title: Eurosport

text: Vuonna 1989 perustetun Eurosportin lajivalikoima on laaja. Tarjonnan keskeisiä lajeja ovat jalkapallo, pyöräily, tennis, talvilajit, yleisurheilu, moottoriurheilu sekä snooker. Suurkisoista, varsinkin olympialaisista, on yleensä paljon ohjelmaa. Suomessa suurin osa ohjelmista on suomeksi selostettuja. Erityisen kattavasti kanavalla näkyy jalkapalloa, snookeria, tennistä ja pyöräilyä. Nykyään (päivitetty 30.11.2017) suomeksi Eurosportilla selostavat muun muassa Peter Selin (pyöräily), Christian Selin (pyöräily), Tapio Furuholm (jalkapallo), Velimatti Sutela (jalkapallo ja moottoriurheilu), Henry Järvinen (tennis ja ampumahiihto), Arto Savonen (painonnosto), Aki Kauppinen (snooker), Ville Pasanen (snooker), Kati Hurme-Leikkonen (esteratsastus), Arno Seiro (tennis), Arne Six (tennis), Jakke Honkanen (moottoriurheilu), Julius Vauhkonen (jalkapallo, mäkihyppy, makasiinit), Tommy Rundgren (uinti, hiihto ja yhdistetty), JP Jalo (jalkapallo ja jääkiekko), Sirkka Kaipio (taitoluistelu), Mika Saarelainen (taitoluistelu), Mikko Suursalmi (lumilautailu ja freestyle), Juhani Henriksson (hiihto ja yleisurheilu), Petra Olamo (alppihiihto) ja Hannu-Pekka Hänninen (mäkihyppy ja yhdistetty). Kuten monissa muissakin maissa, Suomessa Eurosportin mainokset eivät olleet aikaisemmin kotimaisia vaan osaksi kansainvälisiä englanninkielisiä ja osaksi norjankielisiä. Vuodesta 2017 lähtien Eurosportilla on näytetty kansainvälisten mainosten lisäksi myös kotimaisia mainoksia.


title: Eurosport

text: 21. tammikuuta 2014 Discoverysta tuli Eurosportin enemmistöomistaja kun se osti 51 % osuuden TF1 Groupilta.


title: Eurosport

text: Eurosport 2 aloitti lähetyksensä 10. tammikuuta 2005. Kanavalla nähdään pääkanavaa enemmän suoria urheilulähetyksiä, urheiluohjelmia ja uutisia. Eurosport 2 lähettää ohjelmaa 12 kielellä, englanniksi, ranskaksi, italiaksi, saksaksi, kreikaksi, venäjäksi, puolaksi, romaniaksi, ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi ja turkiksi.


title: Eurosport

text: Eurosport News -uutiskanava aloitti lähetyksensä 1. syyskuuta 2000. Kanavalla nähdään urheilutuloksia, parhaimpia paloja eri lajeista, urheilu-uutisia sekä haastatteluja.


title: Eurosport

text: Eurosport Player on Eurosportin videopalvelu internetissä. Palvelun avulla voi katsoa Eurosportin, Eurosport 2:n ja Eurosport Newsin ohjelmia suorana tai jälkikäteen. Lisäksi palvelussa on kattava arkisto ja useita lisäfeedejä muun muassa talviurheilujen maailmancupeista, tenniksen Grand Slam -turnauksista ja suurimmista snooker-turnauksista.


title: Maillot jaune

text: Maillot jaune eli keltainen paita on Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailua johtavan ajajan yllään pitämä paita. "Tour de Francesta" käytäntö on levinnyt myös muihin pyöräkilpailuihin. Kokonaiskilpailun johtaja on pyöräilijä, joka on käyttänyt jo ajetuilla etapeilla vähiten aikaa. Keltainen paita nähtiin Tourilla ensimmäistä kertaa vuonna 1919, jolloin kilpailun perustaja Henri Desgrange päätti lanseerata tämän innovaation osaksi helpottaakseen kilpailun seuraamista, osaksi parantaakseen pääsponsorin, "L’Auto"-lehden menekkiä (lehden sivut olivat keltaiset).


title: Maillot jaune

text: Kahteen otteeseen Tourin on voittanut ajaja pitämättä kertaakaan yllään keltaista paitaa ennen loppuseremonioita, vuonna 1947 Jean Robic ja vuonna 1968 Jan Janssen. Myös vuoden 1990 kilpailussa tämä oli lähellä voittaja Greg LeMondin saadessa keltaisen paidan ensimmäistä kertaa vasta toiseksi viimeisellä etapilla.


title: Maillot jaune

text: Italian ympäriajossa vastaava paita on ollut vuodesta 1931 vaaleanpunainen, "maglia rosa". Espanjan ympäriajossa taas johtajan paita on kultainen, "camiseta oro".


title: Watubelan kieli

text: Watubela on austronesialainen kieli, jota puhutaan Indonesiassa. Kielellä on noin 4 000 äidinkielistä puhujaa (1990).


title: Ralph Kirkpatrick

text: Ralph Kirkpatrick (10. kesäkuuta 1911 Leominster, Massachusetts – 13. huhtikuuta 1984 Guilford, Connecticut) oli yhdysvaltalainen cembalisti ja musiikkitieteilijä. Kirkpatrick tunnetaan erityisesti Johann Sebastian Bachin ja Domenico Scarlattin musiikin tulkitsijana ja levyttäjänä.


title: Ralph Kirkpatrick

text: Kirkpatrick opiskeli pianonsoittoa Harvardin yliopistossa ja suoritti Guggenheim-stipendin turvin jatko-opintoja muun muassa Wanda Landowskan johdolla Pariisissa. Vuosina 1933–1934 hän opetti Mozarteumissa Salzburgissa.


title: Ralph Kirkpatrick

text: Vuodesta 1940 lähtien Kirkpatrick toimi professorina Yalen yliopistossa, missä hän julkaisi Domenico Scarlattin elämäkerran ja kommentoidun painoksen Scarlattin kootuista teoksista. Tämän johdosta Scarlattin sävellyksiin viitataan nykyisin "Kirkpatrickin numeroilla".


title: Zenon (keisari)

text: Imperator Caesar Flavius Zenon Augustus (425 ? – 491) oli Itä-Rooman keisari vuosina 474–491. Hänen alkuperäinen nimensä oli Tarasicodissa.


title: Zenon (keisari)

text: Tarasicodissa oli kotoisin Isauriasta, nykyisestä Armeniasta. Hän palveli armeijassa keisari Leo I:n aikana. Vuonna 466 Tarasicodissan ansiosta paljastui että "magister militumin" Asparin poika Ardabur oli petturi. Vuoden 468 epäonnistuneen sotaretken vandaaleja vastaan jälkeen Tarasicodissaa pidettiin Leon parhaimpana kenraalina. Kun Tarasicodissa oli sotimassa Traakiassa, yritti Aspar murhata hänet mutta epäonnistui. Kun hän palasi Konstantinopoliin antoi keisari teloittaa Asparin ja teki Tarasicodissasta "magister militumin".


title: Zenon (keisari)

text: Tämän jälkeen hän myös vaihtoi vanhan nimensä kreikkalaiseen Zenoniin. Vuonna 468 hän meni naimisiin keisarin tyttären Ariadnen kanssa. Vuonna 469 Zenon kukisti vandaalit, jotka olivat hyökänneet Epeirokseen. Hän taisteli myös hunneja ja gepidejä vastaan Tonavan vastaisella rajalla.


title: Zenon (keisari)

text: Zenon ja Ariadne saivat pojan, josta tuli Leo II Leo I:n kuoltua tammikuussa 474. Koska Leo II oli liian nuori hallitsemaan, Ariadne ja hänen äitinsä Verina pyysivät Leolta, että tämä tekisi isästään Zenonista kanssahallitsijansa. Tämä tapahtuikin 9. helmikuuta 474. Leo kuoli pian tämän jälkeen, vain kymmenvuotiaana, 17. marraskuuta.


title: Zenon (keisari)

text: Zenon ei ollut suosittu senaatin ja kansan parissa, koska häntä pidettiin barbaarina. Tammikuussa 475 Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista, kun Verinan veli Basiliscus kapinoi ja julisti itsensä keisariksi. Zenon pakeni Antiokiaan, jossa hän vietti 20 kuukautta yrittäen kerätä ympärilleen kannattajansa. Elokuussa 476 Zenon marssi Konstantinopolia kohti. Hänen armeijansa koostui suurimmaksi osaksi isaurialaisista. Zenon valtasi Konstantinopolin taistelutta, ja kenraali Illus loikkasi hänen puolelleen.


title: Zenon (keisari)

text: Pian tämän jälkeen Odovakar syrjäytti Länsi-Rooman viimeisen keisarin Romulus Augustuluksen. Zenon hyväksyi tapahtuneen. Periaatteessa Rooman valtakunnassa oli taas vain yksi keisari. Zenonilla ei kuitenkaan ollut minkäänlaista valtaa valtakunnan länsiosissa.


title: Zenon (keisari)

text: Zenon yritti myös sopia rauhasta vandaalien kanssa. Hän tunnusti Geiserikin itsenäiseksi kuninkaaksi ja sai aikaan uskonnonvapauden vandaalien alueilla asuville kristityille. Vuonna 478 Zenonia uhkasi taas uusi kapina. Hänen anoppinsa Verona yritti murhata Illuksen, joka oli pettänyt hänen veljensä Basiliskoksen. Mutta Illus osoittautui uskolliseksi ja kukisti kapinalliset. Vuonna 484 Zenonin ja Illuksen välille syntyi riita ja Zenonin oli taas kukistettava kapina. Vuonna 481 Theoderik Suuresta tuli ostrogoottien kuningas. Zenon sai hänet hyökkäämään Italiaan Odovakaria vastaan.


title: Zenon (keisari)

text: Zenon kuoli 9. huhtikuuta 491. Koska hänellä ja Ariadnella ei ollut muita lapsia, Ariadne valitsi erään Anastasiuksen miehensä seuraajaksi.


title: Japin kieli

text: Japi on austronesialainen kieli, jota puhutaan Mikronesian liittovaltiossa. Sillä on noin 6600 äidinkielistä puhujaa (1987). Ensimmäisen japin kieliopin, nimeltään "Primer Ensayo de Gramatica de la lengua de Yap", julkaisi Fr. Ambrosio de Valencina vuonna 1888. Tämän seurauksena japin oikeinkirjoitus seurasi espanjan oikeinkirjoitusta vuoteen 1972, jolloin sille otettiin käyttöön oma oikeinkirjoitusjärjestelmä. Kielen sanajärjestys on verbi-subjekti-objekti.


title: Basiliscus

text: Flavius Basiliscus (k. 476) oli Itä-Rooman keisari 475–476. Hän oli keisari Leo I:n vaimon Verinan veli. Hän johti huono-onnista sotaretkeä vandaaleja vastaan vuonna 468 ja hän kapinoi keisari Zenonia vastaan vuonna 475.


title: Basiliscus

text: Basiliscuksesta tuli keisari vuonna 475 ja Zenon joutui pakenemaan Antiokiaan. Seuraavana vuonna Zenon palasi ja alkoi piirittää Konstantinopolia. Koska Basiliscus oli hoitanut tehtävänsä huonosti antoi senaatti avata kaupungin portit Zenonin joukoille. Eräiden kertomusten mukaan Basiliscus pakeni kirkkoon eikä tullut sieltä ulos ennen kuin Zenon lupasi olla vuodattamatta Basiliscuksen ja hänen perheensä verta. Zenon antoi sulkea Basiliscuksen kuivaan vesitorniin, jossa tämä kuoli.


title: Salisbury (albumi)

text: Salisbury on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin toinen albumi, joka julkaistiin vuoden 1971 helmikuussa. Albumin kappaleista hitiksi Euroopassa nousi ”Lady in Black”.


title: Salisbury (albumi)

text: Albumin materiaali on melko laaja-alaista. Esimerkiksi kappaleet ”Bird of Prey” ja ”High Priestess” edustavat raskasta musiikkia, kun taas ”The Park” ja ”Lady in Black” ovat rauhallisempia kappaleita.


title: Salisbury (albumi)

text: Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa erilaisella kannella kuin Euroopassa.


title: Salisbury (albumi)

text: Yhtyeen edellinen rumpali Nigel ”Ollie” Olsson jätti yhtyeen ja hänen tilalleen tuli muun muassa Bakerloossa soittanut Keith Baker. Kuten edeltäjänsä "Very ’eavy... very ’umble", myös "Salisburyn" tuotti Gerry Bron. Albumin materiaalista yhtye teki ensimmäisenä kappaleen ”Bird of Prey”. Se toimi mm. keikkojen aloituskappaleena. Mick Box on kertonut, että "Salisbury" kirjoitettiin suurimmaksi osaksi eräässä pubissa Chiswickissa. Yhtye aloitti albumin nauhoitukset lokakuussa 1970 ja päätti ne saman vuoden marraskuussa, joskin aloituskappale ”Bird of Prey” nauhoitettiin jo kesällä 1970.


title: Salisbury (albumi)

text: Kosketinsoittaja-kitaristi Ken Hensley, joka ei ollut ehtinyt säveltää ainoatakaan kappaletta yhtyeen debyyttialbumille "Very ’eavy... very ’umblelle", otti suurimman vastuun sävellystyöstä. Hensleyn hallitsema sävellysjako jatkui vuoden 1980 "Conquest"-albumiin asti. Albumin kuudesta kappaleesta kolme oli yksinomaan hänen kynästään, ja lisäksi hän sävelsi kappaleet ”Time to Live” ja ”Salisbury” kitaristi Mick Boxin ja solisti David Byronin kanssa. Levyn valmistuttua Uriah Heep teki ensimmäisen Yhdysvaltojen kiertueensa.


title: Salisbury (albumi)

text: Aloituskappale ”Bird of Prey” edustaa yhtyeen raskaampaa puolta. Ken Hensley on kertonut, että yhtye valitsi kappaleen aloituskappaleeksi muun muassa siksi, että yhtye avasi keikkansa sillä. Yhdysvalloissa kappale julkaistiin jo edellisellä "Uriah Heep" -albumilla, joskin tämä versio poikkesi hieman "Salisburylla" julkaistusta versiosta. ”Bird of Preyn” paikalla Yhdysvalloissa julkaistussa versiossa on kappale ”High Priestess”. ”Bird of Prey” on "Salisburyn" ainoa kappale, jossa Hensley ei ole merkittynä tekijöihin (kappale on kitaristi Mick Boxin, solisti David Byronin ja basisti Paul Newtonin käsialaa). Rauhallinen ”The Park” sai alkunsa Hensleyn kirjoittamasta runoelmasta. Kappaleen musiikki muodostettiin eräässä kauniissa talossa Hampurissa. Kappaleen sanoituksissa yhtye tulkitsee elämän surullista kehityssuuntaa. Kappale koostuu lähinnä akustisesta kitarasta ja kosketinsoittimista.


title: Salisbury (albumi)

text: Progressiivinen ”Time to Live” kertoo miehestä, joka vapautuu vankilasta vietettyään siellä kaksikymmentä vuotta tapettuaan miehen, joka oli ahdistellut hänen naisystäväänsä. Kappale ei perustu tositapahtumiin. Albumin kenties tunnetuin kappale, A-puolen päättävä ”Lady in Black”, sai inspiraationsa Hensleyn nähtyä ikkunasta mustiin pukeutuneen naisen. "En koskaan tavannut naista, en koskaan saanut tietää kuka hän oli, mutta hän auttoi luomaan laulun". Kappaleessa käytettiin neljää akustista kitaraa, ja se koostuu vain kahdesta soinnusta. Kappaleesta julkaistiin single albumin ilmestymisvuonna, mutta tuolloin sen saama menestys oli melko vähäistä (Suomessa siitä tuli hitti 1972). Kappale julkaistiin uudestaan singlenä vuonna 1977, jolloin se menestyi jopa paremmin kuin alkuperäisenä ilmestymisvuotenaan. Entisessä Länsi-Saksassa ”Lady in Black” pysyi listaykkösenä 13 viikkoa ja Uriah Heep ansaitsi siitä Golden Lion -palkinnon, joka on eurooppalainen vastine yhdysvaltalaiselle Grammy-palkinnolle. Sweden Rock Magazine -musiikkilehti on väittänyt, että nauhoituksissa esiintyneistä neljästä akustisesta kitarasta kaksi olisi roudarien soittamia.


title: Salisbury (albumi)

text: B-puolen aloittava raskas ”High Priestess” kertoo onnellisuudesta, jonka voi saada aikaan yhdessäolemisesta. Yhdysvalloissa julkaistussa versiossa ”High Priestessin” tilalla on kappale ”Simon the Bullet Freak”. Albumin nimikappale ”Salisbury” on tehty yhteistyössä 26-henkisen orkesterin kanssa. Kappale kestää kuusitoista minuuttia ja koostuu monista osista. "Salisburyn" Expanded De-Luxe Editionilla julkaistiin kappaleesta ennenjulkaisematon, editoitu versio, joka kestää vain reilut neljä minuuttia. Se oli tarkoitus julkaista singlenä Yhdysvalloissa.


title: Salisbury (albumi)

text: Albumi ilmestyi helmikuussa 1971. Sen julkaisi Britanniassa Vertigo Records ja Yhdysvalloissa Mercury Records. Manner-Euroopan painoksissa jakelijana oli joko Vertigo Records, Bronze Records tai Island Records.


title: Salisbury (albumi)

text: "Salisbury" menestyi Yhdysvaltojen listoilla paremmin kuin edeltäjänsä "Very ’eavy... very ’umble". Sen sijaan Australiassa menestys oli esikoislevyä heikompaa. Yhtyeen kotimaassa, Britanniassa, albumi ei esikoislevyn tavoin noussut listalle. Sen sijaan Suomessa albumi menestyi hyvin ja nousi listaykköseksi.


title: Salisbury (albumi)

text:
Albumi sai kriitikoilta pääsääntöisesti tyydyttävämmän vastaanoton kuin edeltäjänsä.A-puoli
B-puoli


title: Salisbury (albumi)

text: "Salisburysta" on julkaistu kaikkiaan ainakin 26 painosta, joista 15 LP:lle ja 11 CD:lle. Ensimmäinen CD-painos albumista otettiin vuonna 1985. Toistaiseksi tuorein CD-painos albumista otettiin 2010.


title: Salisbury (albumi)

text: Lähde:


title: The Magician’s Birthday

text: The Magician's Birthday on brittiläisen rockyhtye Uriah Heepin viides albumi, joka julkaistiin marraskuussa 1972 yhtyeen ollessa suosionsa huipulla. Yhtyeen levytystahti oli tällöin huima; "The Magician's Birthday" oli jo toinen levy saman vuoden aikana, aikaisemmin oli ilmestynyt "Demons and Wizards", ja myös edellisvuonna oli julkaistu kaksi studioalbumia. "Demons and Wizardsin" tavoin myös "The Magician's Birthdayn" usean kappaleen sanoitukset käsittelevät mystiikkaa ja fantasiaa.


title: The Magician’s Birthday

text: Alun perin "The Magician's Birthdaysta" oli tarkoitus tulla Ken Hensleyn mukaan konseptialbumi ja albumin yli kymmenminuuttisen nimikappaleen, ”The Magician's Birthdayn”, piti olla konseptin ydin. Tätä mahdollisuutta ei yhtyeelle kuitenkaan annettu. Albumi jouduttiin myös työstämään kiireessä kansikuvaa myöten. Kannen työsti Roger Dean, ja se kuvastaa albumin nimikappaleen tapahtumia; hyvän ja pahan taistelua.


title: The Magician’s Birthday

text: Brittilistalla levy nousi sijalle 28 ja Yhdysvalloissa sijalle 31, myyden siellä kultaa. Suomessa albumi oli Uriah Heepin kolmas perättäinen listaykkönen ja se säilyi kärjessä kaksi viikkoa.


title: The Magician’s Birthday

text:
Kuten yhtyeen kolmella edellisellä albumilla, myös tällä Ken Hensley on johtava säveltäjä; levyn kahdeksasta kappaleesta viisi on hänen omaa käsialaa. Avausraita ”Sunrise” lukeutuu yhtyeen klassikoihin. Euroopassa albumin singlejulkaisu oli kappale ”Spider Woman”, joka nousi Saksan liittotasavallassa listan sijalle 13. ”Sweet Lorraine” julkaistiin singlenä muutamissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa, jossa se oli korkeimmillaan listan sijalla 91. Myös ”Blind Eye” (USA 97.) julkaistiin Yhdysvalloissa singlenä.
A-puoli
B-puoliTämän lisäksi kappale "Sunrise" julkaistiin singlenä Japanissa, "Sweet Lorraine" Yhdysvalloissa ja "Blind Eye" Yhdysvalloissa.


title: Salisbury (täsmennyssivu)

text: Salisbury voi tarkoittaa seuraavia:


title: Verina

text: Aelia Verina (kuoli 484) oli Itä-Rooman keisari Leo I:n vaimo ja keisari Zenonin anoppi.


title: Verina

text: Verina ja Leo I saivat yhden tyttären Ariadnen joka meni naimisiin Leon tärkeimmän kenraalin Zenonin kanssa. Aluksi Verina suosi Zenonia. Kun Leo I kuoli ja Aradnen ja Zenonin pojasta Leo II:n tuli keisari. Koska poika oli vielä nuori tehtiin Verinan ja Ariadnen suostumuksella Zenonista Leon kanssahallitsija.


title: Verina

text: Mutta pian tämän jälkeen Verina oli mukana salajuonessa Zenonia vastaan veljensä Basiliscuksen, rakastajansa Patriciuksen ja kenraali Illuksen kanssa. Zenon joutui pakenemaan Konstantinopolista vuonna 475, mutta sai vallattua kaupungin takaisin jo seuraavana vuonna ja Verina siirtyi taas vävynsä puolelle.


title: Verina

text: Pian tämän jälkeen Verina yritti juonitella Illusta vastaan, joka oli antautunut Zenonille. Illus vangitsi Verinan Zenonin suostumuksella. Tämä johti uuteen kapinaan jota johti Verinan poika Marcianus, joka kuitenkin kukistettiin ja lähetettiin maanpakoon.


title: Verina

text: Vuonna 483 Illus oli riitaantunut Zenonin kanssa ja alkoi yhdessä Verinan kanssa kapinaan häntä vastaan. He julistivat yhdessä erään kenraali Leontiuksen keisariksi. Mutta Zenon kukisti kapinan. Verina pakeni Isauriaan jossa hän kuoli vuonna 484.


title: Maija Mehiläinen

text: Maija Mehiläinen ("Die Biene Maja") on Waldemar Bonselsin vuonna 1912 julkaisema faabeli, joka kertoo Maija-nimisen mehiläisen kasvutarinan. Teoksen ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1919. Kirjan ja sen hahmojen pohjalta on tehty useita animaatiosovituksia.


title: Maija Mehiläinen

text: Maija syntyy mehiläispesän sisäiseen murrokseen ja nousee kansallissankariksi herhiläisiä vastaan käydyn sodan aikana.


title: Maija Mehiläinen

text: Osa mehiläisistä on lähdössä pesästä perustaakseen uuden siirtokunnan, koska mehiläisiä on liikaa yhteen pesään. Maija kyseenalaistaa oman tehtävänsä pesässä ja varoituksista huolimatta lähtee pesän ulkopuolelle. Maija otetaan vangiksi ja hän kuulee herhiläisten juonesta tuhota mehiläiset. Maija pääsee pakoon ja palaa kotiin varoittamaan muita. Suuressa Herhiläissodassa Maijasta, hyvästä kansalaisesta, tulee sankari. Kirja kuvaa myös kuinka tärkeää on pitää kiinni ja kunnioittaa omaa kansaansa ja omanlaisiaan. Mehiläiset ovat "kansa joka ei noin vain anna komennella itseään", vaan jotka todella välittävät ja rakastavat toisiaan. Maija Mehiläisen teemoja ovat itsenäistyminen ja uskollisuus. Se antaa myös paljon pohdittavaa yksilön ja yhteisön suhteesta.


title: Maija Mehiläinen

text: Saksalainen kuvaaja Wolfram Junghans ohjasi vuonna 1924 tarinan elokuvaksi "Die Biene Maja und ihre Abenteuer" käyttämällä oikeita hyönteisiä. Suomesta löytyi elokuvan ainoa alkuperäiskopio. Materiaali restauroitiin 2005 Suomen elokuva-arkiston ja Bundesarchiv-Filmarchivin yhteistyönä, ja elokuva esitettiin sekä Hampurissa että Helsingissä.


title: Maija Mehiläinen

text: Vuonna 1936 Bonsels epäsi Disneyltä oikeudet Maija Mehiläisen piirroselokuvaan.


title: Maija Mehiläinen

text: Vuonna 2014 julkaistiin itävaltalais-saksalainen animaatioelokuva "Maija Mehiläinen", ja se sai jatko-osan "Maija Mehiläinen ja hunajakisat" vuonna 2018.


title: Maija Mehiläinen

text: Maija Mehiläisestä on tehty vuonna 1975 saksalais-itävaltalais-japanilainen 104-osainen anime-piirrossarja ("Mitsubachi Maaya no Bōken", tuottanut Zuiyo and Nippon Animation, 52 osaa ja jatkosarja "Shin Mitsubachi Maaya no Bōken" 1982, 52 osaa, tuottanut Nippon Animation, TV Osaka). Sarja on ollut suosituin Saksassa, jossa sitä on näytetty televisiossa jatkuvasti vuoden 1976 jälkeen.


title: Maija Mehiläinen

text: Sarjaa on esitetty myös Suomessa. Suomessa ilmestyi lisäksi vuosina 1986–1990 siihen perustunut sarjakuvalehti.


title: Faabeli

text: Faabeli (, ’tarina’) on vertauskuvallinen, yleensä moraalisen opetuksen sisältävä kertomus ihmisistä ja yhteiskunnasta. Se on usein puettu eläinsadun muotoon, jossa eläimille tai kasveille on annettu inhimillisiä piirteitä (personifikaatio). Faabeli kehittyi runomuotoiseksi ensimmäisinä ajanlaskun alun jälkeisinä vuosisatoina.


title: Faabeli

text: Faabeli on hyvin vanha kerrontamuoto joka on syntynyt ennen ajanlaskumme alkua. Faabelien maailmankuva poikkeaa selkeästi saduista, joihin ne usein sekoitetaan tai rinnastetaan. Faabelien maailmassa hallitsee valta ja voima eikä oikeudenmukaisuutta juurikaan esiinny. Faabeleista huokuukin kyyninen maailmankuva jossa ihanteellisuudella tai rohkeudella ei pitkälle pötkitä.


title: Film noir

text: Film noir () on elokuvatermi, jolla kuvaillaan pääasiassa kyynisiä asenteita ja seksuaalisia motivaatioita sisältäviä Hollywoodin rikosdraamoja. Hollywoodin klassisen film noir -kauden katsotaan yleisesti kestäneen 1940-luvun alkupuolelta 1950-luvun lopulle; Paul Schraderin määritelmän mukaan se alkoi John Hustonin "Maltan haukasta" (1941) ja päättyi Orson Wellesin "Pahan kosketukseen" (1958). Tämän kauden film noiriin liitetään tummasävyinen mustavalkoinen visuaalinen tyyli, jonka juuret ovat saksalaisessa ekspressionismissa. Tyylisuunta sai vaikutteita myös 1930-luvun rikoskirjallisuudesta, muun muassa Raymond Chandlerin, Dashiell Hammettin ja James M. Cainin romaaneista; monet film noir -elokuvat olivat näiden romaanien sovituksia.


title: Film noir

text: Ranskankielestä tulevaa termiä "film noir" käytti ensimmäisen kerran ranskalainen kriitikko Nino Frank vuonna 1946, mutta termi ei kantautunut vielä tuolloin amerikkalaisiin elokuvapiireihin. Elokuvahistorioitsijat ja -kriitikot ovat määritelleet film noirin kaanonin jälkikäteen, ja termi alkoi olla yleisemmässä käytössä vasta 1970-luvulla. Sitä ennen monia klassisia film noir -elokuvia kutsuttiin melodraamoiksi. Tutkijat väittelevät edelleen siitä, voidaanko film noiria kutsua omaksi lajityypikseen.


title: Film noir

text: Film noir liitettiin alun perin vain amerikkalaistuotantoihin, mutta termiä käytetään nykyään kuvaamaan myös muissa maissa tehtyjä elokuvia. Lukuisat elokuvat 1960-luvulta alkaen sisältävät piirteitä klassisen kauden film noirista; näitä teoksia kutsutaan usein neo-noiriksi ("uus-noir"). Noirin usein toistuvat elementit ovat synnyttäneet parodioita 1940-luvun puolivälistä asti.


title: Film noir

text: Tutkijat keskustelevat edelleen siitä, voidaanko film noiria kutsua omaksi lajityypikseen. Ranskalaiskriitikot Raymond Borde ja Etienne Chaumeton totesivat vuonna 1955 ilmestyneessä, film noir -tutkimuksen perusteokseksi kohonneessa kirjassaan "Panorama du film noir américain 1941–1953 (A Panorama of American Film Noir)" film noir -elokuvien olevan unenomaisia, erikoisia, eroottisia, ristiriitaisia ja julmia – mutta korostavat heti perään, etteivät kaikki elokuvat sisällä kaikkia näitä elementtejä yhtäläisissä määrin. Borden ja Chaumetonin tavoin myös myöhemmillä tutkijoilla on ollut vaikeuksia löytää osuvaa määritelmää film noirille, jopa siinä määrin, että elokuvahistorioitsija Mark Bould on todennut film noirin pysyvän ”vaikeasti hahmotettavana ilmiönä ... aina juuri ulottumattomissa”.


title: Film noir

text: Vaikka film noir liitetään usein Hollywoodille epätyypilliseen visuaaliseen tyyliin, joka painottaa tummasävyistä valaisua ja epätasapainoisia sommitteluja, sisältävät film noiriksi yleisesti laskettavat elokuvat toisistaan poikkeavia visuaalisia lähestymistapoja, joista osa on täysin Hollywoodin valtavirtaa. Samaan tapaan film noir sisältää erilaisia lajityyppejä, gangsterielokuvista poliisitutkintakertomuksiin ja goottilaisesta romantiikasta sosiaalisten ongelmien elokuviin – 1940- ja 1950-luvuilla, joka nykyään katsotaan noirin klassiseksi kaudeksi, näitä elokuvia kutsuttiin todennäköisesti "melodraamoiksi". Jotkut kriitikot viittaavat film noiriin omana lajityyppinään, kun taas toiset painottavat, ettei se voi olla sellainen. Vaikka noir liitetään usein kaupunkimaisiin ympäristöihin, sijoittuvat monet klassiset noirit pikkukaupunkeihin, esikaupunkeihin, maaseudulle tai tien päälle; sijainti ei siis voi olla lännenelokuvan tavoin lajityypin määräävä tekijä. Samaan tapaan noiriin usein liitettävät hahmot, yksityisetsivä ja femme fatale, esiintyvät vain harvoissa elokuvissa, joten lajityyppiä ei voida määritellä gangsterielokuvan tapaan hahmojen perusteellakaan. Film noir ei myöskään nojaa mihinkään niin ilmeiseen kuin hirviömäiset tai yliluonnolliset elementit kauhuelokuvissa, spekulatiiviset tulevaisuuskuvaukset science fictionissa tai laulu- ja tanssikohtaukset musikaaleissa.


title: Film noir

text: Lähempi vertailukohta löytyy screwball-komediasta, jonka elokuvahistorioitsijat hyväksyvät laajalti omaksi "lajityypikseen": screwball-komediaa ei määrittele mikään yksittäinen ominaisuus, vaan yleinen luonne ja joukko elementtejä, joista joitakin (mutta harvoin, jos koskaan, kaikkia) löytyy jokaisesta lajityypin elokuvasta. Film noirin screwball-komediaa huomattavasti suuremman moninaisuuden vuoksi tietyt tutkijat, kuten elokuvahistorioitsija Thomas Schatz, kutsuvat film noiria kuitenkin lajityypin sijaan ”tyyliksi”. Tunnettu amerikkalainen film noiriin erikoistunut kriitikko Alain Silver viittaa film noiriin ”syklinä” ja ”ilmiönä”, samalla kun toteaa sillä olevan joidenkin lajityyppien tavoin yhtenäiset visuaaliset ja temaattiset koodistot. Jotkut kriitikot pitävät noiria "tunnelmana", luonnehtivat sitä ”sarjaksi”, tai yksinkertaisesti viittaavat tiettyyn elokuvien joukkoon, jota pitävät noirin "kaanonina". Määritelmästä ei ole yksimielisyyttä.


title: Film noir

text: Film noirin visuaalinen tyyli on saanut voimakkaita vaikutteita saksalaisesta ekspressionismista, 1910–1920-luvuilla vallinneesta taidesuuntauksesta, joka vaikutti niin teatterissa, valokuvauksessa, maalauksessa, kuvanveistossa, arkkitehtuurissa kuin elokuvassakin. Voimakkaasti kasvavan Hollywoodin tarjoamat mahdollisuudet ja myöhemmin natsien valtaannousu Saksassa johtivat monien ekspressionismin kanssa työskennelleiden tai sitä tutkineiden elokuvantekijöiden muuttoon Yhdysvaltoihin. Fritz Langin, Robert Siodmakin ja Michael Curtizin kaltaiset ohjaajat toivat mukanaan Hollywoodiin dramaattisesti varjoisan valaisutyylin sekä psykologisesti ilmaisuvoimaisen lähestymistavan visuaaliseen sommitteluun – mise en scèneen – ja ohjasivat saavuttuaan jotkin tunnetuimmista klassisista film noireista. Langin vuonna 1931 kaksi vuotta ennen Saksasta lähtöään ohjaama merkkiteos "M – kaupunki etsii murhaajaa" on ensimmäisiä merkittäviä äänellä varustettuja rikoselokuvia, joka yhdistää noirille ominaisen visuaalisen tyylin noir-tyyliseen juoneen, jossa päähenkilö on rikollinen (kuten hänen menestyksekkäimmät takaa-ajajansakin).


title: Film noir

text:
Vuonna 1931 Curtiz oli vaikuttanut Hollywoodissa jo puoli vuosikymmentä ja tehnyt tuotteliaimmillaan kuusi elokuvaa vuodessa. Hänen elokuvansa kuten "20 000 vuotta Sing-Singissä" (1932) ja "Private Detective 62" (1933) ovat varhaisimpia esimerkkejä Hollywoodin äänielokuvista, jotka voisi kenties luokitella film noiriksi – tutkija Marc Vernet käyttää jälkimmäistä esimerkkinä todetessaan, että film noirin alkuhetken asettaminen vuoteen 1940 tai mihin tahansa muuhun vuoteen on ”sattumanvaraista”. Erityisen vapaat kädet ekspressionismin parissa työskennelleet elokuvantekijät saivat Universalin kauhuelokuvissa, minkä seurauksena syntyi teoksia kuten "Dracula – vanha vampyyri" (1931), "Muumio" (1932) ja "Musta kissa" (1934). "Draculan" kuvasi ja "The Mummyn" ohjasi Berliinissä oppinsa saanut Karl Freund, kun taas "Mustan kissan" ohjauksesta vastasi itävaltalaisemigrantti Edgar G. Ulmer. Lähimmäksi noiria Universalin kauhuelokuvista pääsee kuitenkin "Näkymätön mies" (1933), jonka ohjasi englantilainen James Whale ja kuvasi amerikkalainen Arthur Edeson. Edeson kuvasi myöhemmin myös "Maltan haukan" (1941), jota pidetään yleisesti ensimmäisenä merkittävänä klassisen kauden film noireista.
Wienissä syntynyt mutta pääasiassa Yhdysvalloissa kasvanut Josef von Sternberg ohjasi Hollywoodissa samoihin aikoihin. Hänen elokuvansa kuten "Shanghain pikajuna" (1932) ja "Paholainen on nainen" (1935) ennakoivat klassisen film noirin keskeisiä elementtejä kuumalla eroottisuudellaan ja barokkimaisella visuaalisella tyylillään. Sternbergin vuonna 1927 ohjaaman mykkäelokuvan "Alamaailma" kaupallinen ja kriittinen menestys oli suurelta osin vastuussa Hollywoodissa syntyneestä gangsterielokuvien trendistä. Lajityypin suositut elokuvat kuten "Pikku Caesar" (1931), "Yhteiskunnan vihollinen" (1931) ja "Arpinaama" (1932) osoittivat, että moraalisesti arveluttavia päähenkilöitä sisältäville rikoselokuville oli yleisönsä. Tärkeä ja mahdollisesti merkittävä elokuvallinen edeltäjä klassiselle noirille oli 1930-luvun ranskalainen runollinen realismi romanttisine, fatalistisine asenteineen ja tuhoontuomittujen sankareidensa ylistyksineen. Kenties merkittävin film noirin kehitykseen vaikuttanut elokuva, jota ei itseään lasketa noiriksi, oli Orson Wellesin ohjaama merkkiteos "Citizen Kane" (1941). Sen monisyinen visuaalisuus ja mutkikas, kertojan äänen hallitsema tarina toistuvat lukuisissa klassisissa film noireissa.


title: Film noir

text: 1940-luvun italialainen neorealismi vaikutti myös osaltaan näennäisen dokumentaarisella autenttisuudellaan amerikkalaisen noirin tyyliin. Billy Wilder, joka myös oli syntynyt Wienissä ja saanut oppinsa Berliinissä, ohjasi vuonna 1945 elokuvan "Tuhlattuja päiviä", joka kertoo neorealismia muistuttavalla tavalla kirjailijan itsetuhoisesta alkoholismista. Elokuva on myös esimerkki luokittelun ongelmallisuudesta: se oli ensimmäisiä film noiriksi kutsuttuja amerikkalaisia elokuvia, mutta on nykyään kadonnut täysin alan näkökentästä. "Alastoman kaupungin" (1948) ohjaaja Jules Dassin on todennut neorealistien inspiroineen häntä käyttämään oikeita kuvauspaikkoja ja amatööristatisteja. Tämä semidokumentaarinen lähestymistapa leimasi merkittävää osaa noireista 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa. Neorealismin ohella tyylillä oli myös amerikkalainen ennakkotapaus johon Dassin lisäksi viittaa: ohjaaja Henry Hathawayn "92. kadun talo" (1945) havainnollisti elokuvallisten uutisfilmien samanaikaisen vaikutuksen.


title: Film noir

text: Film noirin pääasiallinen kirjallinen vaikutin oli kovaksikeitetty amerikkalainen etsivä- ja rikoskirjallisuus, jota johtivat sen varhaisvuosina kirjailijat kuten Dashiell Hammett (jonka ensimmäinen romaani "Red Harvest" julkaistiin 1929) ja James M. Cain (jonka "Vahinko kello kaulassa" ilmestyi viisi vuotta myöhemmin), ja jonka nosti suosioon "Black Mask" -lehden kaltainen kioskikirjallisuus. Klassisista film noireista "Maltan haukka" ja "Lasiavain" (1942) perustuvat Hammettin romaaneihin; Cainin romaaneihin pohjautuvat "Nainen ilman omaatuntoa" (1944), "Mildred Pierce – amerikkalainen nainen" (1945), "Kohtalon tuomio" (1946) sekä "Punainen jälki" (1956). Jo vuosikymmen ennen klassista kautta oli Hammettin tarina ollut pohjana gangsterimelodraamalle "Suurkaupungin kadut" (1931), jonka ohjasi Rouben Mamoulian ja kuvasi Sternbergin kanssa usein työskennellyt Lee Garmes. Sekä elokuvan tyyli että tarina sisältävät monia noirin piirteitä, joten kuukausi ennen Langin "M – kaupunki etsii murhaajaa" julkaistu "Suurkaupungin kadut" voi pitää itseään ensimmäisenä merkittävänä film noirina.


title: Film noir

text: Vuonna 1939 ensiromaaninsa "Syvä uni" julkaissut Raymond Chandler nousi pian kovaksikeitetyn koulukunnan kuuluisimmaksi kirjailijaksi. Chandlerin romaaneista ohjattiin merkittäviä noireja – "Hyvästi, kaunokaiseni" (1944; sovitettu romaanista "Näkemiin, kaunokaiseni"), "Syvä uni" (1946) ja "Nainen järvessä" (1947) – ja hän toimi myös tärkeänä käsikirjoittajana lajityypin parissa, tuottaen käsikirjoitukset elokuviin "Nainen ilman omaatuntoa", "Sinisen dahlian mysteeri" (1946) ja "Muukalaisia junassa" (1951). Siinä missä Chandler rakensi useimmat romaaninsa ja tarinansa Hammettin tavoin yksityisetsivän hahmon varaan, Cain käytti vähemmän sankarillisia päähenkilöitä ja keskittyi enemmän psykologiseen tutkiskeluun kuin rikosten selvittelyyn; Cainin lähestymistapa liitetään kovaksikeitetyn dekkarin alalajina pidettyyn "noir-fiktioon". 1940-luvulla eräs näiden synkkien jännitystarinoiden tuotteliaimmista ja menestyksekkäimmistä kirjailijoista oli Cornell Woolrich (joskus salanimillä George Hopley tai William Irish). Woolrichin tuotantoon perustuu useampi klassisen kauden film noir kuin kenenkään muun kirjailijan: kaiken kaikkiaan kolmetoista elokuvaa, mukaan lukien "Tuntemattoman varjo" (1946), "Deadline at Dawn" (1946) ja "Fear in the Night" (1947).


title: Film noir

text: Film noirille merkittävä kirjallinen lähde oli myös W. R. Burnett, jonka ensimmäinen julkaistu romaani oli "Pikku keisari" vuonna 1929 (ilmestyi suomeksi 1990). Siitä sovitettiin vuonna 1931 Warner Brosin hitiksi noussut elokuva "Pikku Caesar"; seuraavana vuonna Burnett palkattiin kirjoittamaan dialogia "Arpinaamaan", kun taas "Poliisin kynsissä" pohjautui yhteen hänen tarinoistaan. Ainakin yksi merkittävä viiteteos tunnistaa jälkimmäisen film noiriksi sen varhaisesta julkaisuajankohdasta huolimatta. Burnettille ominainen kerrontatyyli sijoittui johonkin tyypillisen kovaksikeitetyn dekkarin ja noir-fiktion välimaastoon – hänen päähenkilönsä olivat sankarillisia omalla gangsterimaisella tavallaan. Klassisella kaudella hänen kirjalliset teoksensa ja käsikirjoituksensa toimivat pohjana seitsemälle film noirina pidetylle elokuvalle, mukaan lukien kolme kuuluisimmista: "High Sierra" (1941), "Vainottu" (1942) ja "Asfalttiviidakko" (1950).


title: Film noir

text: 1940- ja 1950-lukuja pidetään yleisesti amerikkalaisen film noirin ”klassisena kautena”. Vaikka Alain Silverin ja Elizabeth Wardin film noir -tietosanakirja luokittelee "Suurkaupungin kadut" (1931) ja muut ennen toista maailmansotaa tuotetut rikosmelodraamat – muun muassa Fritz Langin ohjaamat "Kiihko" (1936) ja "Karkuri" (1937) – täysiverisiksi film noireiksi, on muilla kriitikoilla tapana kutsua niitä esimerkiksi ”proto-noiriksi”. Ensimmäisenä ”oikeana” film noirina viitataan yleisimmin Latviassa syntyneen ja Neuvostoliitossa oppinsa saaneen Boris Ingsterin elokuvaan "Murha 3. kerroksessa" (1940). Tähtenä toimi unkarilaisemigrantti Peter Lorre, vaikkei esittänytkään elokuvan pääosaa kuten aiemmin Langin elokuvassa "M – kaupunki etsii murhaajaa". Lorre esitti myöhemmin sivurooleja useissa merkittävissä amerikkalaisissa film noireissa. Kohtuullisesta, B-elokuvien yläpään budjetistaan huolimatta "Murha 3. kerroksessa" päätyi aiheuttamaan studiolleen RKO:lle tappiota 56 000 dollaria, lähes kolmanneksen kokonaiskustannuksistaan. "Variety" kutsui Ingsterin teosta ”liian harkituksi ja omaperäisimmillään siltä puuttuu kyky pitää mielenkiintoa yllä. Elokuva on liian taiteellinen tavalliselle yleisölle, ja liian yksitoikkoinen muille.” Elokuvaa ei pidetty uuden suuntauksen, saati lajityypin, alkuna moneen vuosikymmeneen.


title: Film noir

text: Teemallisesti film noirit olivat poikkeuksellisia erityisesti kyseenalaistaessaan suhteellisen usein naishahmojensa hyveellisyyden – tästä oli tullut harvinaista Hollywood-elokuvissa 1930-luvun puolivälin jälkeen, jolloin tuotantokoodia ryhdyttiin valvomaan tarkemmin. Suuntauksen tulenkantaja oli Billy Wilderin ohjaama "Nainen ilman omaatuntoa" ja mallin loi Barbara Stanwyckin unohtumaton femme fatale, Phyllis Dietrichson – selvä kunnianosoitus Marlene Dietrichille, joka oli rakentanut ilmiömäisen uransa esittämällä tällaisia hahmoja Sternbergin elokuvissa. Wilderin A-luokan tuotannon kaupallinen menestys ja seitsemän Oscar-ehdokkuutta tekivät elokuvasta luultavasti merkittävimmän varhaisista noireista. Stanwyckin jalanjäljissä seurasi joukko nykyään kuuluisia noirin ”pahoja tyttöjä”, kuten Rita Hayworth ("Gilda", 1946), Lauren Bacall ("Syvä uni", 1946), Lana Turner ("Kohtalon tuomio", 1947), Ava Gardner ("Tappajat", 1946) ja Jane Greer ("Varjot menneisyydestä", 1947). Femme fatalen ikonimainen vastapari, yksityisetsivä, nousi esille elokuvissa kuten "Maltan haukka" (1941), jossa Humphrey Bogart esitti Sam Spadea, ja "Hyvästi, kaunokaiseni" (1944), Dick Powellin esittäessä Philip Marlowea. Muut merkittävät noir-etsivät palvelivat suurempia organisaatioita, kuten Dana Andrewsin rikosetsivä elokuvassa "Laura" (1944), Edmond O’Brienin vakuutustutkija "Tappajissa" ja Edward G. Robinsonin hallituksen agentti elokuvassa "Muukalainen katosi" (1946).


title: Film noir

text: Yksityisetsivän yleisyys päähenkilönä väheni 1950-luvulla, jolloin useat kriitikot kuvaavat elokuvamuodon keskittyneen enemmän äärimmäiseen psykologiaan ja muuttuen ylipäätään liioitellummaksi. Tyypillinen esimerkki on Mickey Spillanen romaaniin perustuva "Kohtalokas tapaaminen" (1955), jonka pääosassa on yksityisetsivä Mike Hammer. Kuten Paul Schrader kuvailee, ”Robert Aldrichin kiusoitteleva ohjaus johtaa noirin törkyisimmilleen ja perversseimmän eroottisimmilleen. Hammer kääntää alamaailman ympäri etsiessään 'suurta jotain', joka paljastuu – vitsien vitsi – räjähtäväksi atomipommiksi.” Orson Wellesin barokkimaisesti tyyliteltyä "Pahan kosketusta" (1955) pidetään yleisesti klassisen kauden viimeisenä noirina. Jotkut tutkijat katsovat, ettei film noir koskaan päättynytkään, vaan jatkoi muuntautumistaan vaikka noirin tunnusomainen visuaalinen tyyli alkoi tuntua aikansa eläneeltä ja Hollywoodin muuttuvat tuotanto-olosuhteet johtivat muihin suuntiin – tämän näkökannan mukaan 1950-luvun jälkeen noirin perinteiden mukaan tehdyt elokuvat ovat osa jatkumoa klassisen noirin kanssa. Kriitikoiden enemmistö pitää kuitenkin klassisen kauden ulkopuolella tehtyjä vastaavia elokuvia jonain muuna kuin aitona film noirina. Heidän mukaansa oikea film noir kuuluu ajallisesti ja maantieteellisesti rajattuun sykliin tai aikakauteen ja he pitävät tämän jälkeen tulleita klassikkoja muistuttavia elokuvia oleellisesti erilaisina johtuen yleisistä muutoksista elokuvien teossa sekä myöhempien aikojen parantuneesta noir-tietoisuudesta, joka johtaa viittauksiin historialliseen materiaaliin.


title: Film noir

text: Raymond Borde ja Etienne Chaumeton nimeävät vuoden 1955 alkuperäisessä kaanonissaan 22 vuosien 1941 ja 1952 välillä julkaistua elokuvaa pääesimerkkeinä film noirista; tämän lisäksi he nimeävät 59 muuta aikakauden amerikkalaiselokuvaa oleellisesti film noiriin liittyvinä. Puoli vuosisataa myöhemmin elokuvahistorioitsijat ja -kriitikot olivat saaneet kokoon noin kolmesataa vuosien 1940–1958 elokuvaa sisältävän kaanonin. Tästä huolimatta muiden aikakauden elokuvien osalta esiintyy edelleen erimielisyyttä siitä, kuuluvatko ne film noiriin vai eivät. Esimerkiksi "Räsynukke" (1955), pääosassa kiitetyn näyttelijäsuorituksen tehnyt Robert Mitchum, on joidenkin kriitikoiden mukaan film noiria, toisten mielestä ei. Alfred Hitchcockin elokuva "Vaarallisia valheita" (1941) on joidenkin kriitikoiden noir-katalogeissa, toiset jättävät sen huomiotta. Yhteisymmärrys on vielä harvinaisempaa ennen tai jälkeen klassisen kauden tehtyjen tai Yhdysvaltain ulkopuolella tuotettujen elokuvien kohdalla.


title: Film noir

text: Tukeakseen tiettyjen elokuvien luokittelua noiriksi ja toisten hylkäämistä monet kriitikot viittaavat tiettyihin film noirin ominaispiirteiksi katsomiinsa elementteihin. Kysymys siitä, mitä nämä piirteet ovat, on jatkuvan väittelyn aihe. Kriitikoilla on esimerkiksi tapana määritellä tyypilliselle film noirille traaginen tai synkkä päätös, mutta monissa tyylisuunnan yleisesti tunnustetuissa klassikoissa on kuitenkin onnellinen loppu (esimerkkeinä "Murha 3. kerroksessa", "Syvä uni", "Pimeä käytävä", "Jälki häviää tyhjään"), kun taas joidenkin loppuratkaisujen sävy on ristiriitainen. Jotkut kriitikot pitävät klassisen noirin tunnusmerkkinä sen selkeästi erottuvaa visuaalista tyyliä. Toiset huomioivat, että noirin sisällä on huomattavaa visuaalista vaihtelua ja painottavat sen sijaan juonen ja hahmojen olemusta. Kolmannet saattavat keskittyä tunnelman ja asenteen analysointiin. Mitään klassisen noirin ominaispiirteisiin tehtyä katsausta ei tästä syystä voi pitää lopullisena ja ainoana oikeana. 1990-luvulla ja 2000-luvulla kriitikot ovat enenevissä määrin kääntäneet huomionsa niin sanotun neo-noirin laajaan kenttään; näiden klassisen kauden jälkeen tehtyjen elokuvien ominaispiirteistä on vielä vähemmän yhteisymmärrystä.


title: Film noir

text: Monen klassisen film noirin tummasävyiset valaisutyylit liitetään jyrkkiin vaalean ja tumman kontrasteihin sekä dramaattisiin varjokuvioihin – tyyliin, joka tunnetaan renessanssiajan kuvataiteista lainatulla termillä chiaroscurona. Sälekaihtimien tai porraskaiteiden näyttelijän, seinän tai koko kohtauksen päälle heittämät varjot ovat ikoninen osa noirin visuaalisuutta ja olivat muuttuneet kliseeksi jo hyvissä ajoin ennen neo-noirin aikakautta. Hahmojen kasvot saattavat olla osin tai kokonaan pimeyden peitossa, mikä on suhteellisen harvinaista perinteisessä Hollywoodin elokuvanteossa. Vaikka monet pitävät mustavalkoista kuvaustyyliä oleellisena osana klassista film noiria, luetaan värielokuvat "Minun on kosto" (1945) ja "Niagara" (1953) yleisesti noiriin kuuluviksi, ja erinäinen määrä kriitikoita luokittelee myös elokuvat "Punainen jälki" (1956), "Chicagon yöperhoset" (1958) sekä "Vertigo – punainen kyynel" (1958) film noiriksi.


title: Film noir

text: Film noir tunnetaan myös matalien kuvakulmien, laajakuvan sekä vääristyneiden ja vinojen kuvien käytöstä. Muita film noirissa suhteellisen tavallisia hämmennyskeinoja ovat ihmisten heijastukset yhdestä tai useammasta peilistä, kuvaus kaarevien tai huurrutettujen lasien tai muiden vääristävien pintojen läpi (kuten kuristuskohtaus elokuvassa "Muukalaisia junassa") sekä joskus omalaatuiset erikoisefektijaksot. Oikeiden yökuvien käyttö oli tavallista, toisin kuin Hollywoodissa yleensä päivällä kuvatut yökohtaukset. 1940-luvun puolivälistä alkaen oikeiden kuvauspaikkojen käyttö yleistyi film noirissa.


title: Film noir

text: Analysoidessaan myöhäisen ja itsetietoisen tyylitellyn klassisen film noirin "Kohtalokkaan tapaamisen" visuaalisuutta, kriitikko Alain Silver kuvailee, kuinka kuvaustyyli vahvistaa tarinan teemoja ja tunnelmaa. Eräässä kohtauksessa hahmot nähdään "kulmikkaiden muotojen sekasorron" läpi, ikään kuin "vangittuna käsin kosketeltavaan kurimukseen tai suljettuna ansaan". Silver esittää, että "sivuvaloa on käytetty ... kuvastamaan hahmojen ristiriitaisuutta", kun taas alhaaltapäin valaistut kuvat "noudattavat visuaalisen ilmaisun traditiota, joka liittää ylöspäin lankeavat varjot kasvoilla epäluonnollisuuteen ja pahaenteisyyteen".


title: Film noir

text: Film noireissa esiintyy epätavallisen monimutkaisia tarinoita, jotka käyttävät usein hyväkseen takaumia ja muita kerrontaa häiritseviä tai sekoittavia leikkauskeinoja. Koko pääjuonen sisällyttäminen takaumaan on myös tavallista. Kertojaäänen selostusta saatettiin käyttää selventämään rakennetta ja siitä tulikin yksi noirin tunnusmerkeistä; vaikka klassinen noir liitetään yleensä ensimmäisen persoonan (ts. päähenkilön) kerrontaan, Stephen Neale huomauttaa kolmannen persoonan kerronnan olevan tavallista semidokumentaarisella tyylillä tuotetuissa noireissa. Hyvinkin erilaiset neo-noirit, kuten "Forbrydelsens element" (surrealismi), "Loppuun asti" (retro) ja "Kiss Kiss, Bang Bang" (meta), ovat käyttäneet takauman ja kertojaäänen yhdistelmää.


title: Film noir

text: Klassisella kaudella tehtiin joitakin uhkarohkeita elokuvallisen kerronnan kokeiluja: esimerkiksi "Nainen järvessä" on kuvattu täysin päähenkilönsä Philip Marlowen näkökulmasta; tähden (ja ohjaajan) Robert Montgomeryn kasvot nähdään vain peileissä. "Vainoojan" (1946) unenomaisuuteen ja fatalismiin pohjautuva mielikuvituksellinen kerrontatyyli muistuttaa tiettyjä kauhutarinoita, eikä tyylillä ole pahemmin ennakkotapauksia realististen lajityyppien keskuudessa. Sekä "Auringonlaskun katu" että "Kuollut saapuessaan" ovat eri tavoin kumpikin kuolleiden miehien kertomia tarinoita. Myöhempien aikojen noir on ollut valtavirtaelokuvan kerronnallisten kokeilujen etujoukossa, kuten muun muassa "Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta", "Fight Club" ja "Memento" osoittavat.


title: Film noir

text: Melkein kaikissa film noireissa esiintyy rikos, yleensä murha; ahneuden lisäksi motivaationa on usein mustasukkaisuus. Yksityisetsivän, (mahdollisesti yksin toimivan) rikostutkijan tai huolestuneen sivullisen suorittama rikostutkinta on yleinen muttei hallitseva perusjuoni. Muissa tavallisissa juonissa päähenkilö sotkeutuu ryöstöihin tai huijauksiin, tai ajautuu mukaan murhanhimoisiin salajuoniin joihin usein liittyy avioliiton ulkopuolisia suhteita. Väärät epäilyt ja syytökset rikoksista ovat yleisiä juonielementtejä, kuten myös toisten henkilöiden petkuttaminen. J. David Slocumin mukaan "päähenkilöt omaksuvat kuolleiden miesten identiteetit lähes viidessätoista prosentissa kaikista noireista". Muistinmenetys on yleinen sairaus – elokuvahistorioitsija Lee Serverin sanoin "noirin versio flunssasta".


title: Film noir

text: Film noirin sankarit ovat epätäydellisiä ja moraalisesti arveluttavia sekä usein syntipukkeina tavalla tai toisella. Monet kriitikot kuvaavat noirille tyypillisiä päähenkilöitä "vieraantuneiksi"; Silverin ja Wardin sanoin he ovat "täynnä eksistentiaalista katkeruutta". Noirille luonteenomaisia hahmotyyppejä ovat kovaksikeitetyt etsivät, femme fatalet, korruptoituneet poliisit, mustasukkaiset aviomiehet, pelottomat vakuutustarkastajat ja pennittömät kirjailijat. Lähes kaikki polttavat tupakkaa. Yksityisetsivää ja femme fatalea pidetään ominaisimpina film noir -hahmoina, vaikka he eivät esiinnykään suurimmassa osassa klassisista noireista. Yhdysvaltain kansallisen elokuva-arkiston tallentamista 23 film noirista vain neljässä ("Maltan haukka", "Syvä uni", "Varjot menneisyydestä" ja "Kohtalokas tapaaminen") on pääosassa yksityisetsivä. Vain neljä muuta voidaan laskea etsivätarinoiksi: "Laura", "Tappajat", "Alaston kaupunki" ja "Pahan kosketus".


title: Film noir

text: Film noir liitetään yleensä kaupunkiympäristöön, ja monet klassiset noirit sijoittuvat muutamiin kaupunkeihin, erityisesti Los Angelesiin, San Franciscoon, New Yorkiin ja Chicagoon. Monien kriitikoiden mielestä kaupunki esitetään noirissa "labyrinttinä" tai "sokkelona". Tapahtumapaikkoina ovat usein baarit, yökerhot ja uhkapeliluolat. Merkittävän monen film noirin juonen huipentuma tapahtuu visuaalisesti monitahoisissa, usein teollisissa ympäristöissä, kuten jalostamoissa, tehtaissa, ratapihoilla ja voimalaitoksissa – kuuluisimpana esimerkkinä "Valkoisen hehkun" räjähtävä päätös kemikaalitehtaalla. Suuren yleisön (ja melko usein kriitikoidenkin) mielikuvissa noirissa on aina yö ja sateista.


title: Film noir

text: Merkittävä suuntaus myöhempien aikojen noirissa, jota kriitikko D. K. Holm kutsuu nimellä "film soleil" (), vie päinvastaiseen suuntaan: tarinat petoksista, viettelystä ja korruptiosta käyttävät polttavalla tavalla hyväkseen kirkkaita, paahteisia tapahtumapaikkoja, stereotyyppisesti aavikkoja tai avovesiä. Merkittäviä edeltäjiä klassiselta tai varhaiselta post-klassiselta kaudelta ovat "Nainen Shanghaista"; Robert Ryanin tähdittämä "Inferno" (1953); ranskalaissovitus Patricia Highsmithin romaanista "Lahjakas Herra Ripley", "Kuuma aurinko" (1960); ja ohjaaja Don Siegelin versio "Tappajista" (1964). Suuntaus oli voimakkaimmillaan 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla elokuvissa kuten "Rasvatyyni" (1989), "Pimeän tultua, kultaseni" (1990), "Hot Spot – Kuumat paikat" (1990), "Viimeisellä matkalla" (1991) ja "Red Rock West" (1993) sekä televisiosarjassa "Miami Vice".


title: Film noir

text: Film noiria kutsutaan usein pohjimmiltaan pessimistiseksi. Luonteenomaisimmat noir-tarinat kertovat ihmisistä ei-toivotuissa tilanteissa (joita he eivät yleensä aiheuttaneet mutta ovat toimillaan pahentaneet), kamppailemassa sattumanvaraista, välinpitämätöntä kohtaloa vastaan, usein tuhoon tuomittuina. Elokuvien katsotaan kuvaavan maailmaa, joka on perimmiltään turmeltunut. Monet kriitikot yhdistävät klassisen film noirin aikakauden yhteiskunnalliseen tilanteeseen Amerikassa, erityisesti kasvaneeseen levottomuuteen ja vieraantumiseen, jonka on sanottu seuranneen toista maailmansotaa. Kirjailija ja elokuvakriitikko Nicholas Christopherin sanoin, "on kuin sota ja yhteiskunnalliset purkaukset sen jälkimainingeissa olisivat päästäneet valloilleen kansalliseen psyykeen kasaantuneet demonit." Film noirin, erityisesti 1950-luvulla ja kommunismin pelon huippuvuosina tuotetun, on usein katsottu kuvastaneen kulttuuriparanoiaa; "Kohtalokas tapaaminen" on yleisimmin esitetty todiste tämän väitteen tueksi.


title: Film noir

text: Film noirin on usein sanottu määrittyvän "moraalisen monitulkintaisuuden" kautta, vaikka tuotantokoodi pakotti lähes kaikki klassiset noirit varmistumaan siitä, että peräänantamaton hyveellisyys palkitaan ja paheista rangaistaan ankarasti (olipa lopullisen oikeuden toteutuminen tarinankerronnallisesti kuinka uskomaton tahansa). Huomattava määrä myöhempien aikojen noireista uhmaa avoimesti tätä käytäntöä: paheet nousevat voitolle moninaisissa elokuvissa synkästä "Chinatownista" härskiin "Hot Spotiin" asti.


title: Film noir

text: Film noirin tunnelmaa pidetään yleisesti alakuloisena; jotkut kriitikot kokevat sen jopa synkempänä – Robert Ottosonin mukaan tunnelma on "musertavan lohduton". Vaikutusvaltainen kriitikko (ja elokuvantekijä) Paul Schrader kirjoitti uraauurtavassa esseessään vuonna 1972 film noirin määrittyvän tunnelmansa kautta, ja tämän tunnelman hän katsoi olevan "epätoivoinen". Kuvaillessaan elokuvan "Nainen ilman omaatuntoa" sovitusta noir-analyytikko Foster Hirsch mainitsee tekijöiden saavuttaneen "vaadittavan epätoivoisen tunnelman", joka tuntuu samalla kuvailevan hänen koko noir-käsitystään. Toisaalta maineikkaat film noirit kuten "Syvä uni", "Nainen Shanghaista" ja myös "Nainen ilman omaatuntoa" ovat kuuluisia kovaksikeitetystä ja nokkelasta sanailustaan, jota on usein maustettu seksuaalisella vihjailulla ja itsetietoisella huumorilla, jotka ovat merkkejä toisenlaisesta tunnelmasta.


title: Kalmukin kieli

text: Kalmukin kieli eli kalmukki (aikaisemmin myös "oiraatti"; kalmukiksi хальмг келн, "halmg keln") on etupäässä Venäjällä asuvien kalmukkien puhuma mongolikieli. Sillä on virallinen asema Kalmukian tasavallassa.


title: Kalmukin kieli

text: Kalmukit asuvat Venäjällä Volgan alajuoksun eteläpuolella sijaitsevassa Kalmukian tasavallassa, Astrahanin, Volgogradin, Rostovin ja Orenburgin alueilla, Stavropolin aluepiirissä, Siperiassa, Kirgisiassa ja Kazakstanissa. Pieniä kalmukkiryhmiä on myös Yhdysvalloissa ja Ranskassa.


title: Kalmukin kieli

text: Vuonna 1989 Venäjällä laskettiin olevan 165 800 kalmukkia ja 156 300 kalmukin kielen puhujaa. Kirgisiassa kalmukkeja oli 5 050 henkeä ja Kazakstanissa 1 100. Venäjän kalmukeista 93,1 % ilmoitti äidinkielekseen kalmukin ja 6,8 % venäjän. Toisena kielenään venäjää puhui 86,9 %.


title: Kalmukin kieli

text: Venäjän vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 174 000 kalmukkia ja 153 600 kalmukin kielen puhujaa. Peräti 99,6 % kalmukeista ilmoitti osaavansa venäjää. Kalmukiassa asuvista kalmukeista 90,8 % puhuu kalmukkia. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 80 500 kalmukin puhujaa.


title: Kalmukin kieli

text: Kalmukkien esi-isiä ovat mongoleihin kuuluneet oiraatit, jotka 1300-luvun lopulla perustivat itäiseen Keski-Aasiaan itsenäisen Džungarian kaanikunnan. Oiraateilla oli oma kirjakieli ja kirjoitusjärjestelmä, jota kalmukit käyttivät 1900-luvulle saakka. 1600-luvun alussa halhamongolien ja turkkilaisten kansojen ahdistamat oiraatit solmivat Venäjän kanssa sopimuksen, jonka perusteella he siirtyivät ensin Irtyš, Om ja Išim -jokien varsille ja sittemmin nykyisille asuinseuduilleen Volgan ja Donin alajuoksujen aroille. Vuosina 1664–1771 kalmukit, joita arvioidaan olleen noin 270 000 henkeä, muodostivat Venäjään vasallisuhteessa olleen Kalmukian kaanikunnan. Vuonna 1771 osa venäläisten ahdistamista kalmukeista (noin 125 000 henkeä) lähti takaisin Džungariaan, mutta enemmistö heistä sai surmansa matkalla. Volgan alajuoksulla kehittyi ajan mittaan erillinen kalmukkien kansa ja sen kieli.


title: Kalmukin kieli

text: Kalmukki kuuluu mongolikielten länsiryhmään. Sen lähin sukukieli on Luoteis-Kiinassa ja Länsi-Mongoliassa puhuttu oiraatti. Kieli jakautuu torgutin ja derbetin päämurteisiin, jotka puolestaan jakautuvat useisiin alamurteisiin. Niiden väliset erot ovat kuitenkin melko vähäisiä. Lisäksi erotetaan turkkilaisten kansojen keskuudessa vanhastaan asuneiden Issyk Kulin (Kirgisia), Orenburgin ja Uralin kalmukkien murteet, jotka ovat nykyään lähes kokonaan hävinneet.


title: Kalmukin kieli

text: 1600-luvun puoliväliin saakka kalmukkien esi-isät käyttivät mongolin klassista kirjakieltä. Vuonna 1648 Zaja-Pandita loi oiraattia varten uuden "todo bitšig" (”selkeä kirjoitus”) -nimisen kirjoitusjärjestelmän, jota kalmukit käyttivät vuoteen 1924 saakka. Kalmukiksi käännettiin tiibetistä, sanskritista, kiinasta ja mongolista buddhalaista uskonnollista, filosofista ja tieteellistä kirjallisuutta. Kirjakielellä laadittiin alkuperäisiä historiallisia ja juridisia teoksia, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Sitä käytettiin myös virallisissa asiakirjoissa ja kirjeenvaihdossa. Kieltä opetettiin buddhalaisluostareissa sekä ortodoksisen kirkon ja venäläisten viranomaisten avaamissa kouluissa.


title: Kalmukin kieli

text: Vuonna 1924 kalmukit siirtyivät lisämerkein täydennettyyn kyrilliseen kirjaimistoon. Vuonna 1930 otettiin käyttöön latinalainen aakkosto, mutta vuonna 1938 palattiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, һ, җ, ң, ө ja ү. Samalla luotiin uusi puhekieleen perustuva kielinormi, jossa esiintyy molempien päämurteiden aineksia. Kirjakielen käyttö lakkautettiin vuonna 1943, jolloin kalmukit karkotettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Sen viljely aloitettiin jälleen 1950-luvun lopulla. Vuosina 1957–1958 Kalmukian tasavalta perustettiin uudelleen ja kansa pääsi palaamaan kotiseudulleen.


title: Kalmukin kieli

text:
"Kalmukin nykyinen kirjaimisto"
1990-luvun alussa hyväksytyissä Kalmukian kielilaissa (1991) ja perustuslaissa (1994) kalmukki sai tasavallan toisen virallisen kielen aseman venäjän kielen rinnalla. Kalmukiksi julkaistaan oppikirjoja, lastenkirjoja, alkuperäistä kaunokirjallisuutta sekä tietokirjoja. Kieltä käytetään opetusvälineenä muutamissa kouluissa ja muualla sitä opetetaan aineena. Kalmukiksi ilmestyy sanomalehti "Halmg unn" (”Kalmukian totuus”), kaksi paikallislehteä, kirjallisuuslehti "Tejegin gerl" (”Valo arolla”) ja lastenlehti "Bair" (”Ilo”). Tasavallan radio ja televisio lähettävät kalmukinkielistä ohjelmaa. Elistassa toimii kansallinen ammattiteatteri. Viime aikoina on pyritty popularisoimaan myös vanhaa "todo bitšig" -kirjoitusta.


title: Juhani Raiskinen

text: Raimo Juhani Raiskinen (29. syyskuuta 1937 Helsinki – 5. kesäkuuta 2016 Jämsä) oli suomalainen oopperanjohtaja, kapellimestari ja pianisti. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajana 1974–1984 ja uudelleen 1997–2001.


title: Juhani Raiskinen

text: Juhani Raiskinen valmistui pianistiksi Sibelius-Akatemiasta, voitti 1963 Maj Lind -pianokilpailun ja piti seuraavana vuonna ensikonsertin Helsingissä. Hän on toiminut Yleisradion musiikkitarkkailijana 1959–1963, Tampereen Teatterin kapellimestarina 1963–1969 sekä Tampereen kaupunginorkesterin kapellimestarina 1969–1973.


title: Juhani Raiskinen

text: Raiskinen nimitettiin Suomen Kansallisoopperan johtajaksi vuonna 1974, sitä ennen hän oli ollut Oopperan suunnittelupäällikkönä. Kymmenen vuotta kestäneen johtajakautensa aikana Raiskinen nosti erityisesti suomalaisen oopperatuotannon vahvaan kansainväliseen maineeseen. Hänen kaudellaan Suomen Kansallisooppera tuotti kaikkiaan kahdeksan kotimaista kantaesitystä, joista Joonas Kokkosen "Viimeiset kiusaukset" (1975) ja Aulis Sallisen "Punainen viiva" (1978) esitettiin Kansallisoopperan vierailunäytäntöinä Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa, silloisessa Neuvostoliitossa ja New Yorkin Metropolitanissa. Uusien suomalaisten oopperoiden menestystä pidetään tärkeänä syynä siihen, että uusi oopperatalo päätettiin rakentaa.


title: Juhani Raiskinen

text: Lopetettuaan kautensa Kansallisoopperan johtajana vuonna 1984 Raiskinen toimi Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina. Vuonna 1992 hänet kutsuttiin Göteborgin Operahögskolaniin, jossa hän toimi musiikillisen näyttämöilmaisun professorina. Vuosina 1994–1996 Raiskinen oli Göteborgin oopperan johtajana. Raiskinen palasi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajaksi 1.1.1997 ja oli tässä tehtävässä näytäntökauden 2000–2001 loppuun asti.


title: Juhani Raiskinen

text: Raiskinen sai säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1983. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.


title: Juhani Raiskinen

text: Raiskinen kuoli kesäasunnollaan kesken puutarhatöiden 5. kesäkuuta 2016. Hän oli kuollessaan 78-vuotias.


title: Florida Keys

text: Florida Keys on 190 kilometriä pitkä sarja saaria Floridan eteläkärjessä. Saarien halki, Miamista Key Westiin, kulkee 182 kilometriä pitkä Overseas Highway -valtatie, joka kulkee 42 sillan yli. Vuonna 1822 Yhdysvaltain laivaston kapteeniluutnantti Matthew Perry nostatti Yhdysvaltain lipun Key Westin saarelle ja julisti Florida Keysin Yhdysvaltain omaisuudeksi.


title: Salisbury

text: Salisbury [ˈsɒlz.bɹi] on vanha katedraalikaupunki, joka sijaitsee Etelä-Englannin Wiltshiren kreivikunnassa. Kaupunki muodostaa suurimman osan Salisburyn tienoosta. Salisbury on tunnettu katedraalistaan.


title: Salisbury

text: Salisbury on viiden joen yhtymäkohta: Nadder, Ebble, Wylye ja Bourne ovat Avonin (keltiksi joki) sivujokia, jotka virtaavat Englannin etelärannikolle ja yhtyvät mereen Dorsetin kreivikunnan Christchurchissa.


title: Salisbury

text: Salisbury on ollut ranskalaisen Saintesin kaupungin ystävyyskaupunki vuodesta 1990 lähtien. Vuonna 2006 siitä tuli lisäksi saksalaisen Xantenin ystävyyskaupunki.


title: Salisbury

text: Kaupungin juuret ulottuvat aina rautakaudelle. Paikka valittiin asutettavaksi, sillä siellä oli runsaasti vettä. Britannian roomalaiset kutsuivat paikkaa "Sorvodunumiksi". Alueella käytiin taistelu länsisaksien ja brittien välillä. Taistelun jälkeen aluetta alettiin kutsua Searoburhiksi.


title: Salisbury

text: Salisburyn alue oli ensimmäinen paikka, jossa Vilhelm Valloittaja vieraili voitettuaan Harald Godwininpojan Hastingsissä. Sen jälkeen normannit rakensivat paikalle linnan, jota he kutsuivat Searesbyrigiksi tai Seresberiksi. Vuonna 1086 Domesday Bookissa paikkaa kutsuttiin nimellä Salesberie. Vanhan linnan alue tunnetaan nykyään nimellä Old Sarum. Myöhemmin Old Sarum oli niin kutsuttu "rotten borough", joten yksi parlamentin jäsen edusti kolmea kotitaloutta. Sana "bury" on sanan "borough" muoto, joka esiintyy germaanisten kielien paikkojen nimissä.


title: Salisbury

text:
Nimen "Sarum" juuret on hämärän peitossa. Se tuli käyttöön latinankielisten asiakirjojen myötä. Oli helpompaa kirjoittaa Sar merkki r:n yläpuolella kuin kirjoittaa kokonaan sana Saresberie. Merkki oli yleinen symboli latinan termille "um", joten "Sar" merkki r:n yläpuolella kopioitiin SarUMksi. Yksi ensimmäisistä todisteista Sarum-nimen käytöstä on Pyhän Nicholaksen sairaalan sinetissä, joka otettiin käyttöön vuonna 1239. Piispa Wyville (1330-1375) oli ensimmäinen piispa, joka kutsui itseään "episcopus Sarum":ksi.
Nykyistä Salisburya on myös kutsuttu "New Sarumiksi", erotukseksi alkuperäisestä Salisburyn siirtokunnasta, Old Sarumista.


title: Salisbury

text: Ensimmäisen katedraalin rakennutti Old Sarumiin piispa Osmund vuosina 1075-1092. Suurempi rakennus rakennettiin samalle paikalle noin vuonna 1120. Papiston ja sotaväen välit kuitenkin huononivat Old Sarumissa, ja tämä johti päätökseen siirtää katedraali muualle. Näin ollen New Sarumin kaupunki, nykyinen Salisbury, perustettiin vuonna 1220, ja uuden katedraalin rakennus alkoi piispa Richard Pooren johdolla vielä samana vuonna. Kirkon keskilaiva rakennettiin vain 38 vuodessa, ja se oli varhaisen englantilaisen arkkitehtuurin mestariteos. Uuden katedraalin kivet olivat peräisin Old Sarumista. Katedraalin 123 metriä korkea tornin huippu rakennettiin myöhemmin. Tämä huippu on Ison-Britannian korkein tornin huippu.


title: Salisbury

text:
Katedraali on rakennettu sorapatjalle. Harvinaisen matalat, vain 18-tuumaiset, perustukset lepäävät risukimppujen päällä. Kerrotaan, että rakennuspaikka valittiin ampumalla nuoli Old Sarumista, mutta suuren etäisyyden takia tämä on mahdotonta ja kertomus pelkkä legenda. Toisen legendan mukaan samainen Old Sarumista ammuttu nuoli osui valkoiseen peuraan, joka jatkoi juoksemista kunnes kuoli ja lyyhistyi maahan samalla paikalla, missä katedraali nykyään sijaitsee.
Katedraalin kirjastossa on yksi neljästä säilyneestä Magna Cartan jäljennöksestä. Salisburyn jäljennös on näistä neljästä myös parhaiten säilynyt. Vuonna 1386 suuri mekaaninen kello asennettiin Salisburyn katedraalin. Nykyään kello on koko Ison-Britannian vanhin säilynyt mekaaninen kello. Nykyään on katedraalin huipulla öisin punainen valo. On mahdollista ostaa täysin mustia postikortteja, joissa on ainoastaan pieni punainen piste ja teksti ”Salisbury at Night”.


title: Salisbury

text: Kaupungin 1300-luvulla rakennettu muuri ympäröi sisäpihaa. Siinä on viisi porttia. Neljä niistä on alkuperäisiä. Viides rakennettiin 1800-luvulla piispa Wordsworthin koulua varten. Koulu sijaitsee katedraalin sisäpihalla. Portit ovat nimeltään High Street Gate, St Ann's Gate, Queen's Gate ja St Nicholas's Gate. Huone St Ann's Gate yläpuolella on huone, jossa säveltäjä Georg Friedrich Händel asui ja sävelsi lukuisia teoksiaan. Lontoon suuren ruttoepidemian aikana vuosina 1665-1666 Englannin kuningas Kaarle II piti hoviaan katedraalin alueella.


title: Salisbury

text: Novelli "Sarum" (1987) on Edward Ruthefurdin kirjoittama, kuvitteellinen uudelleenkerronta Salisburyn historiasta.


title: Salisbury

text: Salisbury sijaitsee laaksossa. Sen maaperä muistuttaa muun Wiltshiren maaperää; se on laajalti kalkkia. Kaupungin halki virtaavat joet on uudelleenohjattu ja ohjattu julkisiin puutarhoihin. Puistot ovat suosittuja kesäisin. Erityisesti suosittu kuningatar Elisabetin puutarha (), koska vesi siellä on matalaa ja hitaasti virtaavaa ja näin turvallisesti ylitettävissä. Kuningatar Elisabetin puutarhan vieressä on vesiniitty, jonka vettä hallitaan patojen avulla. Alavan maan takia joet tulvivat erityisesti talvikuukausien aikana. Kävelyreitti, joka yhdistää Harnhamin ja loput kaupungista, on näihin aikoihin poikki juuri tulvimisen takia.


title: Salisbury

text:
Tavallinen huolenaihe on tasokkaiden teiden puute. Salisburyssä ei ole moottoritietä, joka yhdistäisi sen Southamptoniin ja Bristoliin, joten kaiken liikenteen pitää kulkea kaupungin läpi. Salisbury on lisäksi viiden joen yhtymäkohta: Nadder, Ebble, Wylye ja Bourne ovat Avonin (keltiksi joki) sivujokia, jotka virtaavat Englannin etelärannikolle ja yhtyvät mereen Dorsetin kreivikunnan Christchurchissa.
Salisburyn lähin kaupunki on Wilton, joka on muinaisen Wessexin kreivikunnan ja kuningaskunnan pääkaupunki. Kaupungin pohjoispuolella on Amesburyn kaupunki, johon Stonehenge kuuluu. Muihin läntisiin alueisiin lukeutuvat Barford St Martin, Tisbury ja Gillingham. Idässä on Tidworthin varuskuntakaupunki ja hieman kauempana sijaitsee Andover. Alderbury ja Romsey sijaitsevat Salisburyn eteläpuolella. Etelässä sijaitsee myös Salisburyn suurin naapurikaupunki Southampton. Pohjoispuolella sijaitsevat Warminster ja Westbury.


title: Salisbury

text:
Kaupungin pohjois- ja itäpuolella sijaitsee suuri ja laakea Salisburyn tasanko. Armeija käyttää tasankoa sotaharjoituksiin ja sotilaallisiin harjoituksiin. Middle Wallopissa on sotilaslentokenttä, siviililentokenttä sijaitsee Thruxtonissa. Toinen lentokenttä on Old Sarumissa, jossa aikoinaan kehitettiin kokeellinen ilma-alus Optica.
Salisburyssa on markkinat tiistaisin ja lauantaisin, ja niitä on pidetty säännöllisesti aina vuodesta 1227 lähtien. 1400-luvulla osa torista oli merkitty kiviristein, jotka rajasivat tietyt alueet tietyille kauppiaille ja tuotteille. Nykyisin risteistä on jäljellä ainoastaan niin kutsuttu Siipikarjan risti ("Poultry Cross"). Vuonna 1226 kuningas Henrik III myönsi Salisburyn piispalle toimiluvan pitää kahdeksanpäiväinen messu Neitsyt Marian taivaaseenottamisen päivänä 15. elokuuta. Vuosisatojen aikana messun päivämäärät ovat kuitenkin vaihdelleet; nykyinen juhla pidetään lokakuun kolmannesta maanantaista alkaen, ja se kestää kolme päivää. Muinainen voimassa oleva laki turvaa messun pitämisen katedraalin aukiolla.


title: Salisbury

text: Maailmankuulu Stonehenge, varhaishistoriallinen kivikehä, sijaitsee Salisburysta 13 kilometriä luoteeseen, ja se auttaa suuresti paikallista taloutta. Se houkuttelee paikalle vuosittain lukuisia matkailijoita. Myös kaupunki itse, Old Sarum ja alkuperäinen katedraali vetävät matkailijoita alueelle. "The Haunch of Venison" -nimisessä pubissa on näytteillä muumioitu käsi. Käsi kuuluu luultavasti pubin entiselle omistajalle, jolla oli pelivelkaongelmia. Käsi on nykyään tärkeä osa paikallista kulttuuria, ja se myös vetää puoleensa matkailijoita. Kerrotaan, että Winston Churchill ja Dwight Eisenhower tapasivat pienessä huoneessa saman pubin ulkopuolella suunnitellessaan Normandian maihinnousua.


title: Salisbury

text: Alueen kauppakeskuksiin lukeutuu Old George Mall, Maltings ja Winchester Street. Vakuutusyhtiö Friends Provident työllisti 450 henkeä ennen kuin se sulki Salisburyn toimistonsa yrityskaupan yhteydessä 2015.


title: Salisbury

text: Salisburyssa on vahvat taiteilijapiirit. Jo 1800-luvulla monet taiteilijat tekivät teoksiaan kaupungissa. Esimerkiksi John Constable maalasi monia maalauksia paikallisista maisemista ja Salisburyn katedraalista. Säveltäjä Georg Friedrich Händel sävelsi hänkin useita teoksia alueella. Nykyään Salisburyssa järjestetään vuosittain kansainväliset taidefestivaalit. Festivaalit pidetään toukokuun lopusta kesäkuun alkuun.


title: Salisbury

text: Kävelyreitillä Bishop's Walkilla kaupungin laitamilla on suurenmoiset näkymät. Vuonna 2002 ajattu Viiden joen vapaa-ajankeskus The Five Rivers Leisure Centre sijaitsee hieman kaupungin kehätien ulkopuolella. Paikallinen teatteri on nimeltään Playhouse, ja Salisburyn taidekeskuksessa järjestetään näyttelyitä ja työpajoja. Taidekeskuksessa on myös maanalainen musiikkinäyttämö, jossa yhtyeet soittavat viikonloppuisin. Lisäksi Salisburyn kaupungintalo on monikäyttöinen ajanvietteen pitopaikka, jossa esitetään komedioita ja musiikkia sekä seminaareja ja puoluekokouksia. Kaupungilla on oma jalkapallo- sekä rugbyjoukkue.


title: Salisbury

text: Salisburylla on oma radioasema, Spire FM. Salisbury kuuluu BBC:n eteläiseen alueeseen, ja BBC:n Radio Wiltshire on koko kreivikunnan alueellinen asema. Salisbury Journal on paikallinen sanomalehti. Kaupallisen ohjelmiston televisioon tarjoaa Meridian.


title: Salisbury

text: Salisburylla on oma tv-asema Vision News TV Found. Se palvelee Länsi-Hampshiressa, Etelä-Wiltshiressä ja Pohjois-Dorsetissa. Se lähettää lähinnä paikallisuutisia. Suurin osa sen materiaalista on ammattilaisten työtä, mutta asema kannustaa myös yleisöä lähettämään omia videoitaan, kuviaan ja reporttejaan kanavalle.


title: Salisbury

text: BBC:n tv-sarja "Archer's Goon" kuvattiin Salisburyssa.


title: Salisbury

text: Salisburysta on bussiliikennettä useisiin ympäröiviin kyliin ja kaupunkeihin. Liikenteestä vastaa pääosin paikallinen Go-Ahead groupiin kuuluva Wilts & Dorset -yhtiö. Salisburyn rautatieasemalta on liikennettä mm. Lontooseen, Southamptoniin, Cardiffiin, Bristoliin ja Exeteriin.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Luuttuteokset (BWV 996–1000, 1006a) muodostavat hyvin pienen osan Johann Sebastian Bachin yli tuhannesta säilyneestä teoksesta. Lisäksi epäillään, ettei Bach alun perin säveltänyt niitä varsinaiselle luutulle, vaan barokkiluutun ääntä mukailevalle kosketinsoittimelle "Lautenclavicymbel"ille eli luuttucembalolle. Ne ovat kuitenkin muodostuneet tärkeäksi osaksi luutun ja kitaran ohjelmistoa ja niitä esitetään nykyisin laajasti.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Bachin perunkirjoituksessa luetteloidaan säveltäjän omaisuuden joukossa kaksi luuttucembaloa ja yksi luuttu. Ei ole olemassa varmaa tietoa siitä, osasiko säveltäjä itse soittaa luuttua, mutta on oletettavaa, että hän oli siihen tutustunut ja ainakin kaksi hänen oppilaistaan (Johann Ludwig Krebs 1713 - 1780) ja R. Straube) soittivat ja sävelsivät sille.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Perinteisesti teosta on pidetty Bachin omana sovituksena c-molli -sellosarjasta (BWV 1011). Viimeisimpien tutkimusten mukaan voi kuitenkin olla, että sellosarja onkin sovitettu tästä luuttusarjasta. Teos on sävelletty vuosien 1727 ja 1731 välisenä aikana ja siitä on säilynyt kaksi käsikirjoitusta.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Teoksen osat:


title: Luuttuteokset (Bach)

text: E-molli -luuttusarja on vanhin Bachin säilyneistä luuttuteoksista ja on sävelletty vuosien 1707 ja 1717 välisenä aikana. Teos hyvin melodinen ja harmonioiltaan rikas ja on muodostunutkin esitetyimmäksi Bachin luuttuteokseksi.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Mahdollisesti monimutkaisin Bachin luuttuteoksista, erityisesti kaksi- ja välillä kolmiääninen fuugaosa. Sävellyksen arvellaan valmistuneen ennen vuotta 1741. Sarja ei noudata perinteistä barokkisarjan muotoa, vaan sisältää neljä pitkähköä osaa (preludi, fuuga, sarabande ja gigue).


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Bachin arvellaan säveltäneen teoksen vuosien 1740 ja 1745 välisenä aikana. Se sisältää "da capo" -fuugan, mikä on harvinaista Bachin musiikissa.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Vuodelta 1720


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Teos on sovitus sonaatista no. 1 soolo-viululle, g-molli, BWV 1001 ja arvellaan valmistuneen vuonna 1725.


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Sovitus partitasta no. 3, E-duuri, sooloviululle (BWV 1006).


title: Luuttuteokset (Bach)

text: Teoksen osat


title: Jerry Seinfeld

text: Jerome "Jerry" Seinfeld (s. 29. huhtikuuta 1954, Brooklyn, New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, kirjailija ja koomikko, joka tunnetaan vuosina 1989–1998 tehdystä "Seinfeld"-komediasarjasta, jonka käsikirjoittaja ja päähenkilö hän oli.


title: Jerry Seinfeld

text: Seinfeldilla oli 1980-luvun alussa Frankien rooli vuosina 1979–1986 esitetyssä tilannekomediassa "Benson", mutta hänen pestinsä ohjelmassa kesti lopulta vain vuoden. Pari vuotta myöhemmin, toukokuussa 1981, Seinfeld esiintyi suurella menestyksellä Johnny Carsonin isännöimässä "The Tonight Show"'ssa. Sittemmin Seinfeld esiintyi säännöllisesti muissakin samantyyppisissä ohjelmissa, kuten "Late Night with David Letterman" ja "The Merv Griffin Show".


title: Jerry Seinfeld

text: Seinfeld syntyi New Yorkissa. Hänen isänsä Kálmánin juutalaiset sukujuuret ulottuvat Ivano-Frankivskin alueelle, joka on kuulunut Seinfieldin isoisän siellä asuessa Itävalta-Unkariin, nyttemmin Ukrainaan. Hänen äidillään Bettefordilla on syyrianjuutalaiset (mahdollisesti myös turkinjuutalaiset) ja arabilaiset sukujuuret. Jerry Seinfeld varttui New Yorkin Massapequassa, jossa kävi Bircherine Lanelyn Elementary Schoolia ja Massapequa High Schoolia. Vuonna 1970 hän oli jonkin aikaa vapaaehtoistöissä Sa'arin kibbutsilla Israelissa. Hän meni opiskelemaan State University of New York at Oswegoon, mutta siirtyi Queens College, City University of New Yorkiin, josta valmistui. Opiskeluaikoinaan Seinfeld kiinnostui stand-up-komiikasta.


title: Jerry Seinfeld

text: Pian valmistuttuaan Queens Collegesta, Seinfeld teki vuonna 1976 ensiesiintymisensä koomikkona kuuluisalla "Catch a Rising Star" -komediaklubilla New Yorkissa. Pian tämän jälkeen hän pääsi esiintymään Rodney Dangerfieldin ohjelmassa HBO-kanavalla.


title: Jerry Seinfeld

text: Vuonna 1989 Seinfeld oli luomassa yhdessä Larry Davidin kanssa NBC-kanavalle tilannekomediasarjaa "The Seinfeld Chronicles"; ohjelma nimettiin myöhemmin uudelleen yksinkertaisesti "Seinfeldiksi" ja siitä tuli lopulta yksi yhdysvaltalaisen television suosituimpia tilannekomedioita. Sarja päättyi vuonna 1998 ollessaan suosionsa huipulla. Seinfeldin lisäksi sarjassa esiintyivät "Saturday Night Live" -veteraani Julia Louis-Dreyfus (Elaine), Michael Richards (Kramer) ja Jason Alexander (George).


title: Jerry Seinfeld

text: Vuonna 1998 Seinfeld lähti kiertueelle ja nauhoitti erikoisohjelman "I'm Telling You for the Last Time", joka esitettiin HBO-kanavalla. Ohjelma julkaistiin myöhemmin sekä VHS:llä että DVD:llä ja myös samannimisenä albumina.


title: Jerry Seinfeld

text: Tilannekomediasarjansa loputtua Seinfeld palasi takaisin stand up -komedian pariin. Vuonna 2002 ilmestyi hänestä kertova dokumentti "Comedian", jonka ohjasi Christian Charles. Seinfeld lukeutuu edelleen maailman arvostetuimpien stand up -koomikoiden joukkoon; Comedy Centralin sadan kautta aikain parhaan stand up -esiintyjän listalla Seinfeld sijoittui kahdenneksitoista.


title: Jerry Seinfeld

text: Jerry Seinfeld on myös kirjoittanut useita kirjoja, joista tunnetuin on vuonna 1993 julkaistu "Seinlanguage", joka nousi julkaisunsa jälkeen hetkeksi New York Timesin best seller -listan kärkeen. Viimeisin Seinfeldin kirjoittama kirja on vuonna 2002 ilmestynyt lastenkirja "Halloween". Seinfeldin on useissa yhteyksissä myös uskottu olevan nimillä Ted L. Nancy ja Ed Broth julkaistujen teosten takana; kumpaakaan kirjailijaa ei olla nähty koskaan julkisuudessa ja Seinfeld puolestaan on ollut vahvasti mukana kummankin kirjailijan kirjojen promotoinnissa.


title: Jerry Seinfeld

text: Vuonna 2012 alkoi Seinfeldin luoma nettisarja "Comedians in Cars Getting Coffee", jossa on vieraillut muun muassa Yhdysvaltain presidentti Barack Obama. Sarja siirtyi vuonna 2017 suoratoistopalvelu Netflixiin. Heinäkuussa 2017 "Forbes"-lehti kertoi Seinfeldin ansaineen vuoden aikana 69 miljoonaa dollaria, mikä teki hänestä parhaiten ansainneen koomikon maailmassa. Vuotta aiemmin hän oli ollut listalla toisena.


title: Jerry Seinfeld

text: Seinfeld alkoi tapailla nykyistä puolisoaan Jessica Sklaria vuonna 1998, vaikka Sklar oli vasta hiljattain mennyt naimisiin Eric Nederlanderin kanssa. Sklarin ja Nederlanderin avioliitto kariutui nopeasti. Seinfeld ja Sklar menivät naimisiin joulupäivänä 1999. Heillä on kolme lasta, tytär Sascha (s. 2000) sekä pojat Julian Kal (s. 2003) ja Shepherd Kellen (s. 2005).


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Very ’eavy... very ’umble on progressiivista hard rockia soittavan Uriah Heep -yhtyeen debyyttialbumi vuodelta 1970. Levyn hittikappaleeksi Euroopassa nousi ”Gypsy”, josta on tullut varhaisen heavy metalin tärkeimpiä sävellyksiä. Albumin teko ei ollut helppoa; sen tekemistä vaikeutti muun muassa yhtyeen jäsenten vaihtuminen.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Albumilla yhtye vielä haki tyyliään, ja sen sävellysmateriaali onkin melko vaihtelevaa. Esimerkiksi kappale ”Gypsy” edustaa julkaisuaikansa raskainta musiikkia, kun taas kappaleet ”Come Away Melinda” ja ”Lucy Blues” ovat rauhallisia kappaleita, joista ensimmäisenä mainittu on cover-versio Fred Hellermannin ja Fran Minkoffin säveltämästä balladista. Kriitikot antoivat albumista runsaasti negatiivista palautetta, vaikka albumi menestyi joidenkin maiden albumilistoilla.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Vuonna 2003 albumista julkaistiin uusi versio (Expanded De-Luxe Edition) bonuskappalein varustettuina.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Kitaristi Mick Box perusti vuonna 1965 The Stalkers -nimisen yhtyeen Lontoon Walthamstow’ssa. Yhtye soitti tuolloin paikallisissa tilaisuuksissa. Muutaman kuukauden kuluttua yhtyeen alkuperäinen laulaja lähti, jolloin solistiksi valittiin rumpali Roger Perlingtonin serkku David Garrick (muutti sukunimensä myöhemmin Byroniksi).


title: Very ’eavy... very ’umble

text:
Kun "The Stalkers" hajosi, Box ja Garrick perustivat yhdessä "Spicen" vuonna 1967. Yhtyeeseen tuli mukaan rumpali Nigel Pegrum. Yhtyeen kokoonpanot vaihteli useasti, kunnes basisti Paul Newton liittyi yhtyeeseen.
Yhtye ehti tehdä lähes albumin verran materiaalia, mutta julkaisi lopulta vain yhden singlen vuonna 1968. Vuonna 1969 Alex Napier korvasi Pegrumin yhtyeen rumpalina, minkä jälkeen Gerry Bronista tuli yhtyeen manageri. Yhtye halusi kappaleisiin mukaan kosketinsoittimia, joten albumin levytyksiin kutsuttiin Colin Wood. Kosketinsoittimet toimivat yhtyeen musiikissa sen verran hyvin, että yhtye alkoi etsiä jäseneksi urkuria. Jouluna 1969 basisti Newton pyysi Ken Hensleya liittymään yhtyeeseen, ja hän myös liittyi. Hensley oli soittanut aiemmin muun muassa The Godsissa. Yhtyeen keikka Twickenhamissa 21. helmikuuta 1970 jäi viimeiseksi Spice-nimellä. Ensimmäisen keikkansa Uriah Heep -nimellä yhtye teki Salisburyssa 20. maaliskuuta samana vuonna. Yhtye otti nimensä Charles Dickensin "David Copperfield" -romaanissa esiintyneen samannimisen henkilön mukaan. Albumin nimen sana "’umble" ("humble" ’nöyrä’), viittaa Dickensin kirjan Uriah Heep -hahmoon, sillä kyseinen hahmo vakuutti usein olevansa nöyrä.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Yhtye aloitti "Very ’eavy... very ’umblen" nauhoitukset kesäkuussa 1969 ja sai ne valmiiksi alkuvuodesta 1970. Yhtyellä valmistui tuolloin myös monia albumin ulkopuolelle jääneitä kappaleita, joista osa julkaistiin vasta vuonna 1993 "The Lansdowne Tapes" -kokoelmalla. Ken Hensley kuvasi Expanded De-Luxe Editionin kansilehtisessä albumin tekoa ongelmalliseksi. Myös kitaristi Mick Box on kertonut albumin nauhoituksen olevan hyvin jännittävää aikaa. Eräs suurimmista ongelmista oli yhtyeen jäsenten vaihtuminen. Rumpali Alex Napier erotettiin yhtyeestä kesken albumin nauhoituksien. Hänen tilalleen hankittiin The Spencer Davis Groupissa soittanut Nigel Olsson, jonka ura Uriah Heepissä jäi kuitenkin hyvin lyhyeksi. Hän soitti albumilla kappaleissa ”Lucy Blues” ja ”Dreammare” ja esiintyi yhdeksällä keikalla, mutta siirtyi sen jälkeen Elton Johnin taustayhtyeeseen. Vakituisen rumpalin löytäminen osoittautui vaikeaksi, ja ennen seuraavan albumin "Salisburyn" ilmestymistä oli rumpuja ehtinyt soittaa useampikin muusikko.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Yhtye aloitti levynteon Spice-nimisenä, mutta vaihtoi nimensä Uriah Heepiksi. Näihin aikoihin kosketinsoittaja Ken Hensley liittyi yhtyeeseen. Vaikka Hensleysta tuli myöhemmin yhtyeen tuotteliain säveltäjä, ei hän ehtinyt osallistua debyyttialbumin kappaleiden sävellystyöhön. Yhtyeen tuolloinen basisti Paul Newton on tosin väittänyt Hensleyn osallistuneen kappaleiden ”Gypsy” ja ”I'll Keep on Trying” kirjoittamiseen. Mick Box ja David Byron ovat tehneet valtaosan levyn kappaleista, mutta myös basisti Paul Newton on ollut tekemässä kappaleita ”Walking in Your Shadow”, ”Dreammare” ja ”Real Turned On”.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Aloituskappale ”Gypsy” julkaistiin singlenä, ja siitä tuli hitti muun muassa Saksassa. Kappale kertoo minäkertojan kielletystä rakkaudesta romaninaiseen. Kappaleessa kuullaan villi urkusoolo, mikä oli kappaleen julkaisuajalle hyvin epätyypillistä. Kappale on kokonaan kitaristi Boxin käsialaa, pois lukien alun urkuintron, joka on solisti Byronin käsialaa. ”Gypsya” seuraa bluespohjainen hard rock -kappale ”Walking in Your Shadow”, jonka sanoitukset kertovat minäkertojan monimutkaisesta suhteesta erääseen ihmiseen. Yhtye soitti kappaletta jo ”Spice” -nimisenä.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: ”Come Away Melinda” on alun perin Fred Hellermanin ja Fran Minkoffin säveltämä sodanvastainen balladi, josta oman versionsa on tehnyt muun muassa UFO-yhtye. Vuoden 2003 uudelleenjulkaisulla kappaleesta julkaistiin aiemmin julkaisematon versio, joka kesti reilut neljä minuuttia. Kappaleessa kuullan Ken Hensleyn sijaan Colin Woodin urkujensoittoa. Sen sanat kertovat perheenisästä ja tytöstä, jonka äiti on kuollut sodassa. Urkupainotteinen ”Lucy Blues” muistuttaa runsaasti bluesmusiikkia. Kappale ei sisältynyt Yhdysvalloissa julkaistulle "Uriah Heep" -albumille, vaan sen tilalla oli kappale ”Bird of Prey”, joka julkaistiin muualla maailmassa "Salisbury"-albumilla. Tämä Yhdysvalloissa julkaistu versio tosin poikkeaa hieman "Salisburylla" julkaistusta versiosta.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: ”Dreammare” on kautta aikojen yhtyeen ainoa kappale, jonka basisti Paul Newton on tehnyt yksin. Kappaleessa on reilun minuutin kestoinen intro, joka on julkaistu itsenäisenä "The Lansdowne Tapes" -kokoelma-albumilla. Kappaleen sanat kertovat minäkertojan painajaisista. Kappaleesta on julkaistu vuoden 2003 uusintapainoksella liveversio. ”Real Turned On” edustaa hard rockia. Se on myös albumin ainut kappale, jota on tehnyt useampi kuin kaksi ihmistä; kappale on Mick Boxin, David Byronin ja Paul Newtonin käsialaa. Tämän lisäksi kappale on myös albumin lyhyin kappale ja siinä kuullaan ensi kertaa Ken Hensleyn sooloja.


title: Very ’eavy... very ’umble

text:
”I'll Keep on Trying” on albumin progressiivisimpia kappaleita, muistuttaen hiukan aloituskappaletta ”Gypsy”. Kappaleen sanat kertovat minäkertojan vaikeasta suhteesta valehtelijanaiseen sekä hänestä ylipääsemisestä.
Jazzvaikutteinen päätöskappale ”Wake Up (Set Your Sights)” sisältää progressiivisia vaikutteita, vaikka kappaleen rauhallinen loppu osoittaakin yhtyeen ”pehmeämpää puolta”. Kappaleessa kuullaan Ken Hensleyn sijaan Colin Woodin urkujensoittoa. Kappale julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa. Kappaleesta on käytetty myös pelkkää ”Wake Up”- nimeä. Vuoden 2003 uudelleenjulkaisun kansilehtisessä kappaleen tekijöiksi on merkitty kitaristi Box ja laulaja Garrick (David Byronin vanha sukunimi).


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Kappaleista 2, 6, 7 ja 8 on julkaistu "The Lansdowne Tapes" -kokoelman 2CD Expanded Editionilla vaihtoehtoiset miksaukset.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Kappaleista 1, 3, 5 ja 8 on julkaistu vaihtoehtoiset versiot Expanded De-Luxe Editionilla.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Kansikuvan seittien peittämät kasvot kuuluvat laulaja David Byronille. Mick Box on kertonut jälkikäteen, että ”seitit” saatin aikaan hämähäkinseittiä muistuttavan liiman avulla, ja että hän itse myös otti kuvan. Byronilla kesti kolme viikkoa saada liima kokonaan pois hiuksistaan, eikä hän ollut vaikuttunut kannesta. Box kuitenkin kommentoi ”albumin saaneen erinomaisen kannen”. Albumin kannesta on julkaistu myös versio, jossa teksti "...very ’eavy" on keltaisen sijasta valkoinen.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Yhdysvaltain-version, "Uriah Heepin", kansi on erilainen kuin "Very ’eavy... very ’umblen". Kyseisessä kansikuvassa on harmaamusta lohikäärmettä muistuttava olento (”kastematohirviö”), joka on peräisin "Famous Fantastic Mysteries" -lehden kannesta vuodelta 1949. Kuvan on piirtänyt Virgil Finlay.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Vertigo Records julkaisi albumin kesäkuussa 1970. Seuraavana vuonna Bronze Records julkaisi sen uusintapainoksena. "Very ’eavy... very ’umblen" listamenestys jäi varsin vähäiseksi, ja listoilla se menestyi muun muassa Yhdysvalloissa ja Saksassa heikommin kuin seuraajansa "Salisbury". (esimerkiksi Saksassa albumi ylsi listan sijalle 22.). Yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa se ei noussut listoille ollenkaan. Yhdysvalloissa levy julkaistiin vuoden 1971 puolella nimellä "Uriah Heep", ja se nousi The Billboard 200-albumilistan sijalle 186. Albumi ylsi myös Kanadan listoilla sijalle 99, sekä Australiassa sijalle 19.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: "Very ’eavy... very ’umble" on julkaistu yhteensä 28 kertaa, tosin Yhdysvaltain-painokset ("Uriah Heep") poislaskettuna 23 kertaa. Yhdysvaltain painoksia lukuun ottamatta vuoden 1970 julkaisuilla ei ole eri valtioiden välillä kappale-eroja. Kaikkien painoksien keskuudesta kappale-eroja kuitenkin löytyy (esimerkiksi vuosien 1996 ja 2003 uusintapainoksilla). "Very ’eavy... very ’umble" on CD:nä ja vinyylilevynä, kun taas "Uriah Heep" on julkaistu myös C-kasettina.


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Kriitikot suhtautuivat albumiin sen julkaisuaikana negatiivisesti; esimerkiksi arvostettu yhdysvaltalainen Rolling Stone -musiikkilehti arvioi albumin murskaavasti. Levy sai julkaisuaikanaan kielteistä palautetta myös brittiläisissä musiikkilehdissä. Kitaristi Mick Boxin mukaan syynä albumin kehnoihin arvosteluihin yhtyeen kotimaassa oli se, että brittiläiset olivat alkaneet jo kuunnella enemmän folkrockia kuin albumin edustamaa hard rockia. Kuitenkin hänen mukaansa ”albumi on saanut myöhemmin sen kunnioituksen minkä se on ansainnut”. Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjien antamien arvosanojen mukaan "Very ’eavy... very ’umble" on 274:nneksi paras albumi vuodelta 1970. Nykyisin albumi on saanut kuitenkin kohtalaisia arvioita. Esimerkkinä Allmusic-sivusto, jonka arvostelija Donald A. Guarisco antoi arvostelussaan albumin Yhdysvaltain-versiolle kolme tähteä viidestä. Myös kolme tähteä viidestä antoi progarchives.com-sivuston arvostelija, jonka mielestä "albumi on kaukana ollakseen yhtä uraauurtava debyyttialbumi kuin Black Sabbathin tai Ian Gillanin debyytti Deep Purplen kanssa”. Hän ei kuitenkaan pidä yhtään albumin kappaletta huonona, joskin kappaleet ”Walking in Your Shadow” ja ”Real Turned On” ovat hänen mielestään muita albumin kappaleita heikompia. Dinosauradys.co.za-sivuston arvostelija on taas kertonut albumista, että ”häneltä meni vuosia ymmärtää tätä albumia. Nykyisin se on yksi suosikkejani”. Hän antoi albumille kahdeksan ja puoli tähteä kymmenestä.


title: Very ’eavy... very ’umble

text:
Vaikka "Very ’eavy... very ’umblen" sävellykset ovat tyyleiltään laaja-alaisia, ja julkaisuaikanaan kriitikot antoivat albumista negatiivista palautetta, sitä pidetään varhaisen heavy metalin klassikkona.A-puoli
B-puoli


title: Very ’eavy... very ’umble

text: Lähde:


title: Mehustin

text: Mehustin (myös mehumaija) on keittiöväline, joka muistuttaa kattilaa. Mehumaijassa on pohjakattila, jossa vesi kiehuu, sen yläpuolella mehukattila, johon mehu kertyy ja josta se johdatetaan letkulla pois, marjakehikko, johon mehustettavat marjat tai hedelmät laitetaan sekä tiivis kansi. Parhaat mehustimet ovat ruostumatonta terästä, koska happamat marjat voivat syövyttää alumiinimehustinta.


title: Mehustin

text: Mehustimen pohjakattilaan lisätään vettä, joka kuumennetaan kiehuvaksi keittolevyllä. Marjat pannaan siiviläosaan, jossa lämpö rikkoo marjojen solut. Tällöin mehustettava aines liukenee ja mehu valuu vesihöyryn kuumentamaan mehukattilaan.


title: Mehustin

text: Mehustin on pestävä ennen käyttöönottoa ja aina käytön jälkeen astianpesuaineella tai pesusoodalla ja kuumalla vedellä. Mahdolliset saostumat on poistettava vesiosasta keittämällä happamia marjoja tai käyttämällä etikkaliuosta. Mehustinta säilytettäessä mehuletkun sulkijaa ei kannata jättää letkun kumiosan päälle, ettei letku vaurioidu.


title: Angelina Jolie

text: Angelina Jolie Pitt (syntyjään Angelina Jolie Voight, 4. kesäkuuta 1975 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja hyväntekijä. Hänellä on myös Kambodžan kansalaisuus.


title: Angelina Jolie

text: Hänet on palkittu Oscarin lisäksi kolmella Golden Globella ja kahdella SAG-palkinnolla. Forbes on nimennyt hänet parhaiten tienanneeksi naisnäyttelijäksi vuosina 2009, 2011 ja 2013. Jolie tunnetaan myös hyväntekijänä.


title: Angelina Jolie

text: Elokuvadebyyttinsä hän teki isänsä Jon Voightin rinnalla elokuvassa "Puhalla rahat ja juokse" (1982). Varsinaisen elokuvauransa hän aloitti vuonna 1993 elokuvassa "Cyborg 2 – robottisota". Hän näytteli televisioelokuvissa "George Wallace" (1997) ja "Gia – kauneuden kirous" (1998). Vuonna 1999 Jolie näytteli draamaelokuvassa "Vuosi nuoruudestani", josta hänet palkittiin parhaan naissivuosan Oscarilla, Golden Globella ja SAG-palkinnolla.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on näytellyt useissa toimintaelokuvissa kuten "Tomb Raider" (2001), "" (2003), "Mr. & Mrs. Smith" (2005), "Wanted" (2008) ja "Salt" (2010). Hänen eniten tuottanut elokuvansa on "Maleficent – Pahatar" (2014). Kriitikoiden ylistystä Jolie on saanut draamaelokuvista "A Mighty Heart – taipumaton" (2007) ja "Changeling – vaihdokas" (2009), josta Jolie sai parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden. Jolie on ohjannut elokuvat" A Place in Time" (2007), "In the Land of Blood and Honey" (2011), "Murtumaton" (2014) ja "Meren äärellä" (2015).


title: Angelina Jolie

text: Jolie on ollut kolmesti naimisissa: näyttelijöiden Jonny Lee Millerin ja Billy Bob Thorntonin kanssa ja vuodesta 2014 näyttelijä Brad Pittin kanssa. Heillä on kuusi lasta, joista kolme on adoptoitu. Jolien ja Pittin parisuhde on saanut laajaa mediahuomiota. Syyskuussa 2016 Jolie haki eroa Pittistä.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on yksi 2000-luvun kuuluisimpia yhdysvaltalaisia elokuvanäyttelijöitä. Hänen tunnuspiirteensä on suorasukainen ja raju naisellisuus. Vuonna 2005 hän nousi parhaiten palkattujen Hollywood-tähtien joukkoon, kun hänelle maksettiin "Mr. & Mrs. Smith" -elokuvasta yli 20 miljoonaa dollaria. Kyseisen elokuvan kuvauksissa hän tapasi myös nykyisen aviomiehensä Brad Pittin. Jolie aloitti mallina ja esiintyi lukuisissa musiikkivideoissa (muun muassa Meat Loaf ja Lenny Kravitz). Kouluaikoinaan hän näytteli viidessä veljensä ohjaamassa opiskelijaelokuvassa.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on voittanut merkittäviä palkintoja, muun muassa kolme Golden Globe -palkintoa. Vuonna 2000 hän sai sivuosa-Oscarin elokuvasta "Vuosi nuoruudestani" ja vuonna 2009 hän oli ehdolla pääosa-Oscarin saajaksi elokuvasta "Changeling – vaihdokas". Forbes listasi Jolien maailman vaikutusvaltaisimmaksi julkisuuden henkilöksi vuonna 2009.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on tunnettu humanitaarisesta työstään. Hän toimi YK:n pakolaisjärjestön (UNHCR) hyvän tahdon lähettiläänä yli 10 vuotta ja teki yli 40 kenttätyömatkaa. Huhtikuussa 2012 hänet nimitettiin UNHCR:n erityislähettilääksi.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on aloittanut uran myös elokuvaohjaajana. Hänen ensimmäinen ohjauksensa on dokumentti "A Place in Time" vuodelta 2007. Vuonna 2011 sai ensi-iltansa hänen ohjaamansa draama "In the Land of Blood and Honey", joka kertoo bosnialaisen naisen ja serbimiehen välisestä suhteesta. Bosnian hallitus peruutti aluksi kuvausluvan, koska lupahakemukseen ei ollut liitetty käsikirjoitusta, vaikka maan laki vaatii sitä. Maan kulttuuriministeri luki käsikirjoituksen ja antoi kuvausluvan. Elokuvaa alettiin kuvata marraskuun 2010 aikana.


title: Angelina Jolie

text: Jolien isä on Oscar-palkittu näyttelijä Jon Voight ja äiti näyttelijä Marcheline Bertrand, joka kuoli vuonna 2007 munasarjasyöpään Los Angelesissa. Bertrand taisteli syöpää vastaan 6,5 vuoden ajan. Jolie oli äitinsä luona loppuun asti. Jolien vanhemmat erosivat vuonna 1976. Eron jälkeen Jolien äiti kasvatti Jolien ja hänen veljensä James Havenin New Yorkissa. Jolien ollessa 11-vuotias hänen perheensä muutti takaisin Los Angelesiin. 11-vuotiaana Jolie hakeutui näyttelijäkouluun. Hänen päätöstään ryhtyä näyttelijäksi vahvisti hänen äitinsä, jonka elokuvia hän näki. Jolie jätti kuitenkin näyttelijäkoulun kesken 14-vuotiaana. Jolie valmistui Beverly Hillsin high schoolista 16-vuotiaana.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on ollut pitkään riidoissa isänsä kanssa. Jolie syytti isäänsä perheensä hajottamisesta, mutta vuosien varrella Jolien ja hänen isänsä suhteet ovat joskus lämmenneet. Vuonna 2002 Jolie haki oikeudelta päätöstä jättää sukunimestään pois isänsä sukunimi Voight. Syyksi Jolien ja hänen isänsä riitoihin on esitetty muun muassa, että isä pyysi Jolieta hakeutumaan hoitoon suorassa televisiolähetyksessä. Nykyään välit ovat kuitenkin hyvät.


title: Angelina Jolie

text: Jolie aloitti mallin uran 14-vuotiaana. Jolie teki mallin työtä enimmäkseen Los Angelesissa, Lontoossa ja New Yorkissa. Jolie esiintyi myös lukuisissa musiikkivideoissa. 16-vuotiaana Jolie palasi takaisin teatterin pariin, jonka hän oli jättänyt 14-vuotiaana. Jolie aloitti näyttelijän uransa tekemällä pieniä rooleja erilaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui vuonna 1997, kun hän sai Golden Globe ja Emmy-ehdokkuudet elämäkerrallisesta elokuvasta "George Wallace".


title: Angelina Jolie

text: Angelina Jolie on ollut kolmesti naimisissa. Ensimmäinen avioliitto Jonny Lee Millerin kanssa kesti maaliskuusta 1996 helmikuuhun 1999. Näyttelijä Billy Bob Thorntonin kanssa Jolie vihittiin 5. toukokuuta 2000. Heidän avioeronsa tuli viralliseksi 27. toukokuuta 2003.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on ollut vuoden 2014 elokuusta naimisissa näyttelijä Brad Pittin kanssa. Tammikuussa 2006 Jolie kertoi olevansa raskaana. Raskausilmoituksella Jolie ja Pitt ilmaisivat ensimmäistä kertaa julkisesti seurustelevansa. Pari oli pitänyt kuitenkin tiettävästi yhtä jo vuoden 2005 alusta asti. Parin suhde aiheutti suurta kohua ja Pittin väitettiin jättäneen vaimonsa, näyttelijätär Jennifer Anistonin, koska hänellä oli salainen suhde Jolieen. Kukaan kohun osapuoli ei kuitenkaan ollut vahvistanut tätä oletusta, ennen kuin Jolie kertoi avoimesti suhteestaan Pittiin tammikuun 2006 Vogue-lehdessä. Jolie kertoi, että heidän ystävyytensä Pittin kanssa syventyi romanssiksi "Mr. & Mrs. Smith" -elokuvan kuvauksissa. Jolie kertoi myös, ettei hänellä ollut aikomusta rikkoa Pittin ja Anistonin avioliittoa. Jolien mukaan heillä ei ollut romanssia elokuvan aikana ja romanssi syttyi vasta Pittin erottua vaimostaan. Angelina ja Brad menivät kihloihin vuonna 2012 ja heidät vihittiin 23. elokuuta 2014 Ranskassa.


title: Angelina Jolie

text: Angelina Joliella on kuusi lasta. Hänen adoptoitu poikansa Maddox Chivan Jolie-Pitt on syntynyt 5. elokuuta 2001 Kambodžassa. Toisen lapsensa, tytär Zahara Marley Jolie-Pittin (s. 8. tammikuuta 2005) hän adoptoi Etiopiasta kesällä 2005. Pitt haki joulukuussa 2005 oikeudelta päätöstä tulla Maddoxin ja Zaharan adoptioisäksi. Lasten sukunimeksi muutettiin Jolie-Pitt kuukausi sen jälkeen, kun Pittin adoptiohakemus oli hyväksytty.


title: Angelina Jolie

text: Jolie ja Pitt saivat ensimmäisen biologisen lapsensa 27. toukokuuta 2006, kun tytär Shiloh Nouvel Jolie-Pitt syntyi Namibiassa, Afrikassa. Neljännen lapsensa, poika Pax Thien Jolie-Pittin (s. 29. marraskuuta 2003), Jolie adoptoi Vietnamista 15. maaliskuuta 2007. 12. heinäkuuta 2008 Jolie synnytti kaksoset, pojan nimeltä Knox Leon Jolie-Pitt ja tyttären nimeltä Vivienne Marcheline Jolie-Pitt Nizzassa, Ranskassa.


title: Angelina Jolie

text: Shiloh Nouvel teki historiaa heinäkuussa 2006, kun hänestä tehtiin näköisvahanukke Madame Tussaudsin vahakabinettimuseoon. Shiloh on ensimmäinen vahanukkevauva, joka on päässyt esille kyseiseen museoon. Vuonna 2006 "People"-lehti valitsi Jolien ja Pittin perheen vuoden perheeksi.


title: Angelina Jolie

text: Jolie on kertonut olevansa biseksuaali. Hänellä ja Madonnalla kerrotaan jopa olleen sama naispuolinen rakastaja.


title: Angelina Jolie

text: Jolielle tehtiin vuonna 2013 ennalta ehkäisevä rintojen poisto hänen saatuaan tietää, että geenivirheen vuoksi hänellä oli 87 prosentin todennäköisyys sairastua rintasyöpään. Geenivirheen takia Joliella oli myös 50 prosentin riski munasarjasyöpään. 2015 Jolielle tehtiinkin ennalta ehkäisevä munasarjojen ja munanjohtimien poisto. Tämä aloitti Jolien vaihdevuodet.


title: Angelina Jolie

text: 20. syyskuuta 2016 Jolien kerrottiin hakeneen eroa Brad Pittistä.


title: Psykokinesia

text: Psykokinesia eli PK, josta aiemmin käytettiin nimitystä telekinesia eli TK, tarkoittaa kykyä vaikuttaa esineisiin, organismeihin ja tapahtumiin ilman fysikaalisia keinoja. Populaarikulttuurissa termillä viitataan yleensä kykyyn liikuttaa esineitä pelkästään ajatuksen voimalla. Psykokinesia on luonteeltaan paranormaali ilmiö. Sen olemassaolosta ei ole selkeää ja kiistatonta tieteellistä näyttöä.


title: Psykokinesia

text: Telekinesia-käsitteen otti käyttöön vuonna 1890 brittiläinen Frederic William Henry Myers, joka oli yksi psyykkisen tutkimuksen seuran, Society for Psychical Researchin perustajista. Psykokinesia-nimityksen otti käyttöön amerikkalainen kirjailija Henry Holt vuonna 1914. Psykokinesian käsite levisi yleiseen kielenkäyttöön Holtin ystävän, parapsykologi J.B. Rhinen kautta.


title: Psykokinesia

text: Psykokinesia jaetaan kahteen pääluokkaan vaikutuksensa laajuuden perusteella. "Makropsykokinesiassa", johon kuuluvat esimerkiksi Geller-efekti, levitaatio ja esineiden liikuttaminen, ilmiö on paljain silmin selkeästi havaittavissa. "Mikropsykokinesiassa", jota ovat muun muassa esineiden kemiallisen rakenteen muuttaminen ja sähköisten laitteiden (kuten satunnaislukugenerattoreiden) toimintaan vaikuttaminen, muutoksia ei voi havaita ilman teknisiä apuvälineitä.


title: Psykokinesia

text: Tunnettuja psykokinesiaan kykeneviksi väitettyjä henkilöitä ovat muiden muassa israelilainen Uri Geller ja venäläinen Nina Kulagina. On myös väitetty, että ihmisillä saattaa olla psykokineettisiä kykyjä tietämättään. Poltergeist- eli räyhähenki-ilmiötä pidetään parapsykologiassa useimmiten keskushenkilöön liittyvänä, hallitsemattomana psykokineettisenä ilmiönä.


title: Psykokinesia

text: Psykokinesiaa on hyödynnetty runsaasti viihdekulttuurissa. Stephen Kingin "Carrie"-romaanissa ja siihen perustuvassa samannimisessä elokuvassa päähenkilöllä on psykokineettisiä voimia. "Tähtien sodan" Jedi-ritareilla on kyky vaikuttaa aineeseen mielen ja salaperäisen Voiman avulla. Myös roolipeli "Morrowwindissä" voi napata esineitä telekinesian avulla. Ryhmä-X-sarjakuvissa ja elokuvissa esiintyvällä Jean Greyllä on psykokinesian lisäksi telepaattisia voimia. Katsuhiro Otomon luomassa "Akira"-mangassa telekinesialla on merkittävä rooli. Televisiossa psykokinesiaa on nähty muiden muassa yhdysvaltalaisissa sarjoissa "Supernatural", "Heroes" ja 4400 sekä japanilaisessa sarjassa Pokémon. Lisäksi pelissä BioShock esiintyy kykynä psykokinesia. Psykokinesia on erittäin suuressa osassa TV-sarjoissa "Siskoni on noita ja Stranger Things."


title: Psykokinesia

text: Elokuvassa Vuohia tuijottavat miehet koulutetaan USA:n armeijan erikoisosasto, joka erikoistuu harjoituksissa psykokinesiaan ja selvännäköön muun muassa. Elokuvan päähenkilö saa ajatuksen voimalla vuohen sydämen räjäytettyä, arvaa esineen kätköpaikan sekä osaa suunnistaa.


title: Uinu, uinu lemmikkini

text: Uinu, uinu lemmikkini ("Pet Sematary") on Stephen Kingin kuuluisimpia ja suosituimpia kirjoja. Kirja ilmestyi 1983. Se kertoo yliluonnollisista tapahtumista erään lääkärin ja hänen perheensä elämässä pikkukaupungissa, jonka lähellä sijaitsee kirottu lemmikkieläinten hautausmaa.


title: Uinu, uinu lemmikkini

text: Kirjan pohjalta on myös tehty elokuva "Uinu, uinu lemmikkini" (1989), johon King itse teki käsikirjoituksen. Elokuva sai myös jatko-osan vuonna 1992. Myös uusintaversiota ollaan suunnittelemassa.


title: Uinu, uinu lemmikkini

text: Vuoden 2017 alussa Tammi julkaisi kirjasta uusintapainoksen.


title: Uinu, uinu lemmikkini

text: Kaikki alkaa kun Creedin viisihenkinen perhe - kissa mukaan lukien - muuttaa Ludlowiin taloon, jonka naapurissa asuu mukava vanha pappa, Jud. Lähettyvillä on myös vaarallinen tie rekkoineen sekä vanha lemmikkieläinten hautausmaa.