text: Vuoden 1962 eduskuntavaaleihin TPSL lähti ilman vaaliliittoja muiden puolueiden kanssa. Se sai 4,4 prosenttia äänistä, mutta vain kaksi sen kansanedustajaa valittiin uudestaan. Pudonneita olivat mm. puolueen vahvat miehet Aarre Simonen ja Olli J. Uoti. Vaalikauden aikana puolue osallistui kolmella ministerillä Ahti Karjalaisen I hallitukseen 13. huhtikuuta 1962 alkaen. Puolueen ministereinä toimivat II valtiovarainministeri Onni Koski, II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Onni Närvänen ja I sosiaaliministeri Olavi Saarinen. TPSL:n ministerit istuivat hallituksessa muodollisesti SAK:n mandaatilla. SAK (ja TPSL) veti ministerinsä hallituksesta 18. lokakuuta 1963, jolloin puolue siirtyi kahdeksi ja puoleksi vuodeksi oppositioon.


title: Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto

text: 1960-luvun alussa käytiin tuloksettomiksi jääneitä neuvotteluita SDP:n ja TPSL:n uudelleenyhdistymisestä. Vuoden 1964 puoluekokouksessa Hämeenlinnan Aulangolla Aarre Simonen valittiin puheenjohtajaksi. TPSL:n linja vasemmistolaistui jonkin verran Simosen johdolla samalla kun osa jäsenistöstä liittyi Emil Skogin johdolla takaisin SDP:hen. Puolueen jäsenten ja kannattajien kutsumanimeksi vaihtui aiemman "skogilaisten" tilalle "simoslaiset" tai "simonistit". Vaaleissa puolue alkoi tehdä yhteistyötä SKDL:n kanssa ("kolmen vartin kommunistit") ja esimerkiksi eduskuntavaalien 1966 ennätykselliset 7 kansanedustajaa 2,6 prosentin kannatuksella olivat onnistuneiden vaaliliittojen ansiota. Puheenjohtaja Aarre Simonen kuitenkin epäonnistui yrityksessään palata eduskuntaan. Eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi vaalikaudelle 1966–1970 valittiin entinen ministeri ja suurlähettiläs Tyyne Leivo-Larsson. TPSL lähti yhdellä ministerillä mukaan vuonna 1966 Rafael Paasion johdolla perustettuun vasemmiston ja keskustan kansanrintamahallitukseen, jota 1968–1970 johti Mauno Koivisto. Oikeusministerinä toimi 1966–1970 puolueen puheenjohtaja Aarre Simonen. Oppositio teki Kokoomuksen johdolla välikysymyksen Simosen kelpoisuudesta oikeusministeriksi, koska valtakunnanoikeus oli vuonna 1961 tuominnut hänet sakkoihin Kätilöopiston jutussa, mutta välikysymys kaatui selvin luvuin 144–45. Vuosikymmenen lopussa TPSL:kin sai osansa nuorisoradikalismista, jota puolueessa katsottiin varsin myötämielisesti.


text: Vuoden 1970 eduskuntavaaleissa TPSL sai vain 1,4 prosentin kannatuksen ja menetti kaikki eduskuntapaikkansa. Nurmijärven Kiljavalla 30. toukokuuta 1970 pidetyssä puoluekokouksessa puolueen puheenjohtajaksi valittiin Uuno Nokelainen. Puheenjohtajan paikan jättänyt Aarre Simonen valittiin puoluevaltuuston johtoon. Vuoden 1972 eduskuntavaaleissa kannatus oli 1,0 prosenttia, millä ei taaskaan noustu eduskuntaan. Tämän jälkeen TPSL poistettiin puoluerekisteristä mutta hyväksyttiin siihen pian takaisin puolueen saatua kerätyksi tarvittavat 5000 kannattajakorttia. Vuonna 1972 puolueen nimi muutettiin muotoon Työväen ja Pienviljelijäin Sosialistinen Liitto.


text: 1970-luvun alussa puolueeseen syntyi enemmistö, joka oli valmis yhdistymään takaisin SDP:hen. Tämä toteutuikin ja TPSL poistettiin puoluerekisteristä järjestön omasta toivomuksesta 2. tammikuuta 1973. Päätös palaamisesta tehtiin TPSL:n hallituksessa 2. joulukuuta äänin 10–3. Vähemmistöön jäänyt vasemmistosiipi ei tätä niellyt, vaan perusti uuden Sosialistisen Työväenpuolueen alkuvuonna 1973.


text: TPSL purettiin lopullisesti Lilla Teaternissa Helsingissä pidetyssä ylimääräisessä puoluekokouksessa 3. kesäkuuta 1973.


text: Puoluetta perustettaessa vuonna 1959 sen eduskuntaryhmään kuului 13 jäsentä: Vappu Heinonen, Mikko Hult, Armas Härkönen, Urho Kulovaara, Valdemar Liljeström, Impi Lukkarinen, Martta Salmela-Järvinen, Aili Siiskonen, Aarre Simonen, Arvo Sävelä, Arvi Turkka, Vilho Turunen, ja Olli J. Uoti. Syksyllä 1959 ryhmään liittyi vielä yksi SDP:n kansanedustaja, Heikki Törmä. 11. marraskuuta 1960 kuolleen Liljeströmin tilalle tuli 18. marraskuuta 1960 Aino Malkamäki, joka puolestaan kuoli 17. lokakuuta 1961. Malkamäen tilalle nousi 20. lokakuuta 1961 Eeno Pusa. 7. helmikuuta 1962 kuolleen SDP:n Pentti Niemen tilalle eduskuntaan nousi 9. helmikuuta 1962 alkaen TPSL:n Laura Brander-Wallin, jolloin TPSL:n eduskuntaryhmä kasvoi lyhyeksi aikaa viisitoistajäseniseksi.


text: Vuoden 1962 eduskuntavaalessa vain kaksi TPSL:n kansanedustajaa uusi paikkansa. He olivat Impi Lukkarinen ja Martta Salmela-Järvinen. Eduskuntavaalien 1966 puolue sai historiansa parhaan tuloksen ja seitsemän kansanedustajaa. Martta Salmela-Järvinen jätti eduskunnan ja Impi Lukkarinen sai seurakseen Vappu Heinosen, Tyyne Leivo-Larssonin, Viljo Pousin, Olavi Saarisen, Aili Siiskosen ja Olli J. Uotin. Eduskuntakauden aikana menehtyi äkillisesti 13. toukokuuta 1967 puolueen näkyvimpiin hahmoihin lukeutunut Uoti, mikä oli puolueelle suuri menetys. Hänen tilalleen tuli vaaliliittokumppani SKDL:n Kauko Tamminen. Vuoden 1970 eduskuntavaaleissa TPSL menetti kaikki eduskuntapaikkansa.


title: Edistyspuolue

text: Edistyspuolue on useamman puolueen nimi:


title: Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö

text: Sosialistinen Työväen ja Pienviljelijöiden Vaalijärjestö (STPV) oli Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) seuraajaksi 1924 perustettu vasemmistolainen puolueenkaltainen organisaatio. Eduskunnassa STPV toimi nimellä Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä.


text: Suomen viranomaisten kieltämä Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) oli vahvasti mukana STPV:n toiminnassa. Kommunistit pyrkivät ohjaamaan harjoitettua politiikkaa, mutta vaalijärjestöihin kuului myös runsaasti muita vasemmistolaisia. Viranomaiset lakkauttivat vaalijärjestön kesällä 1930 niin sanottujen kommunistilakien hyväksymisen myötä. Äärivasemmisto ei tämän jälkeen kyennyt asettamaan omia ehdokkaitaan vaaleissa ennen sotien päättymistä.


text: Kun Suomen työväenpuolueeksi nimensä vaihtanut SSTP lakkautettiin 1923 ja puolueen johtohenkilöt pidätettiin, vasemmisto joutui pohtimaan uusia organisoitumisvaihtoehtoja. Uuden julkisen puolueen perustamista ei enää katsottu järkeväksi, sillä viranomaiset olisivat luultavasti lakkauttaneet sellaisen nopeasti. Siirryttiin ensisijaisesti paikallisesti rekisteröityihin järjestöihin ja tilapäisiin komiteoihin, joihin valtion oli hankalampi puuttua. 5. syyskuuta 1923 perustettiin Helsingin työväen paikallisjärjestö, joka näytti esimerkkiä muulle maalle. Ammattiyhdistyksissä alettiin muodostaa vaalikomiteoita, joiden avulla osallistuttiin kunnallisvaaleihin joulukuussa 1923.


text: STPV perustettiin 23. tammikuuta 1924 Helsingin työväen paikallisjärjestön koolle kutsumassa "järjestäytyneen työväen" kokouksessa. Valtakunnalliseksi keskuselimeksi muodostettiin 15-jäseninen Suomen työväen keskusvaalikomitea. Komitea antoi 25. tammikuuta julistuksen, jossa kehotettiin muodostamaan vaalipiirikomiteoita ja paikallisia vaalikomiteoita joka puolelle Suomea. Vaalien jälkeen 27. huhtikuuta järjestettiin Helsingissä "sosialistisen työväen ja pienviljelijäin järjestöjen valtakunnallinen edustajakokous", joka päätti jatkaa muodostetun organisaation toimintaa. Kokouksessa valittu uusi keskusvaalikomitea toivoi kaikkialle maahan perustettavan sosialistisia työväen- ja pienviljelijäin yhdistyksiä, joita tuli kutsua työväen paikallisjärjestöiksi. Helsingin "sosialististen työväenjärjestöjen edustajien vaalineuvostolla" oli valtakunnantason toiminnan organisoinnissa keskeinen rooli. Vaalineuvoston asettama Helsingin työväen vaalikomitea oli koko vaalijärjestön maanlaajuinen toimeenpaneva elin, joka teki kiinteätä yhteistyötä piirivaalikomiteoiden, eduskuntaryhmän ja vasemmistolehtien edustajien kanssa.


text: Helsingin työväen keskusvaalikomitea oli jaettu neljään jaostoon, jotka olivat Helsingin paikallisjaosto, Uudenmaan piirijaosto, maanlaajuinen yleisjaosto sekä naisjaosto. Yleisjaoston yhteydessä toimi Sosialistinen kunnallistoimisto, joka johti sosialististen työväen ja pienviljelijöiden valtuustoryhmien toimintaa. Piirikomiteoita perustettiin kaikkiin muihin vaalipiireihin paitsi Uudellemaalle ja Lappiin, joita hoitivat Helsingin ja Oulun läänin pohjoisen vaalipiirin komiteat. Sosialistisia paikallisosastoja toimi vuonna 1930 noin 400.


text: Vuonna 1929 STPV:n vaikutuspiiristä irtautui Suomen työväen vasemmistoryhmä, joka kritisoi kommunistien jyrkkää politiikkaa ja liiallista vaikutusvaltaa. Kiistat liittyivät varsinkin vasemmiston hallitsemassa Suomen Ammattijärjestössä tehtyihin ratkaisuihin, joiden seurauksena sosialidemokraatit irtautuivat järjestöstä loppuvuodesta 1929 alkaen.


text: STPV:n nuoret kannattajat perustivat toukokuussa 1923 Sosialistisen nuorisoliiton (SNL) huhtikuussa lakkautetun Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton (SSN) tilalle. Viranomaiset katsoivat SNL:n jatkaneen SSN:n toimintaa ja myös uusi järjestö kiellettiin loppuvuonna 1925. SNL:n jälkeen STPV:n nuoriso toimi muun muassa opintoyhdistysten ja tilapäiskomiteoiden avulla. Osa järjestäytyi alkuvuonna 1925 perustettuun salaiseen Suomen kommunistiseen nuorisoliittoon.


text: Suomen Työväenpuolueen lehdet lakkautettiin vuonna 1923, mutta jo 19. syyskuuta 1923 aloitti ilmestymisensä Helsingissä kuusipäiväinen "Työväenjärjestöjen Tiedonantaja" ja vielä samana vuonna nuorille suunnattu "Liekki". Lehteä painamaan perustettiin 8. elokuuta 1924 Työn kirjapaino. Tiedonantajasta vastasi aluksi August Niemistö yhdessä Väinö Vuorion kanssa. Lehden toimittajat vaihtuivat taajaan, mutta Vuorio vastasi linjasta vangitsemiseensa 1928 asti. 1924 aloitti ilmestymisensä myös "Työväen kuvalehti Itä ja Länsi". Kaikki nämä julkaisut lakkautettiin kesäkuussa 1930.


text: STPV osallistui vuoden 1924 eduskuntavaaleihin Sosialistisen työväen ja pienviljelijäin vaaliliittona, jonka keskeisin teema oli kansalaisvapauksien puolustaminen. Vaaliliitto osallistui eduskuntavaaleihin myös vuosina 1927 ja 1929 saaden enimmillään 23 edustajaa viimeisellä yrittämällä.


text: Presidentinvaalissa 1925 Matti Väisänen oli puolueen ehdokkaana saaden 16 valitsijamiestä. Väisäsen valinta ehdokkaaksi ja seurannut kehnohko tulos aiheuttivat polemiikkia vaalijärjestön sisällä. SKP oli alun perin kannattanut ehdokkaaksi Otto Wille Kuusista. Väisäsen kampanjan vaaliohjelma tosin hyväksyttiin SKP:n ehdotusten mukaisena.


text: Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmä koostui noin parista kymmenestä kansanedustajasta, joista suurin osa oli kielletyn SKP:n jäseniä. SKP ohjeisti eduskunnassa olevia jäseniään toimimaan puolueen päätösten mukaisesti ja siten, että koko ryhmä tulisi näiden päätösten taakse. Eduskuntaryhmän puheenjohtajana toimi vuodesta 1924 SKP:n Mauritz Rosenberg. Ryhmän aloitteet hautautuivat valiokuntiin tai tulivat hylätyksi. SKP kritisoi eduskuntaryhmää ajoittain turhan itsenäisistä otteista.


title: Sosialistiliitto

text: Sosialistiliitto (SL) on Suomessa toimiva vallankumouksellinen sosialistinen järjestö, joka kuuluu kansainväliseen ”trotskilaiseen” International Socialist -suuntaukseen (IS). Vuosina 1995–1998 järjestö tunnettiin nimellä Kommunistinuoret.


title: Sosialistiliitto

text: Kommunistinuoret perustettiin vuonna 1995, kun joukko Suomen demokraattisessa nuorisoliitossa toimineita irtautui järjestöstä. Eronneet vastustivat SDNL:n liittokokouksessa hyväksyttyä linjausta, jossa järjestön perustehtäväksi määriteltiin Vasemmistoliiton nuorisotoiminta. Kommunistinuoret teki alkuvuosinaan yhteistyötä ”uuden” Suomen kommunistisen puolueen kanssa. Järjestöä johtanut Juhani Lohikoski kuului kaksi kautta puolueen keskuskomiteaan. Varapuheenjohtaja Pia Kovin kuului SKP:n poliittiseen toimikuntaan.


title: Sosialistiliitto

text: Kommunistinuoret oli tarkoitettu alle 35-vuotiaille. Vuonna 1998 järjestö vaihtoi nimensä "Sosialistiliitoksi" karistaen näin nuorisojärjestön leiman itsestään. Nimi muutettiin myös ennen kaikkea siksi, että kaikki kommunismi on Suomessa perinteisesti yhdistetty Neuvostoliittoon. Kommunistinuorten puheenjohtaja Lohikoski oli pitänyt Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena jo Kommunistinuoria perustettaessa. Sosialistiliiton puheenjohtajana jatkoi Juhani Lohikoski.


title: Sosialistiliitto

text: Järjestön nimenmuutoksesta päättänyt kokous jakoi jäsenistöä, ja joitain SKP:tä lähellä olleita osastoja erosi järjestöstä. Nämä osastot perustivat 2000, puolueisiin sitoutumattoman mutta SKP:tä lähellä olevan, Kommunistisen nuorisoliiton. Hajoamisen jälkeen Sosialistiliiton toiminta pääkaupunkiseudun ulkopuolella väheni.


title: Sosialistiliitto

text: Huhtikuussa 2000 SL päätti kevätkokouksessaan liittyä, trotskilaisuuden ”cliffiläistä” haaraa edustavaan, International socialist -suuntaukseen (IST). Tätä ennen järjestö teki yhteistyötä monien eri internationaalien ja järjestöjen kanssa. Päätös IST:hen liittymisestä tehtiin äänin 11–3. Liittymistä vastusti nimellä "Marxilainen Oppositio" (MO) järjestäytynyt ryhmä, joka erosi Sosialistiliitosta ja perusti kesällä 2000 Marxilaisen työväenliiton (MTL). MTL liittyi Kansainväliseen työväenkomiteaan (IWC).


title: Sosialistiliitto

text: SL on ollut mukana rakentamassa Suomen antikapitalistista ja sodanvastaista liikettä. Sosialistiliitto järjesti kuljetuksia mm. Göteborgin ja Kööpenhaminan protesteihin kesällä 2000 ja talvella 2001. Sosialistiliitto oli mukana perustamassa uusliberalisminvastaista Suomen Attac -järjestöä. Järjestön aktiiveja on kuulunut Attacin hallitukseen ja Juhani Lohikoski toimi pari kautta sen puheenjohtajana.


title: Sosialistiliitto

text: SL tekee yhteistyötä vasemmistolaisten ja muiden kansalaisjärjestöjen kanssa eri kampanjoissa yhteisten teemojen puolesta. Aktiivisinta liiton toiminta on ollut pääkaupunkiseudulla.


title: Sosialistiliitto

text: SL:n korkein päättävä elin on liittokokous, joka valitsee vähintään viisihenkisen keskusneuvoston organisoimaan toimintaa liittokokousten välissä. Keskusneuvosto valitsee Murroksen päätoimittajan, kansainvälisen sihteerin ja rahastonhoitajan sekä koordinoi toimintaryhmiä.


title: Sosialistiliitto

text: SL:lla on kaksi paikallisryhmää pääkaupunkiseudulla ja yksi Tampereella. Vuonna 2003 järjestössä kerrottiin olevan 150 jäsentä. Alkuvuonna 2001 Juhani Lohikoski kertoi liittoon kuuluvan 80 jäsentä. Vuonna 1999 Sosialistiliitolla oli toimintaryhmä 10 paikkakunnalla.


title: Sosialistiliitto

text: Järjestön äänenkannattaja on 1996 ilmestymisensä aloittanut kuukausittainen "Murros"-lehti. 2005 aloitti ilmestymisensä myös SL:n teoreettinen äänenkannattaja "Antikapitalisti". SL on julkaissut myös lukuisia pamfletteja ja kirjasia.


title: Sosialistiliitto

text: Sosialistiliitto on osallistunut ajoittain eduskunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleissa 1999 järjestö asetti yhteensä neljä ehdokasta neljässä vaalipiirissä. Sosialistiliiton ehdokkaat olivat SKP:n listoilla "Muutos 99" -vaaliliitossa. Ehdokkaat saivat 390 ääntä. Europarlamenttivaaleissa 1999 SL ei antanut tukeaan millekään listalle.


title: Sosialistiliitto

text: Kunnallisvaaleissa 2004 Sosialistiliitto asetti neljä ehdokasta "Asukkaiden Helsinki" ja "Asukkaiden Vantaa" -listoille, ja järjestö kampanjoi ympäri pääkaupunkia omin tunnuksin. SL:n ehdokkaat saivat Helsingissä 208 ääntä (0,08 %). Asukkaiden Helsinki -listan vaaliliitto SKP:n kanssa varmisti yhden valtuutetun läpimenon.


title: Sosialistiliitto

text: Presidentinvaaleissa 2000 SL kehotti äänestämään porvarillisia ehdokkaita vastaan, ja järjestö antoi kriittisen tukensa Tarja Haloselle. Vuoden 2005 syksyllä Sosialistiliitto oli mukana "Utopia 2006" -kampanjassa, jonka tavoitteena oli saada mikkeliläinen vasemmistonuori Ilkka Tillanen presidenttiehdokkaaksi. Kampanjan epäonnistuttua SL kehotti äänestämään Tarja Halosta.


title: Sosialistiliitto

text: Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Sosialistiliitto tuki eräitä Vasemmistoliiton ehdokkaita kuten Paavo Arhinmäkeä Helsingissä. Helsingin Sosialistiliitto organisoi vaalikampanjan aikana "Paavon jengin lähiökiertueen". Kiertue jatkui myös vaalien jälkeen.


title: Sosialistiliitto

text: Ylioppilaskuntavaaleissa sosialistiliittolaisia on valittu edustajistoihin muun muassa 1999 Helsingissä (Sitoutumaton vasemmisto) ja 2001 Turussa (Radikaalivasemmisto).


title: Aarre Simonen

text: Aarre Edvard Simonen (18. marraskuuta 1913 Helsinki – 3. helmikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa kansanedustajana (1951–1962) ja useiden hallitusten ministerinä. Kansanedustajana Simonen edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Sosiaalidemokraatti Simonen riitaantui 1950-luvun lopulla SDP:n tannerilaisen enemmistösiiven kanssa ja liittyi 1959 perustettuun Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattiseen liittoon, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1964–1970.


title: Aarre Simonen

text: Aarre Simosen vanhemmat olivat Rautalammilta Helsinkiin muuttanut muurari Edvard Simonen ja Ida Alina Haapala (ent. Hagstedt). Aarre oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1931, suoritti ylemmän oikeustutkinnon sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi vuonna 1936 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1943. Simonen suoritti Reserviupseerikoulun 32. kurssin parhaana oppilaana vuonna 1936 ja toimi sotien aikana pääasiassa toimistoupseerina merivoimien esikunnassa. Sotilasarvoltaan hän oli kapteeni.


title: Aarre Simonen

text: Sisäministerinä Simonen muun muassa hajotutti lakon Arabian tehtaalla vuonna 1948, saaden tästä lisänimen "Sapeli-Simonen", koska lehtikuvassa ratsupoliisin piiska näytti sapelilta. Elokuussa 1949 Kemin Oy:n lakon aikana Simonen lähetti poliiseja paikalle turvaamaan rikkureitten työrauhaa sen jälkeen kun Fagerholmin I hallitus oli julistanut lakon alaisen Kemijokisuun erottelutyömaan vapaaksi työmaaksi. Lakkolaisten ja poliisien välisessä kahakassa 8. elokuuta 1949 (Kemin veritorstai) kuoli kaksi lakkolaista.


title: Aarre Simonen

text: Simonen nousi Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi vuonna 1957 ja varapääjohtajaksi 1972. Presidentin valitsijamiehenä Simonen oli vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa.


title: Aarre Simonen

text: Kesän 1958 eduskuntavaalien jälkeen Simonen oli mukana SDP:stä irtautuneessa "skogilaisessa" vähemmistöryhmässä, joka halusi puolueen tekevän läheisempää yhteistyötä SKDL:n kanssa. Simosen johtaessa välirikon seurauksena perustettua TPSL:ää puolueen kannattajat tunnettiin "simoslaisina". Simonen putosi eduskunnasta vuoden 1962 vaaleissa eikä onnistunut paluuyrityksessään vuonna 1966 puolueensa hyvästä menestyksestä huolimatta. Simosen ura päivänpolitiikassa päättyi vuoden 1970 vaaleihin, jolloin TPSL ei saanut enää yhtäkään eduskuntapaikkaa. Tämän jälkeen hän toimi vielä TPSL:n puoluevaltuuston puheenjohtajana puolueen lakkauttamiseen saakka.


title: Aarre Simonen

text: TPSL:n lakkauttamisen (1973) jälkeen Simonen toimi Sosialistisessa työväenpuolueessa. Hän oli STP:n puoluevaltuuston puheenjohtaja vuosina 1973–1976. Myös virkaansa Suomen Pankissa Simonen hoiti kuolemaansa saakka.


title: Aarre Simonen

text: Poliittisen toimintansa ohella Simonen oli mm. Imatran Voima Oy:n ja Oulujoki Oy:n hallintoneuvostojen puheenjohtaja, Kemijoki Oy:n ja Lännen Tehtaiden hallintoneuvostojen, Autoliiton ja Suomen siviili- ja asevelvollisuusinvalidien liiton varapuheenjohtaja, Rakennuskunta Hakan ja Outokumpu Oy:n hallintoneuvostojen jäsen sekä Helsingin kaupunginvaltuuston, Turun yliopiston valtuuskunnan ja Intimiteatterin kannatusyhdistyksen johtokunnan jäsen.


title: Aarre Simonen

text: Syksyllä 1961 Simonen tuomittiin niin sanotussa Kätilöopiston jutussa Valtakunnanoikeudessa rangaistukseen ministerinä tehdystä virkarikoksesta. Simonen tuomittiin sakkoihin.


title: Aarre Simonen

text: Myöhemmin Simonen nimitettiin oikeusministeriksi, jolloin oikeisto-oppositio teki tämän johdosta välikysymyksen. Välikysymyksen mukaan Simonen täytti perustuslaissa ministereiltä vaadituista ominaisuuksista – syntyperäinen Suomen kansalainen, rehelliseksi ja taitavaksi tunnettu – vain kansalaisuutta koskevan kriteerin. Koska hallitus sai äänestyksessä eduskunnalta luottamuksen, on Simonen tiettävästi ainoa Suomessa eduskunnan päätöksellä rehelliseksi todettu henkilö. Toisaalta oikeusministeriön hallitusneuvoksena Simosen ministerikaudella toiminut Kai Korte on muistelmissaan luonnehtinut Simosta yhdeksi parhaista esimiehistään, joka "delegoi valtaa, mutta kantoi vastuun itse".


title: Aarre Simonen

text: Aarre Simosen puoliso vuodesta 1945 oli sisustustaiteilija Leni Nikkinen (s. 1919). Heillä oli lapset Iiro (s. 1947), Kati (s. 1949) ja Mari (s. 1951).


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Perustuslaillis-Suomenmielinen Puolue eli Nuorsuomalainen Puolue oli autonomian ajan liberaali porvarillinen ja poliittinen ryhmittymä, jolla oli kansainvälisempi ohjelma kuin Suomalaisella puolueella, josta se oli irtautunut.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Nuorsuomalaisuus muotoutui aluksi vuonna 1894 Suomalaisen puolueen sisäiseksi suuntaukseksi, jolla oli erillinen ohjelma. Itsenäiseksi puolueeksi nuorsuomalaiset ryhmittyivät vuonna 1905, jolloin puoluetta johtivat Eero Erkko ja K. J. Ståhlberg. Juuret ovat 1880-luvun taiteilijapiireissä (Ahot, Järnefeltit, Kasimir Leino).


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Routavuosina puolueeseen oli liittynyt suomalaisesta puolueesta niitä, jotka eivät hyväksyneet myöntyväisyyspolitiikkaa ja muodostivat 1902 "perustuslaillisten suomenmielisten puolueen". Ensimmäisen sortokauden aikana Nuorsuomalainen Puolue ja Ruotsalainen puolue torjuivat yhdessä venäläistämistä ja puolustivat Suomen perustuslakia.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Yhteistyötä johti sitoutumaton Leo Mechelin. Perustuslailliset pitivät voittona vuonna 1905 (järjestettiin mielenosoituksia, tehtiin vetoomuksia, lakkoiltiin ym.) tapahtunutta venäläisten perääntymistä, jolloin sortokausi päättyi. Mechelin muodosti senaatin yksinomaan perustuslaillisista. Mechelinin senaatti sääti Suomelle sanan-, paino-, yhdistymis- ja kokoontumisvapauden sekä eduskuntauudistuksen: säätyvaltiopäivät korvattiin yksikamarisella parlamentilla, joka ensimmäisen kerran valittiin 1907. Äänioikeus laajeni kaikkiin täysi-ikäisiin kansalaisiin, myös naisiin. Venäläistämistä vastaan tehty työ toi puolueeseen mukaan myös nationalisteja ja konservatiivejä.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa maalaiset ja työläiset muodostivat äänestäjäkunnan enemmistön. Ryhmien merkittävimpinä edustajina valtiopäivillä nähdyt nuorsuomalaiset luulivat saavansa niiltä merkittävän tuen ja jopa noin 70 eduskunnan 200 paikasta, mutta kansanedustajia tulikin vain 26. Tiukan perustuslaillinen Svinhufvud valittiin eduskunnan puhemieheksi, ja Mechelinin senaatti jatkoi toimintaansa vuoteen 1908.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Puolueessa oli sen viimeisen vuosikymmenen ajan kaksi siipeä, "varpuset" (mm. K. J. Ståhlberg ja Eero Erkko) ja "pääskyset" (mm. Jonas Castrén ja P. E. Svinhufvud). Näistä ensin mainitut olivat lähinnä sosiaaliliberaaleja ja jälkimmäiset perustuslaillisuuden etusijalle asettavia, osittain konservatiivis-nationalistisia. Etenkin alussa erot olivat pieniä; esimerkiksi edellisiin kuulunut kirjailija Minna Canth piti Jonas Castrénia kyvyiltään ylivertaisena ja puolueen ainoana toivona.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Itsenäistyneen Suomen valtiomuotokysymys jakoi puolueen kahtia vuonna 1918. Nuorsuomalaisten enemmistö (pääasiassa "varpuset") päätti liittää puolueen uuteen Kansalliseen Edistyspuolueeseen, jonka perustivat tasavallan kannattajat. Edistyspuolue on ollut liberaalinen oikeistopuolue. Siihen liittyi enemmistö Kansanpuolueesta ja vanhasuomalaisten pieni niin sanottu vasemmistosiipi. "Pääskysten" enemmistö siirtyi 1918 perustettuun monarkiaa kannattaneeseen Kansalliseen Kokoomuspuolueeseen.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Puolueen ohjelma painotti perustuslakien loukkaamattomuutta ja Suomen sisäisen itsenäisyyden puolustamista. Mechelinin oppien mukaisesti Venäjän keisari olisi itsevaltiaan sijaan lakien alainen suuriruhtinas. Suomen kielen asema haluttiin johtavaksi ruotsinkielisiä sortamatta.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Vuoden 1894 ohjelmaa tehtäessä nuorsuomalaisten tavoitteena pidettiin yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Sen läpiajamisen arveltiin vievän aikaa, ja lyhyen ajan tavoitteiksi otettiin äänioikeuden maltillinen laajentaminen ja äänivaltaerojen kaventaminen. Ohjelmassa jätettiin paljon abstraktiksi, koska pelättiin vanhasuomalaisten vievän vanhoillisen maaseudun äänet ja estävän näin jopa pienet uudistukset. Samasta syystä kirkon ja valtion erottamiskohtia lievennettiin huomattavasti.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Taloudellisissa kysymyksissä nuorsuomalaiset olivat melko liberaaleja; esimerkiksi elinkeinovapaus haluttiin loukkaamattomaksi ja suojatullit torjuttiin. Liberalismi oli muutenkin ohjelmassa laajaa: ennakkosensuuri haluttiin poistaa ja virkavaltaisuutta vähentää. Virkamiehistä piti tehdä kansan palvelijoita. Toisaalta verotus haluttiin progressiiviseksi.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Nuorsuomalaiset halusivat parantaa maattomien ja työläisten oikeuksia. Puolue halusi määrätä työnantajat ottamaan työläisille pakollisen tapaturmavakuutuksen ja työläiset ottamaan pakollisen eläkevakuutuksen. Kansakoululaitos haluttiin koko maahan ja pakolliseksi. Yliopisto-opiskelu haluttiin kaikille esteettömäksi. Työväen opetusta haluttiin edistää myös ammattikouluin.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Raittiusasiaa haluttiin vuonna 1894 edistää vain vapaaehtoistoimin (Santeri Alkio tosin oli kieltolain kannattaja). Vuonna 1906 koko maan yleinen ilmapiiri kääntyi kieltolain kannalle ja nuorsuomalaisetkin tekivät sille myönnytyksiä.


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: On arvioitu, että Nuorsuomalainen puolue oli liberaali, mutta selvästi vähemmän liberaali kuin Leo Mechelinin Liberaalinen puolue (1880–1885).


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Nuoren Suomen Liitto oli Nuorsuomalaisen puolueen valtakunnallinen nuorisojärjestö. Liitto perustettiin Tampereella 19.–21. kesäkuuta 1909. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin FT Oskari Mantere


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Myöhempiä presidenttejä:


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Muita poliitikkoja:


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Muiden puolueiden isiä:


title: Nuorsuomalainen Puolue

text: Taiteilijoita:


title: Kaarlo Castrén

text: Kaarlo Castrén (28. helmikuuta 1860 Turtola – 19. marraskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, asianajaja ja talousmies. Castrén toimi Suomen valtiovarainministerinä 1918–1919 ja pääministerinä 1919. Kaikkiaan hän oli ministerinä 262 päivää. Castrén edusti ensin nuorsuomalaisia ja sittemmin Kansallista Edistyspuoluetta. Hänet tunnetaan myös vuonna 1888 perustamastaan Castrén & Snellman -asianajotoimistosta.


title: Kaarlo Castrén

text: Rovastin poika Kaarlo Castrén valmistui vuonna 1887 oikeustieteen kandidaatiksi ja oli jo seuraavana vuonna perustamassa Castrén & Snellman -asianajotoimistoa. Asianajajan työn ohella Castrén työskenteli 1888–1892 myös virkamiehenä senaatin valtiovaraintoimituskunnassa. Vuosina 1892–1897 Castrén kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon. Säätyvaltiopäiville hän osallistui porvarissäädyssä 1894 ja 1905–1906, mutta ei ollut koskaan kansanedustaja.


title: Kaarlo Castrén

text: Castrén oli nuorsuomalaisessa puolueessa K. J. Ståhlbergin johtamalla maltillisella linjalla ("varpuset") ja toimi pitkään puolueen puheenjohtajana. Tehtävä oli lähinnä epäkiitollinen sovittelijan rooli, ja puolueen linjanvetäjinä toimivat muut. Castrén oli senaattorina siviilitoimituskunnassa 1906–1909 Mechelinin ja Hjeltin senaateissa. Hän erosi senaatista muiden nuorsuomalaisten kanssa vastalauseeksi keisarin laintulkinnalle maanvuokralain yhteydessä (ks. Toinen sortokausi), minkä jälkeen hän jälleen avasi asianajotoimiston.


title: Kaarlo Castrén

text: Castrén palasi politiikkaan, kun hänet marraskuussa 1918 nimitettiin valtiovarainministeriksi pääministeri Lauri Ingmanin I hallitukseen. Vaikka Castrén olikin valtiomuotokiistan yhteydessä allekirjoittanut yhden monarkiaa tukevan adressin, hän liittyi nyt tasavaltalaisten perustamaan Kansalliseen Edistyspuolueeseen. Ingmanin hallituksen erottua Castrén nousi itse pääministeriksi, jossa toimessa hän oli 121 päivää, vuoden 1919 huhtikuusta elokuuhun. Hänen hallituksensa tärkein aikaansaannos oli esityksen antaminen Suomen tasavaltaisesta hallitusmuodosta, jonka vahvistamisen jälkeen hallitus erosi.


title: Kaarlo Castrén

text: Edistyspuolueessa Castrén sijoittui selvästi oikealle laidalle, ja pääministerikautensa keskeisissä kiistoissa hän asettui usein tukemaan puolueensa auktoriteetin Ståhlbergin sijasta oikeistoa ja valtionhoitaja Mannerheimia. Kun Ståhlberg presidentiksi kohottuaan hylkäsi Mannerheimin vaatimukset, myös Castrén joutui väistymään. Hän etääntyi pian puolueesta ja siirtyi selvemmin oikealle, vaikkei aktiivisesti enää politiikkaan osallistunutkaan. Hän toimi oikeistolaisessa Suomen Suojelusliitossa ja julkaisi 1926 kirjan "Punaisten hirmutyöt vapaussodan aikana – sitä varten, ettei totuus unohtuisi", jossa kuvattiin Suomen sisällissotaa tiukasti niin sanotun valkoisen totuuden näkökulmasta. Myöhemmin Castrén tuki myös Lapuan liikettä.


title: Kaarlo Castrén

text: Kaarlo Castrén toimi myös liike-elämässä. Kansallis-Osake-Pankin johtokunnassa hän oli 1898–1904 ja 1916–1922, samoin useiden muiden yritysten johtokunnissa, ja 1906 hän oli lyhytaikaisesti Suomi-yhtiön vt. toimitusjohtaja.


title: Kaarlo Castrén

text: Castrénin viimeinen aluevaltaus oli tutkimus Lars Levi Laestadiuksesta, tuloksena elämäkerta "Kiveliön suuri herättäjä Lars Levi Laestadius" (Otava, 1932).


title: Kaarlo Castrén

text: Kaarlo Castrénin nuorempi veli Arthur Castrén oli myös nuorsuomalainen poliitikko ja senaattori. Senaattori Jalmar Castrén taas oli heidän serkkunsa.


title: A. K. Cajander

text: Aimo Kaarlo Cajander (4. huhtikuuta 1879 Uusikaupunki – 21. tammikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä ja poliitikko, Metsähallituksen ylijohtaja, Kansallisen Edistyspuoleen puheenjohtaja sekä kolminkertainen pääministeri. Talvisodan syttyminen katkaisi hänen poliittisen uransa ja on leimannut hänen jälkimainettaan. Cajander kehitti metsätyyppiopin.


title: A. K. Cajander

text: Cajander syntyi Uudessakaupungissa ja hänen vanhempansa olivat alkeiskoulun rehtori Karl Alexander Cajander ja Mynämäen kihlakunnan kruununvoudin tytär Anna Mathilda Cajander Allenius. A. K. Cajander oli naimisissa vuodesta 1906 Laina Elisabet Cederbergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat metsänhoitaja Kaarlo Erkki Kalela, kasvitieteilijä Aarno Kalela ja metsäntutkija Erkki Kalela. Aarno Kalelan pojista Jorma Kalela on Turun yliopiston poliittisen historian emeritusprofessori ja suurlähettiläs Jaakko Kalela tasavallan presidentin kanslian entinen kansliapäällikkö.


title: A. K. Cajander

text: Cajander kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1896, opiskeli kasvitiedettä yliopistossa, matkusti Siperiaan keräämään aineistoa 1903 valmistuneeseen väitöskirjaansa ja nimitettiin pian kasvitieteen dosentiksi. Hän kouluttautui myös metsänhoitajaksi Evon metsäopistossa ja nimitettiin metsänhoidon opettajaksi yliopistolle heti kun alan opetus käynnistyi vuonna 1908 uudessa maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Alan professoriksi Cajander tuli 1911.


title: A. K. Cajander

text: Vuonna 1918 Cajander tuli myös virkaatekeväksi metsähallituksen ylijohtajaksi ja johti laitosta kuolemaansa asti. Virallisesti hänet nimitettiin ylijohtajaksi vasta 1927 sekä uuteen pääjohtajan virkaan 1934, jolloin hän viimein luopui professuuristaan. Cajander vaikutti metsätalouteen myös valtionyhtiöiden Veitsiluoto Oy:n ja Enso-Gutzeitin hallintoneuvostojen puheenjohtajana 1930-luvulla.


title: A. K. Cajander

text: Cajander oli myös Suomalaisen Tiedeakatemian esimies 1922–1923 ja Suomen Tiedeseuran puheenjohtaja 1935–1936.


title: A. K. Cajander

text: Presidentti K. J. Ståhlberg kutsui Cajanderin yllättäen virkamiespääministeriksi kesäkuussa 1922, vaikkei hän sitä ennen ollut osallistunut politiikkaan. Hänellä oli tosin kokoomuksen jäsenkirja, mutta hänen poliittiset mielipiteensä olivat lähempänä presidentin edustamaa edistyspuoluetta. Cajanderin I hallitus hoiti maan asioita eduskuntavaalien ylitse, 166 päivän ajan. Se oli itsenäisen Suomen ensimmäinen virkamieshallitus. Pääministeri Cajander hoiti samalla myös toisen maatalousministerin salkkua.


title: A. K. Cajander

text: Tammikuussa 1924 Cajander palasi vastaavissa olosuhteissa johtamaan toistakin hallitusta (Cajanderin II hallitus, 135 päivää), jonka kaudelle osui niin sanottu upseerikriisi, mistä kuitenkin selvittiin välikohtauksitta. Cajander alkoi näin vähitellen kiskoontua politiikkaan, ja hän liittyi Kansalliseen Edistyspuolueeseen 1927. Seuraavana vuonna hänestä tuli puolustusministeri Oskari Mantereen virkamieshallitukseen ja vaaleissa 1929 hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Vuonna 1933 Cajander valittiin jo puolueensa puheenjohtajaksi, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti. 1930-luvulla hänet nähtiin edistyspuolueen vasemman siiven johtavana poliitikkona, T. M. Kivimäki oikean siiven. Hän johti ajoittain myös pieneksi kutistunutta eduskuntaryhmää ja oli tasavallan presidentin valitsijamiehenä 1937 ja uudelleen 1940.


title: A. K. Cajander

text: Kolmannen kerran Cajander kohosi pääministeriksi keväällä 1937, tällä kertaa poliitikkona eikä virkamiehenä. Cajanderin III hallitus muistetaan Suomen ensimmäisenä punamultahallituksena, jonka vahvat puolueet olivat maalaisliitto ja SDP. Kolmantena pyöränä oli pieni edistyspuolue, ja Cajanderille jäi sovittelijan rooli hallituksen vahvojen miesten, Juho Niukkasen ja Väinö Tannerin välissä. Hän aloittikin sittemmin traditioksi muodustuneen niin sanotun hallituksen iltakoulun järjestämisen viikoittain. Hallituksen tärkeimmät aikaansaannokset olivat kansaneläkelain säätäminen, yliopiston pitkän kielikiistan ratkaiseminen ja jahkailun jälkeen myös puolustuslaitoksen uusien perushankintojen aloittaminen. IKL:n lakkautus sen sijaan ei onnistunut, ja Ahvenanmaan linnoituskysymys jäi ratkaisematta.


title: A. K. Cajander

text: Hallitus ja etenkin Cajander muistetaan Suomen historiassa kuitenkin parhaiten talvisotaan johtaneesta kehityksestä. Cajanderin ja ulkoministeri Rudolf Holstin sekä tämän seuraaja Eljas Erkon on katsottu hukanneen tilaisuutensa muotoseikkoihin takertumisen (tai huonon poliittisen pelisilmän) vuoksi niin sanotuissa Jartsev-neuvotteluissa keväällä 1938, viivytelleen liian pitkään puolustushankintojen aloittamisessa sekä suhtautuneen liian huolettomasti ja naiivisti Neuvostoliiton vaatimuksiin ja sodanuhkaan syksyllä 1939 (ks. Talvisodan tausta). Legendaariseksi on muodostunut Cajanderin väitetty kommentti Neuvostoliiton hyökkäyksen alkamisesta: ""Tarkoittaako tämä, että hallitus kokoontuu ennen virka-aikaa?"". Sodan sytyttyä hallitus sai vielä eduskunnan luottamuksen, mutta sen oli silti jätettävä paikkansa, ja Cajanderin korkealentoinen poliittinen ura romahti äkisti.


title: A. K. Cajander

text: Sota-aikana Cajander jatkoi vielä rivikansanedustajana, Suomen Huollon puheenjohtajana ja metsähallituksen johdossa, kunnes kuoli sairauskohtaukseen eduskuntatalossa tammikuussa 1943.


title: A. K. Cajander

text: Kesäkuussa 1939 Cajander ilmoitti tyytyväisyytensä sen johdosta, että Suomen puolustuslaitoksen hankintamenoja on siirretty seuraaville vuosille. Tämä osoittautui virhearvioksi. Elokuussa pidetyn sotaharjoituksen päättäjäispuheessa Cajander lausui: ""mitä silloin olisimme hankkineet, esimerkiksi lentokoneita, ilmatorjuntavälineitä ynnä muuta, olisivat jo nyt suurelta osalta vanhentuneita, ehkäpä romutettaviakin..."". Tätä puheesta irrotettua yksityiskohtaa käytettiin myöhemmin hyväksi osoittamaan Cajanderin suhtautumista puolustushankintoihin. Talvisodan aikana kansa antoi malli Cajanderin nimen sotilasunivormulle (tai oikeammin juuri sen puutteelle), joka koostui vain sotilaan omista vaatteista, kokardista ja vyöstä.


title: Oskari Mantere

text: Oskar (Oskari) Mantere (vuoteen 1889 Majamäki, 18. syyskuuta 1874 Hausjärvi – 9. joulukuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen pedagogi ja koulutuspoliitikko, oppiarvoltaan filosofian tohtori. Hän oli Kouluhallituksen pitkäaikainen ylijohtaja ja merkittävä suomalaisen koululaitoksen kehittäjä. Mantere toimi myös Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1938 ja Suomen pääministerinä joulukuusta 1928 elokuuhun 1929.


title: Oskari Mantere

text:
Vuonna 1919 Oskari Mantere valittiin Kansallisen edistyspuolueen jäsenenä Suomen eduskuntaan, missä hän vaikutti vuoteen 1939 asti. Hän työskenteli:
 Vuosina 1918–1928 ja 1931–1933 hän työskenteli myös Kansallisen edistyspuolueen puoluetoimikunnan puheenjohtajana.


title: Oskari Mantere

text: Oskari Mantere oli 1920- ja 1930-luvulla yksi Suomen julkisen elämän näkyvimmistä henkilöistä ja johtavista koulumiehistä. Hän toimi monien koulukomiteoiden puheenjohtajana aktiivisesti koulun uudistamiseksi. Hänen teoksessaan ”Kohti yhtenäiskoulua” vuodelta 1932 on vaikutteita Ruotsin ja useiden Keski-Euroopan maiden kouluoloista.


title: Oskari Mantere

text: Hausjärveläiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Oskari Mantere kirjoitti ylioppilaaksi 1895 Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta. Valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1899 hän työskenteli historian ja suomen kielen opettajana Helsingin Uudessa yhteiskoulussa. Mantere valittiin Uuden yhteiskoulun rehtoriksi 1901 ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1915, jolloin hän siirtyi Helsingin Suomalaisen Yhteiskoulun rehtoriksi.


title: Oskari Mantere

text: Toimiessaan opettajana Mantere kiinnostui herbartilaisesta kasvatusfilosofiasta, johon hän perehtyi opintomatkoilla Keski-Euroopassa. Hänen ensimmäinen kasvatustieteellinen teoksensa oli "Yksilöllisyys ja persoonallisuus kasvatuksessa" (1906). Seuraavana vuonna Mantere väitteli filosofian tohtoriksi väitöskirjalla "Historianopetuksesta erittäin silmällä pitäen oppikouluja" (1907), jossa hän tarkasteli historianopetuksen metodologisia perusteita herbartilaisuuden valossa.


title: Oskari Mantere

text: Kun Kouluhallitukselle valittiin vuonna 1917 uutta ylijohtajaa, Mantere kilpaili virasta kasvatusopin professori Mikael Soinisen kanssa. Manteretta kannatti pääasiassa vasemmisto, joka piti Soinista liian vanhoillisena. Ennakko-odotusten mukaisesti Soininen valittiin tehtävään, mutta Mantere nimitettiin seuraavana vuonna kouluhallituksen oppikouluosaston kouluneuvokseksi. Soinisen kuoltua 1924 Mantere seurasi tätä ylijohtajana.


title: Oskari Mantere

text: Edeltäjänsä Mikael Soinisen tavoin Mantere kannatti suomalaisen koulujärjestelmän uudistamista yhtenäiskouluperiaatteen mukaiseksi. Mantere johti vuosina 1927–1932 istunutta oppikoulukomiteaa, joka loppumietinnössään esitti siirtymistä yhtenäiskoulujärjestelmään. Hän myös julkaisi teoksen nimeltä "Kohti yhtenäiskoulua" (1932). Mantereen malli kohtasi kiivasta vastustusta sekä poliittisesta oikeistosta että opettajakunnasta, eikä sillä ollut toteuttamismahdollisuuksia. Monet Mantereen esittämistä ajatuksista toteutuivat kuitenkin neljä vuosikymmentä myöhemmin, kun peruskoulujärjestelmä luotiin.


title: Oskari Mantere

text: Suurelle yleisölle Mantere tuli tunnetuimmaksi historian oppikirjoista, joita hän kirjoitti filosofian tohtori, kouluneuvos Gunnar Sarvan (1879−1952) kanssa. Mantereen ja Sarvan "Keskikoulun yleinen historia I–II" (1915–1916), "Keskikoulun Suomen historia" (1918) ja "Kansakoulun Suomen historia" (1915, Kust.oy Kirja ja Oy Valistus) olivat vuosikymmenten ajan suosittuja historian oppikirjoja, ja niistä otettiin uudistettuja painoksia aina 1960-luvulle saakka.


title: Oskari Mantere

text: Mantere kuului alusta asti vuonna 1918 perustetun Kansallisen Edistyspuolueen johtohahmoihin. Hän johti Edistyspuolueen puoluetoimikuntaa vuosina 1918–1928 ja uudelleen vuosina 1931–1933. Eduskuntaan Mantere nousi 1919, ja hänen ensimmäiset ministerintehtävänsä olivat sosiaaliministeriys Kyösti Kallion hallituksessa 1922–1924 sekä apulaisopetusministeriys Lauri Ingmanin hallituksessa 1924–1925.


title: Oskari Mantere

text: Joulukuussa 1928 Mantere nousi pääministeriksi ja muodosti porvarillisen vähemmistöhallituksen. Mantereen hallitus oli kapeapohjainen porvarillinen vähemmistöhallitus, jollaiset olivat tyypillisiä puolueriitojen leimaamalle 1920-luvulle. Hallituksessa oli kuusi edistyspuoluelaista ministeriä, kolme kokoomuslaista ministeriä ja kolme ammattiministeriä; Kokoomuksen eduskuntaryhmä ei kuitenkaan tunnustanut kolmea kokoomusministeriä edustajikseen, joten teknisesti hekin olivat ammattiministereitä. Virallisesti hallituksella oli eduskunnassa takanaan vain Edistyspuolueen kymmenen edustajaa. Mantereen hallitus kaatui heinäkuussa 1929 virkamiespalkkakiistaan, istuttuaan vain seitsemän kuukautta.


title: Oskari Mantere

text: Vuonna 1932 Mantereesta tuli opetusministeri T. M. Kivimäen porvarilliseen vähemmistöhallitukseen, joka istui ennätyksellisesti lähes täydet neljä vuotta. Opetusministerikaudellaan hän sai aikaan päätöksen Jyväskylän kasvatustieteellisen korkeakoulun (nykyinen Jyväskylän yliopisto) perustamisesta, mikä oli suomalaisen opettajankoulutuksen kannalta tärkeä edistysaskel. Mantereen poliittiseksi kompastuskiveksi muodostui kuitenkin kysymys Helsingin yliopiston kielisuhteista.


title: Oskari Mantere

text: Niin sanottu aitosuomalainen rintama, johon kuului suuri osa poliittista oikeistoa, oli jo itsenäisyyden alkuvuosista asti vaatinut Helsingin yliopiston täydellistä suomalaistamista. Kivimäen hallitus nosti kysymyksen uudelleen esiin ja tunnusteli mahdollisuuksia joko siirtää koko ruotsinkielinen opetus Helsingin yliopistossa Turkuun Åbo Akademiin tai perustaa Helsinkiin uusi ruotsinkielinen yliopisto. Kun nämä yritykset eivät tuottaneet tulosta, hallitus yritti ajaa läpi kompromissiehdotuksen, jonka mukaan suomenkielisen opetuksen määrää yliopistossa kasvatettaisiin, mutta se pysyisi silti kaksikielisenä. Vuoden 1935 alussa kutsuttiin koolle ylimääräiset valtiopäivät käsittelemään asiaa, mutta aitosuomalaiset aloittivat kiivaan jarrutustaistelun. Kun aitosuomalaisten edustajat olivat pitäneet eduskunnassa puheita yhtäjaksoisesti viisi vuorokautta, presidentti P. E. Svinhufvud hajotti valtiopäivät.


title: Oskari Mantere

text: Epäonninen yliopistokysymys henkilöityi opetusministeri Mantereeseen ja laski tämän suosiota sekä poliittista vaikutusvaltaa. Kun Kivimäen hallitus kaatui lokakuussa 1936, Mantere ei enää päässyt ministeriksi A. K. Cajanderin punamultahallitukseen. Hän luopui kansanedustajuudesta vuonna 1939 65-vuotiaana, mutta jatkoi työtään Kouluhallituksen ylijohtajana kuolemaansa asti.


title: Oskari Mantere

text: Oskari Mantereen puoliso oli vuodesta 1901 oppikoulunopettaja Fanny Aurora Sykäri (1877–1961). Heillä oli kolme lasta, joista yksi oli Turun kaupunginjohtaja Eero Mantere. Suurlähettiläs Armas Yöntilä oli Oskari Mantereen vävy.


title: T. M. Kivimäki

text: Toivo Mikael Kivimäki (5. kesäkuuta 1886 Tarvasjoki – 6. toukokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä ja Kansallisen Edistyspuolueen poliitikko, joka toimi Suomen pääministerinä 1932–1936. Hän oli myös sisäministerinä 1928–1929, oikeusministerinä 1931–1932 ja kansanedustajana 1922, 1924–1927 ja 1929–1940. Kivimäki edusti puolueensa oikeaa siipeä ja hänen poliittinen linjansa voidaan nähdä oikeistoliberaalisena. Kivimäki toimi Suomen Berliinin-lähettiläänä välirauhan ja jatkosodan aikana 1940–1944. Hän oli myös yksi sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä syytetyistä ja tuomituista, ja hän oli vankilassa 1946–1948. Poliittisen uransa ohella Kivimäki toimi siviilioikeuden professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1931–1956.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäen vanhemmat olivat satakuntalainen kansakoulunopettaja Frans Mikko Kivimäki ja Mathilda Josefina Broman. Kivimäen sukunimi tuli Kokemäellä Kokemäenkartanon mailla sijainneesta Stenbackan torpasta, josta hänen isänsä oli ollut lähtöisin. Tarvasjoella syntynyt Kivimäki kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1905. Hän pääsi yliopistoon vapaaoppilaspaikalta ja sai rahoitettua lakiopintonsa yksityisellä opintolainalla. Opiskeluvuosinaan hän oli mukana Suomalaisen puolueen toiminnassa. Hän muun muassa toimi puolueen vaaliagitaattorina ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907. Kivimäki suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1908, sai varatuomarin arvon 1911 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1912. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1920 asianajajana ja osakkaana Turussa ystävänsä Eino Tulenheimon kanssa perustamassaan Kivimäki & Tulenheimo -lakitoimistossa. Suomen sisällissodan jälkiselvittelyiden yhteydessä Kivimäki määrättiin toimimaan valtiorikosoikeuden kuulustelupöytäkirjanpitäjänä Tammisaaressa ja sen jälkeen tuomarina Hämeenlinnassa. Hänet nimitettiin johtamaan myös arviointilautakuntaa, joka selvitti turkulaisten kauppiaiden marras–joulukuun 1917 Turun mellakoiden ryöstelyaallon sekä itse sisällissodan aikana kärsimiä taloudellisia vahinkoja. Tohtoriksi Kivimäki väitteli 1924 asianajajan siviilioikeudellisesta vastuusta.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki oli mukana puoluepiireistään tuntemansa K. N. Rantakarin johtamassa hankkeessa, jonka tarkoituksena oli yksityisen suomenkielisen yliopiston perustaminen Turkuun. Kivimäki kuului varoja keränneen Turun Suomalaisen Yliopistoseuran johtoon sen perustamisesta marraskuussa 1917 alkaen ja oli seuran puheenjohtajana 1926–1933. Turun yliopisto aloitti toimintansa 1922 ja Kivimäki kuului myös sen hallitukseen 1927–1933.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki siirtyi aktiivisemmin politiikkaan sisällissodan jälkeen. Hän kuului niihin harvoihin vanhasuomalaisiin, jotka vuoden 1918 valtiomuotokiistan aikana kannattivat tasavaltaa, ja hän päätyi siten edistyspuolueeseen kokoomuksen sijaan. Eduskuntaan Kivimäki nousi ensimmäistä kertaa varasijalta vuonna 1922, murhatun sisäministeri Heikki Ritavuoren tilalle. Hän putosi vielä saman vuoden vaaleissa, mutta oli myöhemmin kansanedustajana 1924–1927 ja 1929–1940. Poliittisen uransa ohella Kivimäki työskenteli 1922–1924 oikeusministeriön lainvalmistelukunnassa, 1924–1929 Länsi-Suomen Osake-Pankin johtajana sekä 1929–1931 sen ja kahden muun maakunnallisen pankin fuusiosta syntyneen Maakuntain Pankin johtokunnan jäsenenä. Hän siirtyi 1931 siviilioikeuden professoriksi Helsingin yliopistoon, vuotta ennen kuin 1930-luvun lama kaatoi myös Maakuntain Pankin KOP:n syliin.


title: T. M. Kivimäki

text: Edistyspuolueen oikeistosiipeä edustanut Kivimäki sai vuosien varrella harkitsevaisen ja sovittelevan poliitikon maineen. Hänen poliittisella urallaan toistunut aihe oli poliittisten ääriliikkeiden toiminnan tukahduttaminen ja rajoittaminen. Ensin oli vuorossa äärivasemmisto. Kivimäki oli sisäministerinä Oskari Mantereen hallituksessa 1928–1929. Tuolloin yksi hänen kuuluisista päätöksistään oli kommunistien Kominternin ohjeesta 1. elokuuta 1929 suunnittelemien niin sanotun Punaisen päivän suurten mielenosoitusten kieltäminen ja poliisien määrääminen hajottamaan mielenosoitukset kovin ottein. Kesällä 1930 hän hahmotteli Lapuan liikkeen vaatimista kommunistilaeista laillisuusrintamalle sopivan ”vapaamielisemmän” version, joka tunnettiin Kivimäen linjana. Sen mukaan vaalikelpoisuus olisi evätty ainoastaan aiemmissa poliittisissa oikeudenkäynneissä rikoslain 11 tai 12 luvussa mainituista rikoksista (mm. valtiopetos) syytetyiltä tai tuomituilta. Lopulta laki säädettiin kuitenkin Svinhufvudin hallituksen ajamassa vielä tiukemmassa muodossa, joka mahdollisti vaalioikeuden viemisen kaikilta kommunistien järjestöihin edellisen kolmen vuoden aikana kuuluneilta tai niiden "toimintaa edistäneiltä".


title: T. M. Kivimäki

text: J. E. Sunilan hallituksessa 1931–1932 Kivimäki oli oikeusministerinä. Mäntsälän kapinan aikana hän kirjoitti presidentti P. E. Svinhufvudin radiopuheen, jolla tämä sai kapinalliset antautumaan ilman verenvuodatusta. Kivimäki oli aloitteellinen myös kieltolain kumoamisessa. Hän ehdotti kansanäänestyksen järjestämistä aiheesta, kuten tehtiinkin, ja tulos oli odotettu. Koska tuolloisen lain mukaan osakeyhtiössä tuli olla vähintään kolme osakasta, tuli oikeusministeri Kivimäestä ja valtiovarainministeri Kyösti Järvisestä Alkon omistajia; kumpikin heistä merkitsi yhden tuhannen markan arvoisen osakkeen ja Suomen valtio loput 28 998.


title: T. M. Kivimäki

text: Sunilan hallituksen kaaduttua Svinhufvud nimitti Kivimäen pääministeriksi joulukuussa 1932. Hänen hallituksessaan oli edustajia kaikista porvaripuolueista, mutta maalaisliitto ja Kivimäkeä vierastanut kokoomus eivät halunneet sitoutua hallitukseen. Vain RKP ja edistyspuolue ilmoittivat tukevansa hallitusta, joten se oli periaatteessa todella kapealla pohjalla. RKP:n ministerit erosivat alkuvuodesta 1936, minkä jälkeen hallitusta tuki muodollisesti enää pelkkä piskuinen edistyspuolue. Vielä oikeistolaisemman hallituksen valtaantuloa pelänneen SDP:n antama taktinen tuki kuitenkin piti Kivimäen hallituksen pystyssä kaksien eduskuntavaalien yli. Useimmat Suomen 1920- ja 1930-lukujen hallituksista kestivät korkeintaan vuoden. Kokonaiset 1 393 päivää istunut Kivimäen hallitus oli Suomen pitkäikäisin hallitus lähes koko 1900-luvun, kunnes 1980-luvulla eduskuntakauden mittaiset hallitukset yleistyivät. Kivimäestä tuli presidentti Svinhufvudin suosikki ja jopa seuraajaehdokas, vaikka he edustivat eri puolueita.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki oli erityisesti 1930-luvulla edistyspuolueen oikean siiven johtava poliitikko, kun taas puolueen puheenjohtaja A. K. Cajander edusti vasenta siipeä. Puolueen sisäistä hajanaisuutta kuvasti se, että samanaikaisesti puoluejohto oli vasemman siiven ja ministeriryhmä oikean siiven hallussa. Puolueen vasenta siipeä lähellä olleessa "Nykypäivä"-lehdessä arvosteltiin vuosina 1936–1937 voimakkasti Kivimäen hallituksen linjaa liian oikeistolaiseksi ja kansalaisvapauksien rajoittamiseen pyrkiväksi. Myös Kivimäen ja Cajanderin henkilösuhteet olivat noihin aikoihin kireät.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäen keskusta-oikeistolaisen hallituksen linjaan kuului poliittisen kuohunnan suitsiminen erilaisilla rajoituslaeilla. Aiempi kommunistien kurittaja Kivimäki leimautui julkisuudessa nyt myös oikeistovirran patoajaksi. Lähinnä IKL:ää vastaan oli tähdätty sotilaallisesti järjestäytyneiden poliittisten yhdistysten kieltäminen sekä niin sanottu puserolaki, joka kielsi poliittiset univormut julkisissa tilaisuuksissa. Samoihin aikoihin eli huhtikuussa 1934 säädettiin myös hallituksen arvostelun käytännössä kriminalisoinut niin sanottu kiihotuslaki sekä rajoitettiin asetuksella poliittisissa tilaisuuksissa muun kuin Suomen lipun käyttöä. SDP ja IKL:n kanssa vaaliliittoon mennyt kokoomus tekivät keväällä 1933 toisiaan koskeneet välikysymykset, jossa kummatkin vaativat hallitusta puuttumaan yhteiskuntajärjestystä uhkaavaan toimintaan, mutta Kivimäen hallitus jätti molemmat välikysymykset raukeamaan vaalien alla eikä vastannut niihin. IKL:ää Kivimäen hallitus ei nähnyt tarpeelliseksi murskata kokonaan samalla tavoin kuin laitavasemmiston julkista toimintaa, mutta puolueen nuorisojärjestö Sinimustat lakkautettiin tammikuussa 1936 sen johdon sekaannuttua Viron oikeistoradikaalien vallankaappaushankkeeseen.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäen hallituksen tärkein aikaansaannos oli Suomen talouden tuskallinen kääntäminen kasvuun niukkojen pulavuosien jälkeen ja siihen liittynyt valtionvelan lyhentäminen. Tärkeänä linjanvetäjänä toimi Suomen Pankin pääjohtaja Risto Ryti. Valtiovarainministeriksi Kivimäki oli järjestänyt entisen lyseonsa rehtorin H. M. J. Relanderin, joka ajoi valtiontaloudessa tiukkaa säästölinjaa. Yritys ratkaista vuosia vellonut kiista Helsingin yliopiston suomen- ja ruotsinkielisistä professuureista vuoden 1935 ylimääräisillä valtiopäivillä sen sijaan kaatui aitosuomalaisten jarrutuspuheenvuoroihin. Ulkopolitiikassa Kivimäen hallitus alkoi pohjustaa pohjoismaista suuntausta havaittuaan Kansainliiton antamien turvatakuiden heikkouden. Kivimäki oli yksi pohjoismaista linjaa aktiivisesti ajaneista henkilöistä Suomen johdossa ja hän neuvotteli kesällä 1935 suunnanmuutoksesta eduskuntaryhmien puheenjohtajien kanssa. Hän ilmoitti joulukuussa 1935 eduskunnan budjettikeskustelun yhteydessä antamassaan lausunnossa Suomen suuntautuvan Skandinaviaan ja sai laajan tuen. Kyseessä oli vielä Suomen hallituksen yksipuolinen julistus ja pohjoismaisen yhteistyön kehittäminen jäi myöhemmille hallituksille. Neuvostoliittoon Kivimäen hallitus suhtautui epäluuloisesti eikä pyrkinyt lähentämään maiden suhteita.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäen hallitus ajautui poliittiseen kriisin syyskuussa 1936, kun julkisuuteen vuoti kommunistijahtia innokkaasti jatkaneen Etsivän Keskuspoliisin pääministerin tilauksesta laatima selvitys Kominternin kansanrintamataktiikasta Suomessa. Raportissa leimattiin hatarin perustein epäilyttäviksi monia kansalaisjärjestöjä ja niihin kuuluneita kunnioitettuja porvarillisia henkilöitä – jopa hallituksen maalaisliittolainen maatalousministeri K. T. Jutila – joten se herätti paljon vastalauseita vasemmistossa ja keskustassa. Ennen kuin SDP ehti esittää aiheesta välikysymystä, päätti Kivimäki kaataa hallituksen omasta mielestään arvokkaammalla tavalla. Hallitus oli esittänyt rikoslain muutosta, joka olisi merkinnyt kuolemanrangaistuksen palauttamista käyttöön myös rauhan aikana maanpetoksista ja vakoilusta. Kivimäen mukaan laki oli välttämätön "kumouksellisten voimien tukahduttamiseksi" ja lain ratkaiseva käsittely 25. syyskuuta 1936 julistettiin äänestykseksi hallituksen luottamuksesta. Osa edistyspuolueen kansanedustajista jäi pois äänestyksestä – puheenjohtaja Cajander erään toisen edustajan kanssa jopa tahallisesti poistui eduskunnan kahvilaan – ja laki hylättiin äänin 94–93. Tämän jälkeen hallitus erosi ja Kivimäki palasi hoitamaan professuuriaan. Kivimäkeä ei enää kutsuttu ministeriksi, kun valtaan nousi pian Cajanderin johtama keskusta-vasemmistolainen punamultahallitus.


title: T. M. Kivimäki

text: Talvisodan alla ja sen aikana Kivimäki neuvotteli Suomen hallituksen edustajana Tukholmassa ja Berliinissä. Hän yritti huonolla menestyksellä saada Ruotsin tai Saksan antamaan aseapua Suomelle. Kivimäki matkusti aluksi Tukholmaan Suomen hallitukselta neuvotteluvaltakirjan saaneen Ragnar Nordströmin kanssa. Nordströmin palattua Suomeen Kivimäki jäi pääministeri Rytin toiveesta yksinään Tukholmaan jatkamaan tunnusteluyrityksiä. Matkaltaan Berliinistä Kivimäki toi tuliaisinaan Helsinkiin helmikuussa 1940 marsalkka Hermann Göringin terveiset, joiden mukaan suomalaisten kannatti – vaikka raskainkin ehdoin – tehdä rauha Neuvostoliiton kanssa, koska Suomi voisi saada menetyksensä myöhemmin takaisin korkojen kera. Välittömästi talvisodan jälkeen Kivimäki toimi puheenjohtajana siirtoväen pika-asuttamista pohtineessa komiteassa, joka laati mietintönsä pikavauhtia huhtikuun 1940 puoleenväliin mennessä.


title: T. M. Kivimäki

text: Elokuussa 1940 Kivimäki nimitettiin pääministeri Rytin toiveesta Suomen viralliseksi lähettilääksi Saksaan, vaikkei hänellä ollut kokemusta diplomaatin tehtävistä. Vastaavasti Moskovaan lähetettiin samaan aikaan J. K. Paasikivi. Kivimäen toimenkuvaksi muodostui alusta alkaen Saksan poliittisen ja pian myös sotilaallisen tuen tavoittelu Suomelle (ks. Suomen ja Saksan lähentyminen 1940–1941), minkä ensimmäisen vaiheen muodosti Suomen ja Saksan kauttakulkusopimus. Hän omaksui raporteissaan Saksan intressien mukaisen näkökulman ja suositteli Suomen hallitukselle saksalaisten toiveiden toteuttamista maan sisäisissäkin asioissa, muun muassa vapaamuurarien toiminnan kieltämistä. Petsamon nikkelikiistan aikana hän suositteli Rytin hallitukselle Saksan ulkoministeriöstä Ernst von Weizsäckeriltä kuulemiensa vihjailujen perusteella, ettei Suomen tarvitsisi taipua Neuvostoliiton vaatimuksiin. Kivimäki leimautuikin nopeasti saksalaisten käsikassaraksi, ja joulukuussa 1940 hänet nimettiin Neuvostoliiton nootissa niiden henkilöiden joukossa, joita ei tulisi valita Suomen presidentiksi Kyösti Kallion jälkeen. Hän ei ollut ehdolla, mutta sai silti vaalissa yhden äänen.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki kuului niihin harvoihin suomalaisiin, jotka olivat etukäteen tietoisia Saksan tulevasta hyökkäyksestä itään ja Suomelle varatusta roolista siinä, mutta hän ei ollut kaikkein keskeisimmässä asemassa Suomen ja Saksan välisestä yhteistyöstä sovittaessa. Hän tuki suomalaisen SS-vapaaehtoispataljoonan perustamista keväällä 1941. Sodan alettua kesäkuussa 1941 Kivimäki lähetti pitkään Suomen hallitukselle optimistisia arvioita Saksan sotamenestyksestä, joskin muuttui Stalingradin tappion 1943 jälkeen hieman skeptisemmäksi. Yksi hänen tietolähteistään oli Heinrich Himmlerin henkilääkärinä toiminut suomalainen Felix Kersten, joka välitti hänelle tietoja Saksan ylimmän johdon sisäpiiristä. Kivimäkeä kaavailtiin Suomessa uudelleen pääministeriksi rauhanhallitukseen keväällä 1943 ja vielä elokuussa 1944, mutta hanke kariutui, sillä Kivimäki ei ollut halukas katkaisemaan suhteita Saksaan tai tunnustelemaan rauhaa Neuvostoliiton kanssa ilman saksalaisten hyväksyntää. Hän jatkoi lähettiläänä Suomen ja Saksan suhteiden katkeamiseen syyskuussa 1944 saakka.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki päätyi venäläisten vaatimuksesta syytetyksi sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, vaikka hän ei muodollisesti ollutkaan sota-aikana harjoitetusta politiikasta vastuunalainen poliitikko vaan pelkkä virkamies. Kivimäen väitettiin kuitenkin aktiivisesti juonitelleen saksalaisten hyväksi ja välittäneen Suomen hallitukselle väärää tietoa edistääkseen maiden liittoutumista. Monissa hänen raporteistaan oli jälkeenpäin arvioiden ollutkin yksipuolisuutta. Sotasyyllisyysoikeus aikoi alkujaan vapauttaa Kivimäen, mikä oli keskeisiä syitä siihen, että pääministeri Paasikivi joutui viime hetkellä – valvontakomission vaatimuksesta – painostamaan oikeutta tiukempiin tuomioihin. Lopulta Kivimäki tuomittiin helmikuussa 1946 viideksi vuodeksi vankeuteen, josta hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen istuttuaan puolet tuomiostaan elokuussa 1948. Ehdonalaisvalvojaksi tuli hänen vanha ystävänsä Eino Tulenheimo. Helsingin yliopisto toivoi Kivimäen ja Edwin Linkomiehen täydellistä armahtamista, sillä heitä pidettiin professoreina korvaamattomina ja kansalaisluottamuksen menetys esti valtion virassa toimimisen. Presidentti Paasikivi armahti kaikki sotasyylliset lopullisesti toukokuussa 1949, jolloin Kivimäki ja Linkomies saattoivat palata virkoihinsa.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki jatkoi siviilioikeuden professorina vuoteen 1956 asti. Hän oli kuuluisa arvaamattomuudestaan tenttijänä; hän saattoi päästää jonkun pelkällä kommentilla, toisaalta saattoi puolestaan hiostaa kovastikin jotakuta toista, jonka sinänsä periaatteessa täydellistä oppikirjavastausta piti juridisesti hengettömänä. Erityisen inhottavaksi hän heittäytyi silloin, jos joku oli opetellut tietyn lakipykälän sanasta sanaan ulkoa mutta ei osannutkaan tulkita kyseistä tekstiä millään tavoin.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki vihittiin vuonna 1956 Turun yliopiston filosofian kunniatohtoriksi. Hän oli vielä valtion yhteiskuntatieteellisen toimikunnan varapuheenjohtajana 1961–1964. Kivimäki julkaisi vuonna 1965 muistelmateoksen "Suomalaisen poliitikon muistelmat", jossa pyrki valikoivasti selittämään parhain päin sota-aikaista toimintaansa. Kuoltuaan vuonna 1968 Kivimäki haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle vastapäätä Risto Rytin hautaa.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäen on katsottu olleen ajalleen tyypillisesti konstruktiivista suuntausta edustava tutkija, joka tutkimuksissaan nojasi vahvasti saksalaiseen oikeustieteeseen. Läpi tutkijanuransa hänen kirjoituksiaan leimasi usko siitä, että pohjimmiltaan oikeustiede on ja voi olla vain logiikan avulla johdettua käsitelainoppia. Lisäksi hänen kirjoituksilleen oli leimallista pyrkimys tuottaa nimenomaan käytännön lainkäytön ja oikeuselämän kannalta merkittävää aineistoa. Kivimäen vankilassa kirjoittama "Tekijänoikeus" (1948) sekä "Uudet tekijänoikeus ja valokuvalait" (1966) ovat monilta paikoin yhä ajankohtaisia tekijänoikeuden perusteoksia.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki oli Suomen asianajajaliiton perustajajäsen. Hän toimi Asianajajaliiton ensimmäisenä sihteerinä 1919 ja kuului sen hallitukseen vuoteen 1928 saakka. Hän vaikutti lisäksi vahvasti liiton äänenkannattajaksi perustetun aikakauslehden "Defensor Legisin" taustalla. Hän kuului lehden toimituskuntaan ensimmäisestä vuosikerrasta vuonna 1920 alkaen aina kuolemaansa vuonna 1968 saakka.


title: T. M. Kivimäki

text: Kivimäki oli vuodesta 1914 naimisissa Maria Elina (Elli) Kuusiston kanssa. Heillä oli kolme lasta. Hammaskirurgian professori Juuso Kivimäki oli T. M. Kivimäen veli.


title: Jukka Rangell

text: Johan Wilhelm (J. W., Jukka) Rangell (25. lokakuuta 1894 Hauho – 12. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli Suomen pääministeri jatkosodan aikana 1941–1943. Kansallista Edistyspuoluetta edustanut Rangell oli myös Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1937–1945, ja hän toimi pääministerikauden jälkeen vuoden verran Suomen Pankin pääjohtajana 1943–1944. Koulutukseltaan hän oli lakitieteen lisensiaatti.


title: Jukka Rangell

text: Rangellin isä oli Hauhon ja Tuuloksen piirin nimismies Jakob Werner Rangell, joka kuoli pojan ollessa nelivuotias. Hänen äitinsä oli Alma Maria Eklöf. Rangell kävi Hämeenlinnan klassillisen lyseon ja kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1913. Hän opiskeli lakia ja valmistui molempain oikeuksien kandidaatiksi 1922 sekä varatuomariksi 1927. Rangell aloitti vuonna 1925 pellervolaiseen osuustoimintaliikkeeseen kuuluneen Osuuskassojen Keskuslainarahasto-Osakeyhtiön (OKO, nykyinen OP Yrityspankki) lainopillisena osastonhoitajana. Hän kohosi Hannes Gebhardin luottomieheksi ja hänet valittiin Keskuslainarahaston toimitusjohtajaksi Gebhardin kuoltua vuonna 1933. Tässä työssä Rangell tutustui läheisesti moniin tärkeisiin poliittisiin vaikuttajiin ja liikepankkien johtajiin. Hän hahmotteli strategiaa, jolla osuuskassoilta rahaa lainanneet maanviljelijät selviäisivät veloistaan suuren laman alla. Tästä tehtävästä Rangell kutsuttiin vuonna 1937 Suomen pankin johtokuntaan. Hän kohosi vt. pääjohtajaksi, kun Risto Ryti siirtyi talvisodan aikana pääministeriksi.


title: Jukka Rangell

text: Pankinjohtaja Jukka Rangell kuului Suomen Pankin johtajana presidentti Rytin lähipiiriin jo ennen sotia. Tultuaan presidentiksi Ryti nosti hänet pääministeriksi. Rangell kokosi hallituksensa kuulematta eduskuntaryhmiä ja siihen tulivat mukaan lähes kaikki eduskuntapuolueet, jopa IKL. Hallitus miellettiin "presidentin hallitukseksi".


title: Jukka Rangell

text: Tullessaan pääministeriksi välirauhan aikaan vuoden 1941 alussa Rangellin rooli pääministeriydessä oli enemmän talouden puolella, sillä sodan ajan ulkopoliittista valtaa käyttivät ennen kaikkea ylipäällikkö sotamarsalkka Mannerheim, presidentti Ryti ja ulkoministeri Witting. Urheilusuhteittensa vuoksi Rangell koettiin saksalaissuuntauksen edustajaksi, mikä vallitsevassa kansainvälispoliittisessa tilanteessa ei koettu rasitteeksi.


title: Jukka Rangell

text: Jatkosodan syttymisen pääministeri Rangell totesi 25. kesäkuuta 1941 illalla eduskunnassa esittämässään tiedonannossa todeten ""Suomen joutuneen hyökkäyksen kohteeksi Neuvostoliiton puolelta, joka on aloittanut sotatoimet Suomea vastaan. Tämä johdosta Suomi on ryhtynyt puolustamaan itseään kaikin käytettävissään olevin sotilaallisin keinoin"". Kuultuaan pääministerin selostuksen eduskunta yksimielisesti antoi hallitukselle luottamuslauseen.


title: Jukka Rangell

text: Positiivisimmalla tavalla Rangell muistettaneen hänen toimiessaan elokuussa 1942 isäntänä Saksan SS-valtakunnanjohtajan Heinrich Himmlerin vierailusta, kun hän Himmlerin tiedusteluun Suomen juutalaisista vastasi (; suomeksi - Meillä ei ole juutalaiskysymystä.), jolla Rangell esti laajemmat keskustelut Suomen juutalaisista. Gideon Bolotowskyn mukaan tästä lausumasta ei kuitenkaan ole todisteena dokumentteja eikä aikalaismuistiinpanoja, vaan hänen mukaansa se on 1950-luvulla syntynyt kertomus, jolloin kun geopoliittinen tilanne oli jo erilainen.


title: Jukka Rangell

text: Rangellin hallituksen kausi päättyi presidentinvaaleihin maaliskuussa 1943. Eniten tyytymättömyyttä Rangellin toimintaan pääministerinä aiheutti vähäinen yhteydenpito eduskuntaan. Tämän takia hallitusta muodostavat poliittiset puolueet halusivat muutosta niin pääministerin kuin ulkoministerin tehtävien hoitajiin. Rangell palasi tämän jälkeen Suomen Pankkiin sen pääjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti syyskuuhun 1944.


title: Jukka Rangell

text: Syksyllä 1945 Rangell muiden sotasyyllisiksi nimettyjen kanssa vangittiin oikeudenkäyntiä varten. Hänen puolustusasianajajanaan toimi Ensio Kytömaa. Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä helmikuussa 1946 Rangell tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen; hänen saamansa rangaistus oli toiseksi pisin. Hänet vapautettiin ehdonalaiseen 21. helmikuuta 1949, jolloin hän oli istunut puolet rangaistuksestaan, ja armahdettiin lopullisesti muiden sotasyyllisten kanssa 19. toukokuuta samana vuonna.


title: Jukka Rangell

text: Seurauksena koko prosessista oli se, että Rangellin ja oikeudenkäynnin aikaisen oikeusministeri Urho Kekkosen välit katkesivat lähes pysyvästi; vasta vuonna 1978, kun Kekkonen piti julkisen anteeksipyyntöpuheen asian johdosta ja selitti muutenkin sodanjälkeistä vaikeata tilannetta, Rangell päätti antaa anteeksi. Välit pysyivät kuitenkin asiallisen viileinä viimeiset vuodet, eritoten siksi että suuri sovittelija, Urho Kekkosen ainoa huomioon ottama kriitikko eli rouva Sylvi Kekkonen oli jo poissa. Myös Rangellin suhteet hänen aikaisempaan hyvään ystäväänsä, sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä syyttäjänä toimineeseen oikeuskansleri Toivo Tarjanteeseen viilenivät eivätkä koskaan palanneet ennalleen, vaikka Rangell toisaalta ymmärsi valvontakomission painostaneen Tarjanteen vaatimaan syytetyille ankaria rangaistuksia.


title: Jukka Rangell

text: Virkakautensa viimeisenä vuonna, 1981, Urho Kekkonen vahvisti valtakunnan korkea-arvoisimpien henkilöiden uuden protokollajärjestyksen. Virassaan olevan tasavallan presidentin ja eduskunnan puhemiehen jälkeen valtioneuvos K.-A. Fagerholm sijoitettiin kolmanneksi, Jukka Rangell neljänneksi ja kenraali Aksel Airo viidenneksi ennen pääministeriä.


title: Jukka Rangell

text: Rangell kuoli vuonna 1982 viimeisenä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomituista. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.


title: Jukka Rangell

text: Rangell kuului vuosina 1950–1964 Kansallis-Osake-Pankin johtokuntaan ja oli vuodesta 1954 alkaen pääjohtajan apulaisena. Hän oli myös Suomen kulttuurirahaston säätiön varapuheenjohtaja 1950–1967 ja sen kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1967.


title: Jukka Rangell

text: Jukka Rangell oli nuoruudessaan yleisurheilija seuranaan Hämeenlinnan Tarmo. Hän saavutti kolmiloikan Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuonna 1912 tuloksella 14,09 ja 1913, jolloin voittotulos oli 13,66. Hänen vuonna 1912 loikkaamansa tulos 14,09 oli uusi Suomen-ennätys ja paransi Juho Halmeen vanhaa ennätystä 14 senttimetrillä. Vilho Tuulos rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna.


title: Jukka Rangell

text: Urheilun järjestötoimintaan Rangell tuli matkaan, kun hänet valittiin SVUL:n puheenjohtajaksi 1934–1945 sekä myöhemmin 1951–1953. Suomen olympiakomitean jäsen hän oli 1938–1967, josta ajasta hän oli sen puheenjohtaja 1961–1963. Pankinjohtaja Rangell oli keskeinen hahmo, kun Suomi ja Helsinki olivat järjestämässä XII olympiadin kesäkisoja vuodelle 1940. Hän toimi järjestelyorganisaation XII olympia-Helsinki järjestelytoimikunnan puheenjohtajana 1938–1940. Hänet valittiin Kansainvälisen olympiakomitean (KOK):n suomalaisjäseneksi vuonna 1938. KOK ei peruuttanut jäsenyyttä sotasyyllisyystuomiosta huolimatta, vaan Rangell säilytti sen vuoteen 1967. Kun hän lopulta erosi KOK:sta terveyssyistä, hänelle myönnettiin järjestön korkeimmat ansiomerkit.


title: Jukka Rangell

text: Rangell oli myös Suomen Metsästäjäliiton puheenjohtaja 1936–1942.


title: Jukka Rangell

text: Rangell oli – adjutanttien ohella – tiettävästi viimeinen suomalainen joka tapasi marsalkka Mannerheimin elävänä tammikuussa 1951.


title: Jukka Rangell

text: Ansioistaan Suomen urheilun hyväksi Rangellille myönnettiin Suomen urheilun suuri ansioristi vuonna 1951.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Ensio Aura (28. joulukuuta 1912 Ruskeala – 11. tammikuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, talousmies ja juristi. Hän toimi kaksi kertaa Suomen pääministerinä 1970-luvulla sekä Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1968–1979.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Aura syntyi Ruskealassa Laatokan Karjalassa, josta perhe muutti Helsinkiin Teuvon ollessa 13-vuotias. Helsingissä hänen koulukseen tuli Helsingin normaalilyseo, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa tuleva arkkitehti ja Rakennushallituksen pääjohtaja Jussi Lappi-Seppälä, tuleva ministeri ja Suomen Pankin johtaja Aarre Simonen sekä tuleva Suomen Pankin pääjohtaja, ministeri ja diplomaatti Sakari Tuomioja.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Aura haaveili aluksi arkkitehdin urasta, mutta lähti ylioppilaaksi tultuaan opiskelemaan lakia ja suoritti lakitieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1948. Hän toimi Helsingin kaupungin kansanhuollon palveluksessa vuosina 1940–1942, sen jälkeen Postisäästöpankissa johtajana ja vuodesta 1943 pääjohtajana. Pääjohtajan tehtävissä Aura toimi vuoteen 1968 saakka, jolloin hänet valittiin Helsingin kaupunginjohtajaksi. Aura oli toiminut ennen kaupunginjohtajan virkaansa runsaat kymmenen vuotta Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.


title: Teuvo Aura

text: Poliitikkona Teuvo Aura edusti aluksi Kansallista Edistyspuoluetta, jonka hajoamisen jälkeen hän oli Vapaamielisten Liiton johtohahmoja. Aura oli mukana myös Liberaalisessa kansanpuolueessa (LKP), joka muodostettiin vuonna 1965 Vapaamielisten Liiton ja Suomen Kansanpuolueen yhdistyessä.


title: Teuvo Aura

text: Sodan jälkeen Aura hoiti useita valtiontalouden komiteatehtäviä: hän oli talousneuvoston puheenjohtaja 1946–1947 ja talouspoliittisen suunnitteluneuvoston puheenjohtaja 1951. Aura toimi lukuisia kertoja ministerinä eri hallituksissa: kauppa- ja teollisuusministerinä Kekkosen ensimmäisessä hallituksessa 1950–1951, oikeusministerinä toisessa hallituksessa 1951. Kekkosen neljännessä hallituksessa hän toimi kauppa- ja teollisuusministerinä 1953, sen jälkeen muodostetussa Tuomiojan hallituksessa II ulkoministerinä 1953–1954 sekä Sukselaisen ensimmäisessä hallituksessa sisäministerinä, toisena kauppa- ja teollisuusministerinä ja II valtiovarainministerinä 1957. Myös hänen isänsä Jalo Aura ja poikansa Matti Aura ovat toimineet ministereinä.


title: Teuvo Aura

text: 1970-luvun alussa Teuvo Aura toimi kahden virkamieshallituksen, niin sanottujen "Auran vapaapalokuntien", pääministerinä: Auran ensimmäisessä hallituksessa kaksi kuukautta vuonna 1970 ja Auran toisessa hallituksessa neljä kuukautta 1971–1972.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Aura oli suosittu kaupunginjohtaja ja hänen virkahuoneensa ovi oli aina auki kaupunkilaisille, joista monet kävivätkin purkamassa huoliaan kuunteluvalmiille ylipormestarille. Auran uudenvuoden puheista Senaatintorilla tuli suorastaan instituutio. Hän naureskeli eräässä haastattelussa, että vaikea sanoa mistä huomionosoituksesta piti enemmän: siitä, että uusi satamajäänmurtaja sai nimen "Teuvo", vai siitä, että Korkeasaaren eläintarhaan hankittu myskihärkäpariskunta sai nimet "Teuvo" ja "Aura".


title: Teuvo Aura

text: Aura piti liikennejärjestelyjä Helsingin pääongelmana ja moitti usein päättäjiä joukkoliikenteen kehityksen jarruttamisesta. Aura ajoi metropäätöksen läpi Helsingissä. Myöhemmin oikeuskansleri syytti häntä valtuuksiensa ylittämisestä Auran allekirjoitettua metron junanhankintasopimuksen. Korkein oikeus katsoi Auran menetelleen varomattomuuttaan virheellisesti, mutta samalla syyteoikeuden todettiin jo vanhentuneen.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Aura jäi eläkkeelle Helsingin kaupunginjohtajan virasta vuoden 1979 lopussa 67-vuotiaana. Hän kuoli 86-vuotiaana Helsingin Marian sairaalassa maanantaina 11. tammikuuta 1999.


title: Teuvo Aura

text: Teuvo Aura oli huomattava vapaamuurari. Aarno Laitinen sanoo kirjassaan Tamminiemen pesänjakajat, että mikäli sosiaalihallituksen pääjohtaja ja kolminkertainen ministeri Alli Lahtinen, jonka kanssa leskeksi jäänyt Aura seurusteli, olisi elänyt pitempään, Auralla olisi ollut kaikki mahdollisuudet ottaa osaa presidenttikilpaan.


title: Teuvo Aura

text: Lahtisen kuoltua Aura avioitui vuonna 1976 uudelleen. Uusi vaimo oli Arne Bernerin vapaamuurariveljelleen esittelemä Sirkka Wiik. Tamminiemen pesänjakajat -kirjan mukaan Teuvo Aura menetti lopullisesti mahdollisuutensa presidentinvaalissa Sirkka Auran ja tämän pojan Boris Wiikin jouduttua keväällä 1979 syytteeseen verorikoksista.


title: V. J. Sukselainen

text: Vieno Johannes (Jussi) Sukselainen, (vuoteen 1928 "Saari", 12. lokakuuta 1906 Paimio – 6. huhtikuuta 1995 Espoo) oli suomalainen Maalaisliittoa ja myöhemmin Keskustapuoluetta edustanut poliitikko. Sukselainen oli Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja 1954–1971.


title: V. J. Sukselainen

text: Sukselainen valmistui ylioppilaaksi Turun Reaalilyseosta vuonna 1927 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1931. Ylioppilaaksi tultuaan Sukselainen suoritti asevelvollisuutensa ja yleni reservin vänrikiksi.


title: V. J. Sukselainen

text: Sukselainen oli koulutukseltaan sosiologi. Hän valmistui 1939 filosofian lisensiaatiksi tehtyään tutkielman osuustoiminnasta otsikolla "Hankintaosuuskunta yritysmuotona". Opiskeluaikanaan hän kuului Akateemiseen Karjala-Seuraan, jonka puheenjohtajana hän toimi muutaman kuukauden ajan vuonna 1932, kunnes erosi seurasta yhdessä Urho Kekkosen, Martti Haavion, Reino Kuuskosken, Kustaa Vilkunan, Heikki Hosian, Lauri Hakulisen, Veikko Heiskasen ja muiden poliittiseen keskustaan suuntautuneiden jäsenten kanssa, kun AKS:n enemmistö ei 27. huhtikuuta 1932 pidetyssä kokouksessa suostunut tuomitsemaan Mäntsälän kapinaa.


title: V. J. Sukselainen

text: Talvisotaan Sukselainen osallistui Taipaleen lohkolla ja jatkosotaan Aunuksessa, kunnes hänet syksyllä 1941 määrättiin pääministeri Jukka Rangellin sihteeriksi. Sukselainen toimi pääministerin sihteerinä vuoteen 1945 saakka esimiehinään Rangellin jälkeen Edwin Linkomies, Antti Hackzell, Urho Castrén ja J. K. Paasikivi.


title: V. J. Sukselainen

text: Pitkän uransa aikana Sukselainen toimi muun muassa Tampereen yliopiston kanslerina (1969–1978), Kansaneläkelaitoksen pääjohtajana (1954–1971), Maalaisliiton puheenjohtajana (1945–1964), eduskunnan puhemiehenä (1956–1957, 1958–1959, 1968–1970, 1972–1976), valtiovarainministerinä (1950–1951), sisäasiainministerinä (1951–1953) sekä pääministerinä (vuosina 1957 ja 1959–1961). Hän toimi Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustajana vuosina 1948–1970 ja 1972–1979. Sukselainen putosi eduskunnasta vuoden 1970 vaaleissa, mutta palasi takaisin eduskuntaan vuoden 1972 vaaleissa. Hän ei asettunut ehdokkaaksi enää vuoden 1979 vaaleissa.


title: V. J. Sukselainen

text: Sukselainen poikkesi perusmaalaisliittolaisesta varsinkin tullessaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi 1945. Silloinen oikeusministeri ja poliitikkona jo varsin kiistelty Urho Kekkonen ajoi voimakkaasti Sukselaista uudeksi puheenjohtajaksi Viljami Kalliokosken tilalle. Hän ei ollut maanviljelijä vaan "lukeneistoa" – puolueensa ensimmäinen yliopistopiireistä valittu puheenjohtaja – ja edeltäjiinsä verrattuna nuori, 38-vuotias. 1950-luvun alussa Sukselainen kuitenkin osti pienehkön maatilan Kiskosta Salon lähistöltä ja hoiti sitä koko poliittisen uransa ajan.


title: V. J. Sukselainen

text: Jo ennen tuloaan Maalaisliiton puheenjohtajaksi Sukselainen vakuuttui siitä, että puolueen organisaatio oli perusteellisesti remontoitava. Hän uudisti puoluehallintoa ja pyrki saamaan naisia ja nuoria mukaan puolueen toimintaan. Sukselaisen työn tulokset näkyivät jo vuoden 1948 eduskuntavaaleissa, joissa Maalaisliiton eduskuntaryhmästä tuli 56 kansanedustajalla eduskunnan suurin. Myös Sukselainen itse nousi Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä kansanedustajaksi hyvin suuressa määrin puoluesihteeri Arvo Korsimon tuella. Tästä huolimatta Sukselaisen ja Korsimon välit eivät koskaan muodostuneet luottamuksellisiksi. Sukselaisen puheenjohtajakaudella Maalaisliiton jäsenmäärä nousi vajaasta 30 000:sta liki kymmenkertaiseksi. Johannes Virolaisen mielestä nimenomaan Sukselainen, eikä niinkään Korsimo, oli Maalaisliiton järjestökoneiston varsinainen rakentaja.


title: V. J. Sukselainen

text: Sukselaisen tultua syksyllä 1954 nimitetyksi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi hänen työmääränsä tässä laitoksessa lisääntyi jatkuvasti ja siinä määrin, ettei häneltä enää riittänyt aikaa puoluejohtajan tehtävien täysipainoiseen hoitamiseen. Näin Maalaisliiton johtaminen jäi yhä enemmän varapuheenjohtaja Johannes Virolaisen harteille. Virolainen ryhtyi puuhaamaan myös puolueen nimen vaihdosta, mitä Sukselainen asettui vastustamaan.


title: V. J. Sukselainen

text: Johannes Virolaisen mukaan Kekkosen ja Sukselaisen välisessä yhteistyössä Sukselainen oli lojaali Kekkoselle, mutta hän ei ollut mikään intomielinen Kekkosen ihailija, vaan heidän suhteensa olivat viileän asialliset. Luonteeltaan miehet olivat lähes toistensa vastakohdat: siinä missä Kekkonen oli erittäin aktiivinen, räiskyvä ja herkästi toisia arvosteleva, Sukselainen oli pidättyväinen eikä millään tavoin pyrkinyt tuomaan itseään esille. Kun Fagerholmin hallitus oli keväällä 1957 kaatunut sosialidemokraattien sisäisiin kiistoihin, Kekkonen antoi Sukselaiselle tehtäväksi muodostaa Maalaisliiton johtama vähemmistöhallitus. Hallituksen kokoonpano vaihteli sen toimikauden aikana niin paljon, että julkisuudessa puhuttiin hallituksen eri "painoksista". Kekkosen vaatimuksesta Sukselaisen oli otettava hallitukseensa loppukesällä 1957 mukaan sosialidemokraattien opposition edustajina niin kutsutut "ottopoikaministerit", mikä herätti SDP:ssa suurta kiukkua.


title: V. J. Sukselainen

text: Fagerholmin kolmannen hallituksen toimikausi päättyi niin kutsuttuihin yöpakkasiin. Presidentti Urho Kekkonen olisi halunnut uudeksi pääministeriksi Kauno Kleemolan, mutta Maalaisliiton eduskuntaryhmä asettui niin voimakkaasti kannattamaan Sukselaista, että Kekkosen oli annettava uuden hallituksen muodostaminen Sukselaiselle. Tosiasiassa Sukselaisen käteen lyötiin Tamminiemessä laadittu ministerilista, jossa oli mukana Kekkosen luottomies Arvo Korsimo. Kapeasta pohjastaan huolimatta Sukselaisen hallitus osoittautui erittäin sitkeähenkiseksi. Se istui tammikuusta 1959 kesään 1961 saakka ja nousi hallitusten ikätilaston kolmannelle sijalle. Ulkoministeri Ralf Törngrenin kuoltua toukokuussa 1961 Sukselainen hoiti kuukauden ajan myös ulkoministerin tehtäviä, kunnes Ahti Karjalainen tuli tälle paikalle aloittaen samalla pitkän ulkopoliittisen uransa. Suurin ulkopoliittinen kysymys Sukselaisen toisen hallituksen toimikaudella oli Suomen liitännäisjäsenyys Euroopan vapaakauppajärjestössä (EFTA), joka toteutui sitkeiden neuvottelujen jälkeen heinäkuun alussa 1961.


title: V. J. Sukselainen

text: Vuonna 1961 Helsingin hovioikeus tuomitsi Sukselaisen viralta pantavaksi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajan virasta virkarikoksen vuoksi. Tuomio kuitenkin kaatui korkeimmassa oikeudessa, ja Sukselainen palasi Kelan pääjohtajan virkaan, mutta ei pääministeriksi.


title: V. J. Sukselainen

text: Kekkonen piti hänen suhteitaan virolaisiin opiskelutovereihin vaarallisina. Neuvostoliittolainen lehti oli julkaissut valokuvan, jossa kaksi Helsingin yliopiston osakuntien ylioppilasta oli vienyt onnitteluadressin Ruotsissa asuneille Viron pakolaishallitusta kannattaville ylioppilaille. Maalaisliiton vuoden 1964 puoluekokouksessa istuva puheenjohtaja Sukselainen hävisi Johannes Virolaiselle niukasti äänin 888–866. Sukselaisen kaatamiseen osallistui myös Arvo Korsimo, joka oli vuonna 1960 joutunut jättämään puoluesihteerin paikan ja hautoi tästä kostoa Sukselaiselle.


title: V. J. Sukselainen

text: Sukselaisen ja Virolaisen suhteet viilenivät kesän 1964 puoluekokouksen jälkeen. Valmistauduttaessa vuoden 1982 presidentinvaaliin Keskustapuolueen puheenjohtaja Paavo Väyrynen hankki Sukselaisen tuen K-linjan miehittämän puoluejohdon ehdokkaalle Ahti Karjalaiselle taistelussa Keskustan presidenttiehdokkaasta. K-linjan poliitikot olettivat Sukselaisen olevan syrjäyttämisestään edelleen katkera Virolaiselle. Karjalaisen ja Virolaisen kannattajien välisen taistelun kiihtyessä Sukselainen vetosi puolueen yhtenäisyyden puolesta ja katsoi, ettei puolueen ollut ehdottomasti pakko asettaa omaa ehdokasta, "ellemme sitä puolueelle vahinkoa tuottamatta osaa".


title: Sakari Tuomioja

text: Sakari Severi Tuomioja (29. elokuuta 1911 Tampere – 9. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi Suomen pääministerinä vuoden 1953 toimitusministeristössä ja Suomen Pankin pääjohtajana vuosina 1945–1955. Hän oli myös Suomen suurlähettiläänä Lontoossa ja Tukholmassa.


title: Sakari Tuomioja

text: Tuomioja oli ensimmäinen suomalainen korkeissa YK-tehtävissä. Hänet muistetaan erityisesti toimimisestaan sovittelijana Kyproksen kriisissä ja äkillisestä kuolemastaan ollessaan hoitamassa tehtäväänsä. Tuomioja oli myös ensimmäinen Bilderberg-ryhmän kokouksiin kutsuttu suomalainen.


title: Sakari Tuomioja

text: Sakari Tuomiojan puoliso oli Vappu Tuomioja (o. s. "Wuolijoki"), ja heille syntyi kaksi lasta, esikoinen Tuuli (nykyinen "Raivio") ja isänsä poliittista perinnettä jatkanut kuopus Erkki. Sakari Tuomiojan vanhemmat olivat Walto Wihtori Tuomioja ja Laina Sofia Tuomioja (o. s. "Boman"). Walto Wihtori Tuomioja oli Kansallisen Edistyspuolueen johtohahmoja ja kansanedustaja, sekä Eljas Erkon edeltäjänä Helsingin Sanomien päätoimittajana.


title: Sakari Tuomioja

text: Tuomioja kirjoitti ylioppilaaksi 1929 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1937. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1940. Lakitieteen lisensiaatin tutkinnon Tuomioja suoritti 1949. Tuomioja työskenteli 1930-luvulla muun muassa valtiovarainvaliokunnan sihteerinä ja valtion tilintarkastajien sihteerinä. Valtiovarainministeriön hallitussihteerin tehtävissä hän aloitti vuonna 1940. Tuomioja oli vapautettu asevelvollisuudesta terveydellisten syiden vuoksi. Suomen Pankin pääjohtajaksi Tuomioja nimitettiin vuonna 1945 Risto Rytin jouduttua eroamaan sotasyyllisyystuomionsa vuoksi.


title: Sakari Tuomioja

text: Tuomioja oli ministerinä valtiovarainministeriössä Paasikiven II hallituksessa ja valtiovarainministerinä Paasikiven III hallituksessa 1944–1945 edustaen Edistyspuoluetta. Vuosina 1950–1951 hän oli kauppa- ja teollisuusministerinä ja ministerinä ulkoasiainministeriössä Kekkosen I hallituksessa. Vuosina 1951–1952 hän oli ulkoasiainministerinä Kekkosen III hallituksessa. Tuomioja nimitettiin 11. huhtikuuta 1950 johtamaan Suomen valtuuskuntaa Neuvostoliiton kanssa käytävissä kauppaneuvotteluissa. Viiden vuoden mittainen kauppasopimus saatiin sovittua ja se allekirjoitettiin 13. kesäkuuta.


title: Sakari Tuomioja

text: Suomen ajauduttua talousvaikeuksiin 1950-luvun alussa vaati vientiteollisuus toimia asemansa parantamiseksi. Puheet kustannuskriisistä sai Tuomiojan yhdessä Teuvo Auran kanssa laatimaan kovana pidetyn kustannusten alentamisohjelman. Devalvaatiota Tuomioja ei pitänyt ratkaisuvaihtoehtona. Pääministerinä toiminut Urho Kekkonen suhtautui ohjelmaan epäillen, mutta ryhtyi ajamaan sitä. Lopulta Kekkosen punamultahallitus hajosi SDP:n vastustettua ohjelman toteuttamista, minkä jälkeen muodostettiin Maalaisliiton johtama vähemmistöhallitus Kekkosen toimiessa pääministerinä.


title: Sakari Tuomioja

text: Tuomiojan ja Auran laatiman ohjelman saatua tyrmäyksen SDP:ltä ja ay-liikkeeltä alkoivat myös työnantajat pitää sitä epärealistisena. Kekkonen pyysi Tuomiojaa laatimaan hallitukselle uuden talousohjelman, jonka taakse olisi mahdollista saada riittävä enemmistö. Kuitenkin lopulta tilanne päätyi Tuomiojan johtaman virkamieshallituksen muodostamiseen, Kekkosen eroon ja uusien vaalien järjestämiseen. Tapaus johti Tuomiojan ja Kekkosen aiemmin erittäin läheisen ja pitkäaikaisen suhteen välirikkoon.


title: Sakari Tuomioja

text: Pääministerikautensa 1953–1954 jälkeen Tuomioja oli oman puolueensa Vapaamielisten Liiton ja kokoomuksen presidenttiehdokkaana vuoden 1956 vaalissa, jossa Tuomioja oli ensimmäisen kierroksen kolmanneksi eniten ääniä saanut saaden taakseen 57 valitsijamiestä.


title: Sakari Tuomioja

text: Suomen Pankin pääjohtajan tehtävistä Tuomioja luopui vuonna 1955 tultuaan valituksi Suomen Lontoon suurlähettilääksi. Hän oli Lontoossa vuoteen 1957 saakka ja toimi myöhemmin Suomen Tukholman suurlähettiläänä vuosina 1961–1964.


title: Sakari Tuomioja

text: Tuomioja oli ensimmäinen suomalainen korkeissa YK:n tehtävissä. Hän toimi muun muassa YK:n Euroopan talouskomission pääsihteerinä vuosina 1957–1960 ja Laosin taloutta tutkineen toimikunnan puheenjohtajana 1959 ja 1961. Tuomioja ei hakenut jatkokautta ensimmäisen kolmivuotiskautensa jälkeen Euroopan talouskomissiossa ja palasi lopulta Suomeen, missä hänen arveltiin suunnittelevan asettumista ehdokkaaksi vuoden 1962 presidentinvaalissa. Tuomiojaa ehdokkuus istuvaa presidentti Kekkosta vastaan ei houkutellut ja hän myös vierasti Honka-liiton muodostamista Kekkosta vastaan.


title: Sakari Tuomioja

text: Suomeen palattuaan Tuomioja aloitti työt ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1. marraskuuta 1960. Hänet nimitettiin seuraavana keväänä Tukholman suurlähettilääksi 1. heinäkuuta 1961 alkaen.


title: Sakari Tuomioja

text: YK:n pääsihteeri U Thant kutsui Tuomiojan välittäjäksi Kyproksen kriisissä huhtikuussa 1964. Tuomioja sai aivoverenvuodon 16. elokuuta 1964 ollessaan hoitamassa välittäjän tehtäviään Kyproksella. Hänet lennätettiin erikoiskoneella Genevestä Suomeen 3. syyskuuta. Tuomioja kuoli Kivelän sairaalassa perheensä läsnä ollessa keskiviikkona 9. syyskuuta 1964.


title: Iso Munamäki

text: Iso Munamäki, aiemmin suomeksi myös Suuri Munamäki, , on Viron korkein kohta lähellä Latvian rajaa, Haanjan ylängöllä, Rõugen kunnassa. Iso Munamäki on korkeudeltaan 318 metriä merenpinnasta. Paikka on noin 60 metriä ympäristöään korkeammalla ja siellä on 29 metriä korkea näkötorni.


title: Iso Munamäki

text: Iso Munamäki on myös Baltian maiden korkein mäki.


title: Eugeniikka

text: Eugeniikka (eli rodunjalostusoppi) on ihmisten jalostamista väestön parantamiseksi sukupolvien myötä. Positiivinen eugeniikka tarkoittaa parhaimpina pidettyjen yksilöiden lisääntymisen rohkaisemista ja negatiivinen eugeniikka huonoimpina pidettyjen lisääntymisen rajoittamista tai kokonaan estämistä.


title: Eugeniikka

text: Jonkin etnisen ryhmän joidenkin mielestä ei-toivottavasta väestönosasta puhdistamiseen tähtäävää negatiivista eugeniikkaa kutsutaan usein rotuhygieniaksi. Sitä on toteutettu muun muassa natsi-Saksassa osana kansallissosialistista ideologiaa.


title: Eugeniikka

text: Useat negatiiviseen eugeniikkaan liittyvät toimet kuten pakkosterilisointi ovat ihmisoikeussopimusten vastaisia. Toisen maailmansodan jälkeen eugeniikka tuomittiin laajasti ja siitä tuli kielletty puheenaihe.


title: Eugeniikka

text: Eugeniikan kehittäjä Sir Francis Galton loi eugeniikka-käsitteen vuonna 1883 kreikan sanasta "εὐγενής", ”hyväsyntyinen". Galton kirjoitti vuonna 1904, että eugeniikan tavoite on kohentaa väestössä sellaisia ominaisuuksia, jotka ovat yksiselitteisesti kaikkien mielestä aina hyviä. Tällaisia ominaisuuksia olivat hänen mukaansa etenkin terveys, tarmokkuus, kyvykkyys, miehekkyys, kohteliaisuus ja sopeutuvaisuus. Galtonin mukaan eugeniikan avulla luotaisiin kansa, joka olisi entistä järkevämpi, syvällisempi, harvemmin kiihtyvä sekä poliittisesti kaukokatseisempi.


title: Eugeniikka

text: Galtonin tekemän jaon mukaan positiivinen eugeniikka tarkoittaa haluttujen ominaisuuksien esiintymisen edistämistä jälkeläisissä. Positiiviseen eugeniikkaan ovat kuuluneet erilaiset palkinnot toivotunlaisille vanhemmille, joita siten rohkaistaan tekemään useampia lapsia. Myös avioliittoneuvonnassa oli sen varhaisvaiheissa kytköksiä eugeniikan ajatuksiin.


title: Eugeniikka

text: Negatiivinen eugeniikka tarkoittaa epätoivottavien ominaisuuksien kantajien lisääntymisen rajoittamista tai estämistä. Tämä on merkinnyt epätoivottujen vanhempien eristämistä ja steriloimista, joskus jopa suoraa tuhoamista.


title: Eugeniikka

text: Eugeniikkatoimet ovat olleet hyväosaisten huono-osaisia kohtaan harjoittamaa politiikkaa. Toimet ovat kohdistuneet köyhiin eli köyhäinapua saaviin; sairaisiin ja vammaisiin, kuten alkoholiriippuvaisiin, kuuroihin, epileptikkoihin, Huntingtonin tautia sairastaviin, kehitysvammaisiin, skitsofreenikkoihin ja kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastaviin; rikollisina pidettyihin kuten seksityöntekijöihin ja seksuaalirikollisiin; irtolaisiin eli työttömiin ja asunnottomiin; sekä stigmatisoituihin etnisyyksiin kuten romaneihin, alkuperäiskansoihin ja juutalaisiin.


title: Eugeniikka

text: Sterilointilakien hyväksymistä on edesauttanut niiden etäisyys lainlaatijoiden omaan elämään; ne on laadittu "muita, kelvottomia ihmisiä varten", ei kansanedustajia itseään, heidän perheenjäseniään, tai heidän näkökulmastaan täysipäisinä ja täysivaltaisina pidettyjä kansalaisia varten. Esimerkiksi Suomessa suuri osa ihmisistä, jotka olivat pakkosterilointilain kohteina, eivät voineet vaikuttaa lain syntyyn, koska heidät oli jo aiemmin syrjäytetty poliittisesta päätöksenteosta. Toimeentuloonsa tukea tarvitsevat tai suljetuissa laitoksissa kuten psykiatrisissa sairaaloissa asuvat ihmiset eivät olleet lakien laatimisen aikaan äänioikeutettuja.


title: Eugeniikka

text: Eugeniikkaa katsotaan yhä olevan sikiönseulontaohjelmissa sekä suomalaisissa abortin, steriloinnin ja sukupuolen korjaamisen ehdoissa. Abortin saamisen kriteerit ovat löyhemmät tilanteessa, jossa lapsen epäillään olevan vammainen. Yksi kriteereistä, jolla steriloinnin saa Suomessa alle 30-vuotiaana, on epäily lapselle kehittyvästä vakavasta sairaudesta ja ruumiinviasta.


title: Eugeniikka

text: Ihmisillä on mahdollisuus keinohedelmöityksen yhteydessä hankkia spermanluovuttajan valinnan kautta jälkeläisilleen tiettyjä ominaisuuksia hiustenvärin, ruumiinrakenteen tai älykkyyden suhteen. Tällainen valikoiva perimään vaikuttaminen on Yhdysvalloissa yleisempää kuin Euroopassa. Kiinassa geeniperimän jalostamiseen suhtaudutaan laajalti myönteisesti, ja ainakin Shenzhenissä tehdään valtion tukemaa tutkimustyötä älykkyysgeenien löytämiseksi, jotta vanhemmat pystyisivät valitsemaan niitä lapsilleen.


title: Eugeniikka

text: Kreikkalainen filosofi Platon kuvasi teoksessaan "Valtio" (378 eaa.) yhteiskuntaa, jossa harjoitetaan valikoitua pariutumista. Platon ehdotti, että viranomaiset valvoisivat lisääntymistä. Hän ehdotti, että valinta suoritettaisiin lavastetulla, hallinnon valvomalla arvonnalla, jotta ihmisten tunteet eivät pahoittuisi valintaperusteiden tietämisestä.


title: Eugeniikka

text: Italialainen filosofi ja runoilija Tommaso Campanella kuvaili teoksessa "Aurinkokaupunki" (1623) utopian, jossa vain yhteiskunnan eliitti sai lisääntyä.


title: Eugeniikka

text: Vuonna 1865 Gregor Mendel löysi perinnöllisyyttä säätelevät peruslait, minkä myötä opittiin miten fyysiset ominaisuudet periytyivät kahdelta vanhemmalta. Tieto periytyvyydestä yhdessä Charles Darwinin evoluutioteorian synnyttämän sosiaalidarvinismin nousun kanssa tarjosi eugeniikalle tieteelliset perusteet ihmiskunnan kohentamiseen valikoidun pariutumisen keinoin. Eugeenikkojen mukaan luonnolla oli kasvatusta paljon suurempi merkitys ihmiskuntaan.


title: Eugeniikka

text: Francis Galton ehdotti teoksessaan "Perinnöllinen nerous" (1869) järjestettyjä avioliittoja erityislaatuisten miesten ja rikkaiden naisten välillä, millä tuotettaisiin lahjakas ihmisrotu. Galtonin mukaan ihmisyhteiskunta murentaa selviytymisen luonnonlait. Yksi yhteiskunnan tehtävistä on jollakin tavalla auttaa vähäosaisia ja heikkoja, ja näin muodostuu ristiriita luonnonvalinnan kanssa, joka saattaa heikot tuhoon. Eugeniikan kannattajien mukaan tämän mekanismin estäminen saattaa johtaa heikkojen määrän räjähdysmäiseen kasvuun. He siis ehdottivat tämän yhteiskunnan aiheuttaman luonnonvalinnan heikkenemisen tasapainottamista eugeniikan keinoin. Tämä perusajatus innoitti lukuisia ja usein hyvin erilaisia näkemyksiä.


title: Eugeniikka

text: 1900-luvun alussa eugeniikasta tuli vakava tieteenala, jota harjoittivat niin biologit kuin yhteiskuntatieteilijätkin. He pyrkivät selvittämään, missä määrin ihmisten yhteiskunnallisesti merkittävät ominaisuudet periytyvät: etenkin älykkyyttä ja tiettyjä poikkeavia käyttäytymispiirteitä tutkittiin. Eugeniikkakeskustelua käytiin myös paljon tieteen ulkopuolella ympäri maailmaa, ja se vaikutti yhteiskuntapolitiikkaan monessa maassa.


title: Eugeniikka

text: Galton oli rahoittanut eugeniikan tutkimusviran, ja hän jätti testamentissaan rahaa Lontoon University Collegen eugeniikan oppituolille, joita alkoi hoitaa myöhemmin Karl Pearson. Pearsonin mukaan köyhien korkea syntyvyys uhkasi sivilisaatiota, ja hän halusi "ylempien" rotujen syrjäyttävän "alemmat".


title: Eugeniikka

text: 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa eugeniikka oli suosittua Yhdysvalloissa ja ympäri läntistä Eurooppaa. Yhdysvalloissa rotuhygieeninen liike oli huipussaan 1924, heikkeni sen jälkeen ja viisi vuotta myöhemmin kaatui kokonaan. Pörssiromahdus 1929 nähdään merkittävänä tekijänä kaatumisessa - rahataloudellisen eliitin itsemurhat ja keskiluokkaisten ammattilaisten ja akateemisen väen joutuminen samoihin työttömyysjonoihin heikompaa rotuperimää edustaneiden maahanmuuttajien kanssa teki mahdottomaksi ylläpitää oppia tietynlaisten ihmisten perimän paremmuudesta. 1930-luvulta alkaen eugeniikka oli mukana natsi-Saksan ja monien muiden maiden käytännöissä. Esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa 1930-luvulla omaksuttiin pakkosterilointilainsäädäntö, josta luovuttiin (Suomen osalta pääosin) 1970-luvulla.


title: Eugeniikka

text: 1900-luvun alkupuolella eugeniikka oli vasemmiston suosiossa. Mm. presidentti Theodore Roosevelt, H. G. Wells, Emma Goldman, George Bernard Shaw, Hardold Laski, John Maynard Keynes sekä marxilaiset biologit J.B.S. Haldane ja Hermann Muller olivat sen puolestapuhujia, kun taas monet kristilliset konservatiivit pitivät eugeniikkaa tieteellisen eliitin yrityksenä "leikkiä Jumalaa."


title: Eugeniikka

text: Eugeniikan vastustusta alkoi ilmetä 1910-luvulla, ja se kiihtyi 1930-luvulla. Aluksi vastustus kohdistui usein syntyvyyden säännöstelyyn, ja se johtui yleensä uskonnollisista syistä. Yhdysvalloissa heräsi epäilyksiä eugeniikkaa kohtaan, kun natsi-Saksa alkoi toteuttaa rotuhygieniapolitiikkaansa hävittääkseen juutalaisia ja muita epäarjalaisia kansallisuuksia. Sen seurauksena yhdysvaltalainen ERO-eugeniikkavirasto lakkautettiin 1939.


title: Eugeniikka

text: Toisen maailmansodan jäljiltä eugeniikka sai huonon maineen, ja monet sen entisistä kannattajista tuomitsivat sen epäonnistuneena näennäistieteenä. Sanaa alettiin poistaa järjestöjen ja julkaisujen nimistä: "Annals of Eugenicsista" tuli vuonna 1954 "Annals of Human Genetics", ja "Eugenics Quarterly" -julkaisusta vuonna 1969 "Social Biology". Vuonna 1973 Yhdysvallat alkoi lakkauttaa osavaltioidensa sterilisointilakeja. Toisaalta esimerkiksi Kiinassa kansallisia eugeniikkaohjelmia jatkettiin edelleen avoimesti.


title: Eugeniikka

text: Adolf Hitlerin hallitsema natsi-Saksa toteutti 1933-1945 laajaa eugeniikkaohjelmaa, jonka tavoitteena oli säilyttää niin sanottu ”arjalainen rotu” ”puhtaana”. Negatiivinen eugeniikka huipentui T4-eugeniikkaohjelmaan, jossa 75 000–250 000 ihmistä järjestelmällisesti surmattiin rodunjalostuksen nimissä ”elinkelvottomana elämänä” ("Lebensunwertiges Leben"). Natsihallinto myös pakkosterilisoi kymmeniätuhansia naisia, ja suoritti epäeettisiä ja ihmisoikeuksia rikkovia lääketieteellisiä kokeita ihmisillä testatakseen perinnöllisyysteorioitaan.


title: Eugeniikka

text: Sosialistisen Tšekkoslovakian sterilisaatio-ohjelma oli suunnattu vammaisia lapsia synnyttäneisiin naisiin, mutta ainakin 1970-luvulla steriloitiin enimmäkseen romaneja. Human Rights Watch raportoi, että Tšekkoslovakian kommunistiaikana steriloitiin huomattava määrä romaneja. Osa näistä raportoi tulleensa steriloiduksi sektion yhteydessä antamatta suostumustaan, osa tulleensa painostetuksi sterilointiin. Hallituksen romanikysymyksen komission muistiossa painotettiin romanien steriloinnin tärkeyttä ja valitettiin, että "takapajuisetkin romaninaiset osaavat laskea" saavansa lapsista enemmän rahaa valtiolta kuin steriloinnista, joten sterilointikorvausta pitää nostaa.


title: Eugeniikka

text: Saksan lisäksi laajamittaisin eugeniikkaliike on esiintynyt Yhdysvalloissa. Connecticutia (1896) seuraten monet osavaltiot säätivät negatiiviseen eugeniikkaan perustuvia avioliittolakeja, jotka estivät ”epileptisten, imbesillien ja vähämielisten” avioliitot. Vuonna 1904 Charles B. Davenport, arvostettu yhdysvaltalainen biologi, otti vastaan johtajuuden biologisella tutkimusasemalla Cold Mountain Springissä. Siellä hän aloitti kasvien ja eläinten evoluution tutkimisen.


title: Eugeniikka

text: Tutkimusohjelmaa laajennettiin myöhemmin kattamaan myös ihmisten evoluutio. Vuonna 1910 perustettiin Eugenics Record Office, jonka tehtävänä oli ajaa eugeniikan asiaa. Seuraavien vuosien aikana ERO keräsi arkiston perhesukupuita, jotka osoittivat ”epäsopivien” olevan taloudellisesti ja sosiaalisesti köyhistä oloista. Tuloksena läpi saatiin viimein 1924 maahanmuuttolaki, joka rajoitti maahanmuuttoa ja karsi joukosta epäsopiviksi katsottuja tulijoita. Laki pyrki myös estämään rotujen sekoittumisen.


title: Eugeniikka

text: ERO suljettiin vuonna 1939, kun eugeniikka joutui huonoon valoon kansallissosialistien käytettyä sitä juutalaisia vastaan. Eugeniikan ajatukset jäivät silti kytemään esimerkiksi insestilainsäädännössä ja joissain valtioissa jatkettiin suurimman osan 1900-lukua ”imbesillien” steriloimista. Ennakkopäätöksistä voidaan huomioida esimerkiksi korkeimman oikeuden päätös tapauksessa Buck vastaan Bell (1927), joka päätyi siihen tulokseen, että Virginian osavaltio voi halutessaan steriloida epäsopiviksi katsomansa. Vuosien 1907–1963 välillä Yhdysvalloissa steriloitiin pakolla yli 64 000 henkilöä eugeniikkalainsäädännön takia. Kun kansallissosialismin johtajat olivat tuomiolla Nürnbergin oikeudenkäynnissä, he perustelivat massasterilisaatio-operaationsa (yli 450 000 vuosikymmenessä) sillä, että he olivat hakeneet innoituksensa Yhdysvalloista.


title: Eugeniikka

text: Monet ovat korostaneet sitä, että Yhdysvaltain 1920-luvulla säädetyt siirtolaislait (jotka uudistettiin kokonaan 1965) olivat eugeenisten tavoitteiden motivoimat. Pyrkimyksenä oli estää ”alempia” rotuja sotkemasta kansallista geenikantaa. 1900-luvun alkupuolella Yhdysvaltoihin ja Kanadaan alkoi saapua entistä enemmän siirtolaisia eteläisestä ja itäisestä Euroopasta. Eugeniikan tuolloin yleisten rotuoppien mukaisesti ajatelleet asiantuntijat, esimerkiksi Lothrop Soddard ja Harry Laughlin esittivät väitteitä, että nämä olivat alempia rotuja, jotka saastuttaisivat kansallisen geenikannan, jos heidän lukumääräänsä ei rajoitettaisi.