title: Yhdenpäivänromaani

text: Yhdenpäivänromaani on nimensä mukaisesti romaani, jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen päivään. Tunnettuja yhdenpäivänromaaneja ovat muun muassa Joel Lehtosen "Putkinotko", Antti Tuurin "Pohjanmaa", Volter Kilven "Alastalon salissa", Mikko Rimmisen "Pussikaljaromaani" ja James Joycen "Odysseus" sekä Leena Landerin "Tummien perhosten koti".


title: Kidukset

text: Kidukset () ovat vedessä elävien eläinten hengityselimet. Ne ovat tavallisesti runsasverisuonisia ihon tai limakalvon poimuja, joiden ohuiden seinämien kautta tapahtuu kaasunvaihto veren ja ympäröivän veden välillä.


title: Kidukset

text: Alkeellisimmat kidukset ovat rihmamaisia, mutta koska mahdollisimman laaja hengityspinta on edullisin, ovat useimmat kidukset kehittyneet lehti-, sulka-, kampa- tai tupsumaisiksi. Toisinaan ne sijaitsevat peitteettöminä ruumiin pinnalla (monilla nivelmadoilla, äyriäisillä ja sammakontoukilla), toisinaan taas vaipan (monet nilviäiset) tai kiduskansien (kalat) peitossa. Eräillä hyönteistoukilla (suden- ja päivänkorennot) on ns. "ilmaputkikidukset", jotka ovat lehtimäiset tai tupsumaiset, runsaasti hienoja ilmaputkia sisältävät iholisäkkeet.


title: Kidukset

text: Hengityksen lisäksi kidukset toimivat osmoottisen paineen säätelyssä erittämällä suoloja. Ne osallistuvat myös elimistön pH:n säätelyyn ja typpipitoisten kuona-aineiden eritykseen. Kiduksissa on kemoreseptoreita, jotka mittaavat veren hiilidioksidi- ja happipitoisuutta sekä mekanoreseptoreita, jotka mittaavat kiduksiin kohdistuvaa mekaanista ärsytystä. Näiden reseptorien avulla säädellään hengitystä.


title: Pontianak

text: Pontianak on kaupunki Indonesiassa. Se on Borneon saarella sijaitsevan Länsi-Kalimantanin provinssin pääkaupunki. Pontianak sijaitsee juuri päiväntasaajalla. Kaupungin asukasluku on noin 555 000.


title: Verkkosovitin

text: Verkkosovitin eli verkkokortti on laite, jonka avulla tietokone liittyy tietokoneverkkoon. Verkkosovitin kytketään tietokoneeseen tavanomaisesti väyläliitännän avulla. Verkkokortti on verkkosovittimen käsittävä laajennuskortti, joka liitetään tietokoneen väyläliitäntään asettamalla se korttipaikkaan.


title: Verkkosovitin

text: Verkkosovitin mahdollistaa kommunikoinnin muiden lähiverkkoon liitettyjen tietokoneiden ja laitteiden kanssa, sekä kommunikoinnin verkkoon yhteydessä oleviin toisiin verkkoihin, esimerkiksi Internetiin.


title: Verkkosovitin

text: Tavanomaisimpia lähiverkkoliitännän käyttöaiheita ovat muilla verkon tietokoneilla tai levypalvelimilla sijaitsevien tiedostojen käyttö, tulostaminen yhteiselle tulostimelle sekä Internetiin pääsy. Yrityksissä verkkoja käytetään myös esimerkiksi intranetin ja tietokantapalvelinten käyttöön sekä keskitettyyn käyttäjätilien, käyttöoikeuksien ja pääsyn hallintaan.


title: Verkkosovitin

text: Verkkosovittimen avulla käyttöjärjestelmä voidaan käynnistää palvelimen kiintolevyltä, jolloin tietokoneessa ei tarvita välttämättä lainkaan kiintolevyä tai muuta tallennuslaitetta, johon käyttöjärjestelmä asennetaan. Verkkokäynnistyksen avulla käyttöjärjestelmä voidaan myös asentaa jopa sadoille tietokoneille yhtäaikaisesti yhdeltä palvelimelta käsin ilman asennuslevyjen käyttöä.


title: Verkkosovitin

text: Wake-on-LAN-herätystoiminnon avulla sammutettuna oleva tietokone voidaan käynnistää lähiverkon kautta annetulla käskyllä, mikäli tietokone ja verkkosovitin tukevat sitä. Ominaisuutta voidaan hyödyntää esimerkiksi yöaikaan tapahtuvan automatisoidun varmuuskopioinnin tai ohjelmistopäivitysten asennuksen suorittamiseksi palvelimen ohjaamana.


title: Verkkosovitin

text: Varhaiset verkkosovittimet olivat yleensä lisälaitteita, mutta tekniikan yhtenäistymisen ja integraation myötä niistä on tullut osa tietokoneen perusvarustusta. Nykyaikaisissa tietokoneissa verkkosovitin sijaitsee kiinteänä osana tietokoneen emolevyllä. Kaapeloitua verkkoa käyttävä perustason verkkosovitin kykenee yhtäaikaisesti lähettämään ja vastaanottamaan tietoa jopa 1 Gbit/s siirtonopeudella.


title: Verkkosovitin

text: Osa verkkotekniikoista sallii myös kahden laitteen liittämisen suoraan toisiinsa verkkoliitännän kautta. Yleisintä kaapeloitua verkkotekniikkaa edustava parikaapeloitu ethernet mahdollistaa tämän ristiinkytketyn laitekaapelin avulla.


title: Verkkosovitin

text: Jokaisella verkkosovittimella on valmistajan määrittelemä MAC-osoite, jonka avulla verkkosovittimet yksilöidään verkossa. Tämä osoite on jokaisessa verkkosovittimessa yksilöllinen, koska kaksi samaa osoitetta samassa verkossa aiheuttaisi ristiriitatilanteen. Osoite voidaan joissakin verkko-ohjelmistoissa muuttaa niin haluttaessa. Osoite on merkitty yleensä verkkosovittimeen tai sen sisältävään laitteeseen. Osoite on selvitettävissä myös diagnostiikkaohjelmalla tai käyttöjärjestelmän komennoilla (esimerkiksi NET CONFIG, ipconfig, ifconfig).


title: Verkkosovitin

text: Verkkosovitin käyttää tavallisesti omaa suoritinta ja muistiin tallennettuja rutiineja, joiden avulla se hoitaa lähiverkon ja tietokoneen väylän liikennöinnin. Verkkokortin tärkein osa on transceiver (transmitter-receiver, lähetin-vastaanotin), joka hoitaa verkkoliikenteen.


title: Semarang

text: Semarang on kaupunki Jaavan saaren pohjoisrannikolla, Indonesiassa. Se on Jawa Tengahin (Keski-Jaava) provinssin pääkaupunki. Kaupungin pinta-ala on 373,67 neliökilometriä ja vuonna 2010 laskettu asukasluku noin 1 556 000. Puhutuimmat kielet ovat indonesia ja jaava. Kaupungissa asuu myös paljon etnisiä kiinalaisia.


title: Semarang

text: Kaupungissa on suuri satama ja hyvät liikenneyhteydet.


title: Sumba

text: Sumba on saari Indonesiassa. Se kuuluu Nusa Tenggara Timurin provinssiin. Saaren asukasluku on noin 425 000. Ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat sinne vuonna 1522. Noin 65–70 % sumbalaisista harjoittavat perinteistä marapu-uskontoa. Loput ovat pääasiassa protestanttikristittyjä tai muslimeja. Saaren suurimmat kaupungit ovat itäosissa sijaitseva Waingapu ja länsiosissa sijaitseva Waikabubak. Saaren tärkein lentokenttä sijaitsee Waingapussa.


title: Sumba

text: Etnisesti sumbalaiset ovat sekoitus malajilaisia ja melanesialaisia kansoja. Sumballa puhutaan monia pieniä austronesialaisia kieliä, jotka ovat läheistä sukua toisilleen. Näitä ovat muun muassa kambera, kodi, wanukaka ja wejema. Sumballa on elävä megaliittikulttuuri, jollaiset ovat muualta maailmasta hävinneet jo lähes täysin.


title: Sumba

text: Sumba on indonesian muihin saariin verrattuna huomattavan kuiva ja siellä on selkeästi erillinen sadekausi ja kuiva kausi. Saaren itäosat ovat kuivaa ruohikkomaata, kun taas länsiosat ovat metsäisempiä. Useimmista muista Pienistä Sundasaarista poiketen Sumballa ei ole tulivuoria. Saaren keskiosat ovat kuitenkin vuoristoa, jonka korkein huippu on 1225 m korkea Wanggameti.


title: Charles M. Schulz

text: Charles Monroe Schulz (lempinimi "Sparky"; 26. marraskuuta 1922 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat – 12. helmikuuta 2000 Santa Rosa, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä, joka tunnetaan parhaiten sanomalehtistrippeinä ilmestyneen "Tenavat" ("Peanuts") -sarjakuvan luojana. Schulz piirsi "Tenavia" vuosina 1950–1999. Hän teki kaikki 17 897 strippiä yksin ilman avustajia ja jatkoi sarjan piirtämistä melkein kuolemaansa asti. "Tenavat" oli pitkään maailman luetuin sanomalehtisarjakuva ja Schulz aikansa menestynein sarjakuvantekijä. "Tenavien" lisäksi Schulz piirsi 1940- ja 1950-luvuilla eräitä muita, lyhytaikaisia sarjoja.


title: Charles M. Schulz

text: Charles M. Schulz syntyi Minneapolisissa Yhdysvaltain Minnesotassa 26. marraskuuta 1922. Hänen isänsä Carl Schulz (1897–1966) oli Saksassa syntynyt, mutta Yhdysvalloissa lapsesta saakka asunut siirtolaisperheen poika, joka toimi parturina ja piti vuodesta 1918 alkaen omaa parturiliikettä lähes koko elämänsä ajan. Charles Schulzin äiti Dena Halverson (1893–1943) kuului norjalaiseen sukuun. Halversonit olivat asuneet Yhdysvalloissa yhden sukupolven Schulzeja kauemmin ja viljelivät maata Keskilännessä. Isä Carl Schulz pyrki ensimmäisen maailmansodan jälkeen monien muiden amerikansaksalaisten tavoin häivyttämään kokonaan saksalaisen taustansa, vaikka hankkikin itselleen Yhdysvaltain kansalaisuuden vasta vuonna 1935. Koska Charles Schulz vietti lapsena paljon aikaa äitinsä suvun piirissä, hän mielsi itsensä sukujuuriltaan norjalaiseksi eikä saksalaiseksi. Schulz oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hän kertoi myöhemmin ihailleensa omaa isäänsä ja tämän korkeaa työmoraalia.


title: Charles M. Schulz

text:
Schulz sai tiettävästi lempinimen ”Sparky” suositussa "Kalle Kehveli" ("Barney Google") -sarjakuvassa esiintyneen Spark Plug (”Sytytystulppa”) -nimisen hevosen mukaan. Perheessä kulkeneen tarinan mukaan lempinimen olisi antanut eräs hänen enoistaan vain pari päivää hänen syntymänsä jälkeen. Schulz tunnettiin koko loppuikänsä ystävien ja perheen kesken Sparkyna. Sillä nimellä hän myös signeerasi ensimmäisen sarjakuvansa "Li’l Folks".
Eräitä lyhyitä välivaiheita lukuun ottamatta Schulzin isän parturiliike toimi miltei puoli vuosisataa Saint Paulin keskustassa Selby Avenuen ja Snelling Avenuen kulmassa. Schulzin perhe asui eri paikoissa Minneapolisin ja Saint Paulin muodostaman kaksoiskaupungin alueella. Vuosina 1929–1931 perhe asui Needlesin pikkukaupungissa itäisessä Kaliforniassa, jossa Carl Schulz piti parturinliikettä lankonsa kanssa. Charles Schulz ei viihtynyt Needlesissä, mutta vuosia myöhemmin hän käytti paikannimeä sarjakuvassaan sijoittaessaan Ressun veljen Rempun ("Spike") asumaan sinne. 1930-luvun laman aikana Schulzin perheen toimeentulo oli turvattu, sillä Carl Schulzin parturinliike pysyi kannattavana ja hän sai omistajana pääosan tuotoista.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz oli lahjakas oppilas, ja peruskoulussa hänet siirrettiin kahdesti ylemmälle luokalle. Tämän vuoksi hän oli junior high schooliin mennessään luokkansa nuorin ja pienin poika. Tämä sai hänet kärsimään kouluaikoinaan yksinäisyydestä, epävarmuudesta ja heikosta itsetunnosta – samoista tunteista, joita hän myöhemmin käytti sarjakuvassaan ja varsinkin sen päähenkilössä Jaska Jokusessa. Hän sai muutenkin nuoruuden kokemuksistaan sarjaansa monia ideoita. Hän kertoi esimerkiksi olleensa lapsena baseball-joukkueessa, joka hävisi kerran ottelun pistein 40–0.


title: Charles M. Schulz

text: Käytyään high schoolin loppuun vuonna 1940 Schulz jäi asumaan vanhempiensa luo. Hän työskenteli kauppa-apulaisena ja muissa sekalaisissa töissä Saint Paulissa, kunnes hänet 20 vuotta täytettyään kutsuttiin armeijaan. Yhdysvallat oli tuolloin jo liittynyt toiseen maailmansotaan. Schulz oli ensimmäiset kuukaudet koulutuksessa läheisessä Fort Snellingissä, mistä hänet siirrettiin maaliskuussa 1943 Camp Campbelliin Kentuckyn ja Tennesseen rajalle. Schulzin äiti kuoli 50-vuotiaana kohdunkaulansyöpään pari päivää ennen poikansa lähtöä Saint Paulista.


title: Charles M. Schulz

text: Campbellin koulutusleirillä Schulz yleni ylikersantiksi, ja hänestä tehtiin uusien alokkaiden kouluttaja, joten häntä ei lähetetty taistelukentälle Eurooppaan muun ikäluokkansa mukana vuoden 1944 alussa, vaan vasta vuotta myöhemmin. Konekivääriryhmän johtajaksi kommennettuna hän saapui Ranskaan keväällä 1945 Yhdysvaltain 20. panssaridivisioonan mukana. Hänen yksikkönsä siirrettiin etulinjaan vasta sodan viimeisten viikkojen aikana amerikkalaisten edetessä Baijeriin, jossa ei enää juurikaan ollut saksalaisten vastarintaa. Schulz ei joutunut sodan aikana yhteenkään varsinaiseen taisteluun lukuun ottamatta erästä lyhyttä ammuskelua kahden saksalaisen sotilaan kanssa, jotka antautuivat melkein heti. Hän sai kuitenkin sodan päätyttyä Combat Infantryman Badge -kunniamerkin, josta hän oli loppuelämänsä ajan hyvin ylpeä. Hän kertoi itseluottamuksensa vahvistuneen ensimmäisen kerran armeija-aikana. Schulz palasi kotiin marraskuussa 1945, mutta virallisesti hänet kotiutettiin tammikuussa 1946.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz oli lapsesta alkaen innokas sarjakuvien lukija, ja hän kiinnostui piirtämisestä jo kouluaikanaan. Hänen lapsuutensa lempisarjakuvia olivat muun muassa "Mikki Hiiri", "Kippari-Kalle", "Timi Topakka" ("Tim Tyler’s Luck"), Percy Crosbyn "Skippy", seikkailusarja "Buck Rogers" sekä Roy Cranen ja J. R. Williamsin sarjakuvat. Myöhempiä suosikkeja olivat Al Cappin "Li’l Abner", Milton Caniffin sarjakuvat sekä George Herrimanin "Krazy Kat", jonka Schulz tosin sanoi löytäneensä vasta sodan jälkeen. Schulz ryhtyi opettelemaan piirtämistä 11-vuotissyntymäpäivälahjakseen saamastaan sarjakuvapiirtäjä Clare Briggsin tekemästä oppikirjasta "How to Draw Cartoons". Armeija-aikanaan Schulz ihaili Bill Mauldinin sotilasaiheisia pilapiirroksia. Hän viittasi myöhemmin Mauldiniin kymmeniä kertoja "Tenavissa".


title: Charles M. Schulz

text: Ensimmäisen julkaistun piirroksensa Schulz teki jo 14-vuotiaana. Se oli lukijoiden lähettämiä tarinoita ja kuvia sisältäneessä syndikoidussa "Ripleyn usko tai älä!" ("Ripley’s Believe It or Not!") -sarjassa 22. helmikuuta 1937 julkaistu piirros Schulzin perheen koirasta Spikesta, joka kuvatekstin mukaan ”syö neuloja, nastoja, ruuveja ja partateriä”. Schulzin ainoa varsinainen koulutus sarjakuvien piirtämiseen oli hänen vuosina 1940–1941 käymänsä kirjekurssi, ja lisäksi hän suoritti myöhemmin pari lyhyttä iltaluentokurssia. Piirtäjänuransa alkuvaiheessa Schulz kohtasi vastoinkäymisiä. Koulun päättäjäisvuonna hänet kutsuttiin osallistumaan koulunsa Saint Paulin Central High Schoolin vuosikirjan kuvitukseen, mutta yhtäkään hänen piirroksistaan ei julkaistu. Koulun jälkeen hän lähetti vuosien ajan säännöllisesti huonolla menestyksellä pilapiirroksiaan eri lehdille julkaistaviksi ja tarjosi useita kertoja sarjakuvaideoitaan sarjakuvasyndikaateille, jotka eivät kelpuuttaneet niitä.


title: Charles M. Schulz

text: Sodan jälkeen Schulz onnistui ensi kerran työllistämään itsensä piirtäjänä. Vuosina 1946–1947 hän toimi Saint Paulissa ilmestyneen "Topix"-nimisen vahvasti uskonnollisen katolisen sarjakuvalehden puhekuplien tekstittäjänä ja piirsi eräitä ruutuja saman kustantamon julkaisemaan kommunisminvastaiseen "Is This Tomorrow?" -sarjakuvaan. Katolisuutta vierastanut Schulz suostui työhön sillä ehdolla, että saisi piirtää kerran kuussa ilmestyneeseen "Topixiin" omaa sarjakuvaa. "Just Keep Laughing" -niminen yhden ruudun vitsejä sisältänyt vitsisarja ilmestyikin kaksi kertaa keväällä 1947, helmikuussa ja huhtikuussa, ja se oli Schulzin ensimmäinen varsinainen julkaistu sarjakuva. Kesällä 1946 Schulz pääsi ohjaajaksi Minneapolisissa toimivaan Art Instructioniin, joka tarjosi maksullisia piirustuskirjekursseja. Schulz itse oli käynyt saman laitoksen kirjekurssin viisi vuotta aiemmin. Hänen työnään oli arvostella valmiin asteikon pohjalta kurssilaisten lähettämiä mallipiirroksia ja laatia niihin standardivastauksia. Koulu tunnettiin kautta maan lehdissä julkaisemistaan "Draw me!" (”Piirrä minut!”) -mainoskilpailuista, joilla ihmisiä houkuteltiin suurin lupauksin maksullisille kirjekursseille. Art Instructionissa Schulzin eräänlaisena mentorina toimi alkuvaiheessa sarjakuvapiirtäjä Frank Wing, vaikka heillä olikin erilaiset näkemykset oikeasta tyylistä. Koulun muut ohjaajat muodostivat vuosien ajan Schulzin ystäväpiirin, ja Schulz nimesi sittemmin useat "Tenavien" hahmoista heidän mukaansa.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzin ensimmäinen pitkäikäisempi sarjakuva oli lapsihahmoista kertonut vitsisarja "Li’l Folks", jonka jokainen numero sisälsi useita irrallisia yhden ruudun vitsejä. Sarja toimi monessa suhteessa "Tenavien" edeltäjänä, vaikka ilmestyikin eri muodossa. Ensimmäiset stripit ilmestyivät kesäkuussa 1947 "Minneapolis Star Tribunessa" nimellä "Sparky’s Li’l Folks". Koska lehden julkaisija ei halunnut antaa sarjalle vakituista paikkaa, Schulz tarjosi sitä kilpailevalle "St. Paul Pioneer Pressille", jossa sarja ilmestyi viikoittain 22. kesäkuuta 1947 alkaen naistenosaston täytteenä. Keväällä 1948 hän sai ensimmäisen kerran myös yhden pilakuvansa julkaistua "The Saturday Evening Postissa". Sekin oli hassunnäköistä suuripäistä lasta esittänyt piirros. Seuraavan kahden vuoden aikana hän sai myytyä "Postille" kaikkiaan 17 yksittäistä piirrosta, joista viimeinen ilmestyi heinäkuussa 1950. Heinäkuussa 1948 Scripps-yhtymään kuulunut Newspaper Enterprise Association -syndikaatti tarjoutui ottamaan "Li’l Folksin" levitykseensä, ja Schulz ehti jo allekirjoittaa sopimuksen. Syndikaatti kuitenkin perääntyi sopimuksesta ja maksoi hänelle sadan dollarin hyvityksen. Harmikseen Schulz ei saanut "Li’l Folksista" sen kolmen ilmestymisvuoden aikana minkäänlaista palautetta lukijoilta. Kun "St. Paul Pioneer Pressin" toimitus lisäksi kavensi sarjalle varatun tilan kolmen palstan leveydestä kahteen, Schulz päätti lopettaa sen tekemisen syksyllä 1949. Viimeiset "Li’l Folks" -stripit ilmestyivät tammikuussa 1950. Seuraavaksi Schulz tarjoutui piirtäjäksi kirkkonsa Church of Godin lehteen, Andersonissa Indianassa ilmestyneeseen "Gospel Trumpetiin", mutta ei saanut töitä.


title: Charles M. Schulz

text: Vuoden 1950 alussa Schulz tarjosi newyorkilaiselle United Feature Syndicatelle uutta sarjaa, joka muodostuisi kahdesta allekkaisesta stripistä. Syndikaatti kiinnostui, mutta lopulta sovittiin, että Schulz ryhtyisi piirtämään yhtä neliruutuista strippiä, joka jatkaisi "Li’l Folksin" lapsiaihetta. Koska sanomalehdet eivät etukäteen tuntuneet kiinnostuvan uudesta sarjasta, syndikaatti päätti myös, että uusi sarja ilmestyisi tavallista pienikokoisempana (kolmen palstan levyisenä neljän sijasta) ja että sitä markkinoitaisiin lehdille ”tilansäästöstrippinä”. Schulz sopeutui tähän pelkistämällä piirrostyylinsä mahdollisimman niukaksi, sillä hän arveli ruutuihin jäävän tyhjän tilan kiinnittävän lukijoiden huomion täyteen ahdetuilla sarjakuvasivuilla. Schulz arveli myöhemmin, että tämä alkujaan tilanpuutteen sanelema ratkaisu oli keskeistä hänen tunnusomaisen piirrostyylinsä kehittymiselle.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz allekirjoitti kesäkuussa 1950 United Featuresin kanssa viisivuotisen sopimuksen, jonka mukaan hän saisi toisesta kuukaudesta alkaen palkkaa 500 dollaria kuussa. Tarkoituksena oli alun perin käyttää nimeä "Li’l Folk", mutta ajatuksesta jouduttiin luopumaan, koska se muistutti liikaa erään toisen, tavaramerkkisuojatun sarjakuvan nimeä. Syndikaatin johto valitsi sen sijaan sarjan nimeksi "Peanuts", mihin Schulz vastentahtoisesti myöntyi, vaikka hän pitikin nimeä huonona ja sarjan arvokkuutta alentavana. "Tenavat" alkoi ilmestyä 2. lokakuuta 1950, aluksi seitsemässä sanomalehdessä eri puolilla Yhdysvaltoja. Sarja ei noussut välittömästi menestykseen, mutta sen suosio kasvoi tasaisesti. Schulz haki arvostetun National Cartoonists Societyn jäsenyyttä ensimmäisen kerran jo 1950, mutta silloin hänen hakemuksensa hylättiin, koska hänelle ei löytynyt vaadittuja kahta suosittelijaa. Ainoa tukija oli ollut kilpaileva nuori sarjakuvapiirtäjä Mort Walker. Seuraavana vuonna Schulzin jäsenyys hyväksyttiin.


title: Charles M. Schulz

text: Mentyään naimisiin Schulz muutti toukokuussa 1951 perheineen Saint Paulista Colorado Springsiin Coloradoon. Schulz ei kuitenkaan viihtynyt, ja he muuttivat takaisin Minneapolisiin maaliskuussa 1952. "Tenavien" kasvava menestys teki Schulzista pian taloudellisesti riippumattoman. Jo vuonna 1956 hän ansaitsi kuukaudessa 4 000 dollaria, mikä vastasi tuolloin amerikkalaisen keskivertoperheen vuosituloja, ja hän saattoi muuttaa perheineen asumaan hienoon taloon arvostetulle Tangletownin asuinalueelle eteläiseen Minneapolisiin. Palattuaan Colorado Springsistä Schulz jatkoi myös työskentelyä Art Instructionissa, jossa hänet kuitenkin vapautettiin aiemmista työtehtävistään, nimitettiin yhtiön neuvottelukuntaan ja hänelle tarjottiin oma työhuone sarjakuvansa piirtämistä varten. Tämä järjestely jatkui aina vuoteen 1958, jolloin Schulz jätti lopullisesti kotiseutunsa ja muutti loppuiäkseen asumaan Kaliforniaan. Schulzin perhe asettui Kaliforniassa Sebastopolin pikkukaupunkiin Sonoman piirikunnassa.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz ryhtyi vuonna 1957 piirtämään "It’s Only a Game" -nimistä yhden ruudun vitseistä muodostunutta urheilu- ja peliaiheista sarjaa, joka ilmestyi neljänä päivänä viikossa. Koska Schulzilta ei kuitenkaan riittänyt kunnolla aikaa toisen sarjan piirtämiseen, hän pyysi apulaisekseen Jim Sassevillen, joka oli hänen työtoverinsa Art Instructionissa. Sasseville tussasi ja tekstitti Schulzin luonnostelemat stripit, mutta ne julkaistiin vain Schulzin nimissä. Sasseville piirsi samaan aikaan myös Schulzin ”haamupiirtäjänä” strippimuotoa pidempiä "Tenavat"-tarinoita Dell Comicsin julkaisemiin sarjakuvalehtiin. "It’s Only a Game" ei koskaan menestynyt ja ilmestyi parhaimmillaan vain noin 30 lehdessä, joten vuoden 1958 lopussa Schulz päätti lakkauttaa sarjan kysymättä Sassevillen mielipidettä. Viimeiset kaikkiaan 63 stripistä ilmestyivät tammikuussa 1959. Schulzin päätös johti hänen ja Sassevillen välien täydelliseen katkeamiseen, minkä seurauksena Sasseville lopetti myös "Tenavien" haamupiirtämisen Dellin sarjakuvalehtiin. Tässä tehtävässä häntä seurasi seuraavina vuosina kaksi muuta Schulzin vanhaa työtoveria, Dale Hale ja Tony Pocrnich, kunnes erillisiä tarinoita sisältäneiden "Tenavat"-lehtien julkaiseminen lopetettiin vuonna 1964.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz piirsi vuosina 1958–1964 kirkkonsa Church of Godin nuorisolehdessä "Youthissa" joka toinen viikko ilmestynyttä yksiruutuista strippiä, jonka hahmot olivat teini-ikäisiä. Näistä stripeistä julkaistiin neljä kokoelmaa. Schulz myös kuvitti viihdyttäjä Art Linkletterin julkaisemat lasten hauskoja sanomisia sisältäneet kirjat "Kids Say the Darndest Things!" (1957) ja "Kids Still Say the Darndest Things!" (1962), lasten presidentti Lyndon B. Johnsonille lähettämiä kirjeitä sisältäneen teoksen "Dear President Johnson" (1964) sekä Kenneth F. Hallin kirjan "Two-by-Fours" (1965).


title: Charles M. Schulz

text:
Schulz sai "Tenavien" ansiosta National Cartoonists Societyn arvostetun Reuben-palkinnon vuonna 1956 ja uudelleen vuonna 1965. Hän oli ensimmäinen, joka sai sen kahdesti. Yalen yliopisto julisti hänet vuonna 1958 vuoden humoristiksi. Vuonna 1965 Schulzille tarjottiin myös harvinaista kunniaa esiintyä "Time"-lehden kansikuvassa, mutta hän piirsi sen sijaan kanteen kuvan sarjakuvansa hahmoista. Schulzin käsikirjoittama ja Bill Meléndezin ohjaama ensimmäinen "Tenavat"-animaatio, niin ikään vuonna 1965 valmistunut "Jaska Jokusen joulu" ("A Charlie Brown Christmas") puolestaan sai Peabody-palkinnon ja parhaan lastenohjelman Primetime Emmy -palkinnon. Schulz oli parhaan lastenohjelman palkinnosta hieman harmissaan, sillä hänen mielestään "Tenavat" oli suunnattu aikuisille eikä lapsille. "Tenavat"-animaatioita alettiin sen jälkeen tuottaa televisioon säännölliseen tahtiin ja Schulz vastasi pääosin itse niiden käsikirjoittamisesta. Viisi tv-animaatioista palkittiin Emmyllä. Schulz sai henkilökohtaisen Emmy-palkinnon vuonna 1974 "Jaska Jokusen kiitospäivän" ("A Charlie Brown Thanksgiving") käsikirjoittamisesta ja oli kuusi muuta kertaa ehdolla.
Vuonna 1967 Kalifornian osavaltion edustajainhuone julisti kuvernööri Ronald Reaganin aloitteesta toukokuun 24. päivän Charles M. Schulzin päiväksi. Vuonna 1969 Apollo 10 -kuulennolla komentomoduuli nimettiin Charlie Browniksi ja kuumoduuli Snoopyksi Schulzin hahmojen mukaan, minkä ohella NASA käytti Ressua astronauttien turvallisuusohjelman virallisena maskottina.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzille myönnettiin myös National Cartoonist Societyn Elzie Segar -elämäntyöpalkinto vuonna 1980, ranskalaisen Ordre des Arts et des Lettres -ritarikunnan komentajamerkki vuonna 1990 ja Italian tasavallan ansioritarikunnan komentajamerkki vuonna 1992.


title: Charles M. Schulz

text: Vuonna 1996 Schulz sai oman tähden Hollywood Walk of Famelle. Se sijaitsee vain askeleen päässä Walt Disneyn tähdestä. Vuonna 2015 Ressulle paljastettiin oma tähti Schulzin tähden viereen.


title: Charles M. Schulz

text: "Tenavien" suosio johti lukuisten oheistuotteiden lanseeraamiseen. Varsinkin hahmojen käyttö mainoksissa muodostui Schulzille ja United Features -syndikaatille 1960-luvun alusta lähtien todelliseksi rahasammoksi. Pelkästään vuosina 1960–1965 Schulz ansaitsi "Tenavat"-lisenssin myymisellä yli miljoona dollaria. Pari vuotta myöhemmin hän ansaitsi jo miljoonan vuodessa, ja tahti vain kiihtyi sen jälkeen. Kollegojen ja lukijoiden syytökset ahneudesta ja sarjan viattomuuden turmelemisesta liiallisella kaupallistamisella vainosivat Schulzia koko hänen loppuelämänsä ajan. Schulz vastasi syytöksiin vakuuttamalla, että häntä motivoi rahan sijaan ensisijaisesti halu piirtää sarjakuvia, mikä oli ollut hänen unelma-ammattinsa jo lapsuudessa. Hän pyrki haastatteluissa vähättelemään rikastumistaan. 1980-luvulla Schulz kohosi Yhdysvaltain suurituloisimpien viihdealan henkilöiden joukkoon, ja parhaimmillaan vuonna 1989 hänen vuositulonsa olivat 62 miljoonaa dollaria. Sen jälkeen Schulz tienasi 30–40 miljoonaa dollaria joka vuosi aina kuolemaansa asti.


title: Charles M. Schulz

text:
Schulz pyrki vuosien ajan vastaamaan kaikkiin saamiinsa lukijakirjeisiin, mutta 1960-luvun lopulla niiden määrä kasvoi niin suureksi, että hänen oli pakkoa luopua tästä tavasta. Schulzin kotitalo ja sen yhteyteen rakennettu työhuone tuhoutuivat vuonna 1966 tulipalossa. Samana vuonna hänen isänsä kuoli ollessaan vierailemassa poikansa luona Kaliforniassa.
Schulz rakennutti vuonna 1969 Kalifornian Santa Rosaan oman jäähallin, Redwood Empire Ice Arenan, joka herättää huomiota tirolilaistyylisellä arkkitehtuurillaan. Rakennushanketta johti hänen silloinen vaimonsa Joyce Schulz. Jäähallin kahvila Warm Puppy toimi siitä alkaen Schulzin ”kantapaikkana”. Redwood Empire Ice Arenalla järjestettiin Schulzin sponsoroimia urheilutapahtumia ja taitoluisteluesityksiä. Vuonna 1972 Schulzin perhe muutti Sebastopolista maatilalle Healdsburgiin, mutta ensimmäisen avioliittonsa hajottua vielä samana kesänä Schulz muutti edelleen Santa Rosaan, johon hän oli rakennuttanut itselleen uuden työhuoneen jäähallinsa lähelle. Mentyään seuraavana vuonna toisiin naimisiin hän jäi asumaan Santa Rosaan. Santa Rosan kaupungin hyväksynnällä Schulzin studio sai katuosoitteekseen One Snoopy Place (”Ressun aukio 1”).


title: Charles M. Schulz

text: Lisätäkseen omaa sananvaltaansa "Tenavien" lisensoimista koskeneissa asioissa Schulz perusti vuonna 1971 Charles M. Schulz Creative Development Corporationin (nyk. Charles M. Schulz Creative Associates). Muutamaa vuotta myöhemmin Schulz aloitti pitkän kädenväännön United Features -syndikaatin kanssa saadakseen itselleen yksinoikeuden "Tenavien" sisältöön ja viimeisen sanan kaikkien lisenssien hyväksymiseen. Koska "Tenavien" ja sen oheistuotteiden tulot muodostivat jo yli puolet United Media -konsernin voitoista, syndikaatti taipui vuonna 1980 Schulzin ehtoihin. Tällöin sovittiin myös, että Schulzin kuollessa tai jäädessä eläkkeelle ketään toista ei palkattaisi piirtämään "Tenavia" hänen jälkeensä.


title: Charles M. Schulz

text: Ajan myötä Schulzin ihailijoiksi ja oppilaiksi ilmoittautui kokonainen sukupolvi amerikkalaisia sarjakuvapiirtäjiä. Monet pyrkivät hänen luokseen toivoen neuvoja tai kannustusta. Schulz katsoi amerikkalaisen sarjakuvan olevan kehittymässä huonompaan suuntaan, mutta kehui joitakin nuoremmista piirtäjistä. Hän ystävystyi muun muassa kanadalaisen sarjakuvapiirtäjän Lynn Johnstonin kanssa, ja kirjoitti kunnioittavan esipuheen Bill Wattersonin ensimmäiseen "Lassi ja Leevi" -kokoelmaan. Vuonna 1999 Schulz piirsi yhteen "Tenavat"-strippiin kunnianosoituksena kuvan Patrick McDonnellin "Kamut"-sarjakuvan Jalo-koirasta.


title: Charles M. Schulz

text: Vuodesta 1977 alkaen Schulz alkoi kärsiä lievästä työkätensä vapinasta ja hänellä diagnosoitiin essentiaali vapina. Kesällä 1981 hänellä havaittiin vakava valtimotukos, jonka vuoksi hänelle tehtiin saman vuoden syksyllä vaikea ohitusleikkaus. Vapina alkoi vähitellen lisääntyä tämän jälkeen. Tämä näkyi vuosien varrella yhä selvemmin hänen piirrosjäljessään, kun aiemmin kuuluisa suora viiva alkoi muuttua horjuvaksi. Jotkut tulkitsivat huojuvan viivan tyylikeinoksi, mutta Schulzin mukaan se oli tahaton seuraus vapinasta. Marras–joulukuussa 1997 Schulz piti ainoan kerran uransa aikana taukoa "Tenavien" piirtämisestä. Schulzin 75-vuotispäivän tienoille osunut tauko kesti virallisesti viisi viikkoa, ja sen aikana lehdet julkaisivat vanhoja strippejä uusintoina.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz sai vatsa-aortan tukoksesta johtuneen sydänkohtauksen kesken työpäivän 16. marraskuuta 1999. Kun tukosta poistettiin sairaalassa, hänellä havaittiin pitkälle kehittynyt paksusuolen syöpä. Lääkärit ennustivat hänellä olevan vuosi tai kaksi elinaikaa ja vain 20 prosentin todennäköisyys parantua edes raskaiden syöpähoitojen avulla. Schulz joutui tämän vuoksi vastentahtoisesti luopumaan piirtäjän työstään, ja hän julkisti tiedon 14. joulukuuta avoimella kirjeellä. Schulzin ennen sairauskohtausta piirtämät "Tenavien" arkipäivästripit jatkoivat ilmestymistään 1. tammikuuta 2000 saakka, sunnuntaistrippejä riitti helmikuulle. Schulz kuoli illalla 12. helmikuuta 77-vuotiaana kotona omassa vuoteessaan. Viimeinen "Tenavat"-sunnuntaistrippi, joka sisälsi samalla Schulzin jäähyväisviestin lukijoille, ilmestyi suunnitellusti 13. helmikuuta, sattumalta saman aamun lehdissä hänen kuolinuutisensa kanssa. Viimeisessä stripissä Ressu kirjoittaa Schulzin jäähyväiskirjettä lukijoille. Schulz haudattiin Sonoman piirikunnan hautausmaalle Sebastopoliin. Hautakivessä lukee ”Charles M. Schulz. Yhdysvaltain armeijan kersantti, II maailmansota”.


title: Charles M. Schulz

text: "Tenavat"-strippejä ilmestyi 50 vuoden aikana jäähyväisstrippi mukaan lukien kaikkiaan 17 897, joista Schulz piirsi itse jokaisen käyttämättä avustajia. Schulzin kuollessa sarja ilmestyi noin 2 600:ssa lehdessä 75 maassa 21 eri kielellä. Sarjalla oli parhaimmillaan 350 miljoonaa päivittäistä lukijaa eri puolilla maailmaa. "Tenavat" oli vuodesta 1984 alkaen Guinnessin ennätyskirjassa maailman levinneimpänä sanomalehtisarjakuvana lehtien määrässä laskettuna.


title: Charles M. Schulz

text: Suomalaisen sarjakuvaneuvos Juhani Tolvasen mukaan Schulz olisi antanut viimeiseksi jääneen haastattelunsa hänelle lokakuussa 1999, tuolloin vielä tietämättömänä sairaudestaan. Schulz antoi kuitenkin vielä tämän jälkeen joulukuussa 1999 "The Today Show’n" Al Rokerille lyhyen televisiohaastattelun, jossa hän kertoi eläkkeellejäämisensä syistä.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzin ilmoitettua vetäytymisestään eläkkeelle hänelle tulvi erilaisia kunnianosoituksia kollegoilta ja virallisilta tahoilta, ja ne jatkuivat hänen kuoltuaan. Lukuisat ansioituneet sarjakuvapiirtäjät julistivat Schulzilla olleen suuri vaikutus heidän omaan työhönsä. Kalifornian senaattori Dianne Feinstein teki 2. helmikuuta ja edustajainhuoneen jäsen Mike Thompson 10. helmikuuta 2000 Yhdysvaltain kongressille aloitteen Congressional Gold Medal -palkinnon myöntämisestä Schulzille. Edustajainhuone hyväksyi Thompsonin aloitteen kolme päivää Schulzin kuoleman jälkeen ja presidentti Bill Clinton vahvisti sen kesäkuussa. Postuumisti myönnetty palkinto luovutettiin Schulzin leskelle Jean Schulzille seuraavana vuonna.


title: Charles M. Schulz

text: Monet amerikkalaiset sarjakuva- ja pilapiirtäjät julkaisivat Schulzille ja "Tenaville" omistettuja muistostrippejä reaktiona Schulzin eläkkeellejäämisilmoitukseen marraskuusta 1999 alkaen. Yhteisestä sopimuksesta noin sadan amerikkalaisen syndikoidun sarjakuvan piirtäjät omistivat 27. toukokuuta 2000 julkaistun strippinsä Schulzille. Samana päivänä National Cartoonists Society luovutti Schulzille edellisvuonna myönnetyn Milton Caniff Lifetime Achievement Award -elämäntyöpalkinnon Jean Schulzille. Kuukausi Schulzin kuoleman jälkeen Sonoman piirikunnan lentokenttä nimettiin uudelleen ”Charles M. Schulzin – Sonoman piirikunnan lentokentäksi”. Lentokenttä käyttää myös virallista logoa, jossa on kuva Ressusta ensimmäisen maailmansodan lentäjäsankarina.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzin elämäntyön esittelemistä ja "Tenavat"-strippien originaalien säilömistä varten perustettiin Charles M. Schulzin museo ja tutkimuskeskus, joka avasi ovensa vuonna 2002. Se sijaitsee Santa Rosassa Schulzin studion ja Redwood Empire Ice Arena -jäähallin vierellä.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz on toistaiseksi eniten ansainnut sarjakuvapiirtäjä ja ainoa amerikkalainen sarjakuvapiirtäjä, jonka töistä on pidetty näyttely Pariisin Louvren taidemuseossa. Kyseinen näyttely pidettiin vuonna 1990. Schulz on ollut vuodesta toiseen kärkisijoilla "Forbes"-lehden julkaisemalla listalla ”eniten ansaitsevista kuolleista julkisuuden henkilöistä”. Vuonna 2016 hän sijoittui toiseksi 48 miljoonan dollarin vuosituloilla. Koko "Tenavien" ilmestymisen aikana hänen on laskettu ansainneen yli miljardi dollaria.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz ja hänen perheensä toivoivat, ettei kukaan muu jatkaisi "Tenavia" hänen jälkeensä. Toistaiseksi toivetta on kunnioitettu sanomalehtistripin osalta, mutta sen sijaan Yhdysvalloissa on julkaistu uusia "Tenavat"-tarinoita erillisissä sarjakuvalehdissä. Lisäksi Schulzin valitsemat henkilöt ovat saaneet luvan piirtää sarjan hahmoja lisenssituotteisiin ja mainoskäyttöön. Useat lehdet eri puolilla maailmaa julkaisevat edelleen Schulzin vanhoja "Tenavat"-strippejä uusintoina.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzista on julkaistu useita elämäkertoja, joista laajin on David Michaelisin "Schulz and Peanuts" vuodelta 2007. Varsinkin Michaelisin tekemät tulkinnat Schulzin persoonasta ja tunne-elämästä herättivät kiistoja. Schulzin omaiset arvostelivat teosta jyrkästi, sillä heidän mielestään Schulz on siinä virheellisesti kuvattu perusluonteeltaan alakuloisena, ahdistuneena ja katkerana ihmisenä.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzin 1970-luvulla valmistunut kotitalo, jossa hän myös kuoli, tuhoutui lokakuussa 2017 Kalifornian maastopaloissa.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Joyce Schulz (o.s. Halverson, s. 1928), joka oli hänen äitinsä tavoin norjalaista sukua. He menivät naimisiin vuonna 1951, ja Schulz adoptoi Joycen ensimmäisestä avioliitosta syntyneen tyttären Meredithin (s. 1950), minkä lisäksi heille syntyi neljä yhteistä lasta: Monte (s. 1952), Craig (s. 1953), Amy (s. 1956) ja Jill (s. 1958). Schulzin ensimmäinen avioliitto hajosi riitoihin ja päättyi eroon vuonna 1972. Pian sen jälkeen hän tutustui brittiläissyntyiseen Elizabeth Jean (Jeannie) Clydeen (o.s. Forsythe, s. 1939), joka jätti nopeasti oman aviomiehensä, ja he menivät naimisiin Schulzien avioeron astuttua voimaan syksyllä 1973. Schulzin toinen avioliitto oli ensimmäistä seesteisempi ja kesti hänen kuolemaansa asti. Schulzin kuollessa hänellä oli yhteensä 18 lastenlasta. Leski Jean Schulz johtaa nykyisin Charles M. Schulz -museon johtokuntaa.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz muistetaan Raamatun ja evankeliumien säännöllisestä käsittelystä sarjakuvassaan. Schulzia ja "Tenavia" arvostettiin siksi monien vakaumuksellisten kristittyjen piirissä. Mielikuvaa sarjan ja sen piirtäjän kristillisestä sanomasta vahvisti pastori Robert L. Shortin vuonna 1964 julkaisema kirja "Tenavien evankeliumi", samoin "Jaska Jokusen joulun" huippukohtaus, jossa Eppu selittää joulun merkityksen siteeraamalla Raamattua. Schulzin mukaan "Tenavien" ei missään tapauksessa ollut tarkoitus julistaa mitään uskontulkintaa tai omaa "evankeliumia". Shortin mielestä Schulz oli uskonnollisilta mielipiteiltään todellisuudessa vapaamielisempi kuin antoi julkisuudessa ymmärtää.


title: Charles M. Schulz

text: Schulzin lapsuudenkoti ei ollut erityisen uskonnollinen, mutta äitinsä kuoltua hän ja hänen isänsä alkoivat käydä Church of God -nimisen kirkon jumalanpalveluksissa. Sodan jälkeisinä vuosina Schulzille kehittyi vahva kristillinen vakaumus, ja hän alkoi osallistua hyvin aktiivisesti kirkkonsa toimintaan. Hänet kastettiin vuonna 1948. Schulz oli varsinkin 1950-luvulla aktiivinen Church of Godin toiminnassa, toimi erilaisissa luottamustehtävissä ja lahjoitti kirkolle suuria rahasummia. Hän myös toimi opettajana kirkkonsa pyhäkoulussa ja maallikkosaarnaajana sunnuntaijumalanpalveluksissa. Vuonna 1963 Church of Godin tukema Andersonin korkeakoulu vihki Schulzin kunniatohtoriksi.


title: Charles M. Schulz

text: Kaliforniaan muutettuaan Schulz kuitenkin etääntyi Church of Godin yhteisöstä ja lopetti kokonaan kirkossa käymisen tultuaan siihen tulokseen, että seremoniat eivät olleet uskon kannalta tärkeitä. Myöhemmin Schulzin näkemys kirkoista muuttui kielteiseksi, ja hän alkoi pitää Yhdysvalloissa noussutta evankelikaalista kristillisyyttä vaarallisena vapaalle ajattelulle. Vaikka hän piti itseään edelleen kristittynä, hänen aiemmin ehdottomat uskonnolliset näkemyksensä muuttuivat 1960- ja 1970-luvun aikana huomattavasti väljemmiksi. Hän vastusti myös kristillisyyden ja amerikkalaisten kansallisen identiteetin samaistamista. Vuonna 1987 antamassaan haastattelussa Schulz luonnehti uskoaan sanomalla, että hänestä oli tulossa sekulaari humanisti, vaikkei hän oman kertomansa mukaan tiennyt, mitä sekulaarihumanismi on. Hän kuitenkin jatkoi uskonasioiden pohtimista ja myös niiden käsittelyä sarjakuvassaan loppuvuosiinsa asti.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz oli koko ikänsä absolutisti. Hänen lapsuudenkodissaan ei harrastettu lukemista tai kulttuuria. Schulz löysi klassisen musiikin ja klassikkokirjallisuuden toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina, ja niistä tuli sen jälkeen tärkeä osa hänen elämäänsä. Hän kuitenkin kiisti olevansa missään tapauksessa älykkö, jollaiseksi hänet lehdistössä toisinaan leimatiin. Hän myös kiisti, että hänellä olisi ollut jokin ”filosofia”. Schulz oli myös sitä mieltä, että sarjakuvat – hänen omansa mukaan luettuna – eivät olleet oikeaa taidetta.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz viittasi "Tenavissa" useasti ajankohtaisiin tai poliittisesti kiistanalaisiin aiheisiin, mutta vältteli aina varsinaisia kannanottoja. Kertomansa mukaan hänet kasvatettiin kotona republikaaniksi, mutta hän ei ollut myöhemmin poliittisesti suuntautunut ihminen eikä pitänyt poliittisia sarjakuvia arvossa.


title: Charles M. Schulz

text: Schulz oli kiinnostunut useista urheilulajeista, erityisesti jääkiekosta ja luistelusta. Hän perusti vuonna 1975 omassa jäähallissaan Redwood Empire Ice Arenassa järjestettävän Snoopy’s Senior Hockey Tournament -nimisen yli 40-vuotiaille suunnatun jääkiekkoturnauksen, joka järjestetään edelleen vuosittain. Hänelle myönnettiin vuonna 1981 Lester Patrick Trophy -palkinto jääkiekon edistämisestä. Schulz harrasti myös tennistä ja golfia, ja sponsoroi 1980-luvulla Snoopy Cup -nimistä yli 35-vuotiaiden naisten tennisturnausta sekä Woodstock Open Golf Tournament -nimistä aviopareille suunnattua hyväntekeväisyys-golf-turnausta. Hän löi ensimmäisen hole-in-onensa 72-vuotiaana.


title: Sumbawa

text: Sumbawa on saari Indonesiassa. Se on osa Pieniä Sundasaaria ja kuuluu Nusa Tenggara Baratin provinssiin. Saarella on noin 1,5 miljoonaa asukasta. Suurimmat kaupungit ovat Sumbawa Besar ja Bima.


title: Sumbawa

text: Pääkielinä puhutaan saaren länsiosassa sumbawan ja itäosassa biman kieltä (tunnetaan myös nimellä "Nggahi Mbojo"). Kielet eivät ole keskenään ymmärrettäviä ja ne ovat toimineet merkittävänä kulttuurillisena jakona koko saaren historian ajan. Saarelaisten pääasiallinen uskonto on islam.


title: Sumbawa

text: Sumbawa on tuliperäinen ja sillä on useita tulivuoria. Näistä tärkein on saaren pohjoisosassa sijaitseva Tambora, jonka purkaus vuonna 1815 on tunnetun historian suurin tulivuorenpurkaus. Purkauksessa kuoli lähes 100 000 ihmistä ja se ilmeisesti tuhosi kokonaisen kulttuurin. Saaren sammuneista tulivuorista mainittakoon Olet Sangenges ja Soromundi.


title: Sumbawan kieli

text: Sumbawa on eräs austronesialainen kieli, jota puhutaan pääasiassa Indonesiaan kuuluvalla Sumbawan saarella. Sumbawa kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään. Sillä on noin 300 000 puhujaa (1989).


title: Buru (täsmennyssivu)

text: Buru voi tarkoittaa ainakin seuraavia:


title: Burun kieli

text: Buru on yksi Indonesiassa puhuttavista austronesialaisista kielistä. Sitä puhutaan pääasiassa Molukkeihin kuuluvalla Burun saarella. Vuoden 1989 tiedon mukaan kieltä puhuu äidinkielenään kaikkiaan noin 33 000 ihmistä. Se kuuluu malaijilais-polynesialaisten kielten ryhmään.


title: Simonides

text: Simonides voi viitata kahteen muinaiskreikkalaiseen runoilijaan:Simonides on myös nykykreikkalainen sukunimi:


title: Sacherkakku

text: Sacherkakku () on perinteinen wieniläinen suklaakakku, jossa on kerros aprikoosihilloa sekä suklaakuorrutus. Ruhtinas Klemens Wenzel von Metternichin keittiömestari Franz Sacher kehitti kakun vuonna 1832.


title: Sacherkakku

text: Vähintään 15 % kakusta tulee muodostua kiinteästä suklaasta. Valmistamisen voidaan käyttää myös pähkinää, mikäli sen lisäys käy ilmi tuotteen nimestä. Kakku peitetään aprikoosihillolla ja suklaakuorrutteella. Joihinkin kakkuihin käytetään voita tai vadelmahilloa, mutta niitä ei pidetä virallisesti sacherkakkuina. Kakkua ei tarvitse säilyttää kylmässä, sillä sen aprikoosihillokerros pitää kosteuden sisällään. Kakun rakenne on vahva ja se kestää hyvin kuljetusta.


title: Sacherkakku

text: Sacherkakku on nimetty Franz Sacherin mukaan. Sacher toimi ravintoloitsijana Wienissä ja Bratislavassa 1800-luvun puolivälillä. Hänen poikansa Eduard Sacherin tarinan mukaan hän aloitti uransa työskentelemällä Klemens von Metternichin keittiössä harjoittelijana. Vuonna 1832 tuolloin 15-vuotiasta Franzia pyydettiin valmistamaan päivällinen von Metternichille ja muutamalle tämän ystävälle, ja hän valmisti tässä yhteydessä ensimmäisen sacherkakun. Franz Sacher itse kertoi toisenlaista tarinaa. Vuonna 1906 "Neues Wiener Tagblatt" -lehdelle antamassaan haastattelussa hän mainitsi tehneensä ensimmäisen kakun Bratislavassa 1840-luvulla, jossa hän tuolloin omisti ravintolan ja pitopalvelun. Tarinaa ei voida varmentaa muista lähteistä, eikä tiedetä, kumpi niistä on oikea.


title: Sacherkakku

text: Kakun tarinaan liittyy myös katkera oikeustaistelu. Vuonna 1934 Hotel Sacher päätti haastaa tunnetun wieniläisen konditorian Demelin oikeuteen kakun tavaramerkin rikkomisesta. Demel oli myynyt "Eduard Sacher-Torte" -nimistä kakkua, ja sekä Demel että Hotel Sacher väittivät myyvänsä "alkuperäistä" sacherkakkua. Hotel Sacher voitti oikeudenkäynnin vuonna 1938, muta tapaus eteni sittemmin Itävallan korkeimpaan oikeuteen asti. Oikeudenkäyntiä leimasivat kuuluisten kokkien ja kulinaaristen asiantuntijoiden todistajanlausunnot. Oikeudenkäynnin avainasemassa oli kysymys siitä, oliko alkuperäisessä kakussa yksi (Demel) vai kaksi (Hotel Sacher) kerrosta. Tuomarien päätös oli lopulta, että alkuperäisessä kakussa oli yksi kerros mutta että yksinomaan Hotel Sacherilla oli oikeus kutsua kakkuaan alkuperäiseksi. Nykyisin "Sacher-Torte"-nimellä sacherkakkua tuottaa yksinomaan Hotel Sacher ja muut sacherkakut kulkevat muilla nimillä. Hotel Sacher valmistaa noin 360 000 kakkua vuosittain.


title: Luciferilaisuus

text: Luciferilaisuus on Yhdysvalloissa 1980-luvulla syntynyt okkultistinen liike, joka kunnioittaa "valontuojaksi" tai positiiviseksi miellettyä Luciferia. Luciferilaisuus on myös vastakohta saatananpalvonnalle.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Adolf Hitlerin kuolema huhtikuussa 1945 tapahtui yleisesti hyväksytyn teorian mukaan Hitlerin ampuessa itseään päähän otettuaan samanaikaisesti tappavaa syanidia. Tämän lisäksi Hitlerin kuolemasta on monia muitakin teorioita.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Adolf Hitler siirtyi Führerbunkeriin Berliinissä 16. tammikuuta 1945 ja sieltä käsin hän seurasi natsi-Saksan loppua liittoutuneiden lähestyessä sekä idästä että lännestä. Huhtikuun loppupuolella puna-armeijan joukot olivat jo Berliinissä ja Hitler alkoi tehdä valmisteluja itsemurhaansa varten. Neljältä aamuyöllä 29. huhtikuuta hän viimeisteli testamenttinsa. Pian keskiyön jälkeen 30. huhtikuuta Hitler meni naimisiin Eva Braunin kanssa lyhyessä seremoniassa bunkkerin karttahuoneessa. Sen jälkeen hän saneli henkilökohtaisen ja poliittisen testamenttinsa sihteerilleen Traudl Jungelle, minkä jälkeen hän meni lepäämään noin kello neljä aamuyöllä.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Iltapäivällä Hitler piti lyhyen kokouksen Martin Bormannin kanssa, minkä jälkeen hän nautti lounasta (sen sanotaan olleen ”spagettia ja kevyttä tomaattikastiketta”). Tämän jälkeen Hitler ja Braun jättivät henkilökohtaiset hyvästit Führerbunkerin henkilökunnalle ja muille paikalla olleille mukaan lukien Goebbelsin perhe, Bormann, sihteerit ja useat upseerit. Sen jälkeen he siirtyivät Hitlerin työhuoneeseen.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Jonkin ajan kuluttua Hitlerin palvelija Heinz Linge vierellään Bormann, avasi työhuoneen oven. Linge kertoi myöhemmin haistaneensa välittömästi karvasmantelin tuoksun, mikä oli merkki vetysyanidista. Hitlerit istuivat molemmat sohvalla, Eva vasemmalla, Adolf oikealla. Evan ruumis oli lyyhistyneenä poispäin Adolfista. Hitlerin huomattiin ampuneen itseään 7,65-millisellä Walther PPK -pistoolilla, joka oli tipahtanut lattialle hänen jalkojensa viereen. Verta valui haavasta, joka hänellä oli oikeassa ohimossaan. Veri oli tehnyt suuren tahran sohvan vasempaan käsinojaan. Eva ei ollut havaittavasti haavoittunut ja Linge oletti, että hän oli myrkyttänyt itsensä.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Silminnäkijät kertoivat, että Hitlerin itsemurhan jälkeen hänen ja Eva Braunin ruumiit vietiin bunkkerin ulkopuolelle pieneen puutarhaan, jossa ne valeltiin bensiinillä. Linge ja Hitlerin henkilökohtaisen SS-henkivartiokaartin jäsenet sytyttivät ruumiit tuleen. SS-miehet ja Linge näkivät, että tuli ei tuhonnut ruumiita täydellisesti, mutta puna-armeijan tykistötuli teki mahdottomaksi krematoinnin viimeistelyn. Ruumiit siirrettiin puutarhassa pommin tekemään kuoppaan.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: SMERŠ-yksikkö (neuvostoliittolainen vastavakoilun yksikkö 79. kivääriarmeijakunnasta), jolle oli annettu tehtäväksi paikallistaa Hitlerin ruumis, löysi nämä osittain palaneet jäännökset puutarhasta. Johtava patologi tohtori Faust Šerovski suoritti ruumiinavauksen. Käyttäen Hitlerin hammaslääkärin Hugo Blaschken tietoja, Hitler tunnistettiin hammaskarttojen avulla. Kaksi Blaschken pidätetyistä apulaisista (Fritz Echtmann ja Kaethe Hausermann) vahvistivat tietojen luotettavuuden. Ruumiinavauksessa havaittiin syanidijäämiä molemmissa ruumiissa ja viralliseksi kuolinsyyksi vahvistettiin syanidimyrkytys – ampumahaavoja ei mainittu. Neuvostoliitto julkisti havainnot 16. toukokuuta 1945, mutta sekä läntiset että neuvostoviranomaiset kyseenalaistivat ne nopeasti bunkkerista vangittujen väitettyä Hitlerin ampuneen itsensä. Marsalkka Žukov ilmoitti 9. kesäkuuta 1945, ettei Hitlerin jäännöksiä ole löydetty, ja hän saattaa olla vielä elossa.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Ruumiinavausraportissa oli mainittu osan kallosta olevan poissa. Kallon osanen löydettiin myöhemmin Führerbunkerista, ja siinä havaittiin olevan luodinreikä ja syanidijäämiä. Kallon osanen ja tunnistuksessa käytetty alaleuka lähetettiin Moskovaan arkistoitavaksi.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Arkistotietojen mukaan Hitlerien ruumiit haudattiin aluksi Magdeburgiin merkitsemättömään hautaan asfaltin alle. Vuonna 1970 rakennus oli siirtymässä Itä-Saksan hallitukselle, ja KGB:n johtaja Juri Andropov määräsi ruumiit kaivettavaksi ylös ja tuhottavaksi. KGB:n ryhmä poltti ruumiit 4. huhtikuuta 1970 ja tuhkat siroteltiin Elbeen.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Hitlerille Berliinin kukistumisen jälkeen tehty ruumiinavaus ja siitä seuranneet kaksi ristiriitaista kuolinsyytä aiheuttivat vuosien kiistelyn ja erilaisia teorioita siitä, miten Hitler kuoli vai oliko hän kenties edelleen elossa.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Nykytiedon valossa voidaan väittää, että Josif Stalin halusi pitää Hitlerin kuoleman omana tietonaan, tarkoituksenaan käyttää epätietoisuutta Hitlerin kuolemasta poliittisena aseena kylmässä sodassa länsiliittoutuneita vastaan. Hän ei kertonut totuutta (että ruumiit oli löydetty) edes Žukoville, joka sai kuulla Stalinin ”petoksesta” vasta 1960-luvulla.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Lisää kysymyksiä Hitlerin kohtalosta herätti Moskovassa säilytetylle Hitlerin pääkallon osaselle Connecticutin yliopistolla vuonna 2009 tehty DNA-testi. Testissä ja asiantuntija-arvioissa selvisi, että venäläisten vuonna 1946 Führerbunkerin ulkopuolelta löytämä kallon osanen kuuluu alle 40-vuotiaalle naiselle, eikä näin voisi mitenkään olla Hitlerin pääkallo kuten tähän asti oli oletettu.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text:
Vuonna 2011 julkisuuteen nousi väitteitä siitä että Hitler olisikin paennut Argentiinaan ja kuollut vasta 17 vuotta myöhemmin, vuonna 1962 73-vuotiaana. Sotahistorioitsija Simon Dunstan ja toimittaja Gerrard Williams esittivät 2012 suomennetussa teoksessaan "Hitlerin Pako", että Hitler pääsi pakenemaan Berliinistä
Etelä-Amerikkaan ja eli sodan jälkeen Patagoniassa.


title: Adolf Hitlerin kuolema

text: Hitlerin viimeisistä päivistä kertoo muun muassa Oliver Hirschbiegelin vuoden 2004 elokuva "Perikato".


title: Dapaong

text: Dapaong (Dapaongo, Dapango) on kauppakaupunki pohjoisessa Togossa. Se sijaitsee lähellä Burkina Fason rajaa. Kaupungissa on muun muassa pieni museo. Kaupungin asukasluvuksi vuonna 2016 on arvioitu noin 65 000.


title: Leveri

text: Leveri on viides kaupunginosa Oulun ruutukaavakeskustassa. Nimen "leveri" taustalla on alun perin merimiesten mukanaan tuoma nimi "Liverpool", joka on muokkautunut uudelleen aikojen kuluessa. Leveri tai Leverinperä nimitys syntyi Oulun merenkulun kulta-aikaan 1800–luvun lopulla. Nykyisin kaupunginosana Leveri on varsin tuntematon käsite, sillä alue kuuluu paremmin Heinäpäänä tunnettuun alueeseen.


title: Leveri

text: Leverissä on asukkaita noin 2 400 ja työpaikkoja noin 430. Pinta-alaltaan Leveri on kaikkein pienin Oulun kaupunginosista. Sitä rajaavat lännessä Kirkkokatu, pohjoisessa Heinätorinkatu, idässä Kansankatu ja Harjapäänkatu sekä etelässä Pikku-Iikankatu. Leveri on pääasiassa asuinkerrostaloaluetta. Alueella toimii K-Market Iikka ja vuonna 2011 avattu Heinäpään Sale (M-market vuodesta 2016)


title: Leveri

text: Limingantien ja Uusikadun risteykseen rakennetaan 16-kerroksista tornitaloa asukkaille ja alakerroksiin sijoittuu liiketilaa. Talo korvaa 70-luvulla rakennetun 3-kerroksisen pesubetonitalon jossa on sijannut mm. Valintalo ja Pub Heinäkenkä sekä joitain yrityksiä. Talon on määrä valmistua vuonna 2018. Myös länteen ja etelään päin, Limingantullin suuntaan täydennysrakennetaan voimakkaasti. Purettujen Suomi-soffan ja entisen Shell kylmäaseman tilalle tulee useita kerrostaloja vuosien 2018-2020 aikana.


title: Limingantulli

text: Limingantulli on Oulun kaupungissa sijaitseva teollisuus- ja liikerakentamiselle suunnattu alue, joka sijaitsee noin 1,5 kilometriä Pokkiselta etelään Oulun keskustassa. Limingantullissa oli vuonna 2013 noin 4 000 työpaikkaa. Tulevaisuudessa aluetta kehitetään asumiseen ja toimistorakentamiseen, jolloin alueen imago tulee muuttumaan myönteisempään suuntaan. Limingantullin pohjoisosaan on valmistumassa Etelätullin asuinalue.


title: Limingantulli

text: Limingantullissa sijaitsevat muun muassa maaliskuussa 1999 avattu Prisma-tavaratalo ja useita eri alojen toimipisteitä. Oulun rautatieaseman tavararatapiha sijaitsee Limingantullin ja Nokelan kaupunginosan välisellä alueella Pohjanmaan radan varressa. Heinäpään urheilukeskus sijaitsee Limingantullin ja Nuottasaaren rajamailla Heinäpään alueella. Aikaisemmin Limingantullissa toimi myös Oulun postikeskus sekä Club Teatria. "Kärkkärien" valmistajana eri toten tunnetun Kotivaran tehdas sijaitsee Limingantullissa.


title: Limingantulli

text: Nimi Limingantulli tulee yhdestä Oulun kaupungin aluetta aikoinaan ympäröivän aidan porteilla olevista tulleista, jonne maaseudulta tuotu kauppatavara tarkistettiin ennen pääsyä kaupunkiin.


title: Nukkumatti

text: Nukkumatti on satujen hahmo, joka heittää unihiekkaa lasten silmiin, niin että lapset hierovat silmiään ja tulevat unisiksi. Nukkumatti on pienikokoinen, ja hänen varusteisiinsa kuuluu yleensä sateenvarjo. Harvinaisempi Suomessa käytetty nimi hahmolle on Unijukka.


title: Nukkumatti

text: Nukkumatista kerrotaan Topeliuksen sadussa "Höyhensaaret" (1848), ja se on sukua H. C. Andersenin hahmolle Ole Lukøie. E.T.A. Hoffmannin kauhusadussa Sandmann heittää unihiekkaa ja varastaa sitten lasten silmät.


title: Nukkumatti

text: Suomessa nukkumatti esiintyy Tapio Rautavaaran laulussa "Sininen uni" ja itäsaksalalaisperäisessä animaatiosarjassa "Nukkumatti", joka tunnetaan television lastenohjelma "Pikku Kakkosesta".


title: International Baccalaureate

text: International Baccalaureate (IB) on kolmen koulutusohjelman ryhmä, jota hallinnoi kansainvälinen järjestö International Baccalaureate Organization (IBO). Ohjelmat ovat:


title: International Baccalaureate

text: Ohjelmat perustuvat erilaisiin koulutusjärjestelmiin eri puolilta maailmaa, ja ne pyrkivät olemaan kulttuurisesti neutraaleja kansainvälisiä järjestelmiä. IB suunniteltiin alun perin diplomaattien lasten koulutuksen yhdenmukaistamiseksi, mutta nykyään IB-koulua käyvät monet muutkin. Suomessa ohjelmia opettaa yhteensä 15 koulua.


title: International Baccalaureate

text: Opetussuunnitelman tekee Sveitsissä Geneven naapurikaupungissa Le Grand-Saconnex’ssa päämajaansa pitävä IBO, ja ylioppilastutkintolautakunta sijaitsee Cardiffissa Walesissa. IBO tuottaa opetusohjelmat englanniksi, ranskaksi ja espanjaksi, joista Suomessa on käytössä englanti. Vieraasta opetuskielestä huolimatta IB ei ole kielikoulu – itse asiassa kielten osuus opetuksesta ja varsinkin arvostelusta on vähäinen verrattuna suomalaiseen ylioppilastutkintoon.


title: International Baccalaureate

text: Primary Years Programme (PYP) on 3–12-vuotiaille tarkoitettu järjestelmä, joka valmistaa lapsia Middle Years Programmea (MYP) varten. PYP:n opetussuunnitelmaan kuuluvat kielet, yhteiskuntaoppi, matematiikka, tiede ja tekniikka, taiteet, liikunta sekä henkilökohtainen ja sosiaalinen kasvatus. Toisin kuin muihin IBO:n ohjelmiin, PYP-ohjelmaan ei kuulu standardisoitua arvostelujärjestelmää.


title: International Baccalaureate

text: PYP perustettiin 1997, ja se on siten uusin IBO:n kolmesta ohjelmasta. Suomessa ohjelmaa opettavat International School of Helsinki, Oulun kansainvälinen koulu, ja Ressun peruskoulu. Myös Turun kansainvälisen koulun alaluokkien opetussuunnitelma perustuu PYP-ohjelmaan.


title: International Baccalaureate

text: Middle Years Programme (MYP) on tarkoitettu 11–16-vuotiaille oppilaille, ja se vastaa lähinnä Suomen yläastetta. Opetussuunnitelma on jaettu kahdeksaan luokkaan, joita ovat A-kieli (yleensä äidinkieli), vieraat kielet, yhteiskuntatieteet, luonnontieteet, matematiikka, taiteet, liikunta sekä tekniikka. Yksittäisillä kouluilla on kuitenkin mahdollisuus opettaa myös aineita, jotka ne kokevat tärkeiksi, ja muokata joitakin arvostelukriteereitä haluamikseen.


title: International Baccalaureate

text: MYP perustettiin 1994. Suomessa ohjelmaa opettavat International School of Helsinki, Oulun kansainvälinen koulu, Espoo International School, Turun kansainvälinen koulu ja Ressun peruskoulu.


title: International Baccalaureate

text: Diploma Programme (”IB-lukio”) on kaksivuotinen opetusohjelma, jonka tarkoitus on valmistaa oppilaita yliopisto-opiskeluun. Se vastaa siis lähinnä Suomen lukiota. IB-lukion taso koetaan hyvin korkeaksi. Suomalaisissa kouluissa IB-tutkinto opetetaan äidinkieltä ja vieraita kieliä lukuun ottamatta kokonaan englanniksi. IB-lukio on luokallinen, eikä siitä Suomessa voi valita vain yksittäisiä kursseja.


title: International Baccalaureate

text: Varsinainen Diploma Programme kestää kaksi vuotta, mitä ennen suomalaisissa kouluissa käydään niin sanottu "Pre-IB"-luokka (myös "Pre-DP"), joka vastaa sisällöltään kansallisen lukion ensimmäistä vuosikurssia. Pre-IB:n aikana suoritetaan useissa kouluissa toisen kotimaisen kielen kurssi kokonaisuudessaan, jolloin varsinaisen IB-lukion aikana voidaan keskittyä itse opetusohjelmaan. IB:n opetusohjelmaan ei Suomen IB-kouluissa sisälly koululiikuntaa tai kuvataidetta.


title: International Baccalaureate

text: Itse Diploma Programmen aikana aineita opiskellaan usein syventävämmin kuin tavallisissa lukioissa, ja niitä voi valita vähemmän. Ohjelmaan kuuluu pakollisena kuusi kirjoitettavaa ainetta, joista vähintään kolmea opiskellaan "Higher Level" (HL) -tasolla sekä kolmea muuta "Standard Level" (SL) -tasolla.


title: International Baccalaureate

text: Diploma Programmen (DP) opetussuunnitelma koostuu kuudesta kurssista, jotka valitaan kuudesta eri aineryhmästä, sekä kolmesta muusta vaatimuksesta. Nämä ovat 4 000 sanan "Extended Essay" (EE) -tutkielma vapaasti valittavasta aiheesta, kurssi tiedonteoriasta ("Theory of Knowledge", TOK), ja CAS-ohjelma, jossa liikunta-, taide-, tai vapaaehtoistyöharrastukset merkitään suorituksiksi. Aineita voi valita joko "Higher Level" (HL) -tasolla (joka vastaa yhteensä 240 oppituntia kahden vuoden aikana) tai "Standard Level" (SL) -tasolla (150 oppituntia).


title: International Baccalaureate

text: Arvosanat aineista annetaan asteikolla yhdestä seitsemään, ja EE:stä ja TOK:sta voi saada yhteensä kolme lisäpistettä. Opiskelun päätyttyä saatavan IB-diplomin pistemäärä voi tällöin olla maksimissaan 45, ja alin hyväksytty pistemäärä on 24. Läpäisyn minimivaatimuksena on kuitenkin yhteensä vähintään 12 pistettä HL-aineista, eikä huonompaa arvosanaa kuin 4 mistään HL-aineesta. Huonomman arvosanan voi tosin korvata hyvällä arvosanalla jostakin toisesta HL-aineesta. Pääosan arvosanoista muodostaa toisen vuoden keväällä pidettävät kirjalliset ja suulliset kokeet, mutta myös kahden vuoden aikana tehdyistä töistä osa huomioidaan tutkintoarvosanoissa.


title: International Baccalaureate

text:
Aineet jaetaan kuuteen ryhmään, joista jokaisesta on valittava vähintään yksi. IB-lukiossa on mahdollista opiskella myös seitsemää (tai jopa kahdeksaa tai yhdeksää) ainetta, mutta kuusi ainetta on vähimmäismäärä. Aineryhmät ovat:
Toisen kotimaisen kielen kurssi ei kuulu IB:n opetusohjelmaan, mutta sen voi suorittaa ensimmäisenä vuonna Pre-IB:ssa tai myös IB:n ohessa.


title: International Baccalaureate

text: Muita IB-diplomin saamiseksi pakollisia vaatimuksia ovat:


title: International Baccalaureate

text: TOK:sta ja EE:stä saadut arvosanat voivat antaa oppilaalle yhteensä kolme "bonuspistettä" tämän diplomiin. Kaikista kolmesta ohjelmasta on saatava hyväksytty arvosana diplomin saamiseksi.


title: International Baccalaureate

text: IB-lukion aineet arvostellaan sekä "sisäisellä" (opettajan tekemällä) että "ulkoisella" (koulun ulkopuolisen, IBO:n nimittämän arvostelijan) arvostelulla. Ulkoiseen arvosteluun kuuluvat toukokuussa ja marraskuussa järjestettävät loppukokeet, jotka määrittävät suurimman osan kyseisestä aineesta saatavasta arvosanasta. Jokaiseen kokeeseen kuuluu kaksi tai kolme erillistä osaa, jotka kirjoitetaan usein peräkkäisinä päivinä. Yksittäiset osat vaihtelevat kestoltaan 45 minuutista kolmeen tuntiin.


title: International Baccalaureate

text: Kokeet järjestetään samaan aikaan joka puolella maailmaa, ja niiden suuren määrän johdosta oppilaat joutuvat usein kirjoittamaan useita osakokeita päivässä. Kokeet arvostellaan eri puolilla maailmaa ja arvostelijat on nimittänyt IBO.


title: International Baccalaureate

text: Sisäisen arvostelun ("internal assessment", IA) suorittaa kyseisen aineen opettaja koululla. Arvostelumuotoja ovat muun muassa suulliset kokeet (kielissä), kokeelliset tehtävät (luonnontieteissä) ja kotona kirjoitettavat aineet ja tutkielmat. Aineesta riippuen sisäinen arvostelu määrittää 20–50 prosenttia lopullisesta arvosanasta. Sisäinen arvostelu tarkastetaan IBO:ssa. Luokasta lähetetään IBO:lle viisi näytettä, jotka IBO arvostelee omien vaatimustensa mukaan. Tämän perusteella opettajan antamat arvosanat korjataan koko luokalle vastaamaan IBO:n vaatimuksia.


title: International Baccalaureate

text: Arvosanakseen hylätyn koko tutkinnosta saa ensimmäisellä kerralla noin 20% kokelaista. Uusintakirjoituksia järjestetään marraskuussa.


title: International Baccalaureate

text: IB-diplomin avulla on mahdollista päästä opiskelemaan yliopistoihin lähes joka puolella maailmaa. Se tunnustetaan kansallista ylioppilastutkintoa vastaavaksi useissa maissa, kuten Ruotsissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Australiassa. Yhdysvalloissa ja Kanadassa IB-lukion kurssit jopa tunnustetaan yliopistotasoa vastaaviksi, ja niiden avulla voi saada vapautuksen joistakin ensimmäisen opiskeluvuoden kursseista.


title: International Baccalaureate

text: Suomessa tutkintoa suosivat kaupallista alaa opiskelemaan aikovat siksi, että yksi pitkänä kirjoitettava aine on taloustiede. Luonnontiedealalle aikoville IB taas sopii siksi, että luonnontieteen ja matematiikan opetussuunnitelma on tavallista lukiota laajempi ja sisältää vähintään 25% kokeellista tutkimusta. Oikeustiedettä ja humanistisia aineita varten voi valmistautua laajassa historian ohjelmassa. Kaikkiin näihin aineisiin kuuluu paljon kirjoitettavia selostuksia ja esseitä, joten yliopistossa niihin on huomattavasti helpompi sopeutua. IB-lukio pyrkii opetuksellaan kannustamaan kriittisempään ajatteluun kuin suomalainen lukio, esimerkiksi niin, että huomiota kiinnitetään itse kirjoitusten sisältöön, ei niinkään muotoon.


title: International Baccalaureate

text: Kaikkien yhteystiedot: http://netti.nic.fi/~fibs/schools.html


title: International Baccalaureate

text: IB-lukiolaisilla on Suomessa oma etujärjestönsä, Finnish International Baccalaureate Society ry eli FIBS.


title: International Baccalaureate

text: International Baccalaureate Organization (IBO) perustettiin vuonna 1968 skotlantilaisen opettajan Alec Petersonin aloitteesta. Peterson oli jo pitkään toiminut kansainvälisen koulutuksen puolestapuhujana: jo 1950-luvulla hän perusti kansainvälisen lukioluokan Doverin lukioon Englannissa. Vuonna 1966 hänet nimitettiin "International Schools Examination Syndicate" -järjestön johtoon, josta kaksi vuotta myöhemmin tuli IBO.


title: International Baccalaureate

text: Peterson toimi IBO:n pääsihteerinä vuoteen 1977, ja pääsihteeriysaikana hänen sanotaan luoneen IBO:n lähes koko toimintaperiaatteen omien liberaalien ja humanististen näkemystensä mukaiseksi. Petersonin mukaan koulutuksen tarkoitus oli kannustaa kriittiseen ajatteluun ennemmin kuin asioiden ulkoaopetteluun. Tämä näkyy vahvasti IB-ohjelmien rakenteessa.


title: International Baccalaureate

text: IBO:n ainoa ohjelma oli Diploma Programme aina vuoteen 1994 asti, jolloin Middle Years Programme (MYP) perustettiin. Tätä seurasi kolme vuotta myöhemmin Primary Years Programme (PYP), minkä jälkeen IBO pystyi tarjoamaan koulutusta kaikilla yliopistoa edeltävillä tasoilla.


title: International Baccalaureate

text: Vuonna 2005 maailmassa oli yhteensä 1 553 IB-ohjelmia tarjoavaa koulua 121 maassa. Valtaosa niistä tarjoaa IBO:n vanhinta ja tunnetuinta ohjelmaa IB Diploma Programmea.


title: International Baccalaureate

text: Suomeen IB-ohjelman toi ensimmäisenä Helsingin Suomalainen Yhteiskoulu, jonka ensimmäinen IB-luokka valmistui vuoden 1993 keväällä.


title: Camilla Mickwitz

text: Camilla Mickwitz (o.s. Zilliacus; 22. syyskuuta 1937 Helsinki – 4. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija, kuvittaja ja animaattori. Hän loi "Pikku Kakkosen" alkuanimaation ja "Varokaa heikkoa jäätä" -tietoiskun sekä animaatiosarjat ja niihin perustuvat kirjasarjat Emiliasta, Jasonista ja Mimosasta.


title: Camilla Mickwitz

text: Ruotsinkielisen Camilla Mickwitzin vanhemmat olivat vuorineuvos Gunnar Fredrik Zilliacus ja Brita Julia Storgårds. Hän oli vuodesta 1960 naimisissa varatuomari Erik Mickwitzin kanssa.


title: Camilla Mickwitz

text: Mickwitz valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta graafikoksi vuonna 1958. Hän työskenteli mainospiirtäjänä Suomen Ilmoituskeskuksessa ja Yhtyneillä Kuvalehdillä, kunnes jättäytyi vuonna 1966 freelanceriksi. Päivätyöstä vapautuminen mahdollisti omien kuvitusten tekemisen.


title: Camilla Mickwitz

text: Animaattorina Mickwitz oli yksi Yleisradion lastenohjelmien tuottajan Berit Neumannin löydöistä, ja hän sai opetella pala-animaatioiden tekemistä Ylen trikkistudiolla. Mickwitz teki ensimmäiset lyhyet animaationsa Ylelle vuonna 1968. Hänen ensimmäinen animaatiosarjansa oli vuonna 1969 valmistunut neliosainen "Max ja Murre" ("Max och Murren"), joka oli samalla Suomen ensimmäinen värillinen ruotsinkielinen tv-ohjelma. Mickwitz tunnetuimmat animaatiosarjat ovat neliosainen "Jason"-sarja (1972–1974), kuusiosainen "Emilia"-sarja (1978), puolituntinen "Mimosa"-elokuva (1983) sekä kaksi lyhyempää Mimosa-tarinaa (1985 ja 1987). Lisäksi Mickwitz animoi "Pikku Kakkosen" yhä käytössä olevan alkutunnuksen vuonna 1983 ja kuuluisan jäävaroituksen vuonna 1986. Kaikki Mickwitzin animaatiot perustuvat pala-animaatiotekniikkaan.


title: Camilla Mickwitz

text: Mickwitz sovitti tunnetuimmat animaatiohahmonsa tuoreeltaan myös lasten kuvakirjoiksi. Jason-hahmosta valmistui vuosina 1975–1978 neljä kuvakirjaa, Emiliasta vuosina 1979–1981 viisi kuvakirjaa ja Mimosasta vuosina 1983–1987 neljä kuvakirjaa. Mimosa-sarjan jälkeen Mickwitz alkoi toteuttaa uudet ideansa ensin kirjoina ja vasta sen jälkeen animaatioina, kun siihen asti hän oli työskennellyt päinvastaisessa järjestyksessä. Mickwitzin kirjojen tekstit kertovat ajan hengen mukaisesti arjesta, päivähoidosta, yksinhuoltajista ja luonnonsuojelusta, ja niiden kuvitus on hilpeää, värikylläistä, sisältää selkeitä muotoja ja niiden hahmot ovat pyöreitä. Mimosa-kirjojen myötä Mickwitzin tuotantoon tuli 1980-luvulla mukaan myös fantasiaelementtejä. Hän käytti kuvituksissa erilaisia tekniikoita, Jasoneissa liitua, Emilioissa vesivärejä ja Mimosoissa guassia. Mickwitz kirjoitti kirjansa ruotsiksi, mutta suomensi ne itse, ensimmäistä "Jason"-kirjaa lukuun ottamatta. Hänen kirjojaan käännettiin myös useille kielille varsinkin muissa Pohjoismaissa.


title: Camilla Mickwitz

text: Mickwitz teki yli kaksikymmentä kuvakirjaa ja lähes yhtä monta animaatioelokuvaa. Hän sai useita kotimaisia ja kansainvälisiä elokuva- ja lastenkirjapalkintoja, kuten elokuvataiteen valtionpalkinnon 1973 ja 1979, kirjallisuuden valtionpalkinnon 1973, 1976 ja 1986, Suomen kirjataiteen komitean Kirjavalio-palkinnon 1976, 1980, 1984, 1987 ja 1988, Arvid Lydecken -palkinnon 1979, Svenska litteratursällskapetin palkinnon 1979, valtion elokuvapalkinnon 1983 ja 1987, Rudolf Koivu -palkinnon 1984, Svenska kulturfondenin kulttuuripalkinnon 1986 sekä lastenkulttuurin valtionpalkinnon 1987. Hänen lyhytanimaationsa "Jasonin kesä" palkittiin vuonna 1975 Yhdysvalloissa The Hollywood Festival of World Television -festivaalilla parhaana lasten animaationa.


title: Camilla Mickwitz

text: Mickwitz kuoli 51-vuotiaana äkilliseen aivoverenvuotoon. Hänen viimeinen kirjansa, suoraan suomeksi kirjoitettu "Uusitalojen uusi talo" ilmestyi postuumisti samana vuonna.


title: Louhinta

text: Louhinta on kaivos- tai rakennustoimintaan liittyvää työtä, jossa kallioperästä irrotetaan kiviainesta joko räjäyttämällä tai jollain muulla tekniikalla. Louhinta voidaan jakaa avolouhintaan, maanalaiseen louhintaan ja veden alla tapahtuvaan louhintaan.


title: Louhinta

text: Louhintaa tehdään useista syistä; kalliota voidaan louhia pois rakennusten perustusten tai teiden tieltä tai kiveä voidaan pyrkiä irrottamaan tarve- ja käyttökiveksi taikka tunnelin tai luolan rakentamiseksi tai laajentamiseksi. Kiveä voidaan käyttää myös malmina kaivosteollisuudessa.


title: Louhinta

text: Rakennustoiminnassa kalliota louhitaan yleisesti joko esteen poistamiseksi, tunneleiden rakentamiseksi tai rakennusteollisuuden raaka-aineeksi. Louhinnasta syntynyt louhe käytetään joko sellaisenaan tai murskattuna pääasiassa rakennusten pohjamateriaaliksi, tai teiden ja rautateiden pengermateriaaliksi. Usein uusia rautatielinjauksia tehtäessä pyritään linjaamaan rata siten, että louhimistöistä saatava kiviaines voidaan vähällä vaivalla siirtää pehmeikköjen täyttämiseen tai matalien alueiden pengerrykseen. Usein on taloudellista murskata louhe tietyn kokoisiksi osasiksi, koska sen jälleenmyyntiarvo nousee ja sitä voidaan käyttää vaativimmissa paikoissa esimerkiksi teiden tai talojen kantavissa kerroksissa.


title: Louhinta

text: Käyttökiveä louhitaan esimerkiksi teiden tai rakennusten pohjia varten. Massalouhinnassa pyritään irrottamaan kiven tulevaa käyttöä ajatellen optimaalinen louhe mahdollisimman pienellä poraus- ja räjähdemäärällä. Esimerkiksi murskattavaksi tarkoitetulle kivelle on maksimikoko, jolloin liian suuria kiviä joudutaan ”rikottamaan”. Toisaalta täyttöihin kelpaavat isommatkin kivet.


title: Louhinta

text: Suuren sinkoutumavaaran ja tärinän takia massalouhintoja tehdään pääasiassa etäällä asutuksesta ja vaara-alue ulottuu louhintojen aikana satojen metrien säteelle. Räjäytysten aikana vaara-alueella ei saa olla ihmisiä ja koneet siirretään pois alueelta kalustovahinkojen välttämiseksi. Avolouhoksilla räjäytykset pyritään ajoittamaan työvuorojen vaihtoon, jolloin kaivosmonttu saadaan tyhjäksi ihmisistä ja kalustosta siten, että räjäytys häiritsee mahdollisimman vähän lastaus- ja kuljetustoimintaa.


title: Louhinta

text: Massalouhinnassa käytetään suurta porakalustoa (porareiän halkaisija voi olla yli 10 cm) ja suuria reikäpanoksia (kymmeniä kiloja räjähdettä reikää kohden). Toisaalta reikiä porataan harvaan, jolloin yhdellä reiällä saadaan irrotettua huomattavan suuri määrä louhetta ja jolloin porametrejä ja räjähteitä kuluu vähän kuutiometriä kohti. Poraus- ja panostusvirheistä, kallion rikkonaisuudesta tai kiven laadun vaihteluista johtuen kalliosta voi irrota isompia kiviä, joita joudutaan myöhemmin rikottamaan joko poraamalla ja räjäyttämällä tai kaivinkoneeseen kiinnitetyllä hydraulisen vasaran avulla.


title: Louhinta

text: Kalliopinnan ollessa lähellä maan pintaa, täytyy kalliota louhia, jotta talojen perustukset, infrastruktuuri tai kunnallistekniikan putket saataisiin sijoitettua oikealle tasolle. Raivauslouhinnoista suurin osa on pieniä, esimerkiksi talojen pohjien louhintoja, mutta on myös suurempia töitä, kuten teiden avoleikkauksia.


title: Louhinta

text: Raivauslouhinnassa täytyy yleensä ottaa huomioon ympäristön asettamat rajoitteet, kuten asutus, tiet ja mahdollisesti tärinälle arat rakenteet. Usein raivauslouhinnalle on asetettu rajamitat, jotka täytyy pyrkiä toteuttamaan: jos esimerkiksi talon pohjan jää ”kovaksi”, louhintaa täytyy jatkaa, jotta perustuksille saadaan riittävästi tilaa. Liian laajalti louhittu pohja aiheuttaa kuitenkin turhia kuluja, koska pohjaa joudutaan täyttämään.


title: Louhinta

text: Raivauslouhinnoissa voidaan tilanteen salliessa käyttää massalouhintakalustoa ja -tekniikoita esimerkiksi teiden kallionleikkauksiin. Yleensä teiden linjaukset suunnitellaankin siten, että kallioleikkauksista saadaan helposti täyttökiveä lähistölle. Pienemmissä ja sinkoamiselle herkemmissä kohteissa ei ole järkevää tai turvallista käyttää järeää kalustoa ja suuria reikäpanoksia, vaan pientä porakalustoa, pienempiä reikäpanoksia ja tiheää porauskaaviota. Tämän vuoksi porametrejä ja räjähteitä joudutaan käyttämään enemmän irrotettua kuutiometriä kohti. Tällä tavalla louhituista kivistä tulee pienen reikävälin takia huomattavasti pienempiä kuin massalouhinnassa. Pienen reikäpanoksen takia sinkoutumavaara pienenee huomattavasti, koska momentaalisen eli samanaikaisesti räjähtävän räjähteen määrä on pieni.


title: Louhinta

text: Lisäksi sinkoutumalle herkässä ympäristössä täytyy kenttä peittää huolellisesti ennen räjäytystä. Ympäristössä olevia ihmisiä täytyy varoittaa räjäytyksestä, mikä tapahtuu useimmiten käyttämällä summerilla annettua piipittävää ääntä. Tarvittaessa räjäytyspaikan ympäristö tulee eristää sivullisilta asettamalla vahteja räjäytyspaikan ympäristöön. Erittäin herkässä ympäristössä täytyy käyttää jotain muuta louhintatekniikkaa kuin räjäyttämistä, esimerkiksi irtiporausta tai murtolaastia, joka on hitaasti, mutta voimakkaasti laajeneva seos.


title: Louhinta

text: Tarvekiveä louhitaan esimerkiksi talojen julkisivuihin, katukiveyksiin tai hautakiviin. Tarvekiviä louhitaan huolella valituista paikoista, joissa kiven laatu ja ominaisuudet ovat tarvekiviin sopivia. Tarvekivien louhinnassa täytyy pyrkiä mahdollisimman pieniin vaurioihin kiven pinnassa. Vaurioita ovat mm. mikrohalkeilu räjäyttäessä tai virheellinen porauksen suuntaus, jolloin kiven pintaan tulee kolo. Tarvekivilohkoja myytäessä hinnoitellaan kiven sisällä olevan suora seinämäisen ehjän kiven osuus: jos kiven päällä on 5 cm syvä porareikä, koko kiven korkeudesta vähennetään 5 cm.


title: Louhinta

text: Tarvekiviä voidaan louhia monella tekniikalla: räjäyttämällä, irtiporaamalla, sahaamalla, kiilaamalla tai polttoleikkaamalla. Räjäyttämällä kiven sivuille ja alle porataan pienellä reikävälillä reikiä, jotka panostetaan kevyesti, ja panokset räjäytetään tarkalleen samanaikaisesti. Räjäytykseen käytetään Suomessa aniitti-, ANFO-, kemiitti-, kemix- ja dynamiittipanoksia. Irtiporaamisessa porataan erikoiskalustolla reikiä vieri viereen, jolloin saadaan aikaan railo. Sahaamista käytetään muun muassa pehmeän vuolukiven louhinnassa, jolloin kivi leikataan kalliosta irti isolla moottorisahaa muistuttavalla laitteella. Kiilaamisessa kiveen porataan rivi reikiä, joihin isketään kiilat, jotka aiheuttavat kiveen jännityksen ja lopulta lohkaisevat sen.


title: Louhinta

text: Tarvekiven louhinta aloitetaan irrottamalla kalliosta ensin ”kami” eli iso lohko, jonka koko vaihtelee, yleisimmän koon ollessa noin 1 000–2 000 kuutiometriä. Tämän jälkeen kamista lohkotaan useiden vaiheiden kautta halutun kokoisia palasia.


title: Louhinta

text: Kun kallio räjähdyksen voimasta rikkoutuu louheeksi, sen tilavuus kasvaa lähes kaksinkertaiseksi laskentatavasta riippuen. Kun taas louhittu aines on murskattu, sen tilavuus pienenee, ja kun louhe kuljetetaan rakenteeseen, sen tilavuus pienenee jälleen. Kun rakennekerroksessa murske tiivistetään, se pienenee likimäärin 65 prosenttia alkuperäisten murskeen tilavuudesta.


title: Louhinta

text: Kaivosteollisuudessa louhinta suoritetaan malmien tai mineraalien esiintymistavan mukaan avolouhintana tai maanalaisena louhintana. Louhinnan jälkeen malmi rikastetaan.


title: Lasse Pöysti

text: Lasse Erik Pöysti (s. 24. tammikuuta 1927 Sortavala) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, teatterinjohtaja ja käsikirjoittaja. Hän on näytellyt sekä suomeksi että ruotsiksi. Vuoden 2012 lokakuussa Pöysti ilmoitti lopettavansa uransa, ja hän esiintyi viimeisessä näytöksessään Helsingin Kaupunginteatterissa 27. lokakuuta.


title: Lasse Pöysti

text: Pöysti valmistui ylioppilaaksi 1945 Helsingin normaalilyseosta. Suomen kansan tietoisuuteen hän tuli Ollina Suomisen perhe -elokuvissa. Ensimmäinen sarjan elokuvista oli vuonna 1941 valmistunut "Suomisen perhe". Elokuvassa näytellessään Pöysti oli vasta 14-vuotias ja varsin pienikokoinen ikäisekseen ja huomattavasti nuoremman näköinen. 1950-luvulla hän näytteli Intimiteatterissa, josta hän siirtyi Lilla Teaterniin. Vuosina 1967–1974 Pöysti oli Lilla Teaternin johtajana silloisen vaimonsa Birgitta Ulfssonin kanssa ja näytteli paljon myös ruotsiksi. Vuodesta 1974 vuoteen 1981 hän johti Tampereen Työväen Teatteria ja edelleen vuodesta 1981 vuoteen 1985 Ruotsin kansallisteatteria eli Dramatenia Tukholmassa. Myöhemmin Pöysti on myös lukenut puherooleja useissa musiikkiteoksissa. Hän teki myös televisiossa merkittäviä rooleja, joista maineikkain on nimirooli näytelmässä "Kustaa III". Hän on lukenut lastenohjelmissa iltasatuja. Pöysti on näytellyt yli neljässäkymmenessä elokuvassa, minkä lisäksi hän on ohjannut useita elokuvia.


title: Lasse Pöysti

text: Vuonna 2002 Pöysti valitsi Finlandia-palkinnon saajaksi Kari Hotakaisen kirjan "Juoksuhaudantie".


title: Lasse Pöysti

text: Pöysti on asunut Pariisissa, mutta asuu nykyään Helsingin Lauttasaaressa. Hänellä on kuitenkin edelleen asunto Pariisissa. Pöystin vanhempi poika Tom Pöysti on myös näyttelijä ja Erik "Miki" Pöysti ohjaaja.


title: Lasse Pöysti

text: Lasse Pöystin vanhemmat olivat Eino Tauno Pöysti ja Signe Maria Köhler. Hänen isänisänsä Erik Pöysti oli Jääsken edustaja säätyvaltiopäivillä ja yksikamarisessa eduskunnassa. Äidinisällä Fredrik Emil Köhlerillä oli Porissa agentuuriliike ja Saksan konsulin asema. Pöystin perheeseen kuului Lassen lisäksi kaksi tytärtä. Lapsuutensa Lasse Pöysti vietti Laatokan Karjalan Sortavalassa, joka oli kokoonsa nähden vireä kulttuurikaupunki. Kesät kuluivat Haavuksen saarella Signe Pöystin varoilla hankitun kesäasunnon maisemissa. Eino Pöysti oli kassanhoitajana pankissa. Lisätuloja saadakseen hän hoiti Sortavalan verotuslautakunnan puheenjohtajan tointa. Verotustoimesta tuli eräänlainen "Pöystien perheyritys", jonka kanslia oli heidän kodissaan ja kanslistin tointa hoiti Signe Pöysti. Perheessä harrastettiin musiikkia, isä-Pöystin toive oli että poika-Pöysti liittyisi Ylioppilaskunnan Laulajiin. Lasse Pöysti harrasti lapsuudessaan esiintymistä ja kirjoitti runoja. Hän kuului myös partioon Laatokan Veikot -nimiseen lippukuntaan. Signe Pöystin äidinkieli oli ruotsi, ja siitä tuli myös Lasse Pöystin kakkoskieli. Saksankin tuleva näyttelijä oppi hyvin.


title: Lasse Pöysti

text: Talvisodan ajaksi Pöystin perhe jäi Sortavalaan. Harvat kaupunkiin jääneet lapset leikkivät pommisuojan edustalla, sillä sinne oli yhtenään kiire. Helmikuun toisen päivän pommituksissa 1940 kolmannes Sortavalasta paloi ja yön kylmyydessä palokunnan letkut jäätyivät. Pöystien asuntoon Säästöpankin taloon muutti kodittomaksi jääneitä perheitä; enimmillään heidän luonaan asui neljätoista henkeä. Sodan päätyttyä 13. maaliskuuta sortavalaisilla oli kolme vuorokautta aikaa poistua kaupungistaan. Pöystit matkasivat Hämeenlinnan kautta Helsinkiin. Heille järjestyi asunto Lauttasaaresta.


title: Lasse Pöysti

text: Kesäkuussa 1940 Suomen Filmiteollisuus kysyi lehti-ilmoituksessaan: "Missä ovat Suomen Shirley Temple ja Mickey Rooney?" Suomisen perheestä kertovaan elokuvaan haettiin Pipsaa ja Ollia. Lasse Pöysti lähetti valokuvasarjan filmiyhtiön toimistoon. Vähään aikaan ei kuulunut mitään, jolloin hän vauhditti tapahtumia ja poikkesi henkilökohtaisesti esittäytymässä ja esiintymässä yhtiön johtajalle Toivo Särkälle. Vielä samana päivänä Pöysti kutsuttiin koekuvauksiin Haagaan ja elokuussa alkoivat "Suomisen perheen" kuvaukset. Pipsaksi valittiin Maire Suvanto. Ensi-iltansa elokuva sai maaliskuussa 1941, jonka jälkeen Pöystistä tuli suomalaisille Olli Suominen. Lassen ja Ollin raja hämärtyi. Sotavuosina tehtiin kaikkiaan viisi Suomisen perhe -elokuvaa.


title: Lasse Pöysti

text: Lasse Pöysti kuului radiossa Markus-sedän lastentuntien vakioporukkaan ja teki esiintymismatkoja ympäri Suomea Maire Suvannon ja taiteilija Jonne Kykkäsen kanssa. Usein matkassa oli myös Helsingin Tarmon tyttöjen tanssiryhmä. Pöystin ura ammattilaisteattereissa alkoi 1942, kun häneen otettiin yhteyttä Ruotsalaisesta teatterista. Debyyttinäytelmä oli Paul Osbornen "Nog lever farfar". Kuten Suomisen perhe -elokuvien yhteydessä, myös Ruotsalaisessa teatterissa Pöysti sai tuekseen vahvojen teatteriammattilaisten kaartin. Näyttelemisen perusasiat hänelle opetti ohjaaja Gerda Wrede. Toinen merkittävä opettaja oli Eine Laine, joka ohjasi Suomisen perheen radiolähetykset. Useat Ruotsalaisen teatterin näyttelijät tekivät vaikutuksen nuoreen Lasse Pöystiin. Erityisesti mieleen painuivat Axel Slangus ja Erik Lindström. Näyttelijä Inga Tidbladin kuvaa hän piti kirjoituspöydällään. Pöystin ura teatterissa jatkui 1943 merkittävillä rooleilla näytelmissä "Ensimmäinen legioona" ja "Venetsian kauppias".


title: Lasse Pöysti

text: Ennen talvisotaa Pöysti oli käynyt Sortavalan lyseota. Helsingissä hän halusi ehdottomasti päästä Helsingin normaalilyseoon eli Norssiin. Kouluun perustettiin teatterikerho, joka esiintyi myös sotasairaaloissa. Pöysti oli mukana myös toveripiiri Osmeruksessa lokakuusta 1943. Osmerus oli poikakerho, jonka päämäärä oli edistää esimerkiksi tieteiden ja taiteiden harrastusta. Helmikuusta 1944 Pöysti oli vapaaehtoisena mukana ilmatorjunnassa Helsingin Käpylässä Taivaskallion patterilla, kuten monet muutkin Osmeruksen jäsenet. Saman vuoden elokuussa hänet lumosi Ansa Ikonen elokuvan "Suomisen Olli rakastuu" kuvauksissa. Pöysti kavereineen pääsi siviiliin syyskuussa ja jatkoi koulua. Heinäkuussa 1945 hän kirjoitti ylioppilaaksi ja aloitti opiskelun Helsingin yliopistossa seuraavana syksynä.


title: Lasse Pöysti

text: Pöysti kävi luennoilla sen mukaan, mitä teatterilta ehti. Hän debytoi Suomen Kansallisteatterissa 1945 Aune Peipon esikoisnäytelmässä "Kaikki tulee ilmi". Yliopistossa hän tutustui Staffan Aspeliniin, joka esitteli hänet suomenruotsalaisille älyköille. Tuolloin Pöysti tapasi Birgitta Ulfssonin, joka siihen aikaan seurusteli Bo Carpelanin kanssa. Suomenruotsalaiset ihastuttivat Karjalan poikaa viehättävällä käytöksellään. Huomattava uusi tuttavuus Pöystille oli Otto Mannisen ja Anni Swanin poika Mauno Manninen. Epäsovinnainen Manninen vaati Pöystiä pyrkimään taiteessaan keskinkertaisuuden yläpuolelle. Mannisen ansiosta Pöysti pääsi henkilökohtaisesti tapaamaan eräitä keskeisiä kulttuurihenkilöitä, kuten Eero Järnefeltin ja Jean Sibeliuksen.


title: Lasse Pöysti

text: Ranskalaisuus oli osa Pöystin elämää kouluajoista lähtien. Manninen luotsasi hänet Helsingin ranskankielisiin piireihin, joista löytyi kaksi harrastajanäyttämöä: Compagnie d'Amateurs du Théâtre Français ja La scène Française. Pöysti oli mukana molempien toiminnassa ja oppi vähitellen ranskan. Samalla alkoi kehittyä ajatus Ranskan-matkasta; Pöysti haki stipendiä, muttei saanut heti, sillä hakemuksia oli sodan vuoksi ruuhkaksi asti. Hän jatkoi työssään Kansallisteatterin näyttelijänä, ja näytteli muun muassa Eeva-Kaarina Volasen kanssa esimerkiksi August Strindbergin "Pääsiäisessä" vuonna 1947. Usein Pöystin roolit olivat pieniä. Suurina näyttämöauktoriteetteina Pöysti piti nelikkoa Aku Korhonen, Uuno Laakso, Yrjö Tuominen ja Ruth Snellman.


title: Lasse Pöysti

text: Helmikuussa 1950 Pöysti oli vapaa vihdoin lähtemään Ranskaan. Pariisissa hän olisi aina oleva "nuori, komea ja lahjakas (jeune, beau et doué)". Kansallisteatterin pääjohtajan Arvi Kivimaan suomin valtuuksin hän saattoi ostaa näytelmiä ja tehdä niistä sopimuksia. Pöysti teki itseään tykö Ranskan teatterimaailman keskeisille henkilöille. Hänelle väläytettiin mahdollisuutta liittyä Jean-Louis Barraultin ja Madeleine Renaudin johtamaan Marigny-teatteriin, mutta hän ei tarttunut tilaisuuteen. Pariisin-matkan aikana alkoi kypsyä ajatus erota Kansallisteatterista ja liittyä Mauno Mannisen vastaperustamaan Intimiteatteriin. Suomen suurena vuotena 1952 Pöysti toteutti ajatuksen kahden muun Kansallisteatterin näyttelijän kanssa. Intimiteatterissa Pöysti näytteli muun muassa näytelmissä "Porvari aatelismiehenä" ja "Kuopion takana". Hän myös ohjasi näytelmiä, muun muassa suomentamansa ranskalaisen bulevardinäytelmän "Etienne". 1952 Pöysti nai Birgitta Ulfssonin eli Bissen. Tosin Ulfsson ei suvainnut Pöystin kutsuvan itseään Bisseksi; kaikille muille se oli sallittu. Nuoripari muutti Helsingin maalaiskuntaan Friherssin kylään "piparkakkutaloon" kunnallistekniikan ulottumattomiin. Esikoinen Tom syntyi keväällä 1954 ja kuopus Erik Mikael kesällä 1955.


title: Lasse Pöysti

text: Pöysti erosi talousvaikeuksissa kärvistelevästä Intimiteatterista keväällä 1955. Vivica Bandler houkutteli hänet liittymään vastaostamaansa Lilla Teaterniin. Muistelmissaan Pöysti kertoo Bandlerin herättäneen hänet "uudelleen henkiin" ja auttaneen häntä kasvattamaan "uuden itsetunnon". Myös Birgitta Ulfsson kiinnitettiin Lilla Teaterniin. Alkoi kahdeksantoista vuotta kestänyt jakso, jolloin Pöysti vietti lähes kaiken työ- ja vapaa-aikansa yhdessä vaimonsa kanssa. "Uppåt väggarna" sekä muut Lilla Teaternin keväiset revyyt olivat kassamenestyksiä ja Pöystille revyistä muodostui erityisen rakas taidelaji. Hänen maineensa koomikkona kasvoi. Kaksi kertaa hän sai katsomon viritettyä jopa niin nauruherkkään tilaan, ettei monologia voinut enää jatkaa. Syksyisin Lilla Teatern näytteli haastavampia näytelmiä, yleisöä ei kosiskeltu vaan pyrittiin kohahduttamaan. Teatterin maine kiiri Skandinaviaan. Norjassa ja Ruotsissa Pöysti tuli tunnetuksi etenkin Muumipeikkona. Parhaana teatteriesityksenään Pöysti pitää huolellisesti hiottua muuminäytelmän ensi-iltaa Oslon Nye Teaternissa. Vuonna 1956 Pöysti teki "15-vuotisjuhlakiertueen" Ruotsin kuninkaan entisellä autolla kuskina näyttelijä Tommi Rinne. Vuoden 1937 Buick vei kiertuelaisia Lappeenrannasta Kiiminkiin ja Pohjanmaalta Tampereelle. Tiet olivat kuitenkin liejuisia, auto reistaili ja yleislakko vaikeutti polttoaineen saantia. Kiertue tuotti selvän taloudellisen tappion.


title: Lasse Pöysti

text: Keväällä 1962 Lilla Teatern muutti Kasarmikadulta Yrjönkadulle. Pöysti jatkoi teatterissa ja näytteli lähes aina puolisoaan vastaan. Yleensä ohjaajana toimi Bandler. "Guldbröllop", näytelmä vanhasta suomenruotsalaisesta hääparista, menestyi niin Suomessa, Ruotsissa kuin Norjassakin. Pöysti näytteli myös suomeksi, eräänä juhannusaattona esitettiin Saaren kansanpuistossa Tammelassa "Ketunpesä". Vuonna 1967 Bandler myi Lilla Teaternin Pöystille ja Ulfssonille, joista molemmista tuli teatterin johtajia. Pöysti jatkoi myös näyttelijäntyötään "edistyksellisessä" ja "tiedostavassa" teatterissaan. Hän tunsi jonkin aikaa halua liittyä äärivasemmistoon mutta pysytteli puolueiden ulkopuolella. Pöysti näytteli johtajakaudellaan muun muassa näytelmissä "Viiden pennin ooppera" ja "Tšekkoslovakia". Vuonna 1974 Pöysti ja Ulfsson myivät Lilla Teaternin Asko Sarkolalle. Pöystin jäähyväisnäytelmä oli Claes Anderssonin "Familjen", jota esitettiin 35 kertaa täysille katsomoille. Ralf Forsströmin lavastuksessa kaikki paitsi tuolit oli mustaa.


title: Lasse Pöysti

text: Lasse Pöystille myönnettiin ensimmäinen näyttämötaiteen taiteilijaprofessuuri. Taiteen keskustoimikunta oli asettanut hänet nimityslistan kärkeen, minkä Pöysti yllätyksekseen huomasi sanomalehdestä. Sittemmin Pöystin annettiin ymmärtää, että hänen tulisi luopua professuurista kolmikymppisen ohjaajan Timo Bergholmin hyväksi. Pöysti arvosti Bergholmia mutta totesi omat ansionsa isommiksi kuin Bergholmin eikä antanut periksi. Professuuri kesti vuodet 1971–1974. Käytännössä se merkitsi runsaasti lisää työtä erilaisissa komiteoissa ja johtokunnissa. Taiteen keskustoimikunnan sihteeri Risto Kivelä muisti painottaa Teatterikomitea 72:n istunnossa Pöystille, että koko professuuri olisi nähtävä ennen kaikkea kunnianosoituksena koko Lilla Teaternille.


title: Lasse Pöysti

text: Lasse Pöystiin otettiin yhteyttä Tampereen Työväen Teatterista marraskuussa 1972, jolloin maisteri Unto Kanerva ehdotti hänelle teatterinjohtajan paikkaa. Tampere merkitsi Pöystille ja Ulfssonille askelta uuteen. Pariskunta kävi vaivihkaa tutustumassa tulevaan työpaikkaansa sisämaan teollisuuskaupungissa. Varsinaisesti Pöystin työ Tampereella alkoi elokuussa 1974. Hänen johtajakauttaan leimasi taistelu TTT:n uudesta teatteritalosta. Tampereen-vuosinaan Pöysti näytteli muun muassa Arnold Weskerin "Hääjuhlissa" ja Strindbergin "Mestari Olavissa", joka oli TTT:n 75-vuotisjuhlanäytelmä vuonna 1976. Pöysti ei aktiivivuosinaan pitänyt itseään kovin hyvänä ohjaajana, mutta TTT:ssa hän otti mielellään vastuun "Täällä Pohjantähden alla" -näytelmän sovituksesta ja ohjauksesta. Aamulehden Olavi Veistäjä, joka oli aiemmin arvostellut Pöystiä rajustikin, ylisti "Pohjantähti"-tulkintaa kansainvälisen tason teokseksi. Samaan aikaan Birgitta Ulfsson palasi Lilla Teaterniin Helsinkiin, Pöysti jäi Tampereelle, ja avioliitto siirtyi uuteen vaiheeseen. Vuonna 1979 Pöysti suomensi ja ohjasi Roger Peyrefitten näytelmän "Lumiprinssi" Tampereen kaupungin 200-vuotisjuhlien kunniaksi.


title: Lasse Pöysti

text: Alkuvuonna 1981 Pöysti pakkasi tavaransa pakettiautoon ja ajoi Turkuun. Määränpäänä oli Tukholma, jossa hän oli saanut johtajan paikan Kungliga Dramatiska Teaternissa. Myös Ulfsson muutti Tukholmaan. Dramatenin vuodet olivat Pöystille ammatillisesti vaikeita, ongelmia oli niin näyttelijöiden kuin lehdistönkin kanssa. Vuonna 1985 hän palasi Suomeen.


title: Lasse Pöysti

text: Tukholman-vuosiensa jälkeen Pöysti lopetti teattereiden johtamisen ja keskittyi näyttelijäntyöhön. Tammikuussa 1987 sai ensi-iltansa Ralf Långbackan ohjaama "Galilein elämä" Helsingin kaupunginteatterissa. Ruotsalaisessa teatterissa Lasse Pöysti näytteli poikansa Miki Pöystin ohjaamassa "Leipurin vaimossa". Vuonna 1991 Lasse Pöysti toteutti haaveensa ja muutti Pariisiin. Vuosina 1990–1995 julkaistiin Pöystin omaelämäkerralliset muistelmat, jotka käsittävät neljä osaa.


title: Lasse Pöysti

text: Uuden vuosisadan puolella vuonna 2002 Pöysti alkoi esiintyä hyvin suositussa "Kvartetissa", joka jatkui vuoteen 2011 saakka.


title: Lasse Pöysti

text: Vuonna 2004 Helsingin kaupunginteatterissa sai ensi-iltansa Bengt Ahlforsin ohjaama "Viimeinen sikari", jossa Pöysti näytteli Lilla Teaternin -vuosiltaan tutun Tea Istan kanssa. Pöysti myös näytteli 2000-luvulla kaupunginteatterissa Josif Stalinia näytelmässä "Mestariluokka".


title: Lasse Pöysti

text: Lilla Teatern liittyi osaksi Helsingin kaupunginteatteria elokuussa 2005. Ahlfors ohjasi Pöystiä varten tragikoomisen monologin "Hissvägraren", joka sai ensi-iltansa elokuussa 2007. Lappeenrannassa ilmestyvä Karjala arvioi teosta 6. syyskuuta 2007:


title: Lasse Pöysti

text: "Viimeistään loppuaplodien myötä yleisö suli lopullisesti faktan ja fiktion paikoin ilmeisen harkitullekin sekoittumiselle, kun Pöysti köpötteli hyvin varovasti ottamaan ensimmäiset suosionosoitukset sylissään kerrassaan suloinen mäyräkoiran pentu! On näyttelijöitä, jotka saavat lämpimän olon huoneeseen. Tämän lajin aatelia on Lasse Pöysti."


title: Lasse Pöysti

text: Lokakuussa 2012 Lasse Pöysti näytteli viimeisen kerran. Hänen viimeinen roolityönsä oli Helsingin Kaupunginteatterin näytelmässä "Metsä".


title: Lasse Pöysti

text: Ensimmäiset Suomisen Ollin jälkeiset elokuvatyönsä Pöysti teki 1948. Myös avioliiton ja perhe-elämän rahoittaminen edellytti elokuvien parissa jatkamista. Sekä Intimiteatterin että Lilla Teaternin talous ja sitä myöten palkanmaksuvarmuus horjuivat. Pöysti ei kuitenkaan juuri arvostanut elokuviaan, vaan koki niiden suhteen taiteellista turhautumista. Vuonna 1949 hän teki sivuosan ylioppilas Arvid Molanderina epookkikomediassa "Katupeilin takana" ja Usko Aamusena komediassa "Ruma Elsa". Molemmissa pääosa oli Eeva-Kaarina Volasella. 1950-luvulla Pöysti kunnostautui erityisesti sotilasfarsseissa kuten "Kaikkien naisten monni" (1952) sekä "Miljonäärimonni" (1953). Hän ohjasi ja näytteli myös kartanoromanttisissa Helena-elokuvissa "...ja Helena soittaa" (1952) sekä "Näkemiin Helena" (1955). Roland af Hällströmin kurjalistokuvauksessa "Putkinotko" (1954) Pöystillä oli Malakiaksen osa. Vuonna 1957 hänellä oli pääosa Koikkalaisena komediaelokuvassa "Syntipukki". Vuonna 1958 Pöysti tarttui "Asessorin naishuoliin" ohjaajana ja käsikirjoittajana. Suomisen Olliksi hän palasi vielä 1959 elokuvassa "Taas tapaamme Suomisen perheen". Häntä vastaan näytteli Elina Salo, jonka kanssa hän myöhemmin teki vuosien ajan yhteistyötä Lilla Teaternin näyttämöllä. Vuonna 1979 Pöystillä oli Puntilan osa Ralf Långbackan ohjaamassa elokuvassa "Herr Puntila och hans dräng Matti" ("Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti"). Vuonna 1988 Matti Kassila ohjasi taiteilijaelokuvan "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus", jossa Pöysti tulkitsi pääosan kirjailija Martti Hongistona. Åke Lindmanin kullankaivajakuvauksessa "Lapin kullan kimallus" (1999) Pöystillä oli rooli Kittilän kruununvoutina. Hänen viimeisin pääosatyönsä oli Miika Soinin ohjaamassa elokuvassa "Thomas" (2008).


title: Lasse Pöysti

text: 24. toukokuuta 1955 Lasse Pöysti ohjasi ja juonsi Suomen ensimmäisen televisiolähetyksen. Myös Birgitta Ulfsson esiintyi lähetyksessä. Kameroita oli yksi ja vastaanottimia viisitoista eri puolilla Helsinkiä. Televisiotoiminnan kehityttyä Pöysti näytteli useissa televisioteatterin tuotannoissa, kuten "Aura ja tähdet" ja "Erik XIV". Merkittävä televisiotyö oli nimiosa Mirjam Himbergin ohjaamassa näytelmässä "Kustaa III", joka on säilynyt myös jälkipolville. Kesällä 1976 kuvattiin Claes Anderssonin "Familjenin" pohjalta elokuva "Pyhä perhe", jossa Pöysti oli samassa isän roolissa kuin Lilla Teaternissakin. Juoksijalegenda Paavo Nurmesta tehtiin televisioelokuva "Maailman paras" vuonna 1986 ja Pöysti tulkitsi nimiosan. Vuonna 1998 hän näytteli Matti Ijäksen draamakomediassa "Pala valkoista marmoria" pääosan Ossina, joka matkustaa vaimonsa Nellyn (Eeva-Kaarina Volanen) kanssa juhlimaan 75-vuotispäiväänsä vanhainkotiin. Yle TV2:n minisarjassa "Maan mitta" syyskaudella 2007 Pöysti näytteli sivuosan eläkkeellä olevana geologian professorina.


title: Lasse Pöysti

text:
Purjehdus on ollut lähellä Pöystin sydäntä. Pöystin perheellä oli tapana viettää kesiä eräällä Suomenlahden saarella, josta tehtiin purjehdusretkiä vuosien myötä yhä isommilla purjeveneillä. Avioliittonsa myöhempinä vuosina Pöysti oli kesäisin vesillä ja Ulfsson asusteli saaressa. Keväät ja syksyt Pöysti vuorostaan vietti saaressa. Pariskunnan kolmikymmenvuotinen avioliitto päättyi eroon vuonna 1984.
Lasse Pöysti on kirjoittanut mm. seuraavat omaelämäkerralliset kirjat:


title: Lasse Pöysti

text: Muita Pöystin kirjoittamia kirjoja ovat mm.:


title: Laku

text: Laku voi tarkoittaa seuraavia:


title: Lucifer

text: Lucifer on latinaa ja tarkoittaa kirjaimellisesti ”valonkantajaa” ("lux" = valo; "ferre" = kantaa, tuoda). Nimi periytyy alkujaan kreikan termistä , "heosphoros", aamunkoin tuoja. Antiikista lähtien Lucifer on tarkoittanut Kointähteä eli Venusta. Nimitys kuvaa Venuksen nousua loisteena taivaalle ja lankeamista taivaan rannan taa.


title: Lucifer

text: Kristinuskon vaikutuksesta Luciferin ajatellaan nykyään usein olevan yksi Saatanan monista nimistä. Kristillisen perinteen mukaan Lucifer oli ensimmäinen arkkienkeli, kunnes hänestä tuli liian ylpeä ja vallanhaluinen, mikä johti kapinaan Jumalaa vastaan. Taivaallisen sodan jälkeen Jumala karkotti Luciferin, jolloin Luciferista tuli paholainen, langennut enkeli, ja hänen seuraajistaan demoneita. Tällaisen käsityksen muodostumiseen ovat vaikuttaneet muun muassa "Kadotettu paratiisi" ja "Jumalainen näytelmä".


title: Lucifer

text: Sana ”lucifer” esiintyy Vulgatassa, missä se on käännös kreikasta. Alkuperäisessä hepreankielisessä tekstissä käytetään sanamuotoa הילל בן שחר, joka tarkoittaa ”Helel, Shaharin poika”. Helel oli babylonialais–kanaanilainen aamutähden jumala ja Shahar aamunkoitteen jumala. Vuoden 1992 kirkkoraamatussa, jossa sana Lucifer ei esiinny kertaakaan, tämä kohta on suomennettu ”Kointähti, sarastuksen poika”. Vaikka kyseinen raamatunkohta puhuu ”taivaalta putoamisesta”, se ei viittaa Luciferin Helvettiin karkottamiseen. Se on osa pilkkalaulua Babylonin kuninkaasta, mikä käy ilmi jakeesta Jesaja 14:4.


title: Lucifer

text: Lucifer-tuotemerkillä valmistetaan muun muassa olutta (belgialainen Riva-panimo) ja grillejä. Lucifer oli myös H. P. Blavatskyn toimittama teosofinen aikakauslehti.


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuuren ("Inula helenium") on monivuotinen asterikasveihin kuuluva mauste- ja rohdoskasvi. Se voi kasvaa jopa kaksimetriseksi, ja sen varsi on tumman punaruskea ja lyhytkarvainen. Mykerökukintojen teriö on keltainen, ja se on 6–8 senttiä leveä. Isohirvenjuuri on peräisin Länsi- ja Keski-Aasiasta, mutta viljelyn ansiosta se on levinnyt myös Eurooppaan. Kasvia on käytetty jo antiikin ajoista rohtona ja ravintokasvina.


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuuri voi kasvaa jopa kaksi metriä korkeaksi. Varsi on vankka, tumman punaruskea ja lyhytkarvainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti, ylimmät niistä ovat sepiviä. Lehtilapa on iso, alta hyvin tiheään ruskehtavan lyhytkarvainen ja päältä karhea. Lehtilavan laidoissa on tiheään vuorotellen erikokoisia hampaita. Kukinto on 6–8 cm leveä mykerö. Mykeröstöt sijaitsevat tavallisesti huiskilomaisesti varren päässä. Mykerön kehtosuomut ovat limittäin useana rivinä. Kehtosuomut ovat lyhytkarvaisia. Ulommat niistä ovat lehtimäisiä, puikeita ja koukkukärkisiä, sisemmät kalvomaisia, suikeita ja suoria. Ulkosuomut puuttuvat. Mykeröpohjus on litteähkö ja suomuton. Teriö on keltainen. Laitakukkien kieli on 3–4 cm pitkä. Laitakukissa (emikukkia) teriö on tasasoukan kielimäinen, kaksineuvoisissa kehräkukissa torvimainen. Suomessa isohirvenjuuri kukkii heinä-syyskuussa. Hedelmä on särmikäs pähkylä, jonka pappus on hapsihaiveninen.


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuurta muistuttavia Suomessa luonnonvaraisia lajeja ovat rantahirvenjuuri ("Inula salicina") ja vanukehirvenjuuri ("Inula britannica") sekä koristekasvina viljeltävät jättihirvenjuuri ("Inula magnifica"), terttuhirvenjuuri ("Inula racemosa") ja auringontähti ("Telekia speciosa").


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuuri on alun perin kotoisin Länsi- ja Keski-Aasiasta, mutta on levinnyt viljelyn myötä jo varhain laajoille alueilla muun muassa Euroopassa. Suomessa isohirvenjuuri on luonnossa vakinaistunut uustulokas, jota tavataan Manner-Suomessa Vaasan korkeudelle saakka. Ahvenanmaalta laji puuttuu.


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuuri viihtyy tuoreahkossa, ravinteikkaassa maassa. Suomessa laji on viljelyjäänne tai -karkulainen, jota tavataan asumusten liepeillä, niityillä, tienvarsilla ja pellonlaiteilla. Toisinaan sitä tavataan myös kaatopaikoilla.


title: Isohirvenjuuri

text: Isohirvenjuurta on käytetty ainakin antiikin ajoista asti rohtona ja ravinnoksi sekä mausteena alkoholijuomissa. Kasvista käytetään sen juurakkoa ja juuria, josta saadaan hirvenjuuriöljyä. Rohtona sitä on käytetty erityisesti yskään, hengitysteiden infektioihin ja vatsavaivoihin. Antiseptisten ominaisuuksien vuoksi sitä on käytetty myös matolääkkeenä edistämään hien ja virtsan eritystä.


title: Isohirvenjuuri

text: Hirvenjuuressa on suvun mukaan nimettyä inuliini-nimistä sokeriyhdistettä, jota on myös maa-artisokassa ja mustajuuressa.


title: Hattrick

text: Hattrick on Ruotsissa kehitetty ilmainen, internetissä pelattava managerointipeli, jossa hallinnoidaan omaa virtuaalista jalkapallojoukkuetta ja keskustellaan sivuston foorumilla. Hattrickia pelaa noin 685 000 käyttäjää ja se on käännetty 53 kielelle.


title: Hattrick

text: Hattrickin ensimmäinen ruotsinkielinen versio julkaistiin 30. elokuuta 1997. Ensimmäinen englanninkielinen versio julkaistiin vuonna 2000 ja samalla sarjaan lisättiin ensimmäiset Ruotsin ulkopuoliset pelisarjat. Suomeen Hattrick laajeni seuraavana vuonna.


title: Hattrick

text: Alkuvuosina Hattrickin pelaajamäärä kasvoi nopeasti. Syksyllä 2002 pelillä oli sen tekijöiden mukaan 60 000 aktiivista pelaajaa, seuraavana keväänä 100 000 ja vuoden loppupuolella jo 250 000. Puolen miljoonan aktiivisen käyttäjän raja meni rikki loppuvuodesta 2004 ja 900 000 käyttäjän vajaat kaksi vuotta myöhemmin.


title: Hattrick

text: Loppuvuodesta 2008 Hattrick sai uuden ulkoasun. Peli itse pysyi pohjimmiltaan samanlaisena, mutta ulkoasu muuttui merkittävästi vanhasta ulkoasusta, joka oli käytössä vuodesta 2000 lähtien. Muun muassa pelin keskustelufoorumit ja pelaajien kasvot uudistuivat ja ulkoasun julkistamisen ohella julkaistiin muutamia uusia ominaisuuksia.