title: Espanjan perimyssota

text: Joosef I:n ylivoimainen vahvuus Italiassa oli korostanut meneillään olevia jännitteitä keisarikunnan ja Kirkkovaltion vasallisuhteessa: Parman herttuakunnassa (jonka paavius oli katsonut Pyhän istuimen lääniksi, mutta jonka Joosef I katsoi keisarikunnan lääniksi) ja Milanon herttuakunnassa paavi Klemens XI kielsi keisarillisten verojen keräyksen kirkolta. Saavuttaakseen vipuvoimaa itävaltalaiset kaappasivat kiistellyn Comacchion kaupungin toukokuussa 1708, jonka jälkeen von Daun valtasi suuria osia Kirkkovaltiosta. Paavi nosti 25 000 vahvuisen armeijan Marsiglin alaisuuteen mutta antautui pian. Joosef I jätti kiistan Parmasta ja Comacchiosta kardinaalikomissiolle, mistä vastineeksi Klemens XI tunnusti arkkiherttua Kaarlen Espanjan kuningas Kaarle III:ksi. Samaan aikaan taistelut jatkuivat Ranskan ja Savoijin rajalla, missä Savoijin herttua tavoitteli omaa ”muuriaan” tulevia Ranskan hyökkäyksiä vastaan, ja heinäkuussa hän aloitti etenemisen kohti Briançonia vallaten Exillesin ja Fenestrellen. Nämä rynnäköt toistettiin sodan seuraavina vuosina, mutta itävaltalaiset ja savoijilaiset komentajat eivät kyenneet selviytymään vaikeuksista aloittaa täysmittaista hyökkäystä Alppien yli, eikä keisari ollut innokas vapauttamaan herttuan alppientakaisia miehitettyjä alueita Nizzassa ja Savoijissa.


title: Espanjan perimyssota

text: Englantilais-hollantilaisten joukkojen lähettäminen Espanjaan vuonna 1702 oli jatkoa Vilhelm III:n linjaukselle, jonka tarkoituksena oli käyttää laivastoa avaamaan Gibraltarinsalmi, turvata Liittoutuneiden merisotilaallinen valta Välimerellä ja katkaista Espanjan transatlanttinen talous. Myös itävaltalaiset vaativat äänekkäästi varhaista merisotilaallista tukea väittäen että Liittoutuneiden laivaston havaitseminen Välimerellä innostaisi Bourbon-vastaisia ylhäisiä Napolissa, herättäisi pelonsekaista kunnioitusta ranskanmielisessä paaviudessa ja rohkaisisi Savoijin herttuaa vaihtamaan puolta. Näin ollen tarve Englannin ja Välimeren väliselle tukikohdalle oli elintärkeä, mutta hyökkäys Cádiziin syyskuussa päättyi epäonnistumiseen ja ryöstelyyn. Kuitenkin Liittoutuneet saivat mainettaan takaisin kun he tuhosivat Espanjan vaalitun laivaston ja sen ranskalaisen saattueen, jotka olivat ankkuroituna Vigonlahdelle 23. lokakuuta. Hyökkäys ei tuottanut hopeaa toivottua määrää, mutta sillä olisi laaja-alaisia seurauksia. Portugalin kuningas Pietari II:lle, jonka maan talous oli riippuvainen merellisestä kaupankäynnistä Amerikkojen kanssa, Liittoutuneiden osoittama merisotilaallinen ylivalta Atlantilla taivutteli hänet hylkäämään nimellisen liittonsa Ranskan ja Espanjan kanssa. Vaikka suurin osa hänen ministereistään suosi puolueettomuutta, Pietari II allekirjoitti Liittoutuneiden kanssa sopimuksen puolustuksellisesta ja hyökkäyksellisestä liittoumasta 16. toukokuuta 1703.


title: Espanjan perimyssota

text: Englannissa liitto Portugalin kanssa aloitti uuden aikakauden poliittisissa ja kaupallisissa suhteissa. Kuitenkin välittömämpi hyöty Liittoutuneille oli Lissabonin satama, joka tarjoaisi kokovuotuisen laivastoyhteyden Välimerelle, sekä Portugalin armeijan tuki Suurliiton taisteluissa Espanjassa. Osana sopimusta Pietari II oli vaatinut, että arkkiherttua Kaarle lähetettäisiin henkilökohtaisesti Portugaliin. Kuninkaan arvioiden mukaan arkkiherttuan läsnäolo helpottaisi Bourbon-vastaista nousua Espanjassa, mutta se takaisi myös sen etteivät Liittoutuneet jättäisi häntä ahdinkoon sen jälkeen kun hän olisi luovuttanut Ranskan liittonsa. Kuningatar Annan ministereille Anjoun herttuan korvaaminen arkkiherttua Kaarlella vaikutti hyvältä tavalta murtaa Espanjan kauppamonopoli sen siirtomaaimperiumissa, tietäen että Habsburgin hallinta Espanjan Amerikasta oli Englannin kaupallinen kiinnostuksenkohde; lisäksi se tyydytti Suurstrategian käsitteen painostaa Ludvig XIV:tä monelta rintamalta. Kuitenkin sopimus tarkoitti myös sitä, että Liittoutuneet olivat nyt sitoutuneet sotaan turvatakseen koko Espanjan perimyksen Itävallan Habsburgeille. Aluksi keisari oli ollut empivä, sillä hänen välittömät tavoitteensa olivat Italiassa eivätkä Espanjassa. Siitä huolimatta Englannin kullan ja diplomatian paino vallitsivat, ja 12. syyskuuta 1703 arkkiherttua Kaarle kruunattiin Espanjan kuningas Kaarle III:ksi Wienissä. Hän saapui Lissaboniin Lontoon kautta maaliskuun 1704 alussa.


title: Espanjan perimyssota

text: Sota siirrettiin nyt Pyreneitten niemimaalle vakavissaan. Toukokuussa 1704 ranskalais-espanjalainen noin 26 000 miehen vahvuinen armeija Berwickin herttuan komentamana, Filip V:n saattamana, eteni Portugaliin ja saavutti muutamia pieniä voittoja epäjärjestyksessä olevia Liittoutuneita vastaan, joita komensivat Minasin markiisi, Schombergin herttua ja hollantilainen paroni Fagel, joiden yhteensä 21 000 miehen vahvuinen armeija oli erittäin puutteellinen sopimuksen mukaisiin lukuihin nähden. Puolestaan Liittoutuneiden menestykset tuona vuonna saavutettiin heidän laivastollaan, ja elokuun alussa George Rooke ja Hessen-Darmstadtin prinssi Yrjö valtasivat Gibraltarin. Kaksi yritystä tehtiin sen uudelleenvalloittamiseksi tuona vuonna: ensin mereltä johtaen ratkaisemattomaan Málagan taisteluun 24. elokuuta (sodan ainoa täysimittainen meritaistelu); ja sitten maitse kun Tessé ja Villadarias piirittivät Gibraltarin, mutta luopuivat yrityksestä puolen vuoden jälkeen huhtikuussa 1705. Gibraltar säilyi Liittoutuneiden hallussa, mutta yritykset haalia tukea Kaarle III:lle Espanjan kansalaisten keskellä laajalti epäonnistuivat.


title: Espanjan perimyssota

text: Kastilian kruunun väestö oli enimmäkseen liittynyt yhteen tukemaan Filip V:tä, mutta itsehallinnollisessa Aragonian kruunussa tyytymättömyyttä. Katalonian ruhtinaskunnassa, kuten muualla niemimaalla, kansalla oli eri mielipiteitä Anjoun herttuan tai arkkiherttua Kaarlen kannattamisesta, mutta taustalla oli vahva ranskanvastainen asenne, joka juonsi juurensa tuoreista tapahtumista, kuten Barcelonan piirityksestä vuonna 1697. Kesäkuun alkupuolella pieni määrä katalonialaisia – miehiä, aseita ja heidän omien perustuslaillisten vapauksien ("fuerot") tukemista vastaan – sitoutui tukemaan Kaarlea ja Liittoutuneita. Tämä uusi kuuliaisuus rohkaisi englantilaisia valmistelemaan joukkojen lähetystä Espanjan Välimeren provinsseihin ja siten avaamaan toisen rintaman niemimaalla: Das Minas, hugenotti Galwayn jaarli (Schombergin korvaaja) ja Fagel hyökkäisivät Portugalista; ja Peterborough’n jaarli sekä Kaarle III sotisivat koillisessa. Liittoutuneiden laivaston saapuminen Välimeren rannikolle ei kuitenkaan ainoastaan vaikuttanut tyytymättömiin katalonialaisiin: Valencian kuningaskunnassa oli vahva kauppakilpailuun perustuva ranskanvastainen asenne, mutta siellä oli myös jälkiseurauksia tuoreesta talonpoikaiskapinasta valencialaista aatelistoa vastaan, jota ei oltu koskaan täysin tukahdutettu ja jota Liittoutuneet kykenivät hyödyntämään. Aragonian kuningaskunnassa oli myös vahva francofobia, joka perustui laajalti kaupalliseen kilpailuun ja läheisyyteen, mutta myös Filip V:n yritykset nostaa veroja sotaa varten ilman Cortesin lupaa, nimittää kastilialainen varakuningas, ja siirtää ranskalaiset ja kastilialaiset joukot kuningaskunnan rajojen sisäpuolelle, olivat syitä kitkalle, mikä soti heidän omien "fueroidensa" henkeä vastaan.


title: Espanjan perimyssota

text: Aragonian kuningaskunnan sisäiset erimielisyydet antoivat tietä varhaisille Liittoutuneiden voitoille alueella vuonna 1705 huipentuen Peterborough’n piiritykseen Barcelonasta 9. lokakuuta, ja Juan Bautista Basset y Ramosin Valencian kaupungin valtaamiseen 16. joulukuuta. Tappiot koillisprovinsseissa olivat suuri takaisku Bourboneille; ongelma paheni, kun Filip V ja Tessé epäonnistuivat Barcelonan uudelleenvaltauksessa toukokuussa 1706. Lisäksi ranskalaisten joukkojen keskittyminen koilliseen oli antanut Das Minasin ja Galwayn komentamille Liittoutuneille mahdollisuuden edetä Portugalin rintamalla, missä he valtasivat nopeasti useita kaupunkeja. Berwick ei kyennyt pysäyttämään pääosin portugalilaisista koostuvaa armeijaa, joita johti Das Minas, ja 25. kesäkuuta portugalilainen, hollantilainen ja englantilainen eturintama saapui Madridiin; vallattuaan Saragossan 29. kesäkuuta he hallitsivat neljää Espanjan tärkeintä kaupunkia. Mutta saavutukset olivat illusorisia. Vaikka useat aateliset liittyivät Habsburgien puolelle, suurin osa Kastiliasta pysyi lojaalina Filip V:lle, ja kaukana tarvikesatamistaan oleva Liittoutuneiden armeija ei kyennyt ylläpitämään asemiaan niin syvällä Espanjassa. Kun Kaarle III ja Peterborough siirtyivät liittymään Das Minasin ja Galwayn joukkoihin, he epäonnistuivat toimimaan ratkaisevasti ja kun Berwick sai ranskalaisia vahvistuksia, Liittoutuneet vetäytyivät Valenciaan, antaen Filip V:lle mahdollisuuden siirtyä Madridiin lokakuun alussa. Vaikka Liittoutuneet valtasivat tärkeän valencialaisen kaupungin Alicanten ja Leake valtasi Ibizan ja Mallorcan saaret syyskuussa, Liittoutuneiden perääntyminen Kastiliasta käänsi Filip V:n onnen hyväksi niemimaalla, ja pehmitti Ramilliesin ja Torinon aiheuttamia iskuja. Sitä mukaa kun Cartagena kukistui ranskalais-espanjalaisille joukoille marraskuussa, alueet Kastiliassa, Murciassa ja Valencian eteläkärjessä oli palautettu Bourbonin kuuliaisuuteen.


title: Espanjan perimyssota

text: Yrityksenä saada aloite takaisin vuonna 1707, Galway ja Das Minas johtivat Liittoutuneiden 15 500 vahvuista portugalilaisista, englantilaisista ja hollantilaisista joukoista koostuvaa pääarmeijaa Murciaan ennen etenemistään jälleen Madridiin. Heitä vastassa oli Berwick, joka komensi nyt 25 000 miestä saatuaan vahvistuksia Italian rintamalta. Kun Berwick eteni kohti Liittoutuneita 25. huhtikuuta, Galway hyväksyi haasteen. Tuloksena oli Almansan taistelu ja Liittoutuneiden pääarmeijan täydellinen tappio. Liittoutuneiden perääntyessä Orléansin herttua, joka oli juuri saapunut Italiasta ottamaan komennon Espanjassa, liittyi Berwickin joukkoihin uudelleenvaltaamaan useat heidän aiemmin menettämänsä alueet: Valencian kaupunki ja Saragossa kukistuivat toukokuussa, d’Asfeld kukisti Xátivan kesäkuussa ja Lleida kaatui marraskuussa. Suurin osa Aragoniasta ja Valenciasta palasi Filip V:n kuuliaisuuteen, ja Liittoutuneet sysättiin takaisin Kataloniaan ja Segre- ja Ebro-jokien linjojen taakse. Myös Bourbonit saavuttivat voittoja Portugalin rintamalla, joista huomattavin oli Bayn markiisin takaisinsaanti Ciudad Rodrigosta 4. lokakuuta. Nuori kuningas Juhana V oli ollut Portugalin valtaistuimella alle vuoden Pietari II:n kuoltua, mutta hänen kuningaskuntansa oli uuvuksissa ja vaarassa hävitä, jos Liittoutuneet eivät etenisi Aragonian kruunussa.


title: Espanjan perimyssota

text: Habsburgien voitettua Italiassa keisari pystyi viimein lähettämään Kaarle III:lle apuja vuoden 1708 alussa. Joosef I:n resurssit jäivät rajallisiksi ja hän oli yhä haluton määräämään korkeaa prioriteettia sodalle Pyreneillä. Siitä huolimatta itävaltalaiset lupasivat lähettää vahvistuksia ja Guido Starhembergin ottamaan ylikomennon Liittoutuneista niemimaalla. James Stanhopesta – Kaarle III:n englantilainen lähetti – tuli brittiläisten uusi komentaja Espanjassa, ja syyskuussa hän ja amiraali Leake valtasivat Menorcan ja tärkeän satamakaupungin Maón. Tämä saavutus seurasi Leaken valtausta Sardiniasta Kaarle III:n nimessä elokuussa. Siitä huolimatta Filip V:n kenraalit Espanjan maalla jatkoivat etenemistään kohti Kaarle III:ta Barcelonassa. Orléans valtasi Tortosan heinäkuun puolivälissä, kun taas Valencian rannikolla d'Asfield uudelleenvaltasi Dénian marraskuun puolivälissä, ja Alicanten (tosin ei sen linnaketta) joulukuun alussa.


title: Espanjan perimyssota

text: Sodan alusta alkaen hollantilaisten päätavoitteena oli turvata heidän estelinnakkeensa, kuten oli säädetty – tosin epämääräisesti – Suurliiton sopimuksessa; he olivat myös huolissaan itäisestä saksalaisesta rajastaan (Klevestä etelässä Itä-Friisiaan pohjoisessa), missä heidän aiempi poliittinen ja taloudellinen dominanssinsa oli jäänyt preussilaisten uhan alle. Tämän seurauksena Espanjasta oli tullut laajalti merkityksetön Alankomaiden lainsäädäntöelimelle, joka oli enenevässä määrin katsonut suotuisaksi sopimuksen Ranskan kanssa, joka perustui Espanjan perimyksen jakamiseen arkkiherttua Kaarlen ja Anjoun herttuan kesken. Jo vuonna 1705 Ludvig XIV oli lähestynyt Liittoutuneita sodan ratkaisuehdotuksella, jolla hän yritti erottaa hollantilaiset Liitosta ja saavuttaa Espanjan jaon. Ramilliesin tappio vuonna 1706 sekä tappio Oudenaardessa ja Lillen menetys vuonna 1708 rohkaisivat Ludvix XIV:tä hylkäämään Espanjan yhtenäisyyden periaatteen. Silti dynastisista ja strategisista syistä Joosef I ja hänen ministerinsä Wienissä olivat haluttomia suomaan Filip V:lle korvauksia Italiassa, kun taas Kaarle III Barcelonassa, vuosien kamppailun jälkeen, uskoi vilpittömästi laillisiin vaateisiinsa koko Espanjasta ja sen alusmaista. Brittiläiset tukivat Habsburgeja jakamisen vastustamisessa, osaksi suojellakseen heidän Välimeren kaupankäyntiään: he olivat jo vaatimassa Menorcaa ja strategisesti tärkeää satamakaupunki Maóta itselleen, ja he olivat määrätietoisia estämään Sisilian ja Napolin joutumista Anjoun herttuan käsiin, ja siten rajoittamaan ranskalaisten merellistä vaikutusvaltaa alueella. Epätoivoisena Ludvig XIV lähetti Pariisin parlamentin puhemiehen, Pierre Rouillén, tapaamaan hollantilaisia ministereitä maaliskuussa 1709 Moerdijkiin luottaen siihen, että nämä olivat halukkaita hyväksymään edes jonkinlaisen jaon. Kuitenkin brittiläisten ja itävaltalaisten myöntymättömyys ja heidän liittolaistensa sanelemat monet ehdot romuttivat kaikki mahdollisuudet kompromissiin. Hollantilaiset, jotka olivat haluttomia neuvottelemaan ilman brittiläisten tukea, joutuivat jälleen kerran laittamaan uskonsa Suurliiton vahvuuteen.


title: Espanjan perimyssota

text: Kun neuvottelut Rouillén kanssa kariutuivat 21. huhtikuuta, Liittoutuneet valmistautuivat jatkamaan sotatoimia, mutta Ludvig XIV:lle tämä edusti hyväksymiskelvotonta riskiä. Sen lisäksi että englantilais-hollantilainen armeija taisteli Ranskan maaperällä, koko Ranska oli hiljattain kokenut ankaran talven, joka johti laajaan sadon epäonnistumiseen ja nälänhätään; tätä vastoinkäymistä vaikeutti brittiläinen merisaarto koskien viljan tuontia. Toukokuun alussa Ludvig XIV lähetti ulkoministerinsä, Torcyn, Haagiin asioimaan Liittoutuneiden neuvottelijoiden kanssa, joita olivat Eugene, jota avusti myöhemmin kreivi Sinzendorf, keisarin puolesta; Marlborough ja whig-johtaja Charles Townshend edustamassa kuningatar Annaa; ja Heinsius, Willem Buys sekä Bruno van der Dussen hollantilaisten puolesta. Paikalla olivat myös preussilaiset, savoijilaiset, portugalilaiset ja saksalaiset edustajat. Ranskalaiset olivat toivoneet vähentävänsä Rouillélle huhtikuussa esitettyjä vaatimuksia, mutta tiedostaen Ludvig XIV:n heikkouden Liittoutuneet kannattivat erityisen ankaria ehtoja, ja 27. toukokuuta he esittivät Torcylle neljäkymmentä artiklaa Haagin alustavasta rauhansopimuksesta, joista tärkein oli englantilais-habsburgilainen vaatimus, joka edellytti Filip V:n antamaan koko Espanjan monarkian Kaarle III:lle ilman kompensaatiota. Vastineeksi Liittoutuneet tarjosivat kahden kuukauden kestävää aselepoa. Tuon ajan kuluessa Ludvig XIV:n tuli vetää joukkonsa Espanjasta ja pyytää Filip V:tä luopumaan Espanjan valtaistuimesta. Laajalti hollantilaisten vaatimuksena – tosin brittiläisten tukemana – Ludvig XIV:n tuli luovuttaa kolme ranskalaista ja kolme espanjalaista kaupunkia ”takuuksi” taatakseen tämän pojanpojan myöntymisen. Jos Filip V kieltäytyisi luopumasta vaateistaan rauhanomaisesti, oli ranskalaisten määrä liittyä Liittoutuneisiin ja väkisin ajaa Bourbonin vaatija niemimaalta tai muuten kohdata uusinta sodasta Flanderissa, tosin nyt ilman kaupunkeja jotka he olivat luovuttaneet. Hollantilaisille ministereille nämä ehdot takasivat sen ettei Ranska voisi hyötyä rauhasta ja toipua sillä aikaa kun Suurlitto jatkaisi sotaa Espanjassa.


title: Espanjan perimyssota

text: Ludvig XIV oli ollut halukas hyväksymään suurimman osan vaatimuksista, mukaan lukien vaatimuksen luovuttaa useita linnakkeita hollantilaisille, luovuttaa Strasbourg ja monet oikeutensa Alsacessa mukautuakseen "Reichsbarriereen" keisarikunnan länsirajalla, ja tunnustaa protestanttinen vallanperimys Englannissa, mutta hän ei voinut hyväksyä Espanjaa koskevia ehtoja, ja kesäkuun alussa kuningas hylkäsi julkisesti alustavan rauhansopimuksen pyytäen alaisiaan valmistautumaan uuteen vastarintaan. Kaikesta huolimatta ranskalaisten joukkojen ollessa paineen alla muilla rintamilla Ludvig XIV oli halukas taktikoimaan rauhaa Filip V:n kustannuksella, ja kun alustava sopimus oli hylätty, hän veti suurimman osan armeijastaan pois Espanjasta rohkaistakseen pojanpoikansa vapaaehtoista abdikaatiota. Kuitenkin tähän mennessä Ludvig XIV:llä oli paljon vähemmän vaikutusvaltaa Filip V:hen kuin mitä Liittoutuneet käsittivät, eikä Espanjan kuningas, nyt tiukasti vakiintunut valtaistuimellaan ja nauttien alaistensa tuesta, voinut sallia Espanjan luovuttamista.


title: Espanjan perimyssota

text: Uskoen että Ludvig XIV vain viivytteli saadakseen aikaa armeijansa elpymiseen, Lontoon ministeriö valmistautui toimimaan tarmokkaasti kaikilla rintamilla vuonna 1709, toivoen vetävänsä ranskalaiset takaisin neuvotteluihin. Keskeistä molemmille osapuolille oli tilanne Flanderissa. Siellä Villars korvasi Vendômen Ranskan armeijan komentajana ja aloitti rakentamaan uutta puolustuslinjaa Airesta Douaihin (Cambrinin puolustuslinjat, eli la Bassée, myöhemmin laajennettuna) estääkseen hyökkäyslinjan Lillestä Pariisiin. Edellistalven rankkuudesta sekä säilöjen ja muonavarojen niukkuudesta johtuen, Marlborough oli aluksi ollut vastaan täyden mittakaavan invaasiota Ranskaan ja sen sijaan kannattanut konservatiivisempaa piirityssodankäynnin linjaa. Liittoutuneet saartivat Tournain heinäkuussa (linnake kaatui vasta 3. syyskuuta) ennen hyökkäystään Monsiin. Saatuaan vapaat kädet Ludvig XIV:ltä kaupungin pelastamiseksi Villars, joka komensi noin 75 000 miestä, linnoitti armeijansa Malplaquet’n pienen kylän ympärille. Luottaen siihen, että yksi viimeinen taistelu johtaisi Ranskan pääarmeijan lopulliseen tuhoon jolloin Ludvig XIV:n olisi pakko hyväksyä rauha Liittoutuneiden ehdoin, Marlborough ja Eugene, joilla oli noin 86 000 miestä, hyväksyivät haasteen ja hyökkäsivät ranskalaisiin asemiin 11. syyskuuta. Malplaquet’n taistelu päättyi Liittoutuneiden voittoon, mutta kova Ranskan puolustus ja virheet sotasuunnitelman toteutuksessa estivät heitä saavuttamasta lopullista voittoa. Vaikka Mons kukistuikin myöhemmin lokakuussa, Villars ja hänen kollegansa Boufflers olivat pitäneet Ranskan armeijan ehjänä.


title: Espanjan perimyssota

text: Liittoutuneet olivat nyt majoittuneet Ranskan pohjoisiin provinsseihin ja riistäneet Ludvig XIV:ltä tärkeitä resursseja, mutta Villarsin vastarinta oli nostanut ranskalaisten taistelutahtoa. Lisäksi ranskalaiset menestyivät Espanjassa vuonna 1709: Alicanten linnake kukistui huhtikuussa ja 7. toukokuuta Bayn markiisi päihitti Fronteiran ja Galwayn La Gudinan taistelussa Portugalin rajalla. Ludvig XIV:n suurin etu oli kuitenkin hänen vihollisensa poliittinen epäyhtenäisyys, jota kärjisti Liittoutuneiden tyrmistyttävät tappiot Malplaquetissa (etenkin hollantilaisille) ja taistelun strategiset päättämättömyydet. Toryt – joiden maavero rahoitti sotaa – tavoittelivat poliittista etua esittämällä, että whigit ja näiden tukijat Britannian keskuspankissa hyötyivät sodasta maanmiestensä kustannuksella. Suuttumusta tunsivat myös hollantilaiset, jotka olivat huhtikuusta saakka patistaneet brittiläisiä ministereitä hyväksymään heidän viimeisimmän rajalinnakehankkeensa. Neuvottelut olivat saavuttaneet umpikujan, mutta elokuussa hollantilaiset olivat saaneet tietää salaisista alueellisista ja kaupallisisista myönnytyksistä, joita Habsburgit olivat antaneet Britannialle; myönnytykset olivat ristiriidassa Suurliiton sopimuksen kanssa, jossa luvattiin espanjalaisten sotasaaliiden tasapuolinen jako. Rauhoitellakseen liittolaisiaan Godolphinin hallitus ehdotti nyt omia myönnytyksiään. Muurisopimuksen mukaan 29. lokakuuta Townshend, konsultoimatta Wieniä, lupasi hollantilaisille mittavan estelinnakejärjestelmän sekä kaupallisia etuja Espanjan Alankomailla ja tasavertaisen jaon Espanjan imperiumista saataviin etuihin; sopimus antoi hollantilaisille myös Espanjan Guelderit, jota preussilaiset vaativat itselleen. Vastineeksi Alankomaiden lainsäädäntöelin tarjosi omia myönnytyksiä, joista pääasiallisin oli lupaus toimittaa aseellista tukea torjumaan mahdolliset tulevat ulkomaalaiset yritykset kaataa protestanttinen perimys Iso-Britanniassa. Kuitenkin alusta alkaen Joosef I, Kaarle III ja toryt, jotka pitivät hollantilaisia pääasiallisesti kaupallisina kilpailijoina, pitivät sopimusta vahingollisena heidän omille taloudellisille ja strategisille intresseilleen.


title: Espanjan perimyssota

text: Suurliitto ei ollut onnistunut tekemään lopullista läpimurtoa vuonna 1709, mutta Ludvig XIV oli kaikkea muuta kuin luottavainen: hänen taloutensa oli epäjärjestyksessä ja nälänhätä jatkui. Geertruidenbergissä maaliskuusta heinäkuuhun 1710 ranskalaiset edustajat, marsalkka d’Uxelles ja apotti Polignac, tavoittelivat ankaran Haagin alustavan rauhansopimuksen muokkaamista. Vastoin Joosef I:n toiveita – jonka tavoite oli yhä koko Espanjan perimys – hollantilaiset olivat ehdottaneet, että Filip V voisi pitää Sisilian ja kenties saada Sardinian hyvitykseksi Espanjan jättämisestä. Silti Liittoutuneet menivät Haagissa määriteltyjä ehtoja vielä pidemmälle. Heidän Ludvig XIV:hen kohdistuneen epäluottamuksen kiihottamana ja vakuuttununeena ranskalaisten väsymyksestä, hollantilaiset vaativat Ludvig XIV:tä ottamaan täyden vastuun, sekä joukoissa että rahassa, Filip V:n ajamisesta pois Espanjasta jos tämä kieltäytyisi lähtemästä vapaaehtoisesti. Tämä hylättiin tylysti. Ludvig XIV oli jo kutsunut suurimman osan joukoistaan pois Espanjasta edistääkseen rauhan prosessia, ja hän oli jopa valmis maksamaan laajan tukiaisen avustaakseen Liittoutuneiden sotaretkeä niemimaalla. Mutta hän ei lähettäisi ranskalaisia joukkoja suistaakseen pojanpoikaansa vallasta sillä aikaa kun hänen vihollisensa katsoisivat kaukaa.


title: Espanjan perimyssota

text: Britanniassa whigit olivat yhä vahvasti sodan kannalla ja Liittoutuneiden neuvottelijat rohkaistuivat Marlborough’n ja Eugenen läpäistyä Cambrinin puolustuslinjat ennen Douain "pré carré" linnakkeen valtaamista 25. kesäkuuta 1710. Kuitenkin vaatimukset rauhasta kasvoivat: sota oli tuottoisaa joillekin, mutta tavallinen kansa oli rasittunut liikaa, ja tyytymättömyys Godolphinia ja tämän hallitusta kohtaan alkoi. Johtuen heidän tuestaan mantereiselle strategialle (ja muille toimenpiteille kuten tuestaan Englannin ja Skotlannin poliittiselle unionille, jota toryt vastustivat) Godolphin oli velvollinen whigeille, etenkin Whig Juntolle joka oli jo kauan vaatinut suurempaa valtaa kabinetissa. Ensimmäinen merkittävä kriisi oli tapahtunut vuonna 1706, kun Godolphin ja Marlborough’n herttua ja herttuatar taivuttelivat erittäin vastahakoista kuningatarta hyväksymään Junton jäsenen, Sunderlandin jaarlin, ulkoministeriksi. Nimitys vahingoitti entisestään kuningattaren jo piikikästä suhdetta herttuattareen, ja se vieraannutti Annan Godolphinista. Näin ollen kuningatar kääntyi maltillisen toryn Robert Harleyn, Sunderlandin ulkoministerikollegan, puoleen joka oli pitkään paheksunut Juntoa ja joka nyt asetti itsensä ministeriötä vastaan. Jo vuonna 1707 Harley oli ilmaissut epäilyjään whigin kovan linjan politiikasta Espanjassa, ja vastustaessaan Juntoa hänellä oli kuningattaren ymmärtämys, mutta Godolphinin ja voittoisan Marlborough’n esitellessä yhdistyneen rintaman, se oli Harley joka hävisi alustavan valtakamppailun, ja hänet pakotettiin virastaan helmikuussa 1708. Seuraavat parlamenttivaalit toukokuussa osoittautuivat hyvin suotuisiksi whigeille, joista tuli hyökkäävän sotalinjauksen kannattajia, linjauksen, jonka he olivat määrätietoisia ajamaan loppuun hinnalla millä hyvänsä. Kuitenkin vuoteen 1710 mennessä puoluekiistat kotimaassa, sotaväsymys ja Malplaquet’n pettymys, johtivat kaikki poliittiseen myllerrykseen Englannissa, ja Harley kehotti Annaa, joka oli myös kyllästynyt loputtomaan sotaan ja joka vihasi Whig Juntoa, muuttamaan ministeriötään. Kesäkuussa Anna erotti Sunderlandin. Elokuussa, hieman jälkeen Geertruidenbergin neuvottelujen kaatumisen, hän erotti Godolphinin, jota seurasi syyskuussa loput Whig Juntosta. Lokakuisten parlamenttivaalien jälkeen Harley johti uutta laajalti tory-voittoista ministeriötä yhdessä maltillisen whigin, Shrewsburyn herttuan, ja erittäin ryhmäkuntaisen Henry St. Johnin kanssa, josta tuli pääasiallinen ulkoministeri.


title: Espanjan perimyssota

text: Harley nousi valtaan kannattamalla rauhaa – oikeudenmukaista rauhaa Britannialle ja kaikille sen liittolaisille. Kuitenkin muut Suurliiton maan, kuten myös whigjohtajat Englannin keskupankissa, olivat katsoneet Annan uutta hallitusta pahaa aavistaen, ja tulkitsivat whigien häviön merkitsevän muutosta sotapolitiikassa. Välttääkseen luottamuskriisiä kotimaassa ja karkottaakseen Liittoutuneiden pelot ulkomailla – siten estäen Wieniä ja Haagia kiirehtimästä tekemään omia erillisiä järjestelyjä – Harleyn hallitus palasi aluksi edellisen hallituksen aloittamaan sotastrategiaan turvatakseen lujalta paikalta suotuisan sopimuksen. Marlborough pysyi englantilais-hollantilaisen armeijan komennossa Pohjois-Ranskassa ja vuoden 1710 sotaretken loppuun mennessä herttua ja Eugene olivat lisänneet edelliseen menestykseensä valtaamalla Béthunen, Saint-Venantin ja marraskuun alussa Aire-sur-la-Lysin, täten murtautuen "pré carrén" toisen puolustuslinjan läpi. Siitä huolimatta nämä piiritykset olivat olleet kalliita ja aikaa vieviä eikä lopullista läpimurtoa saavutettu; lisäksi Marlborough’n ja Pariisin välissä oli vielä useita linnakkeita ja uusi puolustuslinja.


title: Espanjan perimyssota

text: Muilla rintamilla vuonna 1710 ei saatu paljoa aikaan, mutta Espanjassa kiista siitä kenen tulisi hallita Madridissa saatiin vihdoin sovittua. Ludvig XIV:n vedettyä suurimman osan armeijaansa pois Espanjasta, Filip V lähti rintamalle ilman ranskalaisia kenraaleja ja joukkoja. Sitä vastoin Joosef I viimeinkin sitoutui sotaan Pyreneiden rintamalla, tavoitteenaan hälventää toryjen paheksuntaa hänen väitetyn innottoman sota-asenteen suhteen. Täten vahvistettuna Starhemberg ja Stanhope kukistivat Villadariaksen ja Filip V:n Almenarin taistelussa 27. heinäkuuta 1710, jota seurasi voitto de Baytä (Villadariaksen korvaaja) vastaan Saragossan taistelussa 20. elokuuta. Liittoutuneet olivat saaneet Aragonin uudelleen haltuunsa, ja syyskuun lopussa Kaarle III oli saapunut Madridiin, joskin hänet otettiin vastaan vihamielisesti. Barcelonan, Madridin ja Saragossan ollessa Liittoutuneiden käsissä Filip V:n asema näytti epävarmalta, mutta he epäonnistuivat jälleen saamaan Espanjan kansan tukea; lisäksi Geertruidenbergin neuvottelujen kaaduttua Ludvig XIV:n oli mahdollista palata tukemaan pojanpoikaansa. Vendôme kulki läpi Pyreneitten ja otti haltuunsa pääasiallisen ranskalais-espanjalaisen armeijan, kun taas Noaillesin herttua hyökkäsi Kataloniaan Roussillonista. Tämän uuden uhan kohdatessa ja haluttomana viettämään talvea Castilen vihamielisillä alueilla, Starhemberg vetäytyi itään. Vendôme ajoi häntä takaa ja 8.–9. joulukuuta hän tavoitti Stanhopen ja brittiläisen jälkijoukon Brihuegassa. Kun Starhemberg käänsi pääarmeijansa tarjotakseen avustusta, Vendôme hyökkäsi häntä vastaan Villaviciosassa 10. joulukuuta. Vaikka Starhemberg piti puolensa, Liittoutuneet pakotettiin sittemmin vetäytymään äkillisesti takaisin Kataloniaan, joka oli supistettu Tarragonan, Igualadan ja Barcelonan välisiin alueisiin, missä he laajalti pysyisivät sodan loppuun saakka.


title: Espanjan perimyssota

text: Uusi Harleyn hallitus Lontoossa pyrki Iso-Britannian kannalta samoihin tavoitteisiin kuin Godolphinin hallitus, eli takaamaan maan turvallisuuden, estämään ulkoiset väliintulot maan sisäasioissa, ja turvaamaan sen kauppa ulkomailla. Mutta heidän välillään oli yksi suuri ero – heidän valmiutensa sitoutua rauhaan. Jo elokuussa 1710 toryt olivat aloittaneet salaiset neuvottelut ranskalaisten kanssa, tavoitellen yhteistä perustaa jolla Iso-Britannia ja Ranska voisivat sanella rauhanehdot muulle Euroopalle. Aluksi Harley ja Shrewsbury johtivat näitä neuvotteluja jakobiitti Jerseyn jaarlin, ja Torcyn Lontoon toimijan, François Gaultierin, kautta, jotka keskenään hahmottelivat rauhansopimuksen selkeät pääpiirteet. Ensin toryt eivät tarjonneet konkreettisia myönnytyksiä Ranskalle, mutta kun uutiset Liittoutuneiden vetäytymisestä Madridista ja Brihuegan tappiosta saapuivat Lontooseen joulukuussa, Annan ministerit päättivät viimein jättää Espanjan ja läntisen pallonpuoliskon Filip V:lle (sillä edellytyksellä että Ranskan ja Espanjan kruunut pysyivät erillään) vastineeksi yksinomaisista aluellisista ja kaupallisista eduista. Tässä tarkoituksessa heitä auttoi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Joosef I:n äkillinen kuolema huhtikuussa 1711. Joosef I:n veli, arkkiherttua Kaarle (Espanjan Kaarle III), oli hänen ainoa miespuolinen perijänsä, mutta jos Kaarle III saavuttaisi sekä Itävallan että Espanjan perimyksen, vallan tasapaino Euroopassa olisi jälleen kerran kumollansa, tällä kertaa Itävallan Habsburgien puoleen. Toryille uhka vallitsevasta Habsburgin imperiumista oli yhtä ei-toivottava kuin Bourbonin, mutta toistaiseksi Suurliiton tarve viipyi: rauha oli välttämätön, mutta vahvistaakseen neuvotteluasemaansa, kuningatar Annan ministerit tukivat perusstrategiaa eli hyökkäämistä Ludvig XIV:n kimppuun monelta eri rintamalta. Vuonna 1711 tämän oli tarkoitus sisältää aikaisempi suunnitelma, jossa vallattaisiin ranskalainen Quebecin linnoitus Pohjois-Amerikassa.


title: Espanjan perimyssota

text: Tähän asti sota Pohjois-Amerikassa oli ollut suhteellisen pieni selkkaus, jossa sotivat englantilaiset, espanjalaiset ja ranskalaiset uudisasukkaat kokosivat heidän intiaaniliittolaisensa hyökkäämään raja-asutuksiin kaupallisten ja alueellisten etujen vuoksi. Ranskalaiset olivat tietoisia sijantinsa vaarasta Rupertinmaan ja brittiläisten uudisasukkaiden välissä, mutta ranskalaisten asutusten laajentaminen Louisianasta Mississippiä pitkin Suuriin järviin ja Saint Lawrenceen Kanadassa, uhkasi saartaa brittiläiset uudisasukkaat. Suurimmaksi osaksi englantilaiset Pohjois-Amerikassa oli jätetty oman onnensa nojaan, mutta Ranskan kasvava valta oli suostutellut uuden tory-hallituksen ryhtymään välittömiin toimenpiteisiin turvatakseen siirtomaat ja niiden kaupan Britannialle. Vakinaisia joukkoja otettiin Flanderista Quebecin sotaretkeä varten, mutta merisotilaallinen retki ranskalaista linnaketta vastaan elokuussa 1711 päättyi katastrofiin.


title: Espanjan perimyssota

text: Sotaretki Pohjois-Amerikassa ei auttanut karistamaan yleistä whigien uskomusta siitä, että herruus Amerikassa voitettaisiin kukistamalla Ranska Euroopassa. Kuitenkin Quebecin epäonnistumista kompensoi jossain määrin Marlborough’n viimeinen voitto maalla. Annan kenraalikapteenilla ei ollut enää samaa vaikutusvaltaa, jota hän nautti Godolphinin hallituksen aikana: hänen vaimonsa suhde kuningattareen oli päättynyt terävästi ja hän oli nyt Harleyn vaikutuksen alaisena, joka oli nyt Oxfordin jaarli ja Lord High Treasurer. Kaikesta huolimatta Marlborough komensi yhä englantilais-hollantilaisia joukkoja Pohjois-Ranskassa, ja elokuussa hän sai yliotteen Villarsista ja ylitti vaikuttavat "Ne Plus Ultra" puolustuslinjat jonka jälkeen hän valtasi Bouchainin 12. syyskuuta. Sotaretki ei ollut kuitenkaan ratkaiseva. Arras, Cambrai, Le Quesnoy ja Landrecies olivat yhä herttuan ja Pariisin välissä, ja tarvittaisiin vielä ainakin yksi retki antautumisen takaamiseksi.


title: Espanjan perimyssota

text: 27. syyskuuta Kaarle III lähti vastahakoisesti Barcelonasta ottaakseen haltuunsa itävaltalaiset perintömaansa ja keisarillisen kruunun, jättäen taakseen vaimonsa Elizabethin lupaukseksi espanjalaisille. Helpottaakseen keisarillisia vaaleja Frankfurtissa – ja pitääkseen valitsijat lojaaleina Habsburgeille – Eugene ja itävaltalaisten palkkaamat joukot (enintään 16 000 miestä) olivat jo siirtyneet Flanderista Reinille, missä ranskalaiset olivat keräämässä joukkoja uutta hyökkäystä varten (tai vähintään häiritäkseen keisarillisia vaaleja). Tilaisuudessa Eugenen kampanja osoittautui tapauksettomaksi ja lokakuussa, hieman jälkeen hänen lähtemistään Genovaan, arkkiherttua Kaarle valittiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI:ksi. Silti jo ennen kuin hän oli lähtenyt Barcelonasta Kaarle tiesi, että Liittoutuneet olivat lähellä rauhansopimuksen solmimista ja että Espanja ei enää ollut dynastian käsissä. Vendôme pyrki nopeuttamaan Liittoutuneiden lähtöä Kataloniasta hyökkäämällä Tarragonaan ja Barcelonaan; moni pieni kylä kukistui alkusoitoksi, mutta Starhemberg taisteli vastaan, ja Bourbonit eivät onnistuneet takaamaan sotilaallista ratkaisua tuona vuonna. Sillä aikaa Espanjan ja Portugalin rajalla Vila Verde oli korvannut Fronteiran Portugalin armeijan komentajan, ja Portmoren jaarli seurasi Galwaytä brittiläisenä komentajana. Kuitenkin sotaretki de Baytä vastaan osoittautui tapahtumaköyhäksi kun kävi ilmi että rauhanneuvotteluilla oli nyt voimaa.


title: Espanjan perimyssota

text: Oxford (Harley) oli kieltäytynyt tekemästä erillistä sopimusta Britannian ja Ranskan välillä, mutta lopulta hän oli eristänyt hollantilaiset alustavien rauhansopimuksen ehtojen neuvotteluista, jotka hän ja ranskalaiset ministerit esittelisivät Alankomaiden lainsäädäntöelimelle valmiina sopimuksena. Pitkien Kanaalinpoikittaisten neuvottelujen jälkeen viimeiset ehdot hyväksyttiin. Ensinnäkin, oli Britannian tekemät epämääräiset julkiset ehdot, jotka maa oli tehnyt itsensä ja liittolaistensa puolesta, etenkin: Ranska tunnustaa kuningatar Annan ja vallanperimyslain; takuu siitä, että Ranskan ja Espanjan kruunut pysyisivät erillään; kansainvälisen kaupan palauttaminen; suojaavat ”esteet” Alankomaiden tasavallalle, Itävallalle ja Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle Ranskan tulevia hyökkäyksiä vastaan; sekä salainen sopimus siitä, että Ranska tekisi yhteistyötä turvaamaan Savoijin herttualle – Britannian läheinen liittolainen – ne osat Italiasta jotka brittiläiset katsoivat välttämättömiksi Habsburgin herruutta vastaan. Näiden yleisten myönnytysten lisäksi oli myös salaiset artiklat koskien ainoastaan Britanniaa, mukaan lukien neuvottelut englantilais-ranskalaisesta kaupallisesta sopimuksesta, ja Dunkirkin kaapparitukikohdan purkaminen. Lisäksi oli etuja joita Britannia oli aiemmin toivonut saavansa tukemalla Habsburgeja Espanjassa ja jotka oli nyt Filip V:n annettavissa, mukaan lukien Gibraltarin ja Menorcan luovuttaminen sekä "Asiento" (orjasopimus) 30 vuodeksi. Sopimus säädettiin Lontoon alustavina pykälinä, sen allekirjoittivat 8. lokakuuta 1711 Britannian puolesta St. John ja Dartmouthin jaarli sekä Nicolas Mesnager Ranskan puolesta.


title: Espanjan perimyssota

text: Brittiläisten ongelma oli nyt vakuuttaa heidän liittolaistensa hyväksymään nuo alustavat pykälät jotka oli tehty julkisiksi perustaksi tulevaa rauhankokousta varten. Kuitenkin Wienin hovi oli tyytymätön Britannian ilmeiseen linjauksenvaihtoon, ja se epäili että Annan hallitus oli jo konsignoinut Espanjan ja läntisen pallonpuoliskon Bourboneille. Niinpä Kaarle VI aluksi hylkäsi ajatuksen rauhankokouksesta, mutta kun hollantilaiset vedettiin ruotuun Britannian uhatessa hylätä heidät ja jättää heidät taistelemaan yksin, keisari vastahakoisesti myöntyi. George Louis, Hanoverin valitsijamies, uskoi myös, että toryt olivat pettämässä Suurliittoa ja sen aatetta, ja Britannian kruunun perijänä hän oli huolissaan siitä että jos Bourbonit vakiinnutettaisiin Espanjaan, he tukisivat aktiivisesti James Edward Stuartin vaadetta kuningatar Annan seuraajaksi. Hänen tavoitteensa nostaa hänen elektoraattinsa statuksen kuningaskunnaksi myös edellytti hänen jatkuvaa tukea keisaria kohtaan, ja vaikka hän hyväksyi rauhankokouksen periaatteen, valitsijamies kieltäytyi hylkäämästä Kaarle VI:n vaadetta Espanjan perimykselle. Britanniassa vastustusta tuli myös House of Lordsista, etenkin vaikutusvaltaiselta torylta, Nottinghamin jaarlilta, jonka esitys ”yksikään rauha ei ole turvallinen tai kunniakas Iso-Britannialle tai Euroopalle jos Espanja ja Länsi-Intia annettaisiin yhdellekään Bourbonin suvun haaroista”, siirtyi eteenpäin 7. joulukuuta.


title: Espanjan perimyssota

text: Nostattaakseen yleistä tunnetta whigejä ja heidän eurooppalaisia liittolaisia vastaan, toryt kääntyivät propagandan puoleen, josta merkittävin oli Jonathan Swiftin "The Conduct of the Allies". Pamfletissaan (joka kirjoitettiin ministerien tuella) Swift protestoi Liittoutuneiden myöntymättömyyttä Haagin ja Geertruidenbergin rauhanneuvotteluissa vastaan, ja hän muistutti kansaa alkuperäisestä Suurliiton sopimuksesta, jossa ei mainittu Filip V:n ajamista pois Espanjasta. Swift harmitteli, että alkupään Liittoutuneiden voitot olivat johtaneet ylimielisyyteen ja myöntymättömyyteen, ja hän torjui esivaltaamisen Alankomaiden turvallisuuden takaamiseksi meri- ja siirtomaasodan kustannuksella. Lisäksi hän mustamaalasi Marlborough’n, edellisen hallituksen johtavan jäsenen ja uuden hallituksen määräysten vastustajan, jota, nyt kun alustavat pykälät oli yksipuolisesti sovittu Ranskan kanssa, ei enää tarvittu. Mustamaalatakseen herttuata entisestään syytteet taloudellisesta korruptiosta sodan aikana laotettiin häntä vastaan parlamentissa, johtaen hänen erottamiseensa vuoden 1711 lopussa.


title: Espanjan perimyssota

text: Tory-propagandaa luotiin osiltaan hollantilais- ja Habsburg-vastaisen muukalaispelon perustuksille, mutta Britannian resurssit hupenivat ja moni uskoi, että maa oli kantanut liian kovaa taakkaa jahdatessaan heidän liittolaistensa intressejä ilman että olisi saanut itse mitään etuja. Kotimaassa Oxfordilla oli kuningattaren, sotaan uupuneen kansan ja House of Commonsin tuki; House of Lordsin tuki turvattiin, kun kuningatar loi 12 uutta tory-pääriä. Tästä huolimatta whigit ja jotkut torylordit eivät hyväksyneet mahdollisuutta sille, että Filip V jäisi Espanjaan, ja jatkoivat Habsburgin blokin tukemista vastapainoksi voimakkaalle Ranskalle. Toisille Kaarle VI:n seurattua Pyhänä saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarina ja Habsburgin maiden perijänä tarkoitti, että hänen Espanjan perimysvaatteensa tukeminen oli jo pitkään lakannut olemasta poliittisesti haluttavaa. Vaara Itävallan saamisesta liikaa valtaa oli suostutellut monia, mukaan lukien Daniel Defoen, whigien pääasiallisen propagandistin, miettimään uudelleen Suurstrategiaa.


title: Espanjan perimyssota

text: Rauhankonferenssi Utrechtissa kokoontui 29. tammikuuta 1712. Kuitenkin vain viikkoja neuvottelujen alkamisesta, Ranskassa joukko kuninkaallisia oli kuollut, ja pian Filip V:n ja Ranskan kruunun välissä oli vain sairaalloinen kaksivuotias Ludvig. Suojatakseen Ranskan ja Espanjan valtaistuinten yhdistymistä vastaan – ja siten estää neuvottelujen kaatumisen – Filip V:tä painostettiin valitsemaan kahden kruunun välillä. Ludvig XIV oli avoin Oxfordin suunnitelmalle jonka mukaan Filip V, valitessa Ranskan, luovuttaisi välittömästi Espanjan ja Espanjan Amerikan Savoijin herttualle. Vastineeksi Filip saisi Savoijin maat, ynnä Montferratin ja Sisilian kuningaskunnaksi itselleen; jos ja kun nuori Ludvig kuolisi, Filip nousisi Ranskan valtaistuimelle, ja italialaiset alueet (paitsi Sisilia joka menisi Habsburgeille) sulatettaisiin Ranskan kuningaskuntaan. Kuitenkin Filip V, viihtyen ottomaassaan ja takuun puuttuessa Ludvigin kuolemasta, hylkäsi suunnitelman, ja luovutti vaateensa Ranskan valtaistuimeen puoltaen Espanjassa pysymistä. Hänen vastauksensa ei nostanut Savoijin herttuaa sille sijalle mitä toryt olivat toivoneet, ja se tekisi ratkaisun tekemisestä keisarin kanssa vaikeamman. Kaikesta huolimatta luopuminen nähtiin Lontoossa hyväksyttävänä perustana rauhalle.


title: Espanjan perimyssota

text: Utrechtin rauhankokoukseen ei kuulunut aselepoa, mutta silti Oxford ja St John eivät olleet aikeissa taistella keskenään kalliisti ja mahdollisesti vahingoittaen Flanderin sotaretkeä. Jo ennen kuin Filip V antoi vastauksensa ”Savoijin sunnitelmaan”, kuningatar Anna oli antanut Marlborough’n seuraajalle, Ormonden herttualle, tämän ”rajoituskäskyn” (21. toukokuuta), kieltäen tätä käyttämästä brittiläisiä joukkoja ranskalaisia vastaan. Itse asiassa Annan ministerit olivat hylänneet liittolaisensa ja tehneet erillisen sopimuksen Ranskan kanssa, mutta he olivat vakuuttuneita siitä, että he olivat saavuttaneet parhaimman mahdollisen sopimuksen, ei vain itselleen, mutta myös Suurliiton muille jäsenmaille, joita pyydettiin liittymään aselepoon. Kuitenkin hollantilaiset – jotka eivät olleet saaneet takuita heidän strategisista ja kaupallisista intresseistään – olivat taistelemisen kannalla; kuten oli myös prinssi Eugene, joka oli päättäväinen murtamaan loput Pohjois-Ranskaa turvaavat linnakkeet ja painostamaan Ludvig XIV:ta tekemään runsaita myönnytyksiä. 4. heinäkuuta 1712 Eugene valtasi Le Quesnoyn; 17. heinäkuuta hän piiritti Landreciesin, viimeisen "pré carré" linnakkeen hänen ja Pariisin välissä. Brittiläiset olivat jo vetäytyneet takaisin Ghentiin ja Bruggeen, ja yhdenmukaisena Ranskalle tekemänsä sopimuksen kanssa, he miehittivät Dunkirkin. Kaikesta huolimatta suurin osa Ormonden saksalaisista ja tanskalaisista apujoukoista liittyivät Eugenen joukkoihin joka, Szatmárin rauhan ja Rákóczin kapinan jälkeen, sai apujoukkoja myös Unkarista antaen itävaltalaiselle komentajalle lukumääräisen edun. Silti Villars, rohkaistuna brittiläisten vetäytymisestä, päätti hyökätä. Harhauttaen Landreciesin piirittäjiä, Ranskan komentaja työntyi Denainiin ja kukisti Albermarlen kreivin hollantilaisen miehitysjoukon 24. heinäkuuta. Voitto oli käänteentekevä. Ranskalaiset valtasivat myöhemmin Liittoutuneiden pääasiallisen ammusvaraston Marchiennesissä 30. heinäkuuta, jonka jälkeen he käänsivät hyväkseen edelliset tappiot Douaissa, Le Quesnoyssa ja, lokakuun alussa, Bouchainissa. "Pré carré" oli saatettu entiselleen.


title: Espanjan perimyssota

text: 19. elokuuta 1712 Britannia, Savoiji, Ranska ja Espanja sopivat yleisen aselevon. Britit alkoivat nyt vetää joukkojaan Kataloniasta ja vähentämään rykmenttejään Portugalissa. Kun Portugali solmi aselevon Ranskan ja Espanjan kanssa 8. marraskuuta, Starhembergilta oli riistetty hänen kaikki paitsi katalonialaiset liittolaiset. Vuoden loppuun menneessä Kaarle VI:n saksalaiset ministerit olivat yhtä mieltä siitä, että Itävallan oli tehtävä rauha: keisari ei voinut taistella Ludvig XIV:tä ja Filip V:tä vastaan ilman rannikkovaltioita, mutta hollantilaiset, heidän julkisten varojensa romahdettua, eivät kyenneet sotimaan ilman Britanniaa. Saattaakseen Alankomaiden lainsäädäntöelimen yleiseen rauhaan, toryt tarjosivat uusia ehtoja koskien estelinnakkeita Espanjan Alankomailla, korvaten aiemman whig-sopimuksen, joka oli sittemmin torjuttu Britannian parlamentissa. Uusi sopimus, joka allekirjoitettiin 29. tammikuuta 1713, sisälsi estelinnakkeiden periaatteen, mutta sisälsi nyt vähemmän linnakkeita kuin aiemmassa sopimuksessa oli luvattu, tosin paremmat kuin mitä hollantilaisilla oli ollut ennen sotaa. Kaupalliset intressit alueella tyydyttivät molempia rannikkovaltioita, mutta sopimuksen tulisi vielä saada Itävallan hyväksyntä.


title: Espanjan perimyssota

text: Itävallan kykenemättömyys säätää sotilaallista ratkaisua Espanjassa tai Flanderissa oli vahvistanut Ranskan ja Britannian neuvotteluasemia Utrechtissa. Siisppä maaliskuussa 1713, kreivi Sinzendorf, keisarin edustaja rauhankokouksessa, allekirjoitti sopimuksen koskien keisarillisten joukkojen vetäytymistä Kataloniasta: keisarinna jätti Barcelonan 19. maaliskuuta, jonka jälkeen Starhemberg lähti Barcelonasta heinäkuussa. Kaarle VI oli ollut halukas tekemään epämieluisia myönnytyksiä sodan lopulla, mutta Ludvig XIV:n diplomaattien viime hetken vaatimukset Utrechtissa – mukaan lukien Luxemburgin luovutus Baijerin vaaliruhtinaalle, välitön virallinen tunnustus Filip V:n Espanjan kuninkuudesta, ja takuu siitä että Itävalta ei laajentaisi hallintaansa Pohjois-Italiassa Mantovaan ja Mirandolaan – olivat liikaa. Tuloksena Kaarle VI päättii jatkaa taistelua, mutta lopuille Suurliiton jäsenmaille sota oli ohi.


title: Espanjan perimyssota

text: 11. huhtikuuta 1713 Iso-Britannia, Preussi, Savoiji, Portugali, ja keskiyön jälkeen, Alankomaiden tasavalta, allekirjoittivat rauhanehdot Utrechtissa taatakseen rauhan Ranskan kanssa – rauhan, joka oli rakennettu ranskalaisten ja brittiläisten diplomaattien ennalta luomiin puitteisiin ja Euroopan vallan tasapainon periaatteisiin. Rauhansopimus takasi Britannian sodan päätavoitteet: Ludvig XIV:n tunnustaminen parlamentin säätelemästä protestanttisesta perimyksestä, ja vakuudet sille, että Ranskan ja Espanjan kruunut pysyisivät erillään. Pohjois-Amerikassa Ludvig XIV luovutti Britannialle Saint Kittsin ja Acadien alueet, ja tunnusti Britannian yksinvaltiuden Rupertinmaihin ja Newfoundlandiin (ilman joitain oikeuksia ranskalaisille rannikkokalastajille). Vastineeksi Ludvig XIV piti Lillen suurkaupungin pohjoisrajallaan, mutta luovutti Furnesin, Ypresin, Meninin ja Tournain Espanjan Alankomaille; hän suostui myös Dunkirkin merisotilastukikohdan pysyvään demilitarisointiin. Hollantilaset saivat estelinnakkeensa – Ranskan muutoksilla – Espanjan Alankomaila, ja osan alueen kaupasta Britannian kanssa; Preussi sai Espanjan Guelderit, ja kansainvälisen tunnustuksen Orangen kiistellyille Moersin, Lingenin ja Neuchâtelin alueille; ja Portugali sai pieniä myönnytyksiä Brasiliassa Ranskan Guayanalta näiden kajottua Amazon-jokeen. Nizza ja Savoijin herttuakunta palautettiin Victor Amadeukselle joka, brittiläisten vaatimana, sai myös Sisilian vastapainoksi Habsburgien poliittiselle ja kaupalliselle ylivallalle Italiassa. Ludvig XIV luovutti myös Pragelaton piirikunnan ja Exillesin ja Fenestrellen linnakkeet toimimaan vuoristoesteinä; korvaukseksi Amadeus luovutti Barcelonnetten laakson Ranskalle. Kuitenkin ennen kaikkea Ludvig XIV oli varmistanut Bourbonin suvun Espanjan valtaistuimelle kaikkien allekirjoittaneiden tunnustettua hänen pojanpoikansa, Filip V:n, oikeudenmukaiseksi kuninkaaksi.


title: Espanjan perimyssota

text: Espanja teki rauhan hollantilaisten kanssa kesäkuussa, sekä Savoijin ja Britannian kanssa 13. heinäkuuta 1713. Britannialle Espanja luovutti Gibraltarin ja Menorcan, tunnusti protestanttisen perimyksen, ja vahvisti maaliskuisen sopimuksen "Asienton" antamisesta Britannialle 30 vuodeksi (muiden juuri muodostetulle Etelämeren komppanialle) annettujen kauppaetujen ohessa; vastineeksi Espanja ja Espanjan Intiat taattiin Filip V:lle, joka vahvisti luopumisensa Ranskan valtaistuimelle. Espanjan ja Alankomaiden tasavallan välinen rauhansopimus kuitenkin tuskin muuttui: hollantilainen kauppa sai suosiollisen aseman, mutta heidän tuli lopettaa kaupankäynti Espanjan Intian kanssa. Espanja ja Portugali tulivat sopuun helmikuussa 1715. Espanja luovutti Colonia del Sacramenton Etelä-Amerikassa, ja vahvisti molemminpuoliset korvaukset jotka oli jo sovittu Ranskan ja Portugalin välillä, mutta Portugali ei saanut ansioita Extremadurassa tai Galiciassa toisin kuin Liittoutuneet olivat luvanneet vuonna 1703.


title: Espanjan perimyssota

text: Keisari Kaarle VI ja Hanoverin vaaliruhtinas taistelisivat viimeisen sotaretken Reinillä ennen kuin he ja Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta taipuisivat. Lukumääräisesti ylivoimainen Ranska marsalkka Villarsin komennuksessa valtasi Landaun elokuussa 1713, ja Freiburgin marraskuussa. Itävallan talouden ollessa ehtynyt ja saksalaisten valtioiden ollessa haluttomia jatkamaan, Kaarle VI taivuteltiin neuvotteluihin. Ludvig XIV:kin vaati rauhaa ja 26. marraskuuta Eugene ja Villaras aloittivat neuvottelut, huipentuen Ranskan ja Itävallan väliseen Rastattin rauhaan 7. maaliskuuta 1714. Rauhansopimus perustui laajalti jo Utrechtissa sovittuihin ehtoihin ennen kuin keisari oli vetäytynyt neuvotteluista, mutta jatkamalla taistelua vuodenpäivät Kaarle VI oli saanut joitain etuja: häntä ei pyydetty luopumaan vaateistaan Espanjaan virallisesti, ja hän oli estänyt Ranskan yrityksen rajoittaa hänen vaikutusvaltaansa Italiassa. Täten lopulta keisari hallitsi nyt Milanoa, Napolia, Mantovaa, Tuscanin satamia (Presidin osavaltio). Sardinia (joka oli luvattu Baijerille Utrechtissa), ja suurinta osaa Espanjan Alankomaista (jotka tunnettiin tästä lähin nimellä Itävallan Alankomaat). Ludvig XIV luovutti kaikki Ranskan valtaamat alueet Reinin itäpuolella (Breisach, Kehl, Freiburg), ja päätti tukensa Rákóczille Unkarissa. Strasbourg ja Alsace pysyivät kuitenkin Ranskalla, ja keisari luovutti Landaun Ludvig XIV:lle, ja suostui palauttamaan Baijerin ja Kölnin vaaliruhtinaat virkaan. Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta tuli osa tätä rauhaa Badenissa 7. syyskuuta.


title: Espanjan perimyssota

text: Kamppailu Kataloniassa jatkui. Sodan missään vaiheessa siellä ei ollut ollut yksimielistä tai edes valtaosaista tukea arkkiherttua Kaarlelle (Kaarle III), mutta kapinallisjoukon olemassaolo provinssissa, yhdessä Liittoutuneiden ylivoimaisen sotilaallisen ja merisotilaallisen läsnäolon Barcelonassa kanssa, pakotti monet kaupungit kääntymään – usein vastahakoisesti – arkkiherttuan puoleen.. Kaikesta huolimatta ne jotka halusivat jatkaa taistelua pystyivät viittaamaan siihen tosiasiaan, että Aragonin ja Valencian kuningaskunnat, kuten myös Kastilian, olivat sellaisen hallinnon alistamia, jotka olivat pakottaneet heidät vaihtamaan lakejaan ja historiallisia valtiomuotojaan, eikä missään vaiheessa Almansan voittonsa ja siitä seuranneen "fuerosien" lakkauttamisen jälkeen vuonna 1707, ollut Filip V näyttänyt mitään aikomustakaan kunnioittaa Katalonian etuoikeuksia. Tämän seurauksena Barcelona päätti vastustaa, mutta ilman Liittoutuneiden apua. Suurvaltojen välisten rauhansopimusten jälkeen niin Itävalta kuin Iso-Britanniakaan ei voinut palata sotajalalle. Sekoittaakseen ongelmaa toryjen diplomaattiset yritykset Filip V:n kanssa katalonialaisten vapauksien turvaamiseksi olivat innottomia, eikä Bolingbroke protestoinut kun, heinäkuun 1714 alussa – vuoden kestäneen sissisodan jälkeen – Berwick palasi Kataloniaan virallisesti piirittämään Barcelonaa. Antoni de Villarroel pani pystyyn vankan puolustuksen kaupungissa, mutta ilman toivoa vapauttajasta, Katalonian pääkaupunki antautui 11. syyskuuta. Cardona seurasi pian. Mallorca kesti yhdeksän kuukautta ennen antautumistaan heinäkuussa 1715.


title: Espanjan perimyssota

text: Saksan ja Italian tarjotessa puskurin Ranskaan, Itävallan Habsburgit olivat säilyttäneet sen, mikä oli heidän turvallisuudelleen ja intresseilleen elintärkeää. Yhdessä äskettäisten Balkanin niemimaan valloitusten kanssa Kaarle VI hallitsi nyt mittavaa Habsburgin valtakuntaa. Itävalta oli varmistanut asemansa suurvaltana, mutta silti Habsburgin dynastia ei ollut päässyt täysiin sotatavoitteisiinsa: Espanja menetettiin Filip V:lle ja Sisilia Savoijin herttualle. Vaikka Sardinia vaihdettiin Sisiliaan vuonna 1720, saari yhdessä Espanjan Alankomaiden ja Napolin hankintojen kanssa laajensi monarkian velvollisuuksia pidemälle kuin heidän perinteiset intressinsä ja velvoitteensa. Tämä laajennus teki Habsburgin valta-alueiden reuna-alueet haavoittuvaisiksi, etenkin ilman rannikkovaltioiden apua. Saksassa keisarillinen armeija ei ollut kyennyt saamaan takaisin menetettyjä alueitaan Alsacessa ja Lorrainessa eikä Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta ollut hyötynyt ollenkaan; se oli jopa menettänyt alueitaan (Landau). Tämä johtui suurelta osin siitä, että Wienin pääasiallisena huolenaiheena oli ollut turvatun tonavalaisen osavaltion vakiinnuttaminen, eivätkä keisari ja hänen valtiomiehensä olleet halunneet laittaa Saksan intressejä Italian ja Unkarin edelle. Habsburgit tulisivat saamaan lisää alueita kun prinssi Eugene jälleen päihitti osmanit Itävallan–Turkin sodassa 1716–1718, mutta Wienin vaikutusvalta imperiumissa väheni johtuen osin siitä, että Hannoverin, Saksin ja Preussin hallitsijoilla oli alueellisia vaateita Saksan ulkopuolella ja he omasivat nyt kuninkaalliset arvonimet, joita he pitivät samanveroisina keisarin arvon kanssa.


title: Espanjan perimyssota

text: 1. elokuuta 1714 (jul.) Ison-Britannian kuningatar Anna kuoli. Jakobiittien juonittelusta huolimatta vallanperimyslaki takasi luontevan protestanttisen perimyksen ja Hannoverin vaaliruhtinas nousi valtaistuimelle Ison-Britannian ja Irlannin kuningas Yrjö I:nä. Yrjön ensimmäinen allekirjoittama määräys palautti Marlborough’n kenraalikapteenin virkaan, ja Lontoosta käsin herttua auttoi vuoden 1715 jakobiittikapinan kukistamisessa. Uusi kuningas ja yleisesti whigit eivät kuitenkaan koskaan antaneet anteeksi niille toreille, joita syytettiin Suurliiton hylkäämisestä ja osallisuudesta Utrechtin rauhan päättämisessä. Välttääkseen joutumasta syytteeseen Bolingbroke pakeni Ranskaan huhtikuussa 1715 (greg.) liittyäkseen kruununtavoittelijan joukkoihin, kuten teki myös Ormonde joka seurasi häntä elokuussa. Oxford jäi Englantiin ja hänet vangittiin Lontoon Toweriin kahdeksi vuodeksi eikä hän enää koskaan päässyt virkaan. Johtajaton ja jakautunut Tory-puolue ei säilynyt ehjänä, ja heidän laskunsa avitti Robert Walpolen nousua ja vuosikymmenten whigien herruutta Yrjön ajan Britannian alkupuolella. Britanniasta tuli sodan jälkeen maailmanvalta ja se oli oppinut käyttämään hyväksi taloudellista voimaansa valjastamaan Euroopan liittolaisiaan omiin strategisiin intresseihinsä.


title: Espanjan perimyssota

text: Espanjan perimyssota oli viimeinen sota, jossa Alankomaat taisteli suurvaltana; huolimatta sen taitavista kauppiaista, pankkiireista ja diplomaateista, tämä velkojen rasittama vain kolme miljoonan asukkaan maa, ei pystynyt ylläpitämään sen 1600-luvun valta-asemaa. Ehtyneenä sen ylivertaisista pyrkimyksistä, Tasavalta ei enää kyennyt kilpailemaan Ison-Britannian kanssa; hollantilainen laivasto ei pystynyt vastaamaan brittiläisten laivastoon, joka oli nyt saanut jalansijan Välimerellä Gibraltarin ja Menorcan kautta. Siitä huolimatta hollantilaiset olivat päässeet sodan päätavoitteeseensa: 15. marraskuuta 1715 solmittu itävaltalais-hollantilainen Antwerpin sopimus varmisti hollantilaisille heidän himoitun estelinnakepuolustusjärjestelmänsä Itävallan Alankomaissa. Sopimuksessa päätettiin myös Schelde-joen sulkemisesta merikaupankäynnille, mikä palautti hollantilaisen kaupallisen dominanssin. Hollantilaiset oligarkit tulisivat vastedes pyrkimään puolustavampaan, ja jopa puolueettomaan, politiikkaan ja vuosisadan puoliväliin mennessä Alankomaat oli paljon pienempi valta Euroopan politiikassa.


title: Espanjan perimyssota

text: Ludvig XIV:n kuolema 1. syyskuuta 1715 päätti hänen pitkän valtakautensa, joka oli tehnyt Ranskasta korkeimman vallan Euroopassa. Ludvigin 5-vuotias pojanpojanpoika ja perijä selvisi hengissä arveluttavasta lapsuudestaan ja hallitsi Ranskaa, kahdeksanvuotinen Orléansin herttuan sijaishallitus mukaan lukien, Ludvig XV:nä kuolemaansa saakka vuoteen 1774. Ludvig XIV oli päättänyt sodan pienillä muutoksilla Ranskan itäisellä rajalla, mutta lopullinen ratkaisu oli ollut paljon otollisempi kuin mitä Liittoutuneet olivat tarjonneet vuosina 1709/10: Ranska oli vastustanut Liittoutuneiden ”ei rauhaa ilman Espanjaa” -vaatimusta, ja Ludvig XIV pystyi lunastamaan dynastisen voiton Espanjassa välttyen siten joutumasta Habsburgien ympäröimäksi. Pohjois-Amerikassa Ranska oli menettänyt alueitaan ja ranskalaisia uudisasukkaita oli paljon vähemmän kuin englantilaisia siirtomaissaan. Siitä huolimatta Ranska säilytti Kanadan, Louisianan, Cape Bretonin saaren ja Prinssi Edwardin saaren, ja täten hallinnan St Lawrencesta; tuhansia uudisasukkaita jäi Acadieen, jossa he pitivät hallussaan suuria alueita. Sota oli kuitenkin venyttänyt Ludvig XIV:n finanssit yli rajojensa, ja Ranskalle jäi suuri verotaakka. Kuningaskunta säilyi luonnostaan vahvana, mutta ei pystynyt ylläpitämään entistä valta-asemaansa ja koki suhteellisen laskun asevoimien ja talouden suhteen.


title: Espanjan perimyssota

text: 14. helmikuuta 1714 Espanjan kuningatar Maria Loviisa kuoli; 16. syyskuuta Filip V meni naimisiin, välillisesti, Elisabet Farnesen kanssa, joka oli Parman herttuan sisarentytär. Farnese hääti Madame des Ursinsin ja Jean Orryn Espanjasta, ja hän turvautui uuteen suosikkiinsa, Giulio Alberoniin, Parman herttuan lähettilääseen, mikä ilmaisi Ranskan valta-ajan loppua Madridissa ja sai aikaan uuden suunnan espanajalaisessa politiikassa. Italialaisista käytännöistä ja kulttuurista tuli hyvin vaikutusvaltaisia, mutta Filip V oli menettänyt italialaiset alueensa, mikä yhdessä Gibraltarin ja Menorcan menetysten kanssa oli riistänyt kuninkaalta hänen valtansa läntisellä Välimerellä. Kuitenkin aluemenetykset olivat mahdollistaneet kuninkaan ja hänen valtiomiehensä keskittymisen sisäisiin uudistuksiin ja keskittämiseen. Aragonian kruunun provinsseille tämä merkitsi heidän poliittisen autonomian päättymistä sillä ne yhdistettiin kastilialaiseen osavaltioon, jota hallittiin Madridista käsin. Nämä askeleet olivat ongelmallisia ja kivuliaita etenkin Kataloniassa, missä huolimatta katalonialaisen lain ja katalaanin kielen säilymisestä, katkeruus viipyisi.


title: Espanjan perimyssota

text: Baskit – Navarran kuningaskunta ja Baskimaa (”Biskaja”) – olivat tukeneet kuningasta Habsburgin tavoittelijaa vastaan ja alkujaan säilyttivät käytäntönsä ("fueros"). Espanjan kruunun keskittämistarmo ei kuitenkaan niitä säästänyt. Vuonna 1718 sen jälkeen kun Filip V oli yrittänyt lakkauttaa käytännön tuomalla tullimaksut rannikolle ja Pyreneille, baskit Gipuzkoassa ja Biskajan aateliset tarttuivat aseisiin rannikkoalueilla. Filip V lähetti joukkoja ja kapina ("matxinada") kukistettiin verisesti. Huolimatta sotilaallisesta menestyksestään Filip V lopulta perui päätöksensä ja toi tullin takaisin Ebro-joelle (1719). Baskit onnistuivat säilyttämään perinteiset instituutionsa ja lakinsa.


title: Espanjan perimyssota

text: Kaikesta huolimatta Espanja lopulta kasvatti voimaansa Filip V:n ja Farnesen hallitessa, ja maa palasi Euroopan politiikan kärkikastiin. Kun sekä Kaarle VI että Filip V olivat haluttomina hyväksymään Espanjan jakoa, ja kun Espanjan ja Itävallan välillä ei ollut lainkaan rauhansopimusta, nämä kaksi suurvaltaa ottivat taas pian yhteen saadakseen Italian hallintaansa, alkaen lyhyestä sodasta vuonna 1718. Espanjan perimyssota kuitenkin päätti pitkän sotaisan aikakauden Länsi-Euroopassa: Espanjan monarkian jako oli turvannut vallan tasapainon ja Utrechtissa säädetyt olosuhteet auttoivat säätelemään Euroopan suurvaltojen välejä tulevalle vuosisadalle.


title: Angolan portugali

text: Angolan portugali on Angolassa puhuttava portugalin murre. Jotkut pitävät Angolan portugalia enemmänkin "aksenttina" kuin murteena.


title: Angolan portugali

text: Angolan portugalia käyttää 60 % Angolan asukkaista eli noin 7,5 miljoonaa ihmistä. Ethnologuen mukaan äidinkielenään sitä puhuu kuitenkin vain 87 000 ihmistä, joista 30 000 on Brasiliasta kotoisin. Angolassa puhutaan portugalia, koska Angola oli Portugalin siirtomaa vuosina 1576-1975.


title: Angolan portugali

text: Angolan portugalia lähinnä oleva portugalin murre on brasilianportugali. Suurin osa Angolan portugalin sanastosta on samaa kuin muissa murteissa, mutta joitakin eroja on. Myös Angolan portugali jakautuu useisiin pienempiin murteisiin, joista osa on saanut vaikutteita afrikkalaisista kielistä.


title: Marcus Aemilius Lepidus

text: Marcus Aemilius Lepidus oli yleinen nimi eräässä roomalaisessa suvussa usean sukupolven ajan. Kuuluisin heistä on toiseen triumviraattiin osallistunut Marcus Aemilius Lepidus.


title: DOSBox

text: DOSBox on MS-DOS-ympäristön emulaattori, joka on saatavissa sekä Windowsille, Linuxille että macOS:lle. DOSBox emuloi MS-DOS-käyttöjärjestelmän lisäksi x86-suoritinsarjaa sekä useita DOS-kauden PC:eiden näyttötiloja ja äänikortteja. Pelkän ohjelmien suorittamisen lisäksi DOSBox sisältää DOSin komentorivin.


title: DOSBox

text: Windows (ei 64-bittiset) tukee kyllä itsessään MS-DOS-ohjelmia, mutta kaikki ohjelmat, erityisesti monet pelit, eivät sen alaisuudessa toimi kunnolla. Tämän vuoksi DOS-emulaattorilla on tarvetta Windowsissakin.


title: DOSBox

text: Emulaattorin käyttö voi jopa olla parempi vaihtoehto kuin alkuperäisen MS-DOSin. Kaikki DOS-pelit eivät nimittäin uusissa tietokoneissa toimi kunnolla edes alkuperäisessä MS-DOSissa. Esimerkiksi muistinhallinta tai PCI-väyläinen äänikortti, jota ei DOSin valtakaudella tunnettu, saattavat aiheuttaa ongelmia.


title: DOSBox

text: DOSBoxin päätarkoituksena on ollut DOS-pelien ajaminen ja siitä ohjelma suoriutuu yleensä erittäin hyvin. Emulaattorin toimivuudesta kertoo myös se, että siihen on pystytty asentamaan Windows 3.11 Linuxilla.


title: DOSBox

text: DOSBoxilla on myös mahdollista ottaa kuvakaappauksia ja nauhoittaa videoita kaikesta ruudulla näkyvästä.


title: DOSBox

text: DOSBoxista on tehty myös erilaisia porttauksia mobiililaitteiden käyttöjärjestelmiä varten kuten Androidille sekä iPhonelle.


title: Lepidus

text: Marcus Aemilius Lepidus (87 ?-13/12 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Lepidus liittyi Caesarin kannattajiin Pompeiusta vastaan vuonna 49 ja valittiin konsuliksi 46 eaa. Hän oli toisen triumviraatin jäsen 44 eaa. ja pontifex maximus. Hän hallitsi Afrikan provinssia vuosina 40–39. Hän yritti sieltä käsin järjestää kapinaa Octavianusta vastaan, mutta ei saanut omia sotilaitaan ajatuksen kannalle. Lepidus syrjäytettiin vuonna 36.


title: Nika-kapina

text: Nika-kapina () tapahtui Bysantin valtakunnan pääkaupungissa Konstantinopolissa tammikuussa 532. Kapinan yhteydessä suuria osia kaupungista paloi maan tasalle ja peräti 30 000–50 000 ihmistä menehtyi.


title: Nika-kapina

text: Antiikin Roomassa ja Bysantissa hevosurheilu oli suosittua ja vaunukilpa-ajojen katsojat olivat järjestäytyneet niin sanottuihin sirkuspuolueisiin. Roomassa puolueita oli ollut neljä, ja ne oli nimetty suosikkijoukkueen käyttämän värin mukaan. 500-luvun Bysantissa oli vain jäljellä kaksi puoluetta, ”siniset” ja ”vihreät”. Kummallakin puolueella oli paljon vaikutusvaltaa. Sirkuspuolueita voitaisiin verrata niin huligaaneihin kuin poliittisiin puolueisiin. Sinisten johtajat edustivat maanomistajaluokkaa ja vihreiden johto lähinnä kauppaa ja teollisuutta.


title: Nika-kapina

text:
Puolueiden jäsenillä oli muun muassa tapana huudella keisarille omia vaatimuksiaan kilpa-ajojen yhteydessä. Konstantinopolin hippodromi oli tavallaan koko kaupungin olohuone. Puolueiden kannattajissa oli myös korkea-arvoisia henkilöitä. Esimerkiksi keisari Justinianus I oli sinisten kannattaja. Sirkuspuolueilla oli tapana mellakoida ja esimerkiksi keisari Anastasioksen aikana tapahtui peräti kymmenen mellakkaa, jotka voidaan liittää sirkuspuolueisiin.
Nika-kapinan taustana oli se, että vuonna 531 eräät sinisten ja vihreiden edustajat tuomittiin murhasta ja heidät oli tarkoitus hirttää. Muutama tuomittu pääsi karkaamaan 10. tammikuuta 532. He pakenivat kirkkoon, jonka ympärille kerääntyi kiihtynyt ihmisjoukko. Keisari Justinianus neuvotteli juuri rauhasta persialaisten kanssa ja nyt pääkaupungissa oli samalla syntynyt mahdollinen kriisi. Kansa oli myös raivoissaan korkeasta verotuksesta. Rauhoittaakseen tilannetta Justinianus julisti kilpa-ajot pidettäväksi 13. tammikuuta ja perui tuomiot.


title: Nika-kapina

text: Kilpa-ajot pidettiin niin kuin oli luvattu. Aluksi ihmiset vain huusivat erilaisia solvauksia Justinianusta kohtaan, mutta päivän lopulla katsojat alkoivat huutaa ”Nika!” (suom. ”Voitto!”) tavanomaisten ”vihreä” ja ”sininen”-huutojen sijaan. Tämän jälkeen alkoi yleinen mellakka. Ihmismassat yrittivät hyökätä keisarillista palatsia vastaan, mutta eivät onnistuneet. Seuraavien päivien ajan palatsi oli käytännössä piiritettynä.


title: Nika-kapina

text: Eräät senaattorit näkivät nyt tilaisuutensa päästä eroon Justinianuksesta, jota pidettiin nousukkaana. Senaatin tukemana mellakoitsijat vaativat, että Justinianus erottaisi kansan erityisesti vihaamia virkamiehiä. Nämä olivat verotuksesta vastaava prefekti Johannes Kappadokialainen ja lainsäädännön uudelleenkirjoittamisesta vastaava kvestori Tribonianus. Lopulta he julistivat uudeksi keisariksi Hypatiuksen, joka oli entisen keisari Anastasiuksen veljenpoika.


title: Nika-kapina

text: Justinianus oli jo valmis pakenemaan pääkaupungista, mutta keisarinna Theodora sai hänet pysymään kaupungissa. Tämän jälkeen Justinianus määräsi kenraalinsa Belisariuksen ja kamariherra Narseksen kukistamaan kapinan. Kapinalliset saatiin kootuksi Hippodromiin, jossa heistä teloitettiin arviolta 30 000. Myös kapinalliset senaattorit ja Hypatius teloitettiin.


title: Amerikanenglanti

text: Amerikanenglanti on lähinnä Yhdysvalloissa puhuttava englannin kielen muoto. Se on englannin puhutuin muoto, sillä yli kaksi kolmasosaa englantia äidinkielenään puhuvista käyttää amerikanenglantia. Brittienglanti ja amerikanenglanti ovat keskenään ymmärrettäviä, mutta niiden välillä on eroja ääntämisessä ja sanastossa sekä jossain määrin myös oikeinkirjoituksessa. Amerikanenglanti jakaantuu useisiin murteisiin, joista osa on paikallisia ja osa etnisiä.


title: Amerikanenglanti

text: Englannin kieli tuli Pohjois-Amerikkaan brittiläisen kolonisaation mukana: ensimmäinen aalto englanninkielisiä uudisasukkaita saapui 1600-luvulla. Amerikanenglanti syntyi uudisasukkaiden murteiden sulautuessa toisiinsa. Amerikan ja Englannin kielimuodot alkoivat eriytyä toisistaan, kun Englannissa tapahtuneet kielenmuutokset eivät tavoittaneet Amerikkaa ja samalla amerikanenglantiin tuli uutta sanastoa Pohjois-Amerikan asukkaiden muista kielistä, kuten hollannista, portugalista, espanjasta, intiaanikielistä ja orjien afrikkalaisista kielistä.


title: Amerikanenglanti

text: Yhdysvaltain itsenäistyttyä vuonna 1776 maassa puhuttu kielimuoto haluttiin standardisoida ja levittää maanlaajuiseksi. Noah Webster julkaisi vuonna 1783 oikeinkirjoitusoppaan "The American Spelling Book" ja vuonna 1828 sanakirjan "An American Dictionary of the English Language".


title: Amerikanenglanti

text: 1900-luvun alussa amerikanenglanti oli noussut brittienglannin rinnalle tasa-arvoiseksi kielimuodoksi, ja Yhdysvaltain laajennuttua ja noustua maailmanmahdiksi maasta oli tullut englannin kielen kehityksen johtaja. Yhdysvaltain maailmanlaajuinen johtoasema elokuvissa, televisiossa, populaarimusiikissa, politiikassa ja kaupassa levittivät amerikanenglannin taitoa kautta maailman ja tekivät englannista maailman johtavan kielen.


title: Amerikanenglanti

text: Amerikanenglannin maantieteellisesti neutraalia yleiskielistä ääntämismuotoa kutsutaan nimityksellä "General American (GA)". Termin otti käyttöön kielitieteilijä George P. Krapp vuonna 1924. Myös nimityksiä "Standard English" ja "Standard American English" käytetään joskus Yhdysvalloissa samassa merkityksessä. Yleiskielistä ääntämystä käytetään etenkin valtakunnallisissa televisiouutisissa.


title: Amerikanenglanti

text: Kaksi kansallisesti merkittävintä amerikanenglannin etnistä muotoa ovat afrikkalaisamerikkalainen englanti ("African-American Vernacular English") ja juutalaisenglanti ("Jewish English"). Muita etnisiä kielimuotoja ovat espanjankielisten englanti, Louisianan Cajun-englanti, michiganinsuomalaisten englanti, amissien ja mennoniittojen saksalaisvaikutteinen englanti, intiaanien englanti sekä koillisen puolalaisten englanti.


title: Amerikanenglanti

text: Amerikanenglannin paikalliset murteet voidaan jakaa "pohjoisiin" (pohjoiset ja koilliset osavaltiot), "eteläisiin" (kaakkoiset osavaltiot Virginiasta Texasiin), "keskisiin" (Itä-Yhdysvaltain sisämaa) ja "läntisiin".


title: Amerikanenglanti

text: Amerikanenglanti ääntyy yleisesti ottaen nasaalimmin kuin muun maailman englannin kielimuodot. Amerikanenglannissa r äännetään useammin ja voimakkaammin kuin brittienglannissa. "R" äännetään yleensä vokaalin jälkeen, kuten sanassa "worker", ja se on retrofleksinen. /r/ yhdistyy edeltävän vokaalin kanssa usein r-sävyiseksi vokaaliksi, esimerkiksi /ɜ/ plus /r/ → [ɚ]. "A" äännetään ä:tä muistuttavasti [æ] esimerkiksi sanoissa "dance" ja "path". Joissain sanoissa, kuten "few, cute, value", esiintyy [y]. Jotkin vokaalit ovat muuttuneet keskenään samanlaisiksi: esimerkiksi "caught" ja "cot" ääntyvät kumpikin [kɑt]. Esimerkiksi sanoissa "metal", "butter" ja "latter" "t/tt" ääntyy d:tä muistuttavana napausäänteenä [ɾ]. "T" voi myös jäädä ääntäessä pois, kuten sanassa "winter".


title: Amerikanenglanti

text: Amerikanenglannissa käytetään menneen ajan partisiippia "gotten/got" ("I've gotten it"). Verbiä "will" käytetään verbin "shall" sijaan. Imperfektiä käytetään usein perfektin sijaan ("Did you ever hear that?"). Preesensin subjunktiivia käytetään usein ("They insisted that he go with them"). Kollektiivisten substantiivien kanssa käytetään yksikkömuotoista verbiä ("The committee is aware..."). Amerikanenglannin ja brittienglannin välillä on eroja lisäksi muun muassa prepositioiden käytössä ja ajan ilmaisussa. Amerikanenglannin arkikielessä konditionaalilauseita muodostetaan usein käyttämällä would-sanaa if-lauseessa: ""If you would be unemployed, you would be looking for a job."", kun taas brittienglannissa ja kieliopillisesti oikein kirjoitetussa amerikanenglannissa vastaava muodostettaisiin käyttäen imperfektiä if-lauseessa: ""If you were unemployed, you would be looking for a job.""


title: Amerikanenglanti

text: Lainasanoja amerikanenglantiin on saatu lukuisista kielistä, kuten eurooppalaisista, afrikkalaisista ja intiaanikielistä. Jotkin englanninkieliset sanat ovat saaneet amerikanenglannissa uuden merkityksen, kuten "creek", joka tarkoittaa amerikanenglannissa puroa mutta joka alun perin tarkoitti kapeaa salmea. Amerikkalaiset ovat myös muodostaneet uusia sanoja vanhojen pohjalta, kuten "lengthy < length", sekä monia uudissanoja, kuten "airline, disco, nifty, pants, vigilante" ja "zipper". Myös sana "OK" on amerikkalainen keksintö. Amerikan- ja brittienglanti käyttävät joistain asioista eri nimityksiä, kuten am. "aluminum" / br. "aluminium", 'alumiini' ja am. "truck" / br. "lorry", 'rekka'.


title: Amerikanenglanti

text: Merkittävimpiä säännöllisiä eroja amerikanenglannin ja brittienglannin oikeinkirjoituksen välillä ovat muun muassa:


title: Amerikanenglanti

text: Amerikkalaiset kirjoitusmuodot ovat usein brittiläisiä muotoja lyhyempiä. Amerikanenglannissa ei homofoneja pyritä välttämään yhtä usein kuin brittienglannissa, kuten sanassa "cheque" (br.) / "check" (am. 'šekki').


title: Kanadanenglanti

text: Kanadanenglanti on Kanadassa puhuttava englannin murre. Sitä puhuu ensimmäisenä tai toisena kielenään yli 26 miljoonaa ihmistä.


title: Kanadanenglanti

text: Kanadanenglannissa on vaikutteita sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa puhuttavista englannin murteista. Kanadassa englantia äännetään pääosin samoin kuin Yhdysvalloissa, mutta joillakin alueilla ääntäminen on lähempänä Britanniassa puhuttavaa englantia. Sanastoltaan kanadanenglanti on lähintä sukua amerikanenglannille. Kanadanenglanti jakautuu useaan pienempään murteeseen. Jotkin murteet ovat muita englannin murteita enemmän saaneet vaikutteita ranskasta.


title: Kanadanenglanti

text: Kanadalainen oikeinkirjoitus yhdistää sekä brittiläisiä että yhdysvaltalaisia sääntöjä. Huomattavimpana, ranskasta tulevat sanat, jotka amerikan englannissa päättyvät -or tai -er, kuten "color" tai "center", säilyttävät oikeinkirjoituksen lähempänä niiden alkuperäistä kanadalaista tai brittiläistä kirjoitusta ("colour" tai "centre").


title: Vahakkaat

text: Vahakkaat ("Hygrophoraceae") on helttasieniin kuuluva heimo, jonka jako sukuihin on vielä keskeneräinen. Yleisesti ottaen ne ovat valkoitiöisiä sieniä, joiden heltat ovat huomattavan paksut. Paksuus johtuu itiökantojen eli basidioiden suuresta koosta. Useat vahakkaista ovat hyviä ruokasieniä.


title: Johannes Kappadokialainen

text: Johannes Kappadokialainen oli prefekti Bysantin keisari Justinianus I aikana vuosina 531-541.


title: Johannes Kappadokialainen

text: Hänet nimitettiin johtamaan ryhmää, jonka tarkoituksena oli kirjoittaa uudelleen valtakunnan lakikokoelma, "Corpus iuris civilis". Hän oli myös Justinianuksen tärkeä neuvonantaja. Hänen vastuullaan oli esimerkiksi verojen keräys. Johanneksen määräämät uudet verot olivat niin epäsuosittuja että vuoden 532 Nika-kapinassa yksi kapinoitsijoiden päävaatimuksista oli Johanneksen ja kvestori Tribonianuksen erottaminen. Justinianus erottikin heidät, mutta heti kukistettuaan kapinan hän nimitti heidät uudelleen.


title: Johannes Kappadokialainen

text: Kapinan jälkeen Johanneksen valta kasvoi entisestään ja hän pääsi neuvomaan Justinianusta sotilaallisissa asioissa. Hän oli mukana laatimassa "ikuista rauhaa" persialaisten kanssa, ja hän ylipuhui Justinianuksen lähettämään Belisariuksen valtaamaan Afrikan pohjoisrannikkoa vandaaleilta.


title: Johannes Kappadokialainen

text: Keisarinna Theodora vihasi Johannesta ja vuonna 541 hän syytti tätä petoksesta. Johannes erotettiin virastaan, hänen omaisuutensa takavarikoitiin, hänet vangittiin ja myöhemmin karkoitettiin.


title: James Ellroy

text: James Ellroy (s. 4. maaliskuuta 1948 Los Angeles) on yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Ellroyn kirjat ovat eräitä tämän hetken myydyimpiä rikoskirjoja maailmassa. Ellroyn kirjat ovat tunnettuja mustasta huumoristaan, väkivaltaisuudestaan, monimutkaisista salaliittokuvioistaan ja yleisesti pessimistisestä maailmankuvastaan, mikä liittää Ellroyn dekkarikirjallisuuden niin sanottuun kovaksikeitettyyn koulukuntaan. Hän käyttää kirjoituksissaan usein niin kutsuttua sähkösanomatyyliä, jossa lauseesta jätetään pois pääteltävissä olevia sanoja.


title: James Ellroy

text: James Ellroyn vanhemmat erosivat pojan ollessa kuusivuotias, ja hän jäi asumaan äitinsä kanssa. Äiti murhattiin raa'asti vuonna 1958, eikä rikos ratkennut koskaan. Ellroy kiinnostui lähes pakkomielteenomaisesti rikollisuudesta, ja erityisesti häntä kiinnosti näyttelijätär "Elizabeth Shortin" selvittämättömäksi jäänyt murhatapaus, jota käsittelevän kirjan isä antoi pojalleen 11-vuotislahjaksi. Ellroy on myöhemmin todennut alitajuisesti työstäneensä äitinsä murhaa Shortin tapauksen kautta.


title: James Ellroy

text: Koulunkäynti takkuili, ja Ellroy erotettiin lukiosta toistuvan häiriköinnin takia. Tämän jälkeen hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan, jossa esitti sittemmin hermoromahdusta tullakseen erotetuksi. Kun isä kuoli pojan ollessa 17-vuotias, Ellroy joutui kadulle, sortui huumeisiin ja viinaan ja eli reilut kymmenen vuotta pikkurikollisen elämää. Hän teki muun muassa asuntomurtoja, ja hänet pidätettiin kymmenkunta kertaa. Pisin vankeustuomio oli kahdeksan kuukautta. Samaan aikaan Ellroy kiinnostui rikosromaaneista ja ahmi niitä sadoittain.


title: James Ellroy

text: Rajusta keuhkokuumeesta toivuttuaan 1977 Ellroy liittyi Anonyymeihin alkoholisteihin, raitistui ja hankki työn golfapulaisena. Hän alkoi kirjoittaa ja julkaisi esikoisromaaninsa "Brown's Requiemin" 33-vuotiaana vuonna 1981. Seuraavat viisi romaania saavuttivat kohtalaista arvostelu- ja yleisömenestystä, mutta kuuluisuuteen Ellroy nousi vasta vuonna 1987 teoksellaan "Musta Dahlia", joka oli Elizabeth Shortin murhan ympärille rakennettu L.A. -kvartetin avausosa. Kvartetin viimeisteltyään Ellroy kirjoitti Kennedyn murhaa käsittelevän tiiliskiviromaanin "Amerikan tabloidi" ("American Tabloid", 1995), joka aloitti uuden "Yhdysvaltain alamaailma" -trilogian.


title: James Ellroy

text: Lloyd Hopkins -trilogia käsittää teokset Blood on the Moon 1984 (suom. Hurmeinen kuu), Because the Night 1985 ja Suicide Hill 1986.


title: James Ellroy

text: L.A. -kvartetti on neljän romaanin sarja, joka sijoittuu 1940–1950-lukujen Los Angelesiin. Päähenkilöt ovat kaikissa L.A. -romaaneissa poliiseja, mikä erottaa ne perinteisestä kovaksikeitetystä rikoskirjallisuudesta, jossa päähenkilö on yleensä yksityisetsivä. Kvartetin maailma on äärimmäisen korruptoitunut: poliisilla ja alamaailmalla on tuskin mitään eroa. Mafia, sarjamurhaajat, huumeet ja Los Angelesin paikallispolitiikka ovat teoksesta toiseen toistuvia aiheita. Kukin sarjan romaani on itsenäinen teos, mutta niissä esiintyy yhteisiä henkilöitä ja asioita, kuten psykopaattipoliisi "Dudley Smith" ja "Hush Hush" -juorulehti ja yhteen limittyviä tapahtumia. Curtis Hanson ohjasi L.A. Confidential -romaanin pohjalta samannimisen elokuvan (1997), jonka juonikuvio kuitenkin poikkeaa kirjasta selvästi. Musta dahlia -romaanin elokuvaversio sai Suomen ensi-iltansa jouluna 2006."Alamaailma"-trilogiassa Ellroy laajentaa aihepiirinsä Los Angelesista Yhdysvaltain valtionpolitiikkaan. "Amerikan tabloidi" käsittelee 1950–1960-luvun vaihdetta, Mafian sekaantumista politiikkaan, CIA:n Fidel Castron syrjäyttämisyrityksiä, FBI:n ja Robert Kennedyn välistä valtataistelua ja lopulta John F. Kennedyn murhaa. Romaanissa esiintyy paljon todellisia henkilöitä, kuten John F. ja Robert Kennedy, Jimmy Hoffa, Howard Hughes ja J. Edgar Hoover. "Cold Six Thousand – Verirahat" kuvaa John F. Kennedyn murhan jälkeisiä tapahtumia, kuten Martin Luther Kingin ja Robert Kennedyn murhia. Trilogian kolmas osa "Levoton veri" ilmestyi vuonna 2009, ja se tapahtumat sijoittuvat vuosille 1968–1972.


title: Hypatius

text: Flavius Hypatius (k. 19. tammikuuta 532) oli itäroomalainen sotilas, poliitikko ja usurpaattori, joka oli Itä-Rooman keisari Anastasios I:n sisarenpoika. Hän oli konsuli vuonna 500 ja toimi tämän jälkeen useissa korkeissa sotilasviroissa. Justinianuksen hallituskaudella Nika-kapinan yhteydessä kapinalliset julistivat Hypatiuksen keisariksi tammikuussa 532. Kapinan kukistuttua Justinianus antoi teloittaa hänet.


title: Hypatius

text: Hypatiuksen vanhemmat olivat Secundinus ja Anastasioksen sisko Caesaria. Secundinus toimi Anastasioksen aikana muun muassa Konstantinopolin kaupunkiprefektinä. Myös Hypatiuksen veli Pompeius ja serkku Probus saavuttivat korkeita virkoja Anastasioksen aikana: Pompeius oli konsulina vuonna 501 ja Probus vuonna 502. Hypatiuksen vaimo oli nimeltään Maria ja heillä oli poika nimeltä Pompeius.


title: Hypatius

text: Hypatius osallistui ehkä vuonna 492 tapahtuneen isaurialaisten kapinan kukistamiseen. Tämän jälkeen hänet nimitettiin konsuliksi vuonna 500 Patriciuksen kanssa. Noin vuonna 503 hänet nimitettiin magister militum praesentalikseksi, joka oli valtakunnan korkeimpia sotilasarvoja. Anastasios lähetti vuoden 503 toukokuussa hänet, Patriciuksen ja erään Areobinduksen sotimaan Persiaa vastaan. Hypatius ja Patricius leiriytyivät Siphrioksen luokse 40 000 sotilaan kanssa. He eivät lähteneet Areobinduksen avuksi, vaikka tämä pyysi heiltä apua Nisibisia vastaan marssinutta suurta persialaisten armeijaa vastaan. Hypatius ja Patricius lähtivät leiristään ajamaan takaa muutamaa persialaista, mutta palasivat, kun eräs vanki lupasi auttaa heitä valtaamaan Amidan. Myöhemmin he kohtasivat ja tuhosivat joukon hefthaliiteja, mutta persialainen sotapäällikkö Cavades yllätti pian heidät, ja he joutuivat pakenemaan. Roomalaisten huonoa sotaonnea vuonna 503 selitettiin Hypatiuksen ja Patriciuksen pelkuruudella ja osaamattomuudella. Loppusyksystä Hypatius käskettiin takaisin Konstantinopoliin ja hänen sijaisekseen lähetettiin eräs Celer.


title: Hypatius

text: Hypatius mainitaan lähteissä seuraavan kerran noin vuonna 513, jolloin hänet nimitettiin magister militum Thraciakseksi. Hän johti roomalaisia joukkoja Traakiassa ja Skyytiassa, mutta oli epäsuosittu joukkojen keskuudessa. Hypatius riitaantui erään Vitalianuksen kanssa, kun hän oli loukannut tämän vaimoa. Vitalianus kapinoi vuonna 513 keisari Anastasiosta vastaan. Keisari nimitti luultavasti Hypatiuksen taas magister militum praesentalikseksi ja lähetti hänet kukistamaan Vitalianusta, joka kuitenkin kukisti Hypatiuksen ja otti hänet vangiksi. Vitalianus piti Hypatiusta vankinaan aina vuoteen 514 asti, jolloin Anastasios maksoi suuret lunnaat.


title: Hypatius

text: Vapauduttuaan vankeudesta Hypatius nimitettiin magister militum Orientemiksi vuonna 515. Hän teki pyhiinvaellusmatkan Jerusalemiin vuonna 516, jolloin hänen tiedetään tehneen suuria lahjoituksia kirkoille ja eräille munkeille. Hän palasi Persian rintamalle kesällä 517, mutta ei tiedetä tarkalleen, kuinka kauan hän pysyi tehtävässään. Hypatiuksen eno Anastasios kuoli vuonna 518. Anastasios ei ollut nimennyt itselleen seuraajaa, vaikka hänellä oli siskon- ja veljenpoikia. Keisariksi nousi palatsikaartin komentaja Justinus. Anastasioksen sukulaiset toimivat Justinuksen ja tämän seuraajan Justinianuksen aikana korkeissa tehtävissä. Ilmeisesti Justinus I erotti Hypatiuksen virastaan jossain vaiheessa.


title: Hypatius

text: Hypatianus palasi magister militum Orientemiksi vuonna 520 ja palveli tässä virassa aina vuoteen 525 asti. Tuolloin hänet lähetettiin Rufinuksen kanssa neuvottelemaan persialaisten kanssa rauhansopimuksesta. Väitettiin, että Hypatius yritti juonitella persialaisten kanssa, jotta rauhansopimus epäonnistuisi, koska hän ei pitänyt Justinuksesta. Rufinuksen esittämien syytösten perusteella Hypatius erotettiin virastaan, mutta lopulta häntä vastaan ei kuitenkaan löytynyt todisteita. Hänet nimitettiin magister militum Orientemiksi uudelleen noin vuonna 527. Samana vuonna hän neuvotteli jälleen tuloksetta persialaisten kanssa. Belisarius nimitettiin hänen seuraajakseen vuonna 529.


title: Hypatius

text: Vuoden 532 alussa syttyi Konstantinopolissa niin sanottu Nika-kapina, joka alkoi mielenosoituksena Konstantinopolin Hippodromin sirkuspuolueiden keskuudessa. Aluksi kapinalliset vaativat eräiden virkamiesten erottamista, mutta kun keisari Justinianus I suostui näihin vaatimuksiin, kapinalliset ryhtyivät vaatimaan itse keisarin eroa. Aluksi kapinalliset suunnittelivat tekevänsä Hypatiuksen serkusta Probuksesta uuden keisarin, mutta tämä oli juuri lähtenyt kaupungista. Justinianus huomasi, että tilanne oli karkaamassa hänen käsistään ja määräsi Hypatiuksen, Pompeiuksen ja muiden senaattoreiden poistumaan keisarillisesta palatsista koteihinsa. Hypatius ja Pompeius pyysivät saada jäädä palatsiin, koska he olivat kuulleet kapinallisten aikeista ja pelkäsivät omaa kohtaloaan. Justinianus ei kuitenkaan luottanut edes omaan palatsikaartiinsa ja pelkäsi, että potentiaalisia vallananastajia oleskelisi palatsissa.


title: Hypatius

text: Seuraavana päivänä kapinalliset päättivät tehdä Hypatiuksesta uuden keisarin. Hypatius ei kuitenkaan halunnut keisariksi, ja hänen kerrotaan menneen piiloon, kun kapinalliset tulivat hakemaan häntä. Hypatius raahattiin kodistaan ja vietiin Konstantinuksen Foorumille, jossa hänet kruunattiin erään paikalla olleen henkilön kultaisella kaulaketjulla, koska asianmukaista diadeemia ei ollut saatavilla. Kerrotaan, että hänen vaimonsa yritti turhaan vetää miehensä kapinallisten käsistä. Tämän jälkeen Hypatius kannettiin Hippodromiin, jossa hänet asetettiin keisarillisen aition valtaistuimelle. Kun eräät senaattorit saivat kuulla tapahtuneesta, riensivät he tukemaan uutta keisaria. Senaattorit eivät pitäneet Justinianuksesta ja suorastaan vihasivat keisarinna Theodoraa. Hypatius oli juuri sellainen henkilö, johon senaattorit saattoivat luottaa.


title: Hypatius

text: Hypatiuksen mieliala koheni, kun hän sai kuulla huhun, että Justinianus olisi paennut Konstantinopolista. Todellisuudessa Justinianuksen hermot olivat kyllä melkein pettäneet, mutta Theodora oli saanut hänet jäämään kaupunkiin. Justinianus antoi hänelle uskollisille Belisariukselle ja Mundukselle, jotka sattumalta olivat kaupungissa, käskyn kukistaa kapinan. Justinianukselle uskolliset joukot hyökkäsivät kapinallisten kimppuun, ja kerrotaan, että 30 000 henkilöä menetti henkensä Hippodromissa tuona päivänä. Sotilaat tunkeutuivat keisarilliseen aitioon, vangitsivat Hypatiuksen ja veivät hänet ja Pompeiuksen keisarin eteen. Justinianus olisi halunnut armahtaa Hypatiuksen, mutta keisarinna Theodora vaati hänen teloittamistaan. Hypatius ja Pompeius teloitettiin seuraavana päivänä (19. tammikuuta), minkä jälkeen Hypatiuksen ruumis heitettiin Bosporiin. Ruumiin rantauduttua Justinianus määräsi, että se haudattaisiin Hypatiuksen sukulaisten kanssa Pyhän Mauran kirkkoon. Tiedetään kuitenkin, että Hypatiukselle valmistettiin kenotafi, mikä viittaisi siihen, ettei hänen ruumistaan löydetty.


title: Hypatius

text: Aikalaishistorioitsija Prokopios painottaa Hypatiuksen olleen hyvin vastahakoinen kapinan suhteen. Prokopios oli ehkä itse paikalla keisarillisessa palatsissa kapinan aikana, tai hän kuuli ehkä tapahtumista Belisariukselta. Prokopios kirjoitti kuitenkin teoksensa paljon myöhemmin, jolloin Justinianus oli jo leppynyt ja luovuttanut Hypatiuksen takavarikoidun omaisuuden tämän perillisille.


title: 152/45 C

text: 152/45 C (152 millimetrin 45 kaliiperin merikanuuna mallia Canet) oli suomalainen nimi venäläiselle kaliiperiltaan 152 millimetrinen tykille, jonka suunnittelija oli Gustave Canet (1846-1913). Putken pituus oli 45 kaliiperia. Kanuunoita oli käytössä Suomessa toisen maailmansodan aikaan vajaat sata kappaletta. Tykille käytetään myös sen lavetista riippuen nimeä 152/45 CL laivalavetilla, 152/45 CLo Lokomon valmistamalla lavetilla, 152/45 CR rannikkolavetilla tai 152/45 CMet Pietarin metallitehtaan valmistamalla lavetilla sekä 152/45 CRaut rautatietykki.


title: 152/45 C

text: 152/45 C:n kaliiperi oli 152,4 millimetriä eli tasan kuusi tuumaa. Ominaisuudet riippuvat tykin valmistushetkestä, käyttötarkoituksesta ja lavetista. Putken pituus oli noin 6 860 millimetriä. Toisen maailmansodan aikainen kantama oli noin 20 kilometriä sekä teoreettinen tulinopeus oli 5–8 laukausta minuutissa ja käytännön tulinopeus 4–7 laukausta minuutissa. Täysmiehistö oli 0–1 upseeria, 1 aliupseeri ja 8–14 miestä.


title: 152/45 C

text: 152/45 C suunniteltiin Ranskassa 1890-luvun alussa. Tykin valmistuksen lisenssi ostettiin Venäjälle ja alkoi 1895. Tykit palvelivat Venäjän-Japanin sodassa, jossa niissä osoittautui olevan suunnitteluvikoja, joiden vuoksi putki saattoi katketa laukaistaessa. Putkea vahvistettiin sodan jälkeen. Tykki palveli ensimmäisessä maailmansodassa myös maavoimissa.


title: 152/45 C

text: Suomen itsenäistyttyä 152/45 C -tykkejä oli maassa noin sata. Suomalaiset käänsivät putken ylösalaisin, jolloin hidastus- ja palautuskoneisto tuli yläpuolelle ja korotuskulma suureni, pidentäen kantamaa. Samalla tykin lataustapaa muutettiin niin, ettei sitä tarvinnut palauttaa nollakorotukselle, mikä paransi tulinopeutta. Siitä tuli Suomen raskaan rannikkotykistön pääase. Suomi menetetti tykeistä sotien aikana parisenkymmentä ja sai muutaman sotasaaliina; muutama putki kului loppuun tai tuhoutui putkiräjähdykseen. Noin 60 selvisi sodista, mutta kulunein putkin. Ne uudistettiin 1950-luvulta alkaen 152/50 T -tykeiksi korvaamalla putket Tampellan valmistamilla pidemmillä putkilla. Viimeiset alkuperäisillä putkilla varustetut tykit olivat palveluksessa Hästö-Busössä Tammisaaressa 1990-luvulle asti. Kaksi tykkiä on nykyään museotykkinä.


title: Šin

text: Šin (tai sin) on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 21. kirjain. Se on kreikkalaisen sigman, latinalaisen S:n sekä kyrillisten С:n ja Ш:n edeltäjä. Heprealaisessa numerojärjestelmässä šinillä on lukuarvo 300.


title: Šin

text: Heprean kielessä šin ääntyy joko tavallisena s-äänteenä (kuten samekh) tai suhuäänteenä. Vokalisoidussa tekstissä kirjaimen päällä on piste edellisessä tapauksessa vasemmalla (sin), jälkimmäisessä oikealla (šin). Voikalisoimattomassa tekstissä piste jätetään yleensä pois. Kirjaimen nimi tulee hammasta tarkoittavasta sanasta. (Hammas on yhä hepreaksi )


title: Šin

text: Juutalaisen perinteen mukaan kotien ovenpielessä on pieni kotelo (mezuza), joka sisältää joitakin pergamentille kirjoitettuja Tooran jakeita. Mezuzan päälle on kirjoitettu šin-kirjain, joka on alkukirjain sanasta "Šadai" (Kaikkivaltias).


title: Šin

text: Esimerkkejä:


title: Sin

text: Sin tarkoittaa seuraavia asioita:


title: Daniel Miller

text: Daniel Miller on brittiläinen muusikko sekä Mute Recordsin perustaja ja johtaja. Miller perusti Mute Recordsin vuonna 1980 julkaistakseen omien The Normal ja Silicon Teens yhtyeidensä musiikkia.


title: Daniel Miller

text: Samana vuonna Miller kiinnitti yhtiölleen myös Depeche Moden, jonka nopeasti kasvamaan lähtenyt suosio sai Millerin pian jättämään omat musiikilliset projektinsa taka-alalle ja keskittymään yksinomaan yhtiönsä johtamiseen.


title: Daniel Miller

text: Vuonna 2002 Mute Records siirtyi kansainväliselle EMI konsernille Millerin jatkaessa edelleen yhtiön johdossa.


title: Daniel Miller

text: LP:tSinglet :


title: Tav

text: Tav on heprealaisen, foinikialaisen ja aramealaisen kirjaimiston 22. ja viimeinen kirjain. Se on kreikkalaisen taun sekä latinalaisen T:n edeltäjä.


title: Tav

text: Heprean kielessä tav ääntyy nykyään /t/. Hepreassa on myös toinen t-äänne, tet, ט. Länsimaisten sanojen heprealaisessa translitteroinnissa tai lainasanoissa t-kirjainta vastaa yleensä tet, th:ta tav. Kieliopillisesti tav toimii muun muassa feminiinisukuisten sanojen monikon päätteenä ja futuurin etuliitteenä. Kirjaimen nimi tulee merkkiä tai ristiä tarkoittavasta sanasta. Heprealaisessa numerojärjestelmässä tavilla on lukuarvo 400.


title: Tav

text: Tav on myös yksi niistä kuudesta kirjaimesta, joiden sisään voidaan asettaa heikko dageš-piste ("dageš kal"). Piste muuttaa kirjaimen ääntämisen hankausäänteestä umpiäänteeksi, mutta tavin osalta ääntämys on nykyhepreassa sama riippumatta siitä, onko kirjaimen sisässä piste vai ei. Vanhahtavassa ja murteellisessa hepreassa saattaa kuulla thav-äänteen tästä huolimatta.


title: Tav

text: Esimerkkejä:


title: Viggo Mortensen

text: Viggo Peter Mortensen Jr. (s. 20. lokakuuta 1958 New York) on amerikantanskalainen näyttelijä, taidemaalari, runoilija ja valokuvaaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Aragornina Peter Jacksonin ohjaamassa "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogiassa. Hän oli myös Oscar-ehdokkaana parhaan miespääosan kategoriassa vuonna 2007 roolistaan elokuvassa "Eastern Promises".


title: Viggo Mortensen

text: Viggo Mortensen syntyi New Yorkissa perheensä vanhimmaksi lapseksi. Hänen vanhempansa ovat tanskalainen Viggo Peter Mortensen Sr. ja norjalais-yhdysvaltalainen Grace Mortensen. Hän vietti lapsuutensa Venezuelassa, Argentiinassa ja Tanskassa, kunnes hänen perheensä palasi takaisin New Yorkiin. Mortensen puhuu sujuvasti englantia, espanjaa ja tanskaa ja osaa myös ranskaa sekä italiaa. Lisäksi hän ymmärtää hieman norjaa ja ruotsia.


title: Viggo Mortensen

text: Mortensen oli naimisissa punk-laulaja Exene Cervenkan kanssa, mutta he erosivat vuonna 1998. Hänen ainoa lapsensa on vuonna 1988 syntynyt Henry-niminen poika.


title: Viggo Mortensen

text: Mortensenin maalaukset ovat abstraktia taidetta, ja niitä on esitelty useissa taidemuseoissa ympäri maailmaa. Hänellä on myös oma kustantamo Perceval Press. Mortensen on maininnut pitävänsä paljon kitaristi Bucketheadista. Buckethead ja Mortensen ovat julkaisseet yhdessä yhden levyn nimeltä "Intelligence Failure".


title: Viggo Mortensen

text:
Mosrtensen oli useiden palkintojen ehdokkaana vuonna 2007 roolistaan elokuvassa "Eastern Promises".
Mortensen sai roolistaan elokuvassa "Captain Fantastic" (2016) sekä parhaan draamaelokuvan miespääosan Golden Globe -ehdokkuuden että parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.


title: Viggo Mortensen

text: Mortensenin filmografia ulottuu 1980-luvulta 2010-luvulle.


title: Kartiovahakas

text:
Kartiovahakas ("Hygrocybe conica") kuuluu nykyisen käsityksen mukaan mustuvien vahakkaiden epäselvään lajiryhmään tai on monimuotoinen laji. Kyseessä on selkeästi kulttuurilaji. Siitä ei oikein ole ruokasieneksi, epäillään hieman myrkylliseksikin.
Kartiovahakasta löytyy heinikoista, pihoilta, joskus lahokannoilta ja puistoistakin. Se ei ole mitenkään harvinainen, mutta mahdollisesti kantolajit ovat eri sieniä kuin ruohikkolajit. Ulkoisesti sienen lakin pinta on kellertävänpunainen, lakki on kellomainen, heltoissa ei ole minkäänlaista johteisuutta. Vanhetessaan sieni mustuu nopeasti kokonaan. Sieni on yleensä pienehkö, joskus kuitenkin viitisen senttimetriä korkea ja hieman korkeuttaan kapeampi.


title: Apotemnofilia

text: Apotemnofiili on lääketieteellinen termi henkilöstä, joka kiihottuu seksuaalisesti ajatuksesta amputoida itseltään terve ruumiinosa. Nykyään lääkärit puhuvat useimmiten Body Integrity Identity Disorderista (BIID), joka kuvaa tilaa neurologisena häiriönä parafilian sijaan. BIID:n ei kuitenkaan lähtökohtaisesti liity seksuaaliset motiivit, vaikka ne voivat olla osa sitä.


title: Apotemnofilia

text: Apotemnofiliaa poteva haluaa tyypillisesti yhden tai useamman ruumiinosan poistamista. Tilaa ei tulisi sekoittaa akrotomofiliaan, jossa henkilö tuntee seksuaalista vetovoimaa henkilöihin, joilta jo puuttuu ruumiinosia.


title: Apotemnofilia

text: Ani harva kiurgi suostuu nykyään poistamaan apotemnofiileiltä terveitä raajoja, joten monet päätyvät vahingoittamaan itseään saadakseen kaipaamansa lopputuloksen. Jotkut pyrkivät vahingoittamaan valittua raajaansa niin vakavasti, ettei lääkäreille jää muuta vaihtoehtoa kuin amputoida jäsen. Toiset taas yrittävät suorittaa amputaation itse, esimerkiksi jättämällä jalkansa junan alle.


title: Jimmy Hoffa

text: James Riddle ”Jimmy” Hoffa (14. helmikuuta 1913, Brazil, Indiana, Yhdysvallat – kadonnut 30. heinäkuuta 1975, Bloomfield Hills, Michigan, Yhdysvallat, julistettiin kuolleeksi 1982) oli vaikutusvaltainen yhdysvaltalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka johti vuosikaudet kuljetusalan liittoa. Hänet tunnetaan populaarikulttuurissa varsinkin selittämättömästä katoamisestaan. Koska Hoffalla epäiltiin olleen yhteyksiä järjestäytyneeseen rikollisuuteen, on yleisesti arveltu, että hänet murhattiin ja ruumis kätkettiin tai hävitettiin.


title: Jimmy Hoffa

text: Hoffa syntyi Brazilin kaupungissa Indianassa köyhän hiilikaivosmiehen perheeseen. Hoffan isä kuoli tämän ollessa nuori eikä Hoffa voinut jatkaa koulua. Hän muutti Detroitiin varastotyöntekijäksi. Hän oli luontainen johtajatyyppi, joka reagoi kokemiinsa epäoikeudenmukaisuuksiin voimakkaasti. Vuonna 1933, kahdenkymmenen vanhana, hän oli organisoimassa ensimmäistä lakkoaan.


title: Jimmy Hoffa

text: Hoffa yleni nopeasti kuljetusalan ammattiliitto Teamstersissa, joka hallitsi ensin kuljetuksia Yhdysvaltain keskilännessä, myöhemmin vaikutusvalta laajeni lakkojen ja boikottien avulla koko maahan. Hoffasta tuli Teamstersin päällikkö 1957, kun hänen edeltäjänsä joutui vankilaan. Hoffa uurasti väsymättä ja onnistui saamaan käytännöllisesti katsoen kaikki Pohjois-Amerikan rekkamiehet yhtenäisen sopimuksen alaisuuteen. Tämän jälkeen Hoffa pyrki saamaan myös lentoliikenteen ja muun kuljetuksen työntekijät liittoonsa, mikä huolestutti Yhdysvaltain hallitusta, joka pelkäsi mahdollisten lakkojen talousvaikutuksia.


title: Jimmy Hoffa

text: Hoffan väärinkäytöksistä ja yhteyksistä mafiaan vihjailtiin jatkuvasti ja hän joutui John F. Kennedyn ja Robert Kennedyn järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen taistelun tulilinjalle. Eräiden teoreetikkojen mukaan Hoffa sekaantui John F. Kennedyn salamurhaan, mutta mitään todisteita asiasta ei ole.


title: Jimmy Hoffa

text: Vuonna 1964 Hoffa tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen valamiehistön lahjomisesta, ja vähän myöhemmin hän sai viisi vuotta lisää petoksista, jotka liittyivät muun muassa Teamstersien eläkerahaston väärinkäytöksiin. Hän lähti kärsimään tuomiotaan 1967 käytettyään kaikki vetoomusmahdollisuudet. Richard Nixon kumosi Hoffan tuomion neljän vuoden istumisen jälkeen.


title: Jimmy Hoffa

text: Hoffa pyrki saamaan takaisin vallan liitossaan, mutta katosi vuonna 1975 jäljettömiin ravintolan pysäköintialueella Bloomfield Hillsin kaupungissa Michiganissa. Yleisesti on uskottu mafian surmanneen Hoffan, koska hänen oli kadotessaan määrä tavata Detroitin mafian jäsen Anthony Giacalone kyseisessä ravintolassa. Vuonna 1982 Hoffa julistettiin virallisesti kuolleeksi.


title: Jimmy Hoffa

text: Nykyisin Teamstersia johtaa Jimmy Hoffan poika James P. Hoffa.


title: Jimmy Hoffa

text: Kaupunkitarinan mukaan Hoffan ruumis on muurattu New Jerseyssä sijaitsevan Giants Stadiumin betoniin tai kentän 10 jaardin linjalle, jossa sijaitsi ennen "kumpu". Toukokuussa 2006 FBI aloitti vihjeen perusteella Hoffan ruumiin etsinnät Detroitin lähellä sijaitsevalta hevostilalta. Etsinnät lopetettiin tuloksettomina. Myös television Myytinmurtajat Adam Savage ja Jamie Hyneman etsivät Hoffan ruumista, mutta eivät löytäneet sitä millään nykyaikaisella tekniikalla Giants Stadiumilta. Stadion on sittemmin purettu 2010.


title: Jimmy Hoffa

text: Danny DeVito ohjasi Jimmy Hoffasta vuonna 1992 elämäkertaelokuvan "Hoffa", jonka pääosassa oli Jack Nicholson. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 19. maaliskuuta 1993.


title: Jimmy Hoffa

text: Viimeisin etsintäyritys Jimmy Hoffan ruumiin löytämiseksi tehtiin 17.–18. kesäkuuta 2013 pellolla Michiganissa. FBI päätti kaivaukset tuloksettomina.


title: Mute Records

text: Mute Records on brittiläinen levy-yhtiö, jonka Daniel Miller perusti vuonna 1978, lähinnä oman musiikkinsa julkaisemista varten.


title: Mute Records

text: Mute Records tuli tunnetuksi 1980-luvun alun post-punk-artistien kotina. Tunnetuimpia alkuaikojen marginaalisemman linjan edustajia olivat Fad Gadget, Einstürzende Neubauten, Throbbing Gristle ja Cabaret Voltaire.


title: Mute Records

text: Täysin marginaalisen musiikin julkaisija Mute Records ei kuitenkaan ole koskaan ollut, sillä yksi yhtiön ensimmäisistä kiinnityksistä oli valtavirran suosikiksi heti ensimmäisellä albumillaan vuonna 1981 noussut Depeche Mode. Muita tunnettuja Mute Recordsin kiinnityksiä ovat muun muassa Yazoo, Erasure, Sonic Youth, Nick Cave and the Bad Seeds, Goldfrapp, Moby sekä suomalainen Pan Sonic.


title: Mute Records

text: Vuonna 2002 Mute Records siirtyi EMI:n omistukseen, mutta Daniel Miller jatkaa edelleen yhtiön johdossa.


title: Qibla

text: Qibla () on suunta, johon päin islaminuskoisen tulee suorittaa rukouksensa. Se tarkoittaa myös moskeijan (tai muun uskonnollisen rakennuksen) seinää, joka on kohtisuorassa tätä suuntaa vasten ja siten osoittaa oikean rukoilusuunnan.


title: Qibla

text: Myös muslimivainajat haudataan kasvot qiblan suuntaan. Teurastetun eläimen pää asetellaan myös qiblan suuntaisesti.


title: Qibla

text: Qibla osoittaa lyhimmän tien Kaaban luo. Kaaban sijainnista () on geometrisesti laskettavissa sen suunta missä tahansa maapallolla. Erikoistapauksia on kaksi: Kaaban sisällä rukoillaan sen ulkoseiniä kohti, ja täsmälleen vastakkaisella puolella maapalloa mikä tahansa suunta on qibla. Ennen vanhaan muslimit määrittivät qiblan astrolabin avulla, nykyään satelliittipaikannuslaitteita käyttäen.


title: Qibla

text: Islamilaisen tradition mukaan profeetta Muhammadin toiminnan alkuaikoina qibla oli kohti Jerusalemia, jota siksi kutsutaan "ensimmäiseksi kahdesta qiblasta". Vuonna 624, jolloin Muhammad oli paossa Medinassa, sen suunta muutettiin kohti Mekassa sijaitsevaa Kaabaa, johon se osoittaa nykyäänkin. Eräät maalliset historioitsijat ovat arvelleet muutoksen taustalla olevan Muhammadin välirikon Medinan juutalaisten kanssa.