Einsteinin-Rosenin siltana, on tietynlainen tunneli valkoisen aukon ja mustan aukon välillä. Tunnelin löysivät Albert Einstein ja Nathan Rosen. Tulokset julkaistiin vuonna 1935. Robert Fuller ja John Wheeler osoittivat vuonna 1962 tämäntyyppisten madonreikien olevan epävakaita, eivätkä ne kestäisi kauan syntymisensä jälkeen.


title: Kaksoset (täsmennyssivu)

text: Sana kaksonen, monikossa kaksoset, voi tarkoittaa seuraavia:


title: Nestekidenäyttö

text: Nestekidenäyttö eli LCD (Liquid Crystal Display) on ohut ja kevyt näyttölaite. Nestekidenäyttöjä käytetään paljon pienissä elektroniikkalaitteissa kuten matkapuhelimissa ja laskimissa. Nestekidenäyttötekniikka on myös korvannut kuvaputkinäyttötekniikan televisioissa ja tietokonenäytöissä.


title: Nestekidenäyttö

text: RCA:ssa toiminut George Heilmeierin johtama ryhmä esitteli vuonna 1968 ensimmäisen toimivan nestekidenäytön, joka pohjautui dynaamiseen sirontatilaan (DSM). Heilmeierin yhtiö Optel tuotti useita tähän periaatteeseen perustuvia nestekidenäyttöjä. Vuonna 1969 James Fergason Kentin osavaltionyliopistosta Ohiossa havaitsi nestekiteisiin syntyvän kierrenemaattisen kentän, ja vuonna 1971 hänen yhtiönsä ILIXCO tuotti ensimmäisen tähän ilmiöön perustuvan nestekidenäytön. Tämäntyyppiset näytöt voittivat nopeasti huonolaatuiset DSM-tyyppiset näytöt.


title: Nestekidenäyttö

text: Nestekidenäytössä ei ole liikkuvia osia. Se koostuu sähköisesti ohjatusta, valoa polarisoivasta nesteestä, joka on suljettu soluihin kahden läpinäkyvän polarisoivan levyn väliin. Levyjen polarisaatioakselit ovat suorassa kulmassa toisiinsa nähden. Kuhunkin soluun voidaan johtaa sähköä, jolloin sen sisällä olevaan nesteeseen muodostuu sähkökenttä.


title: Nestekidenäyttö

text: Kun sähkökenttää ei ole, nesteen pitkät ja ohuet molekyylit ovat lepotilassa. Päällys- ja pohjalevyssä olevat harjanteet ohjaavat molekyylejä järjestäytymään levyjen valopolarisaation suuntaisesti. Levyjen välissä molekyylit kiertyvät luonnostaan suoran kulman ääripäästä toiseen. Valo polarisoituu ensin yhdessä levyssä, kiertyy sitten pehmeästi kidemolekyylien muodostamassa portaattomassa jatkumossa, ja lopuksi valo kulkee toisen levyn läpi. Koko yhdistelmä vaikuttaa lähes läpinäkyvältä; vain ensimmäisen polarisaatiolevyn läpäistessään valo himmenee hieman.


title: Nestekidenäyttö

text: Kun soluun muodostetaan sähkökenttä, nesteen molekyylit kääntyvät kentän suuntaisiksi estäen polarisoituneen valon kiertymisen. Kun valo osuu omaa polarisaatiotasoaan vasten kohtisuorasti polarisoivaan levyyn, se absorboituu täysin, ja solu näyttää tummalta.


title: Nestekidenäyttö

text: Nit on luminanssin yksikkö, jota käytetään usein näytön kirkkauden ilmaisemiseen. Näyttöjen tyypillinen arvo on 200–300 nitiä.


title: Nestekidenäyttö

text: Nestekidenäyttöjen huonoja puolia ovat skaalaus sekä rajoittunut katselukulma. Nestekidenäytön kuva heikkenee siirryttäessä pois näytön edestä tai muutettaessa katselukulmaa pystysuunnassa. Aikaisemmin näyttöjen katselukulmat olivat hyvin rajalliset, mutta nykyisissä näytöissä efektiä ei juurikaan huomaa.


title: Nestekidenäyttö

text: Tekniikkansa vuoksi nestekidenäytöissä virkistystaajuudella ei ole samanlaista merkitystä kuin kuvaputkinäytöissä. Taajuus voidaankin säätää mahdollisimman alhaiseksi, esimerkiksi 60 hertsiin, jolla saadaan terävämpi kuva.


title: Nestekidenäyttö

text: LCD:tä voidaan käyttää joko taustavalollisena tai heijastavana. Taustavalollinen LCD sisältää taustavalon toisella puolella, ja sitä katsotaan toiselta puolelta. Aktivoidut kiteet näkyvät mustina, kun taas aktivoimattomat kiteet ovat kirkkaita. Tätä tyyppiä käytetään korkean kirkkauden laitteissa, kuten taskutelevisioissa ja kannettavissa tietokoneissa. Lamppu kuluttaa usein näissä laitteissa enemmän energiaa kuin itse LCD.


title: Nestekidenäyttö

text: Heijastavat näytöt, joita käytetään taskulaskimissa ja digitaalikelloissa, nähdään näytön takana olevan peilin ansiosta. Tässä tyypissä on matalampi kontrasti kuin taustavalaistussa näytössä, koska valo ohittaa kaksi kertaa näytön ennen kuin katsoja näkee sen. Hyötynä on se, että energiasyöppöä lamppua ei ole, joten käyttöaika on pitkä. Pieni LCD kuluttaa niin vähän energiaa, että se voi toimia aurinkokennolla.


title: Nestekidenäyttö

text: Puoliläpäisevät LCD:t käyttävät taustavalollisen ja heijastavan tilan yhdistelmää.


title: Nestekidenäyttö

text: Nestekiteet, joita LCD:issä käytetään, kääntyvät kaikkiin nähtäviin aallonpituuksiin tasapainoisesti, mutta perus-LCD:hen on tehty lisäyksiä, jotta saataisiin aikaan värinäyttö. Alkuaikojen värinäytöissä kussakin segmentissä oli yksi väri ja väriasteikko jäi karkeaksi.


title: Nestekidenäyttö

text: Värillisessä nestekidenäytössä jokainen pikseli jaetaan kolmeen osaan, punaiseen suodattimeen, vihreään suodattimeen ja siniseen suodattimeen. Pikseli voidaan saada näyttämään kaikki värit vaihtelemalla suhteellista kirkkautta sen jokaisessa kolmessa osassa.


title: Nestekidenäyttö

text: Värikomponentit on järjestetty eri tavoilla, joten ne muodostavat pikseligeometrian, joka sopii näytön käyttötarkoitukseen.


title: Nestekidenäyttö

text: LCD:t, joissa on pieni määrä segmenttejä, kuten digitaalikelloissa ja taskulaskimissa käytetyt, toimitetaan yhdellä sähköisellä kontaktilla jokaista segmenttiä kohden. Sähköinen signaali kullekin segmentille tulee ulkoisesta piiristä. Tällainen passiivinen näyttörakenne tulee epäkäytännölliseksi, kun elementtien määrä lisääntyy.


title: Nestekidenäyttö

text: Keskikokoiset näytöt, joita käytetään esimerkiksi mustavalkoisissa kämmentietokoneissa ja taskutelevisioissa, käyttävät passiivimatriisirakennetta. Tässä näyttötyypissä on yksi sarja kontakteja jokaista riviä ja saraketta kohden, sen sijaan että jokaisella pikselillä olisi omansa. Tämän haittana on kuitenkin se, että vain yhtä pikseliä kerrallaan voidaan ohjata. Muiden pikseleiden pitää muistaa viimeinen tilansa ennen kuin ohjauspiiri antaa uuden käskyn. Tämä näkyy heikentyneenä kontrastina ja huonoina vasteaikoina (häntimisenä) nopeasti liikkuvissa kuvissa. Kun pikseleiden määrä lisääntyy, tämäntyyppinen näyttö tulee vähemmän houkuttelevaksi. Teknologia, jota näissä käytetään on tyypillisesti superkierteinen nematiikka (STN) tai kahden kerroksen versio DSTN, joka korjaa värien hajautumisongelman.


title: Nestekidenäyttö

text: Korkean tarkkuuden värinäytöissä kuten suurissa LCD-tietokonenäytöissä käytetään aktiivimatriisijärjestelmää. LCD-paneeli sisältää polarisoivien arkkien ja nestekiteiden lisäksi TFT-transistorimatriisin. Nämä laitteet säilyttävät jokaisen pikselin sähköisen tilan näytöllä, kun kaikkia muita pikseleitä päivitetään. Tämä menetelmä tarjoaa paljon kirkkaamman ja tarkemman näytön kuin samankokoinen passiivimatriisirakenne. Lisäksi aktiivimatriisinäyttö on nopeampi.


title: Nestekidenäyttö

text: Zenitaalinen bistabiili-järjestelmä, jonka kehitti vuonna 2000 ZBD Displays Limited, voi säilyttää kuvan ilman sähköä, mutta tätä teknologiaa ei vielä ole massatuotannossa. Ranskalainen Nemoptic-yhtiö on kehittänyt toisen energiaa kuluttamattoman näytön, paperinkaltaisen LCD-teknologian, jota on massatuotettu Taiwanissa heinäkuusta 2003. Tämä teknologia on tarkoitettu käytettäväksi matalan energiankulutuksen tuotteissa, kuten sähköisissä kirjoissa ja puettavissa tietokoneissa.


title: Nestekidenäyttö

text: Energiaa kuluttamattomat nestekidenäytöt kilpailevat sähköisen paperin kanssa.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Ensimmäinen puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 264–241 eaa. Sota oli ensimmäinen, jossa roomalaiset joukot taistelivat Italian niemimaan ulkopuolella. Rooma voitti 23 vuotta kestäneen sodan, jota käytiin Sisilian hallinnasta. Sodan lopuksi Rooma saneli Karthagolle raskaat rauhanehdot ja Sisilia joutui roomalaisten haltuun. Rooman ja Karthagon konflikti jatkui edelleen toisessa puunilaissodassa vuonna 218 eaa.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Tulevasta sodasta nähtiin enteitä jo Taraksen rannikolla. Rooman täytyi myöntää kaupungille varsin löyhät rauhanehdot, sillä roomalaiset pelkäsivät Taraksen antautuvan Karthagolle. Ensimmäinen selkkaus Rooman ja Karthagon välillä tapahtui Messenen kaupungissa, joka sijaitsee aivan Sisilian itäkärjessä, vain seitsemän kilometrin päästä Italian niemimaasta.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Messeneä piti silloin hallussa joukko palkkasotureita, jotka kutsuivat itseään mamertiineiksi (Mars-jumalan mukaan). Syrakusan joukot piirittivät kaupunkia, jonne mamertiinit oli suljettu. Paikalle ilmestyi Karthagon laivasto, jonka päämääränä oli estää Syrakusaa valtaamasta kaupunkia ja toissijaisena tavoitteena vallata kaupunki itse. Tässä vaiheessa mamertiinit pyysivät apua Roomalta, jonka oli lähes pakko lähteä mamertiinien tueksi, sillä se ei halunnut uutta vastustajaa tai Syrakusaa vain seitsemän kilometrin päähän omasta rajastaan. Tästä eteenpäin asiat eivät mennetkään Rooman toiveiden mukaisesti. Roomasta matkaan lähti kenraali Gaius Claudius. Päästyään nykyiseen Rhegioniin, joka sijaitsee melkein vastapäätä Messeneä, hän kuuli, että tarkemmin harkittuaan mamertiinit eivät halunneetkaan Rooman apua vaan olivat jo päästäneet karthagolaiset kaupunkiin.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Claudius ei hyväksynyt tätä vaan saapui pienen sotajoukon kera Messeneen, missä mamertiinit kutsuivat koolle kansankokouksen. Kun Claudius ja mamertiinit eivät päässeet sopuun, antoi Claudius äärimmäisen röyhkeästi käskyn vangita Karthagon sodanjohtaja Hannon (ei yhteyttä Hanno Suureen), vaikka virallisesti Rooman ja Karthagon välillä oli rauha. Roomalaiset pakottivat Hannon käskemään joukkonsa pois Messenestä. Kun Hanno palasi Karthagoon, sotaoikeus tuomitsi hänet ristiinnaulittavaksi.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Karthago kokosi kuitenkin piakkoin voimansa ja alkoi yhdessä vanhan vihollisensa Syrakusan (sotivat keskenään 400 eaa. -luvulla) kanssa piirittää Messeneä. Manner-Roomasta tulleet sotajoukot iskivät kuitenkin Syrakusan joukkojen selustaan ja ajoivat niitä takaa aina Syrakusaan asti, jolloin hallitsija Hieron II katsoi parhaaksi solmia rauhan Rooman kanssa, vaikka ehdot olivatkin erittäin kovat.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text:
Tästä lähtien selkkausta on alettu kutsua puunilaissodaksi, koska vastakkain olivat enää Rooma ja Karthago.
Sota käytiin pääasiassa merellä ja Sisiliassa. Rooman oli siis nyt pakko rakentaa kunnollinen laivasto, jonka salaisena aseena oli "corvus" eli korppi. Corvus koostui kävelysillasta, jonka päähän oli kiinnitetty järeä piikki. Tämä uudentyyppinen entraussilta iskettiin vihollisen kansilankkuihin, jonka jälkeen roomalaiset merisotilaat valtasivat aluksen. Tämän jälkeen roomalaiset sotajoukot käyttivät perinteisiä maasotataktiikoita. Tähän eivät taas karthagolaiset merimiehet olleet tottuneet, joten silloinen Rooman konsuli, Gaius Duilius, otti historiallisen voiton Karthagon laivastosta. Roomassa voitto herätti ennenkuulumatonta riemua, sillä voitto oli Rooman historian ensimmäinen merellä.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Karthagolla oli laiva- ja miehistömäärissä ylivoima: Karthagolla oli 350 kaleeria ja noin 150 000 miestä, Roomalla 330 kaleeria ja noin 140 000 miestä. Karthago ei ollut kuitenkaan keksinyt vastakeinoa korpille, ja Rooman sodanjohto oli parempaa. Karthagon laivasto tuhottiin Eknomoksen taistelussa vuonna 256 eaa.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Kun Karthagon laivasto oli tuhottu, Rooma pystyi nousemaan maihin Afrikassa. Konsuli Marcus Atilius Regulus (myös Aelius Regulus) kärsi tappioita karthagolaisia vastaan ja jäi itse vangiksi. Karthago piti konsulia panttivankina, koska hän tulisi olemaan yksi etu rauhanneuvotteluissa. Regulus lähetettiin Karthagon edustajana Roomaan, mutta hänen oli vannottava tulevansa takaisin, jos rauhansopimus ei onnistuisi. Roomassa monet senaattorit olivat valmiita rauhaan, mutta Regulus piti sopimusta vastaan niin vaikuttavan puheen, että neuvottelut ajautuivat karille. Regulus palasi Karthagoon, vaikka monet anelivat häntä jäämään. Tarinan mukaan Regulus kidutettiin kuoliaaksi piikkitynnyrissä.Rooma ja Karthago solmivat rauhan vuoden 241 meritaistelun jälkeen. Sopimuksessa Karthago menetti Sisilian ja joutui maksamaan sotakorvauksia, eikä se voinut maksaa armeijansa palkkaa.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Tämän jälkeen karthagolaisten palkkasoturien keskuudessa syntyi melkoinen kapina, ja he valtasivat Karthagolta Tunisin sekä Sardinian ja Korsikan saaret. Karthagon kenraalit Hamilkar Barka ja Hanno Suuri kukistivat kapinan Afrikassa, mutta saarten kapinalliset kääntyivät Rooman suojelukseen. Rooma vaati Karthagoa luopumaan saarista ja maksamaan vielä lisää sotakorvauksia. Karthago joutui myöntymään Rooman ehtoihin, mutta kosto jäi kytemään karthagolaisten mieleen. Rooman ja Karthagon konflikti jatkui toisessa puunilaissodassa vuonna 218 eaa. - 202 eaa.


title: Ensimmäinen puunilaissota

text: Vuonna 241 Sisilian edustalla käydyn Aegates-saarten meritaistelun hylyt on löydetty 2010-luvulla. Merenpohjasta on löydetty muun muassa ankkureita, pronssikypäriä ja 11 pronssipuskuria, joiden avulla muinaiset sotalaivat pyrkivät upottamaan vihollislaivoja. Vastaavia puskureita on aikaisemmin löydetty vain kolme.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaaja on henkilö, joka tekee vähintään kolme erillistä henkirikosta yli kuukauden ajanjaksolla, joiden välisenä aikana hänen tarpeensa surmata kasvaa ja johtaa vietinomaisesti murhan uusimiseen. Yhdysvaltain keskusrikospoliisi Federal Bureau of Investigation (FBI) määrittelee sarjamurhaksi kahden tai useamman henkirikoksen sarjan, jossa henkirikokset on tehty erillisinä tapahtumina yleensä, muttei aina yhden yksin toimineen henkilön toimesta.


title: Sarjamurhaaja

text: Termin keksi FBI-agentti Robert Ressler 1970-luvulla kriminologien tarpeisiin. Kriminologit erottavat sarjamurhaajan spree killeristä ja joukkomurhaajasta. Tavallisesti mainitaan ainakin seuraavat määritelmät:


title: Sarjamurhaaja

text: On olemassa tapauksia, joissa kaksi tai useampi tekijä on toiminut yhteistyössä, mutta yleensä tekijöitä on vain yksi.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajan uhrit eivät yleensä ole murhaajalle tuttuja. Sarjamurhaajat luokitellaan usein sosiopaateiksi, joilla ei ole kykyä tuntea empatiaa muiden kärsimyksistä. Eräät sarjamurhaajat erikoistuvat niin sanottuun kidutusmurhaan, jolla tarkoitetaan uhrien hidasta surmaamista erityisen pitkän ajanjakson aikana.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajat yleistyivät 1900-luvun jälkipuoliskolla, mutta tätä varhaisempia esimerkkejä sarjamurhaajista ovat muun muassa Lontoon Viiltäjä-Jack (1888), Hannoverin Fritz Haarmann (1924) ja Düsseldorfin Peter Kürten.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajien varhaisiksi edeltäjiksi mainitut Gilles de Rais (1400-luku) ja Erzsébet Báthory (1600-luku) erosivat nykyajan sarjamurhaajista siinä, että he olivat korkeassa asemassa ja hyödynsivät rikosten toteuttamisessa valtaansa.


title: Sarjamurhaaja

text: Suuri osa Pohjois-Euroopassa kiinni jääneistä sarjamurhaajista on toiminut sairaaloissa tai muissa hoitolaitoksissa. Pohjolassa sarjamurhaajailmiö oli medialle ja suurelle yleisölle käytännössä tuntematon ennen kuin ruotsalainen Thomas Quick tunnusti kymmeniä hyvin pitkällä aikavälillä tekemiään murhia. Quick tuomittiin kahdeksasta murhasta, mutta hänen kaikki tuomionsa purettiin myöhemmin. Pohjoismaissa, myös Suomessa, on kuitenkin ollut useita sarjamurhaajatyyppisiä henkirikollisia. Vuosina 1964–1965 Kuopiossa tapahtuneet nailonsukkamurhat ovat esimerkki sarjamurhaajatyyppisestä seksuaalihenkirikosten sarjasta. Ismo Junni syyllistyi vuosina 1980–1988 Helsingissä vaimonsa ja neljän miehen murhaamiseen. Vaimonsa hän oli pahoinpidellyt kuoliaaksi, ja muut uhrit hän oli pahoinpidellyt ja polttanut siirtolapuutarhamökkeihin. Ominaista Junnin teoille oli se, että hän irrotti usein uhreiltaan hampaita. Vuonna 2010 Suomessa paljastui viisi potilastaan murhannut ja viiden muun murhaamista yrittänyt lähihoitajana työskennellyt Aino Nykopp-Koski. Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen tutkijan mukaan Junni ja Nykopp-Koski ovat tyypillisiä sarjamurhaajia. Alibin mukaan ainoa suomalainen FBI:n virallisesti sarjamurhaajaksi luokittelema henkilö on Jukka Lindholm.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajien toiminta Suomessa ja muualla Pohjois-Euroopassa on ollut erittäin hankalaa hyvin järjestäytyneen yhteiskunnan vuoksi, ja heidän uhrimääränsä ovat jääneet pieniksi. Yhdysvalloissa FBI:n akatemiassa profilointia opiskelleen keskusrikospoliisin rikosylikomisario Thomas Elfgrenin mukaan Suomessa on ollut useita sarjamurhaajatyyppisiä henkirikoksen tekijöitä, jotka ovat jääneet kiinni jo ensimmäisen henkirikoksen jälkeen. Elfgrenin mukaan sarjamurhaaja ei Suomessa ehdi yleensä tekemään enempää, kuin yhden henkirikoksen ennen kiinnijäämistään.


title: Sarjamurhaaja

text: Useimmilla sarjamurhaajilla on ollut huonot kotiolot lapsena. Heitä on lapsena pahoinpidelty ruumiillisesti tai henkisesti tai käytetty seksuaalisesti hyväksi. Rikosten ja pahoinpitelyn välillä voi olla hyvinkin läheinen yhteys. Esimerkiksi John Wayne Gacyn isä hakkasi tätä, haukkui häntä ”nynnyksi” ja syytti homoseksuaaliksi. Aikuisena Gacy raiskasi ja kidutti poikia ja haukkui heitä ”hinteiksi” ja ”nynnyiksi”. Tällainen henkilö jakaa ihmiset vallankäyttäjiin ja niihin, joita kohtaan käytetään valtaa. Lapsena hän kokee väkivaltaisen, tai hallitsevan vanhemman vallankäyttäjäksi ja itsensä vallankäytön kohteeksi ja hän alkaa haaveilemaan vallankäyttäjän roolin ottamisesta ja jonkun toisen asettamisesta vallankäytön kohteen asemaan. Tämä liittyy persoonallisuuden puolustuskeinoon, josta käytetään nimitystä identifikaatio aggressoriin, eli samaistuminen hyökkääjään. Vallankäyttäjän roolissa ollessaan tällainen henkilö tuottaa itselleen seksuaalista nautintoa ja tyydytystä.


title: Sarjamurhaaja

text: Osa sarjamurhaajista ei ole joutunut lapsuuden aikaisen fyysisen väkivallan kohteeksi, mutta tällöin he ovat tavallisesti ottolapsia, avioliiton ulkopuolisia lapsia tai heitä siirrellään sukulaiselta toiselle, jolloin lapsi tuntee itsensä ei-toivotuksi ja juurettomaksi.


title: Sarjamurhaaja

text:
Fantasia on sarjamurhaajien kehittymisessä erittäin tärkeää. He fantasioivat usein murhaamisesta murrosiässä, joskus jopa ennen sitä. Fantasiamaailma on erittäin rikasta, ja he haaveilevat pakkomielteisesti alistamisesta, alistumisesta ja murhaamisesta. Yleensä oikeissa murhissa on nimenomaisia aineksia fantasioista. Jotkut pitävät tarinoista tai valokuvista, joissa on muun muassa raiskauksia, kidutusta ja murhaamista.
Tappaessaan sarjamurhaaja pyrkii toteuttamaan fantasiansa. Käytäntö ei kuitenkaan koskaan vastaa fantasiaa ja tämän vuoksi sarjamurhaaja jää tavoittelemaan täydellistä fantasian toteuttamista ja tappaa yhä uudelleen ja uudelleen.
Murhien välillä monet sarjamurhaajat pyrkivät tyydyttämään tappamisen aiheuttavan tarpeensa, muistelemalla tekemiään henkirikoksia, tai raiskauksia ja monet sarjamurhaajat ottavat uhreistaan muistoksi ja masturbaatiotarkoitukseen valokuvia, muistoesineitä, tai ruumiinosia.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajat yrittävät usein tehdä tapahtumasta samanlaisen kuin se, mikä teki heistä sarjamurhaajia. Siksi uhreilla voi olla keskenään samanlaisia yhteisiä fyysisiä piirteitä, kuten pituus, ikä tai hiusten väri. Esimerkiksi Ted Bundyn uhrit muistuttivat hänen ensimmäistä tyttöystäväänsä, joka oli jättänyt hänet.


title: Sarjamurhaaja

text: Sarjamurhaajia yleisesti yhdistävä piirre on joko normaaliin nähden puutteellinen omatunto, tai omantunnon puuttuminen kokonaan ja omaantuntoon liittyvien syvempien, toisista välittämiseen liittyvien tunteiden, kuten rakkaudentunteen puutteellisuus, tai puuttuminen. Helen Morrisonin näkemys on, ettei syynä murhanhimoon ole seksuaalinen hyväksikäyttö, riittämättömyyden tunne tai alhainen sosioekonominen asema vaan puutteellinen tunnekehitys. Morrisonin teorian mukaan puutteellinen tunteiden kehitys tekee sarjamurhaajien persoonallisuuksista rikkoutuneita tai muuten epätavallisia, mikä tarkoittaa, että heiltä puuttuu sellaisia kykyjä, joita normaaleilla ihmisillä on. Morrisonin mukaan tyrehtynyt tunnekehitys selittää myös joitakin sarjamurhaajien yleisiä luonteenpiirteitä, kuten nauttiminen pehmeiden materiaalien pitämisestä suuta vasten, jota todettiin Richard Otto Macekilla, John Wayne Gacylla ja muilla (suu on vauvaikäisten tärkein tuntoelin).


title: Sarjamurhaaja

text: Teorian mukaan sarjamurhaajilla ei myöskään ole kehittynyt tunnekontrollin perustasoja, ja seurauksena sarjamurhaaja ”tuntee riittämättömyyden ja arvottomuuden tunnetta, ja syynä voivat olla nöyryytykset ja herjat”, mikä saa heidät tappamaan. Itse murhan akti on siten eräänlainen kokeilu, joka on täysin estoton, koska tekijällä ei juuri ole kykyä kokea myötätuntoa uhreja kohtaan.


title: Sarjamurhaaja

text: Lapsena koetun väkivallan ohella toinen sarjamurhaajilla yleisesti tavattava piirre on alkoholismi. Yhdysvaltalainen oikeuspsykiatri Park Dietz, sekä sarjamurhaajiin erikoistuneet FBI:n agentit John Douglas ja Robert Ressler ovat jo 1980-luvulla tuoneet esiin, että useimmat sarjamurhaajat ovat olleet alkoholisteja. Vuonna 1995 FBI:n profiloijana toiminut psykoterapeutti ja riippuvuusasiantuntija John Kelly toi esiin alkoholismin ja sarjamurhaajien välillä olevan yhteyden ja vuonna 2007 psykiatri Helen Morrison vahvisti päätelmän tästä yhteydestä. Niin John Wayne Gacy, Ted Bundy ja Jeffrey Dahmer, kuin Richard Speck, Joel Rifkin ja Aileen Wuornoskin olivat alkoholisteja. Myös murhasarjan aiheuttava tappamisesta riippuvaistuminen muistuttaa alkoholiriippuvuutta.


title: Sarjamurhaaja

text: Useimmat sarjamurhaajat tappavat ensimmäisen uhrinsa yli 20-vuotiaina, vaikkakin aloitusajankohta voi vaihdella. Tappamista on vaikea lopettaa, kun sen on aloittanut. Murhien tiheys vaihtelee myös suuresti. Juan Corona murhasi kuudessa viikossa 25 ihmistä, kun taas Fred West ja hänen vaimonsa Rosemary West tappoivat 12 uhria 25 vuoden kuluessa.


title: Sarjamurhaaja

text: Ensimmäistä henkirikosta edeltää yleensä pitkään jatkunut, lapsuudessa, tai murrosiässä alkanut häiriökäyttäytyminen. Tällaisen häiriökäyttäytymisen muotoja ovat olleet mm. tirkistely, tuhopolttotarkoituksessa tehtyjen tulipalojen sytyttäminen ja väkivaltaisuus eläimiä, myös isompia eläimiä, kuten kissoja ja koiria kohtaan ja eläinten, myös isompien eläinten, kuten kissojen ja koirien tappaminen.


title: Sarjamurhaaja

text: FBI on luonut viisi yleistä motiivia, joiden perusteella sarjamurhaajat voidaan luokitella viiteen päätyyppiin.


title: Sarjamurhaaja

text: Toisin kuin yleisesti kuvitellaan, sarjamurhaajat eivät yleensä ole psyykkisesti sairaita eivätkä kärsi hallusinaatioista tai äänistä. Yhdysvalloissa siihen kylläkin vetoavat monet sarjamurhaajat yrittäessään välttää kuolemantuomiota. Muutamia tapauksia kuitenkin tunnetaan. Esimerkiksi Herbert Mullin surmasi 13 ihmistä, koska äänet kertoivat hänelle, että murhat olisivat ainoa tapa estää maanjäristys Kaliforniassa. Lisäksi Mullin painotti tutkijoille, kuinka murhien aikaan Kaliforniassa ei tosiaan sitten tapahtunut maanjäristystä.


title: Sarjamurhaaja

text: Nämä sarjamurhaajat uskovat tekojensa olevan oikeutettuja, koska he tappavat tietyntyyppisiä uhreja, tavallisesti prostituoituja tai vähemmistöryhmiin kuuluvia. He näkevät tekonsa palveluksena yhteiskunnalle. Tehtävän saaneet eroavat muista sarjamurhaajista siten, että heidän motiivinsa ei tavallisesti liity seksiin.


title: Sarjamurhaaja

text:
Hedonistiset sarjamurhaajat tappavat jännityksen ja mielihyvän toivossa, joka tappamisessa syntyy. Hedonistit luokitellaan kolmeen alaryhmään:
"Mustiksi leskiksi" kutsutut naiset yleensä surmaavat puolisoitaan juuri enimmäkseen rahan vuoksi.


title: Sarjamurhaaja

text: Useimpia rahan tai muun sellaisen vuoksi tappavia (kuten palkkamurhaajia) ei luokitella sarjamurhaajiksi, koska heillä motiivina on ahneus eikä psykopatologinen pakkomielle. Raja voi olla tosin häilyvä. Esimerkiksi natsien miehittämässä Ranskassa toiminut Marcel Petiot luokiteltaisiin sarjamurhaajaksi. Hän esitti ranskalaisen vastarinnan jäsentä ja houkutteli kotiinsa varakkaita juutalaisia kertomalla, että hän voisi salakuljettaa heidät pois maasta. Auttamisen sijasta hän tappoi uhrinsa ja varasti heidän omaisuutensa. Kiinni jäädessään hän oli ehtinyt surmata 63 ihmistä. Vaikka Petiotin motiivi oli taloudellinen hyöty, häntä pidetään pakkomielteisenä psykopaattina.


title: Sarjamurhaaja

text: Tämä on tavallisin sarjamurhaajatyyppi. Surmaamisessa tärkeintä on hallita uhria täydellisesti. Tällaiset surmaajat ovat tavallisesti joutuneet lapsena pahoinpidellyiksi tai hylätyiksi, ja he tuntevat itsensä voimattomiksi ja riittämättömiksi. He yleensä suorittavat rituaaleja, jotka muistuttavat lapsena koetusta väkivallasta. Esimerkkeinä Albert Fish ja Ted Bundy.


title: Sarjamurhaaja

text: Joissakin sarjamurhaajissa on piirteitä useammasta tyypistä. Esimerkiksi englantilainen Peter Sutcliffe oli ilmeisesti sekä visionääri että tehtävän saanut, sillä hänen mukaansa äänet käskivät hänet puhdistamaan kadut prostituoiduista.Gary Ridgway oli motivoitunut seksuaalisesti ja harjoitti nekrofiliaa uhriensa ruumiiden kanssa, mutta hän koki toimintansa oikeutetuksi, koska hän teki mielestään yhteiskunnalle palveluksen, puhdistaessaan katuja prostituoiduista.


title: Sarjamurhaaja

text:
FBI:n profiloijan John Douglasin mukaan "järjestelmälliset" sarjamurhaajat omaavat usein samanlaisia ominaisuuksia/tuntomerkkejä:
"Epäjärjestelmälliset" ("järjestelmällisten" vastakohdat) sarjamurhaajat omaavat usein näitä piirteitä:
"Mixed"-sarjamurhaaja tyyppiin kuuluvissa rikollisissa on tunnusmerkkejä sekä "järjestelmällisistä", että "epäjärjestelmällisistä" sarjamurhaajista. Esimerkiksi, he saattavat suunnitella kaiken hyvin tarkasti ja tuoda mukanaan erilaisia murha-aseita, kuten pistooleja, veitsiä ja koukkuja tappamiseen, mutta rikospaikasta tulee yleensä kaaos ja hirveän verinen, jos jokin menee pieleen.Sarjamurhaajat ovat aina kiinnostaneet yleisöä, ja he ovat saaneet tiedotusvälineissä paljon julkisuutta. Siihen on vaikuttanut osaksi rikosten kammottavuus, osittain tekijöiden persoonallisuus sekä heidän kykynsä välttää kiinnijääminen. Kiinnostus on synnyttänyt rikosromaaneja ja sarjamurhaajaelokuvia, joista Thomas Harrisin "Uhrilampaiden" ja Bret Easton Ellisin "Amerikan psykon" tapaiset teokset ovat suosituimpia. Uusimpana aluevaltauksena voidaan pitää Jeff Lindsayn kirjoihin perustuvaa televisiosarjaa Dexter, jossa katsoja on Dexterin ystävä ja ainoa, joka tietää Dexterin salaisuuden.


title: Toinen puunilaissota

text: Toinen puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 217–202 eaa. Sodassa Hannibalin johtama kokenut puunilaisarmeija hyökkäsi Espanjan ja Gallian kautta Italiaan voittaen useita taisteluja, mutta valtaamatta Roomaa. Roomalaiset sen sijaan valtasivat karthagolaisten uudet tukialueet Espanjassa Scipion johdolla ja onnistuivat pitämään omansa Sisiliassa ja pitkin Italiaa. Sodan siirryttyä Afrikkaan Hannibal palasi sinne, mutta hänet lyötiin Zamassa.


title: Toinen puunilaissota

text: Karthagon kärsittyä tappion ensimmäisessä puunilaissodassa Hamilkar Barka yritti saada valtion uuteen nousuun. Hamilkar pyrki ulottamaan Karthagon vallan Espanjan heimojen alueille. Karthagon laivasto oli heikolla tolalla, ja Espanjaan oli marssittava Gibraltarinsalmen kautta. Tarinan mukaan Hannibal oli mukana tällä retkellä ja hänen isänsä vaati häntä vannomaan ikuista vihaa Roomaa kohtaan. Hamilkar valtasi suuren osan Espanjaa, mutta kuoli taistelussa. Hänen veljensä Hasdrubal oli hänen seuraajansa ja pyrki lujittamaan Karthagon aseman Iberian niemimaalla. Hän muun muassa solmi sopimuksen Rooman kanssa aluejaosta. Hasdrubalin kuoltua 221 eaa. Hannibal julistettiin armeijan ylipäälliköksi. Vuonna 219 eaa., Hispanian valloituksen päätyttyä, Hannibal hyökkäsi Saguntumin kaupunkiin. Saguntumilla oli Rooman turvatakuut, joten tämä teko ajoi hänet suoraan konfliktiin Rooman kanssa.


title: Toinen puunilaissota

text: Roomalaisten lähettiläiden protesteista huolimatta hän valloitti kaupungin kahdeksan kuukauden piirityksen jälkeen. Karthagon hallitus olisi vielä tässä vaiheessa ehkä voinut estää sodan irtisanoutumalla suositun sotapäällikön toimista, mutta ei puuttunut asiaan. Sodanjulistukset annettiin vuoden lopulla.


title: Toinen puunilaissota

text: Hannibal otti mukaansa libyalaisista ja iberialaisista palkkasotureista koostuvasta armeijastaan kaikkein luotettavimmat ja karaistuneimmat. Keväällä 218 eaa. hän saavutti Pyreneet, ja Galliassa hän onnistui välttämään paikallisten heimojen sekä roomalaisten hyökkäysyritykset. Syksyllä hän saapui Alpeille, jotka ylitti huolimatta vuoristoheimojen väijytyksistä. Reitti toi Hannibalin suoraan roomalaisten takapihalle, mutta yli 40 000 sotilaan vahvuisesta armeijasta selvisi perille vain 26 000 sekä yksi norsu.


title: Toinen puunilaissota

text: Roomalaiset olivat toivoneet taistelun pysyvän vieraiden kansojen alueilla, mutta nyt heidän oli kohdattava haaste Italiassa. Hannibal varmisti ensin asemansa hyökkäämällä paikallisten heimojen kimppuun. Saman vuoden joulukuussa roomalainen sotapäällikkö kävi hänen kimppuunsa Trebiassa. Väsytettyään roomalaisten jalkaväen Hannibal löi roomalaisten asemat palasiksi yllätysrynnäköllä sivustaan. Voiton myötä jalansija Pohjois-Italiassa näytti vahvalta. Talven jälkeen Hannibal lähti kohti etelää, sillä gallit, joiden luona hän oli viipynyt, olivat alkaneet osoittaa kyllästymisen merkkejä. Hän ylitti Apenniinit ilman vastarintaa, mutta sen jälkeen hänen joukkonsa kärsivät vakavia tappioita suoalueilla tautien takia. Hannibal itse menetti näön toisesta silmästään.


title: Toinen puunilaissota

text: Hannibal eteni Etruriaan, jossa hän väijytti Rooman armeijan pääjoukon Trasimenusjärvellä. Hannibal murskasi roomalaisten joukot veteen ja läheisille rinteille. Reitti kohti Roomaa oli nyt vapaa, mutta Hannibal jatkoikin suoraan Rooman ohi kohti etelää. Syytä tälle liikkeelle on pohdittu pitkään. Eräs mahdollisuus on, että Hannibal arvioi Rooman piirityksen liian raskaaksi, koska hänellä ei ollut piirityskoneita. Toisaalta on epäilty, että Hannibalin joukot olivat jo kyllästyneet jatkuvaan sotimiseen. Rooman piiritys olisi saattanut merkitä kuukausien paikallaanoloa huonolla ruoalla ilman toivoakaan saaliista. Hannibal ei ehkä luottanut palkkasoturiensa uskollisuuteen, vaan päätti suunnata helpommin ryövättäville seuduille.


title: Toinen puunilaissota

text: Apuliassa Hannibal kohtasi roomalaisten häthätää muodostaman uuden armeijan. Hannibal ei uskonut tuoreista joukoista olevan hänelle vastusta, mutta roomalaisten komentaja Quintus Fabius Maximus Verrucosus liikanimeltään "Cunctator" eli "Viivyttelijä" piti kiinni asemistaan kukkuloilla. Kun Fabiuksen provosointi taisteluun ei onnistunut, Hannibal suuntasi kohti Samniumia ja rikasta Campaniaa. Hannibal hävitti Campanian maaseutuja jopa raivokkaammin kuin Apuliassa osoittaen näin Rooman heikkouden, mutta Fabius ei vieläkään lähtenyt taisteluun. Vuosi lähestyi loppuaan. Hannibal ei olisi halunnut talvehtia hävitetyillä Campanian tasangoilla, mutta Fabius oli tukkinut kaikki poistumistiet. Hannibal harhautti roomalaisia vartijoita karjalaumalla. Fabius olisi ollut iskuetäisyydellä, mutta epäillen väijytystä hän jatkoi varovaista linjaansa, tällä kertaa omaksi vahingokseen. Hannibal vietti talven Apulian tasangoilla, jonne roomalaiset eivät uskaltautuneet.


title: Toinen puunilaissota

text: Keväällä 216 eaa. suuri roomalaisten armeija saapui Apuliaan murskaamaan Hannibalin. Tätä johtivat konsulit Gaius Terentius Varro ja Lucius Aemilius Paullus. Seurasi Cannaen taistelu, jossa Hannibalin onnistui saarrostustaktiikalla tuhota ylivoimainen vastustaja, ainakin kahdeksan legioonaa. Arvioiden mukaan roomalaisten tappiot nousivat kymmeniin tuhansiin, tappio oli Rooman tasavallan historian pahin.


title: Toinen puunilaissota

text: Roomalaisten moraali kärsi ja suuret osat Etelä-Italiaa siirtyivät Hannibalin puolelle, samoin Syrakusa ja Makedonian kuningas Filippos V. Jos Hannibal olisi saanut vahvistuksia Karthagosta, olisi hän kai nyt voinut hyökätä Roomaan. Puutteellisten resurssien takia hän kuitenkin tyytyi hävittämään lähiseutuja. Hannibal teki Capuasta tukikohtansa, kun se oli siirtynyt hänen puolelleen. Roomalaiset puolestaan palasivat Fabius Cunctatorin strategiaan ja sissisotaan.


title: Toinen puunilaissota

text: Hannibal pysyi Campaniassa useita vuosia. Hänen oma hallituksensa tai uudet liittolaiset kuten Makedonian Filippos V eivät olleet hänelle suureksi avuksi. Hannibalin asema Etelä-Italiassa paheni asteittain. Vuonna 212 eaa. kuitenkin roomalaisiin kyllästyneet asukkaat juonivat Tarentumin hänelle. Hannibalin kerrotaan lupautuneen suojelemaan Tarentumin vapautta ja määränneen kaupungista ryövättäväksi vain roomalaisten omaisuuden, tarentumilaisten omaisuus oli jätettävä rauhaan. Pahaksi onneksi roomalaiset onnistuivat säilyttämään kaupungin linnoituksen hallinnan, mikä teki sataman käytöstä mahdotonta. Samana vuonna Hannibal joutui vetäytymään Campaniasta roomalaisten armeijoiden ahdistelun takia. Hän yritti vetää roomalaiset toisaalle marssimalla parhaillaan vain kolmen kilometrin päähän Roomasta, mutta ei hätäännyksestä huolimatta hyökännyt.


title: Toinen puunilaissota

text: Seuraavina vuosina Hannibalin asema kuitenkin jatkoi heikentymistään. Hän menetti yksi toisensa jälkeen aikaisemmat valloituksensa. Hänen liittolaisensa ja maamiehensä kärsivät pahoja tappioita. Lopulta vuonna 203 eaa. hänet kutsuttiin takaisin Afrikkaan, jossa seurasi sodan loppunäytös.


title: Toinen puunilaissota

text: Sodan alussa Rooma oli lähettänyt armeijat Sisiliaan, Galliaan ja Pohjois-Italiaan. Hannibal kuitenkin väisti Galliassa olevan, joka jatkoi matkaa Espanjaan. Tätä johtivat Publius ja Gnaeus Cornelius Scipio, seuraajansa isä ja setä. Sodan aikana he värväsivät 20 000 keltiberiliittolaista ja päättivät siksi toimia erillään. Keltiberit kuitenkin karkasivat joukoittain, ja puunilaiset hoitivat kummankin erikseen 211 eaa. Jäänteet vetäytyivät Ebrojoelle Koillis-Espanjaan.


title: Toinen puunilaissota

text: Vuonna 210 eaa. nuorempi Publius Cornelius Scipio nousi maihin Emporionissa joidenkin vahvistusten kera. Näin roomalaisten vahvuus nousi noin kahteen legioonaan ja "alaan". Tuolloin eri puolilla Iberian niemimaata oli kolme yhtä vahvaa tai isompaa karthagolaista armeijaa johtajinaan Hasdrubal Barka, Hasdrubal Gisco ja Mago Barka. Scipio ei haastanut näistä yhtäkään, vaan kulki etelään ja onnistui 209 eaa. valtaamaan Carthago Novan käyttäen hyväkseen kaupunkia reunustavan laguunin laskuvettä ja laivoja. Tasapaino heilahti rajusti, sillä Carthago Nova (nyk. Cartagena) oli Karthagon tärkein tukialue Espanjassa ja siellä oli harvinaisen hyvä satama. Scipio sai käyttöönsä heittokoneita ja 18 uutta laivaa, jotka liitettiin eskaaderiin.


title: Toinen puunilaissota

text: Varmistettuaan jalansijan Scipio ryhtyi kouluttamaan ja varustamaan armeijaansa. Hän taisteli Hadrubal Barkaa vastaan Baeculassa, joka tämän jälkeen lähti Italiaan liittyäkseen Hannibaliin, mutta lyötiin Metauruksen taistelussa 206 eaa. Roomalaiset ratsumiehet heittivät hänen irtileikatun päänsä Hannibalin leiriin. Vuonna 206 eaa. Scipio voitti ylivoimaisen Hasdrubal Giscon ja Magon armeijan Ilipassa lähellä Sevillaa huolimatta 32 norsusta ja siitä, että noin puolet omista joukoista oli liittolaisia, joihin ei voinut luottaa. Ilipan jälkeen puunilaiset oli lyöty ja loput alueet vallattiin vaivatta. Ennen paluutaan Roomaan 205 eaa. Scipio kukisti vielä joitain kapinoita aiempien liittolaisten ja omien joukkojensa parissa.


title: Toinen puunilaissota

text: Rooma oli liittoutunut Illyrian rannikon kaupunkien kanssa sen jälkeen kun se oli tuhonnut aluetta vaivanneet merirosvot. Kun Makedonian kuningas Filippos V sai kuulla Hannibalin voitoista, hän päätti hyökätä Rooman illyrialaisia liittolaisia vastaan ja rakennutti laivaston, joka saatiin valmiiksi vuonna 216 eaa. ja purjehti Illyriaa kohti. Kun Filippos sai kuulla uutiset Cannaesta, hän lähetti Hannibalille liittolaistarjouksen. Roomalaiset saivat kuitenkin kiinni lähettiläät ja saivat vihiä Filippoksen aikeista.


title: Toinen puunilaissota

text: Vuonna 215 eaa. makedonialaiset tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Apollonian kaupunkiin ja valtasivat myöhemmin Oricumin öisessä yllätyshyökkäyksessä. Kuullessaan tästä preettori Marcus Valerius Laevinus, jonka hallittavana oli Brundisium Adrianmeren vastarannalla, purjehti meren yli legioonansa kanssa ja löi makedonialaiset. Vuonna 211 eaa. roomalaiset tekivät liittosopimuksen Aitolian liiton kanssa ja 210 eaa. myös Elis, Sparta ja Pergamon liittoutuivat Rooman kanssa Makedoniaa vastaan. Filippos osoittautui taitavaksi kenraaliksi ja löi vastustajansa uudestaan.


title: Toinen puunilaissota

text: Vuonna 207 eaa. sodan ainut suuri taistelu Mantineiassa oli aitolialaisten häviö ja vuotta myöhemmin he solmivat rauhan. Roomalaiset lähettivät lisäjoukkoja prokonsuli Publius Sempronius Tuditanuksen johdolla Illyriaan 205 eaa. mutta ne eivät saaneet aikaiseksi mitään ilman liittolaisia. Rauha solmittiin samana vuonna, ja roomalaisilta se oli epätavallisen anteeksiantava. Filippos palautti joitain kaupunkeja, mutta sai pitää suurimman osan kaappauksistaan.


title: Toinen puunilaissota

text: Cannaen taistelun jälkeen Syrakusa oli vaihtanut puolta. Kaupungin johtoon nousi lopulta Epikydes, joka oli roomalaisvastainen. Roomalaiset lähettivät paikalle kokeneen veteraanin Marcelluksen, joka hyökkäsi Leontinoin ja valtasi Syrakusan kahden vuoden piirityksen jälkeen.


title: Toinen puunilaissota

text: Valtauksen yhteydessä hänen joukkonsa surmasivat kuuluisan matemaatikko Arkhimedeen. Tämän kerrotaan kehittäneen monenlaisia teknisiä laitteita ja käyttäneen niitä menestyksellä roomalaisia vastaan. Näistä mainittakoon ainakin polttopeilit ja Arkhimedeen kynsi, eräänlainen suunnaton koukku, jota käytettiin mereltä tulevaa laivuetta vastaan. Tarinat kuitenkin ovat varmasti liioiteltuja.


title: Toinen puunilaissota

text: Marcellus ryösti kaupungin ja toi sen aarteet Roomaan, jossa kreikkalainen taide oli tätä ennen ollut harvinaista. Hän ei kuitenkaan saanut triumfia, sillä hänen poliittiset vastustajansa väittivät sotaretken jääneen kesken. Sen sijaan hänelle myönnettiin ovatio.


title: Toinen puunilaissota

text: Vuonna 205 eaa. Roomaan riemusaatossa palannut Scipio valittiin konsuliksi. Hän nousi maihin Afrikassa 203 eaa. Fabiuksen poliittisesta vastustuksesta huolimatta. Karthagolaiset kärsivät tappioita ja hakivat lopulta Hannibalin kotiin. Seurasi Zaman taistelu, jonka roomalaiset voittivat osaksi selvästi vahvemman numidialaisen ratsuväkensä ansiosta. Tästä hyvästä Scipio sai lisänimen "Africanus". Hannibal pakeni Karthagoon, jossa hän suositti välitöntä rauhansolmintaa.


title: Toinen puunilaissota

text: Karthago menetti käytännössä kaikki Afrikan ulkopuoliset alueensa ja joutui myöntymään Rooman rauhanehtoihin. Toisaalla roomalaisiin turvautunut ja Zamassa kunnostautunut numidialainen prinssi Masinissa syrjäytti kilpailijansa Syfaksin.


title: Toinen puunilaissota

text: Sodan jälkeen Hannibal toimi Karthagossa rauhanajan poliittisissa tehtävissä. Karthagon nopea toipuminen sodasta kuitenkin herätti roomalaisten epäluulot. Seitsemän vuotta Zaman jälkeen he vaativat Hannibalin luovuttamista, mutta Hannibal lähti vapaaehtoiseen maanpakoon seleukidien Antiokhos III:en hoviin. Kun roomalaiset löivät seleukidit vuonna 189 eaa., oli Hannibalin paettava taas. Tällä kertaa hän päätyi Bithynian kuninkaan Prusias I:n luo. Vuonna 182 eaa. roomalaiset vaativat että Prusias luovuttaisi vieraansa heille, mutta Hannibal joi mieluummin myrkkyä ja kuoli. Hänen viimeisinä sanoinaan kerrotaan: ""Tahdon vapauttaa roomalaiset pelosta koska he eivät salli vanhan miehen kuolla rauhassa.""


title: Toinen puunilaissota

text: Rooman ja Karthagon vihankierre jatkui kolmannessa puunilaissodassa. Makedonialaissodatkin jatkuivat. Rooma harvoin sieti rauhaa, jota se ei itse sanellut. Filippos oli selvinnyt turhan vähällä.


title: Kolmas puunilaissota

text: Kolmas puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 149 eaa.–146 eaa. Vaikka Rooma oli kukistanut Karthagon toisessa puunilaissodassa, Karthago elpyi seuraavan viidenkymmenen vuoden aikana.


title: Vandaalisota

text: Vandaalisota käytiin Pohjois-Afrikassa nykyisen Tunisian alueella vuosina 533–534. Sodassa Itä-Rooman valtakunnan joukot valtasivat vandaalien valtakunnan, joka oli perustettu Pohjois-Afrikkaan 400-luvulla.


title: Vandaalisota

text: Vuonna 530 vandaalien roomalaismielinen kuningas Hilderik syrjäytettiin, mikä antoi Itä-Rooman keisari Justinianukselle verukkeen ryhtyä sotaan vandaaleja vastaan. Itä-Rooman joukot nousivat sotapäällikkö Belisariuksen johdolla maihin Tunisian itärannikolla vuonna 533 ja kukistivat vandaalien kuningas Gelimerin johtaman armeijan Ad Decimumin taistelussa 13. syyskuuta. Taistelun jälkeen Belisarius marssi Karthagoon, joka antautui roomalaisille. Kun Belisarius kukisti vandaalit uudelleen Trikamaronin taistelussa saman vuoden joulukuussa, oli jo selvää, että roomalaiset tulisivat voittamaan sodan. Gelimer pakeni Numidian vuorille, mutta antautui roomalaisille maaliskuussa 534, jolloin sota päättyi. Se merkitsi vandaalien kuningaskunnan loppua.


title: Vandaalisota

text: Vandaalien germaanikansa oli tunkeutunut Galliaan vuonna 406 ja Hispaniaan vuonna 409. Vuonna 429 vandaalikuningas Geiserik perusti valtakunnan Pohjois-Afrikkaan, ja vuonna 439 vandaalit valtasivat Karthagon ja tekivät siitä valtakuntansa pääkaupungin. Itä-Rooman yritykset Pohjois-Afrikan takaisin valtaamiseksi epäonnistuivat. Keisari Theodosius II lähetti vuonna 441 laivastonsa kukistamaan vandaaleja, mutta se jouduttiin kutsumaan takaisin, kun hunnit ja persialaiset uhkasivat Itä-Rooman rajoja. Theodosius solmi rauhan vandaalien kanssa seuraavana vuonna. Sopimuksessa tunnustettiin vandaalien hallitsemat alueet erilliseksi, itsenäiseksi valtakunnaksi entisen Rooman valtakunnan rajojen sisällä. Tämä oli merkittävä tapahtuma, sillä aiemmin Rooman valtakuntaan asettuneet germaanikansat olivat virallisesti Rooman liittolaisia ("foederatus"). Vuonna 455 Geiserikin johtamat vandaalit ryöstivät Rooman kaupungin. Itä-Rooman keisari Leo I käynnisti vuonna 468 suuren sotaretken vandaalien lyömiseksi, mutta se päättyi katastrofiin, kun vandaalit onnistuivat tuhoamaan roomalaisten laivaston. Vuoteen 476 mennessä Itä-Rooma teki rauhan Geiserikin kanssa. Vandaalien hallussa olivat Pohjois-Afrikka, Sisilia, Sardinia, Korsika ja Baleaarit.


title: Vandaalisota

text: Geiserik kuoli vuonna 477, ja hänen poikansa Hunerik (hallitsi 477–484) aloitti laajat katolisten vainot. Vandaalit olivat areiolaisia kristittyjä, joita katoliset pitivät harhaoppisina. Vainot jatkuivat Gundamundin hallituskaudella (484–496), kunnes kuningas Trasamund (hallitsi 496–523) lopetti ne ja päätti mieluummin yrittää käännyttää katoliset rauhanomaisin keinoin. Trasamundin seuraajaksi nousi vuonna 523 Hunerikin poika Hilderik. Hänen aikanaan suhteet Itä-Roomaan olivat hyvät. Hilderik lopetti roomalaisten alamaistensa käännyttämisen areiolaisuuteen, kutsui karkotettuja katolisia piispoja takaisin ja avasi useita kirkkoja. Hilderik oli myös Itä-Rooman keisari Justinianus I:n henkilökohtainen ystävä. Hilderikin aikana vandaalien poliittinen ja sotilaallinen vaikutusvalta alkoi kuitenkin heiketä. Armeija kärsi tappioita maureja vastaan, ja liitto ostrogoottien kuninkaan Theoderik Suuren kanssa purkautui. Hilderik yritti korvata tämän lähentymällä keisari Justinianusta ja nimittämällä kuuluisan sotapäällikön ja serkkunsa Gelimerin armeijan komentajaksi, mikä osoittautui kuitenkin vakavaksi virheeksi.


title: Vandaalisota

text: Gelimer kukisti maurit taistelussa ja alkoi neuvotella heidän kanssaan liiton solmimisesta. Hän oli kuitenkin huolissaan Hilderikin harjoittamasta politiikasta. Gelimer oli perimysjärjestyksessä toisena Hilderikin jälkeen, ja hän pelkäsi menettävänsä perintöoikeutensa siksi, että Hilderik nöyristeli roomalaisia. Gelimerin voittoisa sota maureja vastaan oli nostanut hänen arvostustaan sotilaskomentajana ja lisännyt hänen vaikutusvaltaansa. Gelimer väitti Hilderikiä liian heikoksi kuninkaaksi, ja vandaalit pelkäsivät, että tämä luovuttaisi valtakunnan roomalaisille. Gelimer onnistui saamaan puolelleen ylimystön tuen, ja toukokuussa 530 hän teki vallankaappauksen. Hilderik ja hänen läheisimmät seuraajansa vangittiin ja Gelimer nosti itsensä kuninkaaksi.


title: Vandaalisota

text: Gelimer yritti solmia ystävälliset suhteet naapurivaltioihin. Hän lähetti lahjoja keisari Justinianukselle, joka kuitenkin kieltäytyi ottamasta niitä vastaan tai tunnustamasta Gelimeriä. Justinianus lähetti viestin myös ostrogooteille ja neuvoi heitä toimimaan samoin. Justinianus syytti Gelimeriä kapinasta ja uhkasi sodalla, jos Hilderikiä ja muita vangittuja ei vapautettaisi ja päästettäisi matkustamaan Konstantinopoliin. Hilderikin vapauttaminen olisi kuitenkin horjuttanut Gelimerin asemaa, eikä hän uskonut, että Justinianus pystyisi hyökkäämään.


title: Vandaalisota

text: Hilderikin syrjäyttäminen antoi Justinianukselle verukkeen ryhtyä sotaan vandaaleja vastaan, ja hän alkoi neuvotella ostrogoottien kanssa saadakseen luvan käyttää Sisiliaa tukikohtanaan. Goottien kuningatar Amalasuntalla oli henkilökohtaista kaunaa vandaaleja vastaan, sillä vandaalit olivat vanginneet hänen sukulaisensa Amalafridan, joka oli myöhemmin kuollut vankeudessa. Amalasunta salli roomalaisten pysähtyä Sisiliassa ja ostaa tarvikkeita ja hevosia Syrakusasta.


title: Vandaalisota

text: Myös Gelimerin valtakunnassa oli tyytymättömyyttä. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Gelimer oli taitava sotilas, mutta myös ovela ja häikäilemätön. Hänen väitettiin teloittaneen useita vandaaliylimyksiä ja takavarikoineen ihmisten omaisuutta. Vandaalit olivat myös vainonneet katolisia, jotka olivat pyytäneet apua Konstantinopolista, ja Justinianus käytti avunpyyntöjä lisäoikeutuksena sodalle.


title: Vandaalisota

text: Roomalaiset olivat vuodesta 527 lähtien käyneet sotaa Persian sassanideja vastaan, eivätkä he voineet aloittaa sotaa myös vandaaleja vastaan ennen kuin Persian kuningas Kavadh I:n kuolema vuonna 531 mahdollisti rauhanneuvottelut. Vuonna 532 solmittu "ikuinen rauha" vapautti Rooman joukkoja käytettäväksi vandaaleja vastaan ja vähensi sotilaallista painetta itärajalla.


title: Vandaalisota

text: Justinianuksen neuvonantajat eivät ilahtuneet sotasuunnitelmasta. Roomalaiset olivat epäonnistuneet kahdesti Pohjois-Afrikan takaisin valtaamisessa, eikä yksikään sotilaskomentajista halunnut lähteä riskialttiille sotaretkelle. Lisäksi Johannes Kappadokialainen ja muut taloudelliset neuvonantajat pitivät sotaretkeä liian kalliina. Prokopioksen mukaan Justinianus alkoikin epäröidä, mutta kun eräs piispa kertoi unesta, jossa jumala oli luvannut tulla roomalaisten avuksi, Justinianus innostui uudestaan ja päätti aloittaa sodan. Konstantinopolissa oli myös joukko vaikutusvaltaisia kauppiaita, kirkonmiehiä ja syrjäytettyjä maanomistajia, jotka painostivat Justinianusta. Sotaretken komentoon valittiin Belisarius, joka oli taistellut persialaisia vastaan idässä ja ollut mukana kukistamassa Nika-kapinaa Konstantinopolissa.


title: Vandaalisota

text: Aikalaishistorioitsija Prokopios, joka osallistui myös itsekin sotaretkelle ja kirjoitti teoksen "Justinianuksen sotien historia", on kuvannut Belisariuksen armeijaa yksityiskohtaisesti. Armeijan pääosa koostui 5 000 miehestä ratsuväkeä ja 10 000 miehestä jalkaväkeä. Armeijaan kuului myös "foederatus" -joukkoja ja Belisariuksen henkilökohtaiset vartiojoukot "bucellariukset", joita nykyhistorioitsija J. B. Bury arvioi olleen noin 1 400–1 500. Lisäksi armeijassa oli kaksi osastoa palkkasotureita: 400 herulia ja 600 hunnia, joita Prokopios kehuu rohkeiksi ja kestäviksi. Joukkojen kuljettamiseen tarvittiin 500 alusta, joissa oli 30 000:n hengen miehistö, pääosin egyptiläisiä, kilikialaisia ja joonian kreikkalaisia. Armeijaa saattamassa oli 92 nopeaa sota-alusta, "dromonia", joissa oli 2 000 sotilasta soutajina. Belisariuksen vaimo Antonina ja kirjuri Prokopios lähtivät myös mukaan sotaretkelle. Belisarius oli sotaretken ylipäällikkö, mutta vähentääkseen hänen taakkaansa Justinianus nimitti armeijan prefektiksi entisen pretoriaaniprefektin Arkhelaoksen, joka vastasi armeijan huollosta.


title: Vandaalisota

text: Historioitsija Ian Hughes katsoo, että perinteinen näkemys 15 000 sotilaan armeijasta on väärä, sillä Prokopios ei näytä laskeneen Belisariuksen omia joukkoja tai palkkasotilaita mukaan tähän lukuun ja on myös epäselvää, kuuluiko foederatus -osasto siihen. Hughesin mukaan armeijaan saattoi kuulua ainakin 17 000 miestä ja se oli suuri ja hyvin tasapainotettu. Irlantilainen historioitsija J. B. Bury arvioi armeijaan kuuluneen enintään 16 000 miestä, James Evans ja Warren Treadgold puolestaan noin 18 000.


title: Vandaalisota

text: Vandaalien armeijan koosta ei ole tarkkaa tietoa. Historioitsija Ian Hughes arvioi vandaaleiden väkiluvuksi noin 100 000, mistä voidaan laskea taistelukykyisten miesten määräksi noin 25 000. Vandaalit kärsivät kuitenkin tappioita maureja vastaan, joten armeijaan saattoi Hughesin mukaan kuulua 20 000 miestä. J. B. Buryn mukaan vandaalien armeija oli Geiserikin kuoltua menettänyt tehokkuuttaan, eikä hän usko siinä olleen enempää kuin 30 000 miestä.


title: Vandaalisota

text: Samaan aikaan Vandaalien kuningaskunnassa syttyi kaksi kapinaa. Tripolitaniassa Pudentius nousi kapinaan ja pyysi apua Justinianukselta luvaten liittyä Itä-Rooman valtakuntaan. Justinianus lähetti pienen sotajoukon Tripolitaniaan, joka liittyi Pudentiuksen joukkoihin. Vandaaleilla ei ilmeisesti ollut joukkoja Tripolitaniassa, sillä roomalaiset saivat alueen nopeasti haltuunsa. Tämä tapahtui luultavasti vuonna 533 keväällä tai alkukesällä. Sardiniassa goottilainen Godas, jonka Gelimer oli nimittänyt saaren komentajaksi, nousi kapinaan ja pyysi myös apua Justinianukselta. Historioitsija Ian Hughesin mukaan on todennäköistä, että molemmat kapinajohtajat olivat olleet yhteydessä Justinianukseen, sillä kapinat sattuivat lähes samaan aikaan roomalaisten hyökkäyksen kanssa. Gelimer lähetti veljensä Tzazonin kukistamaan Godasta 5 000 miehen ja 120 aluksen kanssa, mutta joukkoja ei riittänyt enää Pudentiusta vastaan. Suurin osa vandaalien parhaista laivoista lähti Tzazonin mukaan, joten Belisariuksen laivastolla oli vapaa pääsy Pohjois-Afrikkaan. Godas lähetti Justinianukselle kirjeen, jossa hän pyysi lähettämään joukkoja avukseen mutta sanoi myös, ettei tarvinnut roomalaista sotapäällikköä. Kyrillos, yksi foederatus-joukkojen komentajista, lähetettiin 400 miehen kanssa Sardiniaan. Kyrillos matkusti Belisariuksen laivaston mukana, mutta Prokopioksen tekstistä ei kuitenkaan käy ilmi, oliko hänen miehensä otettu Belisariuksen armeijasta.


title: Vandaalisota

text: Belisariuksen joukot lähtivät matkaan kesäpäivänseisauksena 533. Laivasto pysähtyi ensin viideksi päiväksi Herakleiaan (nykyinen Marmara Ereğlisi), missä saatiin mukaan paljon hevosia Traakiasta. Herakleiasta laivasto jatkoi Abydokseen, mihin se joutui tuulen puuttuessa jäämään neljäksi päiväksi. Belisarius piti yllä kovaa kuria ja teloitutti kaksi hunnisotilasta, jotka olivat tappaneet humalassa toverinsa. Sotilaat valittivat päätöksestä, sillä heidän mielestään juopunut mies ei ollut vastuussa tekemisistään. Belisarius pysyi kuitenkin lujana, vaikka levottomuus levisi muihin armeijan osiin. Hunnit olivat tyytymättömiä Belisariukseen, ja heidän uskollisuutensa horjui lopun sotaretken aikana.


title: Vandaalisota

text: Estääkseen laivaston hajoamisen myrskyssä Belisarius ja hänen upseerinsa matkasivat kolmessa laivassa, joiden purjeet oli maalattu osittain punaisiksi ja joihin oli kiinnitetty lyhtyjä tunnistamisen helpottamiseksi. Abydoksesta laivasto purjehti Sigeioniin ja sieltä Aigeianmeren yli Maléakseen Peloponnesokselle. Matka jatkui edelleen Tainaroniin ja lopulta Mothoneen, Messeniaan. Methonessa roomalaiset saivat Valerianuksen ja Martinuksen toimittamia vahvistuksia. Niiden lukumäärää ei kuitenkaan tiedetä. Matkaa ei pystytty jatkamaan tuulettomuuden vuoksi, ja Belisarius käski joukkonsa maihin organisoidakseen ne paremmin. Samaan aikaan viisisataa sotilasta kuoli syötyään pilaantunutta ruokaa. Johannes Kappadokialainen oli yrittänyt karsia sotaretken menoja ja hankkinut muonaksi leipää, joka ei ollut tarpeeksi hyvin paistettua. Belisarius käski sotilaiden syödä paikallista ruokaa ja lähetti tapahtuneesta tiedon Justinianukselle, mutta ilmeisesti Johanneksen toimet jäivät rankaisematta. Methonesta laivasto jatkoi Zakynthokselle, jossa vesivarastot täytettiin, minkä jälkeen laivat lähtivät ylittämään Adrianmerta. Tuuli oli kuitenkin heikkoa ja vesi ehti pilaantua. Laivasto pääsi Sisiliaan Etnan lähistölle 16. päivänä. Huonot tuuliolosuhteet olivat hidastaneet matkantekoa. Todennäköisesti Kyrillos lähetettiin nyt 400 miehen kanssa Sardiniaan.


title: Vandaalisota

text: Belisarius lähetti Prokopioksen Syrakusaan ostamaan ruokaa ja tarvikkeita joukoille, ja hän sai myös tehtäväkseen hankkia tietoja vandaaleista. Syrakusassa Prokopios tapasikin vanhan ystävänsä, joka toimi kauppiaana. Kauppias kertoi, että hänen palvelijansa oli palannut Karthagosta kolme päivää aikaisemmin ja sanonut, etteivät vandaalit odottaneet hyökkäystä. Tzazon oli lähetetty 5 000 miehen kanssa Sardiniaan, ja kuningas Gelimer oli Hermianan kaupungissa Byzacenassa, neljän päivämatkan päässä rannikosta. Roomalaiset voisivat siis purjehtia Afrikkaan ennen kuin vandaalit saisivat tietää heistä. Prokopios matkasi kauppiaan palvelijan kanssa Cataniaan, missä Belisarius saisi kuulustella häntä henkilökohtaisesti. Dorotheos oli sillä välin kuollut, ja joukot surivat häntä suuresti. Belisarius käski laivaston matkaan. Roomalaiset ohittivat Gauluksen (nykyinen Gozo) ja Melitan (nykyinen Malta) saaret ja rantautuivat vastarintaa kohtaamatta syyskuun alussa Caput Vadassa (nykyinen Ras Kaboudia). Roomalaiset pystyttivät leirin ja löysivät sattumalta raikasta lähdevettä, mitä pidettiin hyvänä enteenä sotaretkelle.


title: Vandaalisota

text: Roomalaisten saavuttua Afrikkaan Belisarius rankaisi joitakin sotilaita, jotka oli saatu kiinni ruoan ryöstelystä. Hän halusi pysyä hyvissä väleissä paikallisten asukkaiden kanssa ja määräsi, että sotilaiden oli maksettava heille ruoasta. Sotilaille kerrottiin, että alueen asukkaat olivat yhä roomalaisia ja heitä tuli kohdella hyvin, jotteivat he siirtyisi vandaalien puolelle. Samana päivänä Belisarius lähetti osaston "bucellarius" -ratsumiehiä Boriadesin komennossa valtaamaan Syllectumin kaupungin, joka oli päivämarssin päässä. Boriadesta kiellettiin tiukasti vahingoittamasta kaupungin asukkaita. Roomalaiset pääsivät kaupunkiin huomaamatta vankkurien joukossa ja ottivat portin haltuunsa. Kun kaupungin asukkaat huomasivat tämän, he antautuivat ja luovuttivat kaupungin porttien avaimet Belisariukselle. Roomalaiset vangitsivat erään vandaalien lähetin, ja Belisarius antoi hänelle kultaa ja kirjeen vietäväksi vandaalien johtajille. Siinä selitettiin hyökkäyksen syyt, ilmoitettiin, että Justinianus ei käynyt sotaa vandaalien kansaa vaan Gelimeriä vastaan, ja pyydettiin vandaalijohtajien tukea. Lähetti kuitenkin pelkäsi, että hän jäisi kiinni propagandan levittämisestä, eikä vienyt kirjettä perille.


title: Vandaalisota

text: Kun Gelimer sai tietää maihinnoususta, hän käski ensin veljensä Ammatan teloittaa Hilderikin. Seuraavaksi hän komensi Ammatan joukot Ad Decimumin solaan, noin 12 kilometriä Karthagosta etelään, minne hän suunnitteli väijytystä. Ammatan piti tukkia solan pohjoinen ulosmenotie, ja kun Belisariuksen joukot saapuisivat, Ammata hyökkäisi heidän etujoukkojaan vastaan ja ajaisi roomalaiset takaisin solaan, toivon mukaan aiheuttaen sekaannusta ja epäjärjestystä. Samalla Gelimerin joukot saapuisivat etelästä ja hyökkäisivät roomalaisten selustaan. Suunnitelma oli yksinkertainen, mutta sen toteutuminen oli pitkälti sen varassa, että Ammatan ja Gelimerin joukot pystyisivät hyökkäämään oikeaan aikaan.