title: Partio

text: Partio tuli Suomeen partiotoiminnan tultua itsenäistymisen jälkeen uudelleen lailliseksi. 27.–28.5.1917 järjestettiin ensimmäiset valtakunnalliset partiopäivät, joiden aikana perustettiin Suomen Partioliitto - Finlands Scoutförbund. Liiton sisällä toimi kolme itsenäistä partioryhmittymää: Suomalainen ryhmä, Svenska Scoutbrigad ja kaksikielinen Vapaa ryhmä. Suomen Partioliitto - Finlands Scoutförbundin puheenjohtajana toimi koko sen toiminnan ajan Verneri Louhivuori. Liitto hajosi vuoden 1919 lopussa partiolain 10. pykälän aiheuttaman riidan takia. Liiton sisällä toimineet itsenäiset ryhmät perustivat omat liittonsa, nimiltään Suomen Partioliitto, Finlands Svenska Scoutbrigad ja Suomen Vapaa Partioryhmä. Uudet liitot jakautuivat vielä pari vuotta myöhemmin tyttö- ja poikaliittoihin.


title: Partio

text: Partiotoiminta on kaikille avointa ja puoluepoliittisesti sitoutumatonta. Toiminta nojaa partioaatteeseen, jota kuvaavat muun muassa partiolaisten tunnus "Ole valmis!" sekä partioihanteet:


title: Partio

text: Tunnus ja ihanteet ovat kaikille maailman partiolaisille yhteiset, joskin monissa maissa ihanteet tunnetaan partiolakina.


title: Luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan

text: Tämä on luettelo valtioista inhimillisen kehityksen indeksin mukaan. Indeksi on "hyvin korkea", jos se on yli 0,800, "korkea", jos arvo on 0,700–0,800, "keskitasoa", jos se on 0,550–0,699 ja "matala", jos se on korkeintaan 0,549. Vuonna 2014 julkaistut inhimillisen kehityksen (HDI) arvot pohjautuvat vuosien 2012–2013 tietoihin eli niiden katsotaan kuvaavan vuotta 2013. Edeltävä, maaliskuussa 2013 julkaistu raportti edusti vuoden 2012 tilannetta.


text:
On huomattava, ettei artikkelin lähdeaineistona käytetyssä YK:n kehitysjärjestön tilastossa ole esitetty vuoden 2013 inhimillisen kehityksen indeksiä kaikille valtioille eikä monille kiistanalaisille alueille. Joukosta uupuu alhaisen tai keskitason indeksin maista esimerkiksi Etelä-Sudan, Pohjois-Korea ja Somalia. Lisäksi puuttuu tieto useista väestöltään pienemmistä valtioista (Marshallinsaaret, Monaco, Nauru, San Marino, Tuvalu). On syytä tietää, että myös YK:hon kuulumattomien valtioiden tai itsehallintoalueiden (kuten Taiwan, Grönlanti ja suuri joukko pikkuvaltioita) ja usean kiistanalaisen alueen (kuten Länsi-Sahara) tiedot puuttuvat ajantasaisesta YK:n kehitysjärjestön laatimasta HDI-tilastosta.
Maille esitetään taulukossa myös niiden epätasa-arvoon suhtautettu HDI-indeksi, mikäli UNDP on kertonut sen tilastossaan. Mikäli inhimillisen kehityksen indeksi (HDI) ja sen epätasa-arvon huomioima vertailuluku IHDI ovat lähellä toisiaan, maa on varsin tasa-arvoinen. Jos taas UNDP:n HDI- ja IHDI-indeksi poikkeavat toisistaan paljon, on epätasa-arvo suurta (esimerkki Angola, Sierra Leone, Nigeria, Keski-Afrikan tasavalta; melko suuri esimerkiksi Bangladesh ja Intiassa). On huomattavaa ettei tilastossa ole vielä esitetty IHDI-indeksiarvoa useille arabimaille eikä Kiinalle.


text: 10 korkeinta HDI:ita


text:
10 alhaista HDI:itä
10 korkeinta HDI:ita


text:
10 alhaisinta HDI:ita
10 korkeinta HDI:itä
10 alhaisinta HDI:ita
10 korkeinta HDI:ita
10 alhaisinta HDI:ita
10 korkeinta HDI:ita
10 alhaisinta HDI:ita


text:
10 korkeinta HDI:ita
10 alhaisinta HDI:ita


text:
10 korkeinta HDI:ta
10 alhaisinta HDI:ta


text: 10 korkeinta HDI:ta


text:
10 alhaisinta HDI:ta
10 korkeinta HDI:ta


text: 10 alhaisinta HDI:ta


text: Note: 2009 publication uses old HDI formula


title: Säilöönotto

text: Säilöönotto oikeustieteellisenä terminä tarkoittaa vapaudenmenetystä, joka ei perustu rikosepäilyyn tai rangaistukseen. Säilöönoton muotoja Suomessa ovat muun muassa ulkomaalaisen säilöönotto ja päihtyneen säilöönotto.


title: Säilöönotto

text: Ulkomaalaisten säilöönottoa sovelletaan usein turvapaikanhakijoihin joiden henkilöllisyydessä tai matkareitissä Suomeen on epäselvyyksiä. Arviolta noin 10−15 prosenttia turvapaikanhakijoista otetaan vuosittain säilöön. Myös kielteisen päätöksen saanut eli käännytettävä turvapaikanhakija tai muutoin karkotettava ulkomaalainen voidaan ottaa säilöön ennen hänen maastapoistamistaan.


title: Säilöönotto

text: Säilöönotosta päättää kihlakunnan poliisilaitoksen, keskusrikospoliisin, suojelupoliisin tai liikkuvan poliisin päällystöön kuuluva viranhaltija, lyhyessä säilöönotossa myös rajavartiolaitoksen vähintään majurin arvoinen upseeri. Säilöönottopäätös on käsiteltävä käräjäoikeudessa viimeistään neljän vuorokauden kuluessa sen alkamisesta ja sen jälkeen päätös on uudistettava oikeudessa kahden viikon välein. Käytännössä tuomistuin yhtyy aina poliisin vaatimukseen säilöönoton jatkamisesta (Streng, 2000). Säilöönoton kestolle ei ole säädetty takarajaa. VAHO:n selvityksessä (2000) keskimääräinen säilöönottoaika oli 22,3 vuorokautta.


title: Säilöönotto

text: Säilöönottoyksikkö on laitos joka toimii säilöönotettujen ulkomaalaisten sijoituspaikkana. Suomen ensimmäinen säilöönottoyksikkö toimi syksystä 2002 alkaen Katajanokan entisen vankilan tiloissa Helsingissä. Nykyään säilöönottoyksikkö toimii vastaanottokeskuksen yhteydessä Helsingin Metsälässä vanhassa toimistorakennuksessa ja Joutsenossa. Kaikkien säilöönottoyksiköiden hallinto siirtyy Maahanmuuttovirastolle vuoden 2017 kuluessa.


title: DC++

text: DC++ on avoimen lähdekoodin vertaisverkko-ohjelma, joka käyttää Direct Connect -protokollaa. Ohjelmaa levitetään GPL-lisenssillä. Useimpien arvioiden mukaan DC++ on suosituin Direct Connect -asiakasohjelma.


title: DC++

text: Koska DC++:n lähdekoodi on kaikkien saatavilla, siitä on tehty versioita, jotka väärinkäyttävät vertaisverkkoa esimerkiksi ilmoittamalla jaossa olevan materiaalin määrän suuremmaksi kuin se todellisuudessa on. DC++:n lähdekoodia on myös käytetty GPL-lisenssin vastaisesti suljetun lähdekoodin Direct Connect -ohjelmassa rmDC++. DC++ on ohjelmoitu C++-ohjelmointikielellä.


title: DC++

text: Käyttääkseen DC++:aa on yhdistettävä jonkin palvelimen "aulaan" ja sieltä valittava mieleiset hubit eli varsinaiset tiedostonsiirtopalvelimet, joilla voi olla jopa kymmeniä tuhansia käyttäjiä. Näiltä käyttäjiltä etsitään sitten tiedostoja hakusanoilla, ja hubi listaa haun tuloksen käyttäjiltä keräämiensä tiedostolistojen perusteella. Kun mieleinen tiedosto on valittu, tiedoston lataus alkaa. Tämä edellyttää vapaana olevaa latauspaikkaa tiedostoa jakavalla koneella. Latauspaikkojen määrä on tiedostoa jakavan koneen käyttäjän valittavissa. Useimmiten DC++:aa käytetään tekijänoikeuksilla suojatun musiikin, elokuvien, televisiosarjojen, tietokoneohjelmien, kuvien ja tietokonepelien laittomaan vaihtamiseen. Joillakin hubeilla voi olla jakamista koskevia rajoituksia.


title: DC++

text: DC++ on saatavilla suomeksi kielipaketilla ja versiossa 0.705 sekä uudemmissa suomennos tulee mukana.


title: Hardcore

text: Käsitettä Hardcore (lyh. HC) käytetään usein kuvaamaan jotain ilmiötä, joka edustaa tyylilajinsa kovempaa tai äärimmäistä linjaa.


title: ACME

text: ACME (englannin kielen sana merkityksessä "huippu, huipentuma") tarkoittaa kuvitteellista valmistajaa, joka tuottaa käytännössä mitä tahansa tuotteita. Yhtiö on erityisen tuttu "Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä" -piirroselokuvista, joissa se toimitti Kelju K. Kojootille kaikkea mahdollista räjähtävistä tennispalloista jättimäisiin sähkömagneetteihin. Koska mikään ei koskaan toiminut kunnolla Maantiekiitäjän pään menoksi, Kojootin ja Acme-yhtiön välisestä oletetusta oikeustaistelusta on tehty muutakin huumoria, kuten Ian Frazierin alun perin The New Yorker -aikakauslehdessä helmikuussa 1990 julkaistu pakina "Coyote v. Acme", josta tuli myös Frazierin pakinakokoelman nimi.


title: ACME

text: ACME on tuttu yhtiö myös "Väiski Vemmelsääri" -lehdessä, jossa yritys valmistaa mm. räjähtäviä lihapullia ja uuneja. "Clint Eastwoodin" elokuvassa "Hyvät, pahat ja rumat" näkyy ACME- ruutilaatikoita. ACME esiintyy myös Arnold Schwarzeneggerin tähdittämän elokuvan "Last Action Hero" kohtauksessa, jossa pahikset pommittavat Arnoldin hahmon autoa. Elokuvassa "Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?" esiintyy Marvin Acme -niminen hahmo, joka valmistaa pilailutuotteita lähellä Toon Townia.


title: ACME

text: Tosielämässä Acme oli hyvin suosittu yritysnimien osana 1920-luvulla, jolloin erilaiset aakkosjärjestykseen pohjautuvat yrityshakemistot alkoivat levitä laajaan käyttöön. Aivan aakkostetun luettelon alkuun sijoittuva iskevä nimi erottui. Varhaiset Sears-yhtiön postimyyntiluettelot sisälsivät lukemattomia Acme-merkkisiä tavaroita, kuten esimerkiksi Acme-alasimia, joista idea piirretyissä usein käytettyihin raskaisiin ja yleensä putoaviin alasimiin lienee saatu. Joitakin Acme-nimisiä yrityksiä on säilynyt näihin päiviin asti, kuten Acme-tiilitehdas, -jalkinetehdas ja -supermarketketju.


title: Saaga

text: Saagat ovat pääosin Islannissa 1100–1400-luvuilla kirjoitettuja, anonyymejä kansankielisiä kaunokirjallisia proosakertomuksia, joissa kuvataan muun muassa Islannin asuttamista, skandinaavisia kuninkaita ja islantilaisia piispoja, sukuriitoja, viikinkiretkiä, muinaisia sankareita, keskiaikaisia ritareita sekä kristittyjä pyhimyksiä. Saagoja on luokiteltu tyylillisin ja sisällöllisin perustein erilaisiin lajeihin eli genreihin. Niistä osa pohjautuu suulliseen muistitietoon ja tarinaperinteeseen ja linkittyi Islannin ja Norjan varhaiseen historiaan (islantilaissaagat, kuningassaagat, aikalaissaagat, muinaissaagat), kun taas osa koostuu eurooppalaisten teosten käännöksistä ja niiden innoittamina syntyneistä saagoista (ritarisaagat, antiikkisaagat, hagiografiset saagat). Saagat on kirjoitettu muinaisislannin kielellä; tutkimuksessa käytetään joskus myös termiä muinaisnorja (eng. Old Norse).


title: Saaga

text: Islantilaiset olivat kääntyneet kristityiksi yleiskäräjien päätöksellä syksyllä 999, minkä jälkeen saarelaiset alkoivat tutustua eurooppalaiseen kirjalliseen kulttuuriin ja latinalaisten aakkosten käyttö riimukirjaimiston sijaan alkoi yleistyä. Islantilaisen historiankirjoituksen isänä pidetään Pariisissa opiskellutta kirkonmiestä Sæmundr Viisasta (isl. "inn fróði", Sigfússon; 1056–1133), jonka mahdollisia teoksia ei ole säilynyt nykypäivään, vaikkakin Sæmundriin viitataan useissa eri lähteissä.


title: Saaga

text: 1100-luvun alussa alettiin kirjata ylös suullisena muistitietona välittyneitä lakeja, ja Ari Viisaana (isl. "inn fróði") tunnettu Ari Þorgilsson kirjoitti ensimmäisen islantilaisten historian, "Islantilaisten kirjan" (isl. "Íslendingabók"). Samalla vuosisadalla alettiin myös kääntää islanniksi latinankielistä kirjallisuutta, mikä piti sisällään kristillisiä tekstejä ja historianteoksia. Todennäköisesti jo 1100-luvulla alettiin myös kirjoittaa suulliselle kertomusperinteelle ja muistitiedolle pohjautuneita saagoja. Kuningassaagoja pidetään näistä saagoista varhaisimpina. Viimeistään 1200-luvun vaihteessa on kuitenkin todennäköisesti alettu kirjoittaa jo myös aikalaissaagoja ja islantilaissaagoja. Lisäksi 1200-luvun alussa käännettiin Norjan kuninkaan hovissa eurooppalaisia ritariromansseja, joita kutsutaan tutkimuksessa käännetyiksi ritarisaagoiksi. Edda-runous on iältään vanhaa; tutkijoiden mukaan nykypäivänä tunnettu runous on syntynyt ja kehittynyt 800–1200-lukujen kuluessa, mutta varhaisin säilynyt edda-runojen kokoelmakäsikirjoitus, mytologista runoutta ja sankarirunoutta sisältävä Codex Regius, on vasta 1270-luvulta. Nuorimpina saagoina pidetään muinaissaagoja, joiden taustalla vaikuttanut tarinaperinne tosin oli vanhaa, sekä kotoperäisiä ritarisaagoja, joita alettiin kumpiakin kirjoittaa 1200-luvun lopulta alkaen.


title: Saaga

text: Kuningassaagat kertovat viikinkiajan ja keskiajan norjalaisista ja tanskalaisista kuninkaista sekä Orkneysaarten jaarleista. Ne edustavat keskiajan islantilaista ja norjalaista historiankirjoitusta. Kansankielisiä kuningassaagoja alettiin kirjoittaa jo 1100-luvulla; varhaisimpana mainitaan Eiríkr Oddssonin nyt jo kadonnut *"Hryggjarstykki", joka toimi myöhempien kuningassaagojen kokoelmien lähteenä. Kansankielisillä kuningassaagoilla oli myös latinankielisiä edeltäjiä: 1100-luvulla kirjoitetut "Historia Norwegiae", jonka tekijää ei tunneta, Theodoricus Monachuksen "Historia de antiquitate Norwagiensium" sekä latinankieliset hagiografiset saagat Pyhästä Olavista ja läntisen Skandinavian kristillistäneestä Óláfr Tryggvasonista. Niin sanotun klassisen ajanjakson aikana (1220–1280) laadittiin useampia pitkän aikavälin historiaa tarkastelevia kuningassaagojen kokoelmia kuten "Fagrskinna" ja "Heimskringla". Näistä "Heimskringlan" kirjoittajana pidetään islantilaista Snorri Sturlusonia (1178/79–1241). Kyseinen teos on ilmestynyt J. A. Hollon suomennoksena nimellä "Norjan kuningassaagat".


title: Saaga

text: Islantilaissaagat (isl. "Íslendingasögur") kertovat Islannin asuttaneista suvuista ja näiden jälkeläisistä. Niiden kerronta keskittyy usein jonkin konfliktin ympärille, ja tarinan sankarin toimintaa ohjaa erityisesti oman ja suvun kunnian säilyminen. Monet konflikteista johtavat pitkiin verikoston kierteisiin. Ajallisesti islantilaissaagojen tapahtumat sijoittuvat noin vuosien 870–1050 väliselle ajanjaksolle eli Islannin asuttamisen alkuajoista vuonna 999/1000 tapahtuneen kristinuskoon kääntymisen jälkeiseen aikaan ja maantieteellisesti pääosin Islantiin. Islantilaissaagat pohjautuvat suulliselle muistitiedolle ja tarinaperinteelle. Niitä kirjoitettiin erityisesti 1200-luvulla ja 1300-luvun alkupuolella pyhimyselämäkertojen ja kuningassaagojen esimerkin innoittamina. Islantilaissaagojen kirjoittajat ovat jääneet pääosin anonyymeiksi, mutta niitä ovat todennäköisesti kirjoittaneet sekä kirkonmiehet että oppineet maallikot, kuten Snorri Sturluson ja Sturla Þórðarson. Tutkimuksessa islantilaissaagoista puhutaan joskus myös sukusaagoina (eng. "Family sagas", ruots. "ättesagor", "släktsagor"). Keskiajan islantilaisille ne edustivat historiankirjoitusta, jossa kerrottiin saaren asukkaiden esi-isistä ja näiden juurista. Islantilaissaagoja on pidetty tyyliltään melko realistisina, ja monet niissä esiintyvistä henkilöistä ovat todennäköisesti historiallisia. Niissä esiintyy kuitenkin runsaasti myös yliluonnollisia elementtejä, kuten rauhattomia vainajia, kirottuja aseita, taikuutta ja outoja olentoja. Islantilaissaagoja ei voida suoraan käyttää lähteenä siitä ajasta, jota ne kuvaavat, mutta ne voivat kertoa niistä asenteista ja sosiaalisista mekanismeista, jotka olivat toiminnassa sinä aikakautena, kun islantilaissaagoja kirjoitettiin.


title: Saaga

text: Islantilaissaagoista ovat suomennettuna tähän mennessä ilmestyneet "Egillin,Kalju-Grímrinpojan saaga", "Gísli Súrinpojan saaga", "Grettir Väkevän saaga", "Lohilaaksolaisten saaga", "Poltetun Njállin saaga", "Veriveljien saaga", "Viinimaan saaga" sekä "Hrafnkell Freyringoðin saaga", "Tappaja-Glúmrin saaga", "Gunnlaugr Käärmeenkielen saaga" ja "Kertomus Gísl Illuginpojasta" teoksessa "Gunnlaugr Käärmeenkielen saaga ja muita lyhytsaagoja" (Helsinki: Otava 2006).


title: Saaga

text: Muinaissaagat (isl. "fornaldarsögur") on tutkimuksessa käyttöön otettu termi saagoille, jotka pohjautuvat germaaniselle sankaritarinoiden perinteelle ja sisältävät usein myyttisiä sekä kansansaduille tyypillisiä tarunomaisia ja epätodellisiksi luokiteltuja elementtejä, kuten lohikäärmeitä tai puhuvia eläimiä. Ajallisesti muinaissaagoissa kuvatut tapahtumat sijoittuivat yleensä aikaan ennen Islannin asuttamista, usein hyvin epämääräisesti määriteltyyn muinaiseen menneisyyteen, ja maantieteellisesti taas Islannin ulkopuolelle pohjoiseen Eurooppaan, ajoittain myös sen vähemmän tunnetuille alueille. Muinaissaagoja alettiin kirjoittaa erityisesti 1200-luvun lopulta alkaen, mutta niiden taustalla vaikuttanut suullinen kertomusperinne voi olla hyvinkin vanhaa ja laajalle alueelle Pohjois-Euroopassa levinnyttä. Monissa muinaissaagoissa on havaittavissa myös keskiajan eurooppalaisesta kirjallisuudesta saatuja vaikutteita.


title: Saaga

text:
Keskiajan Islannissa muinaissaagojen katsottiin voivan kertoa islantilaisten esihistoriasta. 1600-luvulla niitä alettiin Ruotsissa ja Tanskassa pitää merkittävänä lähteenä maiden muinaisesta historiasta. Niin kutsuttu gööttiläinen historiankirjoitus näki muinaissaagat tärkeäksi suurvaltaideologian rakennusaineeksi. Muinaissaagoissa kuvatuilla tapahtumilla ja henkilöhahmoilla on saattanut olla yhteyksiä todellisiin ihmisiin ja tapahtumiin, mutta yleensä tämä yhteys on heikko ja epämääräinen. Esimerkiksi eri vuosisadoilla eläneitä ihmisiä voidaan kuvata samassa saagassa. Muinaissaagoja ei voidakaan käyttää historianlähteenä siitä ajasta ja niistä henkilöistä, joita ne kuvaavat. Sen sijaan ne voivat kuvastaa kirjoitusajankohtansa ihmisten maailmankuvaa ja heidän näkemyksiään muinaisesta menneisyydestä.
Säilyneiden käsikirjoitusten perusteella muinaissaagat ovat olleet yksi suosituimmista saagalajeista keskiajan ja reformaation jälkeisen ajan Islannissa. Muinaissaagat ovat vaikuttaneet voimakkaasti myös taiteeseen ja fantasiakirjallisuuteen 1800-luvulta alkaen.


title: Saaga

text: Muinaissaagoiksi luokitelluista teksteistä on ilmestynyt suomeksi "Egill Yksikätisen ja Ásmundr Berserkkiensurmaajan saaga", "Bósin saaga", "Norjan löytäminen", "Uplannin kuninkaat", "Grímr Karvaposken saaga", "Saaga Illugista Gríðrin kasvattipojasta", "Thorsteinn Talonvoiman tarina", "Sörlin tarina tai Heðinnin ja Högnin saaga" sekä "Yngvarr Kaukomatkaajan saaga" kokoelmassa "Egill Yksikätinen: Muinaissaagoja pohjolasta" (Helsinki: Finn Lectura 2013).


title: Saaga

text: Aikalaissaagoihin (isl. "samtiðarsögur") luetaan islantilaisista kirkonmiehistä kertovat piispainsaagat (isl. "biskupa sögur") sekä "Sturlunga sagana" tunnettu aikalaissaagojen kokoelma. Aikalaissaagat kertovat 1100–1200-luvun islantilaisista tapahtumista ja henkilöistä. Ne ovat tärkein lähde siitä aikakaudesta, jolloin suuri osa nykyään tunnetusta islantilaisesta saagakirjallisuudesta tuotettiin, ja niistä henkilöistä, jotka todennäköisesti osallistuivat saagojen kirjoittamiseen ja kokoamiseen. Monet aikalaissaagoista on kirjoitettu melko pian niissä kuvattujen tapahtumien jälkeen, ja osa niiden kirjoittajista tunnetaan.


title: Saaga

text: Piispainsaagoja kirjoitettiin 1200-luvun vaihteesta noin 1300-luvun puoliväliin saakka. Ne ovat eurooppalaiselle pyhimyselämäkertaperinteelle pohjautuvia tekstejä, jotka kertovat islantilaisista piispoista ja näihin liitetyistä ihmeistä. Osa piispainsaagoista kirjoitettiin ensin latinaksi, mutta nykypäivään kokonaisina säilyneet piispainsaagat ovat kaikki kansankielisiä. Ne sisältävät kirkollisesta näkökulmastaan huolimatta runsaasti paitsi tietoa Islannin kirkkohistoriasta myös kuvauksia aikalaistapahtumista, kuten piispojen riidoista paikallisten päälliköiden kanssa. "Sturlunga sagan" teksteissä samaa piispainsaagojen kuvaamaa aikakautta, jota erityisesti 1200-luvulla leimasivat useiden merkittävien päälliköiden veriset välienselvittelyt, tarkastellaan pääosin maallisemmasta näkökulmasta. Kokoelman laajimman teoksen, "Íslendinga sagan", todennäköisenä kirjoittajana pidetään Sturla Þórðarsonia (1214–1284). "Sturlunga sagaa" tai piispainsaagoja ei ole suomennettu.


title: Saaga

text: Ritarisaagat-kategoriaan (isl. "riddarasögur") luetaan ensinnäkin eurooppalaisista ritariromansseista, eeppisistä sankarirunoelmista ja arturiaanisesta eli kuningas Arthurista ja tämän ritareista kertovasta kirjallisuudesta tehdyt käännökset sekä toisekseen näiden käännösten innoittamina myöhemmin Islannissa kirjoitetut fiktiiviset, eurooppalaisiin ja eksoottisiin hoviympäristöihin sijoittuvat saagat. Viimeksi mainituista puhutaan myös kotoperäisinä ritarisaagoina. Ritariromansseja ja arturiaanisia tekstejä alettiin kääntää 1200-luvun alkupuolella Norjassa, kuningas Hákon IV Hákoninpojan toimeksiannosta. Käännetyt ritarisaagat kuitenkin yleensä esitellään islantilaisen saagakirjallisuuden yhteydessä, sillä lähes kaikki niiden nykyään tunnetuista käsikirjoituksista ovat säilyneet vain Islannissa. Ensimmäinen kuningas Hákon IV:en käännättämä eurooppalainen ritariromanssi oli Thomas de Bretagnen teos Tristan. Sen käännös tunnetaan nimellä "Tristrams saga ok Ísöndar". Myöhemmin kuninkaan hovissa käännettiin myös esimerkiksi Chrétien de Troyes’n teokset "Yvain" (isl. "Ívens saga"), "Erec et Enide" ("Erex saga") ja "Perceval/Le Conte du Graal" ("Parcevals saga") sekä eeppisiä sankarirunoelmia ("chanson de geste") erityisesti frankkien kuninkaasta Kaarle Suuresta ja hänen miehistään. Islantilaiset alkoivat sepittää näistä ritariromanssien käännöksistä vaikutteita ammentaneita mutta myös perinteisiä skandinaavisia aihelmia hyödyntäneitä kotoperäisiä ritarisaagoja todennäköisesti jo 1200-luvun lopulta alkaen. Niissä keskiössä on sankarin pyrkimys hankkia itselleen oma valtakunta ja morsian. Säilyneiden käsikirjoitusten valossa kotoperäiset ritarisaagat nauttivat muinaissaagojen ohella keskiajalla suurta suosiota. Ritarisaagoja ei ole suomennettu.


title: Saaga

text: Antiikkisaagoilla (saks. "Antikensagas") viitataan tutkimuksessa niihin saagoihin, jotka perustuvat yhdelle tai useammalle latinankieliselle historianteokselle ja ovat niiden pohjalta kirjoitettuja mukaelmatyyppisiä käännöksiä kansankielelle. Latinankielestä tehtyjä käännöksiä alettiin Islannissa tehdä jo varhain. Osa antiikkisaagoista on todennäköisesti käännetty jo ennen vuotta 1200. Antiikkisaagat ovatkin mahdollisesti olleet vanhempia kuin suuri osa suulliselle kertomusperinteelle pohjautuvista saagoista. Verrattuna esimerkiksi muinais-, ritari- ja islantilaissaagoihin antiikkisaagojen säilyneitä käsikirjoituksia on melko vähän, minkä perusteella voidaan olettaa, etteivät ne ole nauttineet yhtä laajasta suosiosta. Koska antiikkisaagat kuvasivat keskiaikaista maailmanhistoriaa, ne ovat kenties olleet vain oppineemman väen suosiossa tai niitä on saatettu käyttää esimerkiksi luostareissa ja katedraalikouluissa annetun opetuksen yhteydessä. Keskiajan merkittäville islantilaissuvuille maailmanhistoriasta kertovat antiikkisaagat ovat kuitenkin todennäköisesti olleet tärkeitä teoksia, sillä niiden avulla nämä suvut saattoivat jäljittää juurensa aina antiikin Troijan sankareihin saakka.


title: Saaga

text: Latinankielisistä lähteistä käännetyt pyhimyselämäkerrat eli ”pyhien miesten saagat” (isl. "heilagra manna sögur") ja apostolien teoista kertovat tekstit eli ”apostolien saagat” (isl. "postola sögur") ovat varhaisinta säilynyttä kansankielistä kirjallisuutta Islannissa ja Norjassa. Vanhimmat säilyneet käsikirjoitukset ja fragmentit ovat 1100-luvulta. Käännösten vaikutus ulottui myöhemmin myös muuhun saagakirjallisuuteen. Suosittuja lähteitä, joista käännettäviä tekstejä ammennettiin olivat esimerkiksi Apokryfiset kirjat, Pseudo-Abdiaksen "Historia apostolica", paavi Gregorius Suuren "Dialogit", Petrus Comestorin "Historia Scholastica", Vincent Beauvais'laisen "Speculum historiale" sekä Jacobus de Voraginen "Legenda Aurea". Erityisesti Gregorius Suuren tekstit olivat keskiajan Islannissa hyvin suosittuja, ja niiden tarina-aihelmia lainattiin myös esimerkiksi islantilaissaagojen kerrontaan. Muita suosittuja tekstejä olivat esimerkiksi Neitsyt Marian elämästä ja ihmeistä kertova "Maríu saga" sekä Tuomas Canterburylaisen pyhimyselämäkerta "Thomas saga Erkibyskups".


title: Pirkkalaiset

text: Pirkkalaiset eli pirkkamiehet tai pirkat () olivat Tornion, Luulajan ja Piitimen pitäjissä asuneita hämäläistaustaisia talonpoikia joilla oli oikeus verottaa saamelaisia ja käydä kauppaa heidän kanssaan. Pirkkalaisten lapinverotuksen ja -kaupan juuret olivat syvällä rautakaudessa, mutta kirjallisissa lähteissä heidän mainitaan Lappia ja Peräpohjaa koskevissa hallinnollisissa asiakirjoissa 1300-luvun alusta aina 1600-luvun alkuun.


title: Pirkkalaiset

text: Perimätiedon mukaan Ruotsin kuningas Maunu Ladonlukko olisi myöntänyt pohjoisen talonpojille oikeudet verottaa saamelaisia, mutta tosiasiassa lienee ollut kysymys perinteisten oikeuksien vahvistamisesta Ruotsin kuningaskunnan käytännöksi. Nimitys "birckarlar" liittyy kyseisiin oikeuksiin ja niiden vahvistamiseen eräänlaisena kruunun vallitsevasta järjestelmästä poikkeavana oikeutena. Birk-oikeuksilla Ruotsin kruunu ulotti vaikutusvaltansa peräpohjan talonpoikien kautta laajoihin lapinmaihin ja niiden asukkaisiin. Ruotsin kuningaskunnalla ei ollut ennen 1500-lukua suoran hallinnon ylläpitämisen mahdollisuutta Lapissa. Nämä oikeudet säilyivät aina Kustaa Vaasan aikaan asti.


title: Pirkkalaiset

text: Pirkkalan pitäjään pirkkalaisilla ei liene mitään erityistä yhteyttä, vaikka aikaisemmin historiantutkijat (muun muassa Jalmari Jaakkola) näin otaksuivat. Tästä syystä jotkut nykyajan historiantutkijat ovat ehdottaneet, että 1800-luvulla käyttöön tullut birkarl-sanan suomennos ”pirkkalainen” korvattaisiin sanalla ”pirkkamies”.


title: Pirkkalaiset

text: Eino Leinon ”Orjan poika” -runossa "Pirkka puuhkalakki" lähtee miehineen ”Lapin kylihin, Lapin lasta velkomahan”.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Johann Strauss nuorempi (25. lokakuuta 1825 Wien – 3. kesäkuuta 1899 Wien (Itävalta-Unkarin aikana)), saksaksi Johann Strauss II tai Johann Strauss Sohn, oli itävaltalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka sävelsi maailman kuuluisimmat valssit sekä muita tansseja ja marsseja orkesterille, yhteensä yli 500 kappaletta, ja lisäksi muun muassa 16 operettia ja muuta näyttämöteosta.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Johann Strauss nuorempi oli wieniläisen muusikkosuvun tunnetuin jäsen. Muita sukuun kuuluvia säveltäjiä olivat hänen isänsä Johann Strauss vanhempi, nuoremmat veljensä Josef ja Eduard sekä Eduardin poika Johann Strauss III. (Saksalainen säveltäjä Richard Strauss, joka myös sävelsi joitakin valsseja, ja wieniläisoperettien säveltäjä Oscar Strauss eivät olleet sukua Johann Straussille.)


title: Johann Strauss nuorempi

text: Johann-poikansa syntymän aikaan vanhempi Johann Strauss oli jo huomattava tanssisäveltäjä, joka oli juuri perustanut oman orkesterinsa. Koska hän tiesi, ettei muusikon elämä ollut aina ruusuilla tanssimista, hän halusi poikiensa pysyvän erossa musiikista ja hankkiutuvan turvallisiin ammatteihin. Vanhimmalle pojalleen hän oli suunnitellut pankkiirin uraa. Äitinsä avulla pojat pystyivät kuitenkin opiskelemaan salaa viulunsoittoa ja myöhemmin säveltämistä. Kun vanhempi Johann Strauss hylkäsi perheensä 1842, hänen poikansa saattoivat lopulta omistautua vapaasti musiikille.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Nuorempi Johann Strauss esiintyi ensi kerran orkesterinjohtajana vuonna 1844, ja seuraavana vuonna hän perusti oman tanssiorkesterin, joka kilpaili suosiosta hänen isänsä orkesterin kanssa. Samoihin aikoihin hän julkaisi ensimmäiset sävellyksensä. Isänsä kuoleman jälkeen 1849 hän yhdisti orkesterit saavuttaen siten kiistattoman valta-aseman wieniläisessä tanssimusiikissa. Hänen veljensä Josef ja Edvard johtivat samaa orkesteria vuorotellen hänen kanssaan.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Seuraavien vuosikymmenten aikana Straussin – joka ei koskaan itse tanssinut – maine ”valssikuninkaana” kasvoi jatkuvasti. Hän sävelsi tuotteliaasti uusia valsseja, polkkia, galoppeja ja marsseja ja teki niitä tunnetuiksi myös ulkomaankiertueillaan, jotka ulottuivat naapurimaiden lisäksi Venäjälle ja Englantiin asti. Viimeistään menestyksekäs Yhdysvaltain kiertue 1872 toi hänelle niin maailmanlaajuisen kuuluisuuden kuin sen ajan eurooppalaiselle muusikolle oli mahdollista. Straussin ehtymätön melodinen kekseliäisyys takasi hänen sävellyksilleen kaikkien kansanluokkien suosion. Vakavat säveltäjät kuten Richard Wagner, Giuseppe Verdi ja Johannes Brahms (ja myöhemmin Richard Strauss ja Arnold Schönberg) tunnustivat hänen neroutensa. Brahms oli myös hänen hyvä ystävänsä.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Strauss meni naimisiin 1862 laulajatar Henrietta (Jetty) Treffzin kanssa, jonka innostava vaikutus edisti hänen sävellystensä taiteellisen laadun voimakasta nousua. Hänen valssiensa esikuvana oli hänen isänsä ja Joseph Lannerin luoma yksinkertainen ketjuvalssityyppi, jossa valssisävelmät seurasivat toisiaan ennalta-arvattavan kaavan mukaan, mutta hän kehitti sitä monipuolisempaan suuntaan. 1860-luvun lopulla syntyivät monet hänen hienoimmista valsseistaan, sellaiset kuin ”Geschichten aus dem Wienerwald” (Wienerwaldin tarinoita), ”Künstler-Leben” (Taiteilijaelämää), ”Wein, Weib und Gesang” (Viini, laulu ja naiset) ja kuuluisin kaikista valsseista, ”An der schönen, blauen Donau” ("Tonava kaunoinen").


title: Johann Strauss nuorempi

text: Strauss oli kuitenkin kiinnostunut myös näyttämömusiikin säveltämisestä, ja 1871 esitettiin Wienissä hänen ensimmäinen operettinsa "Indigo und die vierzig Räuber". Sen menestys jäi vähäiseksi, mutta hänen kolmas operettinsa "Lepakko" (Die Fledermaus, 1874) saavutti välittömän suursuosion ja siitä on tullut kaikkein suosituin wieniläisoperetti. Straussin toinen näyttämömusiikillinen mestariteos on operetti "Mustalaisparoni" (Der Zigeunerbaron, 1885), josta oli alun perin tarkoitus tulla ooppera. Sen muuttuminen operetiksi kesken sävellystyön saattoi olla onnekas käänne, sillä Straussin ainoa ooppera "Ritter Pásmán" (1891) tyrmättiin täysin.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Suuren menestyksen ohella Strauss koki 1870-luvulla myös henkilökohtaisia vastoinkäymisiä. Hänen äitinsä ja Josef-veljensä kuolivat 1870 ja hänen vaimonsa 1878. Selvitäkseen jälkimmäisestä iskusta Strauss meni pian naimisiin paljon nuoremman näyttelijän Angelika Dittrichin kanssa, mutta tämä avioliitto osoittautui epäonnistuneeksi ja jäi lyhyeksi. Vuonna 1887 solmittu kolmas avioliitto Adele Deutschin kanssa oli onnellinen, joskin Strauss joutui sitä varten eroamaan katolisesta kirkosta ja luopumaan Itävallan kansalaisuudesta, koska hän ei voinut saada avioeroa toisesta vaimostaan. Straussin kaikki avioliitot jäivät lapsettomiksi.


title: Johann Strauss nuorempi

text: Kolmannesta vaimostaan Strauss sai samanlaisen innostavan tukijan kuin ensimmäisestä, ja viimeisinä vuosinaan hän jatkoi väsymättä wieniläisvalssin kehittämistä yhä sinfonisempaan suuntaan. Monet hänen myöhäisistä valsseistaan kuten ”Kaiser-Walzer” (Keisarivalssi) ja Brahmsille omistettu ”Seid umschlungen, Millionen” ovat yhä selvemmässä määrin konserttivalsseja, joita ei ole tarkoitettu tanssittaviksi. Strauss pysyi aktiivisena myös näyttämömusiikin alalla, ja sairastuessaan kuolemaansa johtaneeseen keuhkokuumeeseen hän oli juuri säveltämässä ensimmäistä balettiaan, joka jäi keskeneräiseksi. Strauss haudattiin Wienin Keskushautausmaalle (Zentralfriedhof) Johannes Brahmsin ja Franz Schubertin väliin. Samalle hautausmaalle on haudattu myös Ludwig van Beethoven.


title: Hyvä elämä

text: Hyvän elämän käsite on perinteinen etiikan kysymys, joka koskee sitä, millainen inhimillinen elämä on hyvää.


title: Hyvä elämä

text: Georg Henrik von Wright käsittelee päämäärärationaalisuuden pulmaa kirjassaan "Filosofisia tutkielmia". Wrightin mukaan tuntuisi oudolta väittää, että kun ihmiset jo nuoresta pitäen asettavat itselleen päämääriä ja onnistuvat silti saavuttamaan ne valitsemiensa keinojen kautta, he eivät tunne tyydytystä elämästään. Toisin sanoen hän asetti elämänsä varrella päämääriä itselleen jatkuvasti arvojensa pohjalta, ja rationaalisesti onnistui saavuttamaan nuo päämäärät. Ongelmana onkin, että vanhempana miettiessään elämänsä laatua hän "arvioi uudelleen" toimintansa aiemman päämäärän hänen "hyväänsä" liittyvän harkinnan valossa. Tällaisen harkinnan puuttuminen alkuperäisen päämäärän valinnasta teki valinnasta rationaaliselta kannalta vajavaisen.


title: Hyvä elämä

text: Henkilö osoitti aristoteelisen käytännöllisen viisauden (phronesis) puutetta. Ongelmana ei ollut päämäärien rationaalisuus sinällään, henkilö ei vain osannut ennakoida arvojensa muuttumista vuosien varrella. Hän ehkä toivoo, että olisi silloin arvostanut samoja asioita kuin myöhemmin arvostaa. Luonnollisesti kaikkien päämäärien saavuttamiseen tarvittaviin keinoihin liittyy erilaisia hintoja, kielteisiä asioita kuten uurastusta ja työtä, ja myöhemmässä valossa tuo hinta ei vaikutakaan enää palkkion arvoiselta.


title: Hyvä elämä

text: Mihály Csíkszentmihályi on kirjoittanut "flow"-käsitteestään sarjan kirjoja. Hänen mukaansa suuri osa myöhemmin ihmisten arvostamista asioista on klassisia kulttuurin mukana syntymiä arvostuksia. Ei loppujen lopuksi ole kovin vaikea päätellä, mitä asioita tulee vanhempana arvostamaan, jos on rehellinen itselleen. Kaikessa toiminnassa on enemmän tai vähemmän hyödyllinen ja nautinnollinen näkökulma. Siivoaminen on esimerkki toiminnasta, joka on pelkästään hyödyllinen mutta useimmille ei nautinnollinen, kun taas videopelien pelaaminen on esimerkki päinvastaisesta. Paras ratkaisu olisi, jos kykenisi täyttämään elämänsä asioilla, jotka tuovat mielihyvää, mutta tuntuvat silti oman arvomaailman mukaan hyödyllisiltä. Videopelien pelaaminen vie nopeasti mukaansa ja kivaa kuin se onkin, kesäloman lopulla voi harmittaa kovasti, jos koko kesäloma on mennyt siihen. "Myy televisiosi ja opettele soittamaan pianoa" onkin Csíkszentmihályin ehdotus, pianonsoitto kun voi olla oikein nautinnollista, samalla kun vanhoilla päivilläänkin voi vielä olla ylpeä itsestään tai tuntea ainakin oppineensa hyödyllisen taidon. "Tie onnellisuuteen ei löydy mielettömästä hedonismista, vaan rationaalisesta muutoksesta."


title: Hyvä elämä

text: Csíkszentmihályin ajattelu ei poikkea paljoakaan ikivanhasta itämaisen filosofian perinteestä, jossa ykseys vastaa enemmän tai vähemmän samoja asioita.


title: Ennakkoluulo

text: Ennakkoluulolla tarkoitetaan tavallisesti perusteetonta ennakkokäsitystä. Usein sanaa käytetään viittaamaan etukäteen tehtyyn, epäsuotuisaan käsitykseen ihmisryhmästä tai henkilöstä tämän sukupuolesta, poliittisesta mielipiteestä, sosiaalisesta luokasta, iästä, vammaisuudesta, seksuaalisuudesta, rodusta/etnisyydestä, kielestä, kansallisuudesta tai muusta henkilöön liittyvästä ominaisuudesta johtuen. Sillä viitataan usein positiiviseen tai negatiiviseen arvioon henkilöstä sillä perusteella mihin sidosryhmään tämän nähdään kuuluvan.


title: Ennakkoluulo

text: Ennakkoluulojen tutkimuksen klassikko yhdysvaltalainen psykologi Gordon Allport määritteli ennakkoluulon suotuisaksi tai epäsuotuisaksi tunteeksi henkilöä tai asiaa kohtaan ennen kuin siitä on saatu kokemusta, tai vastaavaksi tunteeksi henkilöä tai asiaa kohtaan, joka ei perustu todelliseen kokemukseen.


title: Ennakkoluulo

text: Ennakkoluulo on käsitys kohteesta ennen kuin on perehdytty kohteeseen. Ennakkoluulo muodostuu tarkkailijan omien käsitysten ja arvostusten tai muualta saatujen tietojen perusteella. Toisinaan ennakkoluulolla tarkoitetaan myös virheellistä käsitystä, joka on ristiriidassa todellisuuden kanssa.


title: Klassinen mekaniikka

text: Klassinen mekaniikka on fysikaalinen teoria, joka kuvaa makroskooppisten kappaleiden liikettä ja siihen liittyviä ilmiöitä. Sen perusteet esitti Isaac Newton vuonna 1687 julkaisemassaan teoksessa "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica" (usein lyhyesti "Principia"). Newtonin mekaniikkaa pidetään usein synonyymina klassiselle mekaniikalle, mutta todellisuudessa se on vain yksi klassisen mekaniikan muotoiluista, joista muita ovat Lagrangen mekaniikka ja Hamiltonin mekaniikka.


title: Klassinen mekaniikka

text: Ennen Newtonin aikaa oli oletettu, että "kuunylinen" eli taivaankappaleiden liike noudattaa aivan eri lakeja kuin maanpäällisten kappaleiden "kuunalinen" liike. Newton kuitenkin osoitti, että samat mekaniikan peruslait sekä gravitaatiolaki koskevat kumpaakin. Klassiseen mekaniikkaan perustuvatkin sekä suuri osa teknologiaa että taivaankappaleiden liikkeiden laskenta eli taivaanmekaniikka. Sitä voidaan soveltaa niin ammusten liikkeisiin ja kaikkinaisten koneiden toimintaan kuin planeettojen, tähtien ja galaksienkin liikkeisiin. Klassisen mekaniikan eräitä erikoisaloja sovelletaan myös nesteiden ja kaasujen liikkeisiin.


title: Klassinen mekaniikka

text: Klassinen mekaniikka kuvaa kappaleiden liikettä huomattavan suurella tarkkuudella edellyttäen, että kysymys on huomattavasti yksittäistä atomia suuremmista kappaleista ja että niiden nopeus on paljon pienempi kuin valonnopeus. On kuitenkin osoittautunut, että hyvin suurella nopeudella (suunnilleen yli yksi kymmenesosa valonnopeudesta) liikkuviin kappaleisiin Newtonin mekaniikka ei sovellu, vaan tällöin on sovellettava suppeaa suhteellisuusteoriaa. Pienellä nopeudella liikkuviin kappaleisiin sovellettuna suhteellisuusteoria johtaa kuitenkin suurella tarkkuudella yhtäpitäviin tuloksiin Newtonin mekaniikan kanssa, jota tämän vuoksi voidaan edelleen käyttää. Yleinen suhteellisuusteoria taas kuvaa gravitaatiota tarkemmin kuin Newtonin gravitaatiolaki. Klassinen mekaniikka ei myöskään sovellu atomin suuruusluokkaa oleviin tai vielä pienempiin kappaleisiin, vaan tällöin on käytettävä kvanttimekaniikkaa.


title: Klassinen mekaniikka

text: Nimitys "klassinen mekaniikka" tuli käyttöön 1900-luvun alkupuolella sen jälkeen, kun suhteellisuusteoria ja kvanttimekaniikka olivat tulleet tunnetuiksi. Termillä tarkoitettiin mekaniikkaa sellaisena kuin se oli ollut tunnettu ennen näitä fysiikan perusteita suuresti muuttaneita teorioita. Nykyisin luetaan usein suhteellisuusteoriakin osaksi klassista mekaniikkaa, joka tällöin käsitetään nimenomaan kvanttimekaniikan vastakohdaksi.


title: Klassinen mekaniikka

text:
Klassinen mekaniikka voidaan jakaa kolmeen eri osa-alueeseen: kinematiikkaan, dynamiikkaan ja statiikkaan.
Kinematiikan peruslakeja ovat matkan, nopeuden, vauhdin sekä kiihtyvyyden määrittelyt. Dynamiikan peruslakeja ovat Newtonin kolme lakia: jatkavuuden laki, voiman ja sen aiheuttaman kiihtyvyyden keskinäinen riippuvuus sekä voiman ja vastavoiman laki. Statiikan peruslähtökohtana on, että kappaleeseen vaikuttavien voimien summan on oltava 0, jotta kappale olisi tasapainossa.


title: Klassinen mekaniikka

text: Nesteiden mekaniikkaa sanotaan hydromekaniikaksi (hydrostatiikka ja virtausdynamiikka), kaasujen aero-mekaniikaksi (aerostatiikka ja aerodynamiikka).


title: Klassinen mekaniikka

text: Matemaattisen lähestymistavan mukaan mekaniikka voidaan jakaa kolmeen tapaukseen:


title: Raimo Ilaskivi

text: Raimo Ilaskivi (vuoteen 1947 Hämäläinen; s. 26. toukokuuta 1928 Ruokolahti) on suomalainen poliitikko. Hän toimi kokoomuksen kansanedustajana (1962–1975), Helsingin kaupunginjohtajana (1979–1991), europarlamentaarikkona (1996–1999) ja puolueensa presidenttiehdokkaana (1994).


title: Raimo Ilaskivi

text: Ilaskiven poliittista uraa leimasi markkinatalouden puolustaminen, mutta hän myös kritisoi kasinotaloutta.


title: Raimo Ilaskivi

text: Raimo Ilaskivi syntyi Tainionkosken Niskalammilla 26. toukokuuta 1928. Hänen isänsä oli Enso-Gutzeitin metsäosaston konttoripäällikkö Ragnar Alfred Hämäläinen ja äiti kansakoulunopettaja Elli Aleksandra Lahtinen. Ilaskivi syntyi valekuolleena, mutta kätilö sai hänet hengittämään. Asiasta pelästyneet vanhemmat veivät hänet lastenlääkäri Arvo Ylpön tarkastettavaksi Helsinkiin, missä hänet todettiin terveeksi. Raimon ollessa 4-vuotias perheeseen syntyi toinen lapsi, Virpi.


title: Raimo Ilaskivi

text: Ilaskivi harrasti nuorena viulunsoittoa ja oli mukana yhteiskoulun teinikunnan viihdytyskiertueissa Rauhan sotasairaalassa. Ilaskiven isä oli toiminut suojeluskunnan paikallispäällikkönä ja ollut linnoitustöissä Kannaksella. Hänen äitinsä toimi lottana. Talvisodan aikana Ilaskivi oli äitinsä ja sisarensa kanssa paossa ensin Puumalassa ja sitten Siikaisissa. Jatkosodan aikana hän oli koulun kesälomat työvelvollinen. Ilaskiven isä toimi hävittäjälaivueen tiedustelu-upseerina. Sodan kahtena viimeisenä kesänä Ilaskivi toimi suojeluskunnan lähettinä. Sotien jälkeen perhe muutti isän työn mukana Raumalle.


title: Raimo Ilaskivi

text: Ilaskivi valmistui ylioppilaaksi Rauman lyseosta vuonna 1947. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1950 ja lisensiaatiksi 1954. Pääaineena Ilaskivellä oli kansantaloustiede ja sivuaineina finanssioppi ja tilastotiede. Vuosina 1952–1953 Ilaskivi toimi Helsingin yliopistossa kansantaloustieteen assistenttina. Lukuvuoden 1953–1954 hän valmisteli lisensiaatintyötään ja väitöskirjaansa Asla-stipendiaattina Chicagon yliopistossa. Ilaskivi väitteli valtiotieteiden tohtoriksi vuonna 1958 väitöskirjalla "Finanssijärjestelmän automaattinen vastavaikutus suhdanteiden vaihtelussa". Hän toimi Helsingin yliopiston kansantaloustieteen dosenttina 1959–1979.


title: Raimo Ilaskivi

text: Vuosina 1951–1954 Ilaskivi toimi Pohjoismaiden yhdyspankissa tilastovirkailijana. Vuodesta 1954 hän työskenteli Suomen Pankkiyhdistyksessä ensin tiedotusosaston päällikkönä (1954–1960), sitten asiamiehenä (1961–1972) ja lopulta toimitusjohtajana (1972–1979). Ilaskivi toimi myös Suomen Teollisuuspankin toimitusjohtajana (1957–1979), Helsingin arvopaperipörssin ensimmäisenä varajohtajana (1961–1964) ja johtajana (1964–1979) sekä Vientiluotto Oy:n toimitusjohtajana (1956–1962).


title: Raimo Ilaskivi

text: Ilaskivi oli Helsingin kaupunginvaltuutettu vuosina 1957–1979 ja kaupunginhallituksen jäsen 1959–1979. Vuonna 1958 hän toimi pääministerin sihteerinä. Ilaskivi valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1962. Hän istui eduskunnassa vuoteen 1975 ja oli kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja vuosina 1972–1973 ja 1974–1975. Ilaskivi johti myös pankkivaliokuntaa vuosina 1966–1969. Presidentin valitsijamiehenä hän toimi vuosien 1968, 1978 ja 1982 vaaleissa. Ilaskivi valittiin vielä eläkeläisenä Euroopan parlamenttiin vuosiksi 1996–1999.


title: Raimo Ilaskivi

text: Monet Ilaskiven tehtävät päättyivät, kun hänet valittiin vuonna 1979 Helsingin kaupunginjohtajaksi. Hän hoiti tehtävää vuoteen 1991. Vuonna 1980 hän sai ylipormestarin arvon. Ilaskivi oli kokoomuksen presidenttiehdokkaana vuoden 1994 vaaleissa saaden neljänneksi eniten ääniä.


title: Raimo Ilaskivi

text: Monien virkojen, toimien ja luottamustoimien ohella Ilaskivellä on ollut useita eri yritysten hallintoneuvostojen ja hallitusten jäsenyyksiä. Hänet on palkittu lukuisilla koti- ja ulkomaisilla kunniamerkeillä, mukaan lukien Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi ja Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan komentajan kunniamerkki.


title: Raimo Ilaskivi

text: Vuosina 1999–2009 Ilaskivi oli kansainvälisen, ekumeenisen, Aleksandrian ja koko Afrikan patriarkan ja paavi Theodoros II:n suojeleman Konstantinus Suuren Ritarikunnan kansleri. Vuonna 2009 hänet kutsuttiin Ritarikunnan varasuurmestariksi. Suojelija on myöntänyt hänelle ainoana evankelis-luterilaisen kirkon jäsenenä korkeimman maallikolle suotavan arkontin arvon.


title: Jyrki Otila

text: Jyrki Ilari Otila (2. syyskuuta 1941 Helsinki – 14. huhtikuuta 2003 Tampere) oli tunnettu TV-visailutuomari ja Euroopan parlamentin jäsen.


title: Jyrki Otila

text: Otilan vanhemmat olivat ylilääkäri Eino Kaj Alfred Otila ja sairaanhoitaja Lahja Suni. Koulutukseltaan Otila oli ekonomi. Otila tuli tunnetuksi useiden suosittujen tietokilpailujen tuomarina televisiossa. Otila toimi Yleisradion apulaiskonttoripäällikkönä 1965–1970, YK:n tehtävissä Dar es Salaamissa Tansaniassa 1970–1973, Yleisradiossa 1974, Ulkoasiainministeriössä kehitysyhteistyöasiantuntijana Tansaniassa 1975–1977 ja Orion Yhtymän tehtaanjohtajana Arushassa Tansaniassa 1977–1980.


title: Jyrki Otila

text: Otila laati kysymyksia Yleisradion TV2:n Thilia Thalia Tallallaa -visailuun vuodesta 1982 ennen siirtymistään uuden Kolmoskanavan visailujen tekijäksi. Hän toimi Oy VipVision Finland Ltd.:n hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1995. Thilia Thalian tekemistä jatkettiin jälleen 1998. Kolmos- ja neloskanavilla Otila oli mukana Kolmosvisa-, Tietopörssi- ja Nelosvisa-visailujen tuottamisessa. Hänen juontajaparinaan ohjelmissa oli tavallisesti Reijo Salminen. Otila oli itsekin tasokas tietokilpailija ja sijoittui 1994 kolmanneksi Suomen Tietoviisas -tietokilpailussa. Otila menehtyi pitkäaikaisen syöpäsairauden murtamana 14. huhtikuuta 2003.


title: Jyrki Otila

text: Otila valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi Suomesta vuosiksi 1996–1999 (Kokoomus). Hän oli parlamentissa aluepoliittisen valiokunnan jäsenenä ja maatalousvaliokunnan varajäsenenä.


title: Ritva Laurila

text: Laurila valmistui ylioppilaaksi 1950 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1953. Ammatiltaan hän oli äidinkielen opettaja. Laurila työskenteli Ilta-Sanomien toimittajana 1953–1955 ja äidinkielen ja historian opettajana Apollon yhteiskoulussa 1953–1955. Vuonna 1956 hän oli ASLA-stipendiaattina Yhdysvalloissa Missourin yliopistossa. Sen jälkeen Laurila asui muutaman vuoden Istanbulissa Turkissa. Hän työskenteli Suomen Punaisen Ristin tiedotussihteerinä 1959–1961 ja Terveydenhoitolehden sekä Kotilääkäri-lehden toimittajana, toimitussihteerinä, toimituspäällikkönä ja päätoimittajana 1961–1979.


title: Ritva Laurila

text: Laurila valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon 1973. Hän toimi muun muassa kokoomuksen valtuustoryhmän ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana sekä HYKS:n ja HUS:n hallitusten puheenjohtajana. Eduskuntaan hän nousi syyskuussa 1978 Harri Holkerin seuraajaksi. Laurilaa kiinnostivat kansanedustajana erityisesti terveydenhuolto ja kansainväliset asiat.


title: Ritva Laurila

text: Laurila oli Kokoomusnaisten puheenjohtaja 1986–1991. Hän toimi myös Lastenlinnan säätiön hallituksen puheenjohtajana. Laurila oli eläkeläisjärjestö Kansallinen senioriliitto ry:n puheenjohtajana 2004–2008.


title: Kirsi Piha

text: Kirsi Katariina Piha (s. 14. lokakuuta 1967 Helsinki) on suomalainen viestintäkonsultti ja entinen poliitikko. Hän oli Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 1992–1996, kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1994–1996 ja 1999–2003 sekä Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1996–1999. Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa hän ei asettunut ehdolle. Nykyään hän on Ellun kanat -viestintätoimiston omistaja ja toimitusjohtaja.


title: Kirsi Piha

text: Vuonna 2003 Piha toimitti yhdessä Pauli Aalto-Setälän kanssa tv-ohjelmaa nimeltä "Vaarallinen risteys", jonka tarkoituksena oli haastatella kohuttuja julkisuuden henkilöitä ja käsitellä yhteiskunnan tabuja. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa hän toimi Suomessa toiseksi eniten ääniä keränneen Alexander Stubbin kampanjapäällikkönä.


title: Kirsi Piha

text: Piha piti Helsingin Sanomille kirjallisuusaiheista Lukupiiri-blogia vuosina 2006–2011. Lisäksi hän toimi vuosina 2008–2010 ulkoministeri Alexander Stubbin perustamassa maabrändivaltuuskunnassa. Syyskuussa 2017 Kirsi Piha voitti Kultasulka-palkinnon parhaasta markkinointi- tai viestintäalan teoksesta kirjallaan "Rytmihäiriö".


title: Kirsi Piha

text:
Koulutukseltaan Kirsi Piha on kauppatieteiden maisteri.
Pihan ensimmäinen aviomies oli Jyrki Ahokas. Toinen liitto tv-yrittäjä Saku Tuomisen kanssa kesti lähes 20 vuotta ja heillä on siitä yksi lapsi. Piha avioitui 19. maaliskuuta 2016 kolmannen kerran. Aviomies on mainostoimistojohtaja Marco Mäkinen. Piha toimitti yhdessä miehensä kanssa huhtikuussa 2016 Ellun kanojen julkaiseman kirjan "Rakkaus – Mitä tapahtuu huomenna?" ja luovuttavat sen tuoton HelsinkiMissiolle.


title: Ferdinand de Saussure

text: Ferdinand-Mongin de Saussure (26. marraskuuta 1857 Geneve, Geneven kantoni, Sveitsi – 22. helmikuuta 1913 Vufflens-le-Château, Vaud, Sveitsi) oli sveitsiläinen indoeurooppalaisten kielten tutkija, jonka esittämät ajatukset vaikuttivat suuresti kielen tieteellisen tutkimuksen painopisteen muuttumisessa rakenteellisen kuvauksen suuntaan. Häntä on pidetty strukturalismin ja semiotiikan edelläkävijänä sekä suunnannäyttäjänä siirryttäessä historiallis-vertailevasta kielentutkimuksesta nykyaikaiseen kielitieteeseen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Nykyään Saussure muistetaan ennen kaikkea kirjasta "Yleisen kielitieteen kurssi" ("Cours de linguistique générale"), jonka hänen nuoremmat kollegansa Charles Bally ja Albert Sechehaye julkaisivat postuumisti vuonna 1916. Kirja perustuu ajatuksiin, joita Saussure oli esittänyt kolmella yleistä kielitiedettä käsittelevällä luentokurssillaan. Saussuren kuoleman jälkeen Bally ja Sechehaye keräsivät opiskelijoiden luennoilla tekemät muistiinpanot ja kokosivat kirjan niiden pohjalta.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure syntyi perheeseen, jolla oli jo pitkään ollut hyvin huomattava asema geneveläisessä yliopistomaailmassa. Hänen isänsä Henri de Saussure (1829–1905) oli taustaltaan mineralogi, mutta teki tieteellisen uransa entomologina. Saussuren äiti Louise s. de Pourtalès (1837–1906) oli geneveläistä ylhäisaatelia. Perheeseen syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta, joista Ferdinand oli vanhin. Muita kuuluisuuksia sisarusparvessa olivat sinologina ja erityisesti kiinalaisen astrologian asiantuntijana tunnettu Léopold de Saussure (1866–1925) sekä kansainvälisten apukielten kehittäjänä kuuluisaksi tullut matemaatikko René de Saussure (1868–1943).


title: Ferdinand de Saussure

text: Kuuluisin Saussuren sukulaisista lienee kuitenkin Horace-Bénédict de Saussure (1740–1799), Ferdinandin isoisän isä, poliitikko ja monialainen luonnontieteilijä, jota on usein pidetty mm. Alppien tieteellisen tutkimuksen perustajana. Kemisti ja kasvifysiologian tutkija Nicolas-Théodore de Saussure (1767–1845) oli Horace-Bénédicten poika ja siis Ferdinandin isosetä.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure oli jo nuorena kiinnostunut kielistä, mutta perheen perinteiden mukaisesti hän kirjoittautui Geneven yliopistoon luonnontieteiden opiskelijaksi. Jo ensimmäisen vuoden jälkeen, vuonna 1876 hän kuitenkin siirtyi Leipzigiin opiskelemaan kielitiedettä. Juuri samaan aikaan Leipzigin yliopistossa alkoi kehkeytyä vuosisadan loppupuolen tärkein kielitieteellinen koulukunta nuorgrammaatikot ("Junggrammatiker" tai "die Jungrammatische Richtung"). Saussurea ei kuitenkaan yleensä pidetä tämän koulukunnan edustajana. Opiskeltuaan Leipzigistä kaksi vuotta, hän siirtyi vuodeksi Berliiniin täydentämään sanskritin opintojaan.


title: Ferdinand de Saussure

text: Joulukuussa 1878 Saussure julkaisi ainoaksi jäävän täysimittaisen tieteellisen monografiansa: "Mémoire sur le système primitif des voyelles dans les langues indo-européennes" (’Tutkielma indoeurooppalaisten kielten alkuperäisestä vokaalijärjestelmästä’). Tämä nuoruudentyö oli uraauurtava niin metodologisesti kuin sisällöltäänkin: Saussure postuloi siinä täysin formaaleihin menetelmiin perustuen indoeurooppalaiseen kantakieleen vokaalin, joka ei ollut säilynyt yhdessäkään tuolloin tunnetussa kielessä. 1920-luvulla tulkittujen heetinkielisten piirtokirjoitusten on usein katsottu tukevan Saussuren kirjassaan esittämää hypoteesia. Osittain näihin Saussuren esittämiin ajatuksiin pohjautuen kehitettiin historiallis-vertailevassa kielitieteessä paljon keskustelua herättänyt laryngaaliteoria.


title: Ferdinand de Saussure

text: Väitöskirjansa Saussure kirjoitti sanskritin syntaksista ("De l’emploi du génitif absolu en sanscrit", ’Absoluuttisen genetiivin käytöstä sanskritissa’, 1881). Se oli kuitenkin selvästi "Mémoirea" vaatimattomampi työ. Väiteltyään keväällä 1880 Leipzigissa Saussure teki kenttätyömatkan Liettuaan, tutkiakseen heikosti dokumentoituja murteita siellä missä niitä todella puhuttiin. Liettuan kieli kiinnosti noihin aikoihin kovasti indoeurooppalaisten kielten tutkijoita: sitä pidettiin nimittäin poikkeuksellisen vanhakantaisena ja siten sen ajateltiin tarjoavan erityisen arvokasta aineistoa indoeurooppalaisen kantakielen rekonstruointia silmällä pitäen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Samana syksynä Saussure muutti Pariisiin. Hän oli liittynyt jo vuonna 1876 arvovaltaisen Pariisin kielitieteellisen seuran ("Société de Linguistique de Paris") jäseneksi. Pariisissa Saussure aluksi täydensi opintojaan kuuluisassa "École pratique des Hautes Études" -korkeakoulussa (EPHE), mutta jo seuraavana vuonna, syksyllä 1881 hänet kutsuttiin kouluun opettamaan.


title: Ferdinand de Saussure

text: Aluksi virka rajattiin gootin ja muinaisyläsaksan opetukseen, mutta jo muutaman vuoden kuluttua kielirajoitus poistettiin ja Saussure laajensi opetuksensa sisältämään myös latinan, klassisen kreikan sekä liettuan kursseja.


title: Ferdinand de Saussure

text: Kaiken kaikkiaan Saussure toimi opettajana EPHE:ssä yhdeksän vuotta ja menestyi tehtävässään varsin hyvin: hänellä oli huomattavan paljon oppilaita, joiden joukkoon lukeutui myös useita seuraavan sukupolven tärkeimpiin kuuluneita ranskalaisia kielitieteilijöitä, kuten Antoine Meillet ja Maurice Grammont.


title: Ferdinand de Saussure

text: Paitsi opettajana, Saussure toimi Pariisissa myös kielitieteellisen seuran apulaissihteerinä sekä seuran aikakausjulkaisun ("Mémoires de la Société de Linguistique de Paris") vastaavana toimittajana. Tänä aikana Saussure myös julkaisi pääosan tieteellisistä artikkeleistaan, joista useimmat tosin ovat varsin lyhyitä etymologisia katsauksia yksittäisiin sanoihin.


title: Ferdinand de Saussure

text: Vuonna 1891 Saussure palasi kotikaupunkiinsa Geneveen, jonka yliopistoon hänelle perustettiin henkilökohtainen ylimääräinen professuuri. Opetusalaksi määriteltiin "indoeurooppalaisten kielten historia ja vertailu". Käytännössä hänestä tuli yliopiston sanskritin professori.


title: Ferdinand de Saussure

text: Pian paluunsa jälkeen Saussure avioitui Marie Faeschin (1867–1950) kanssa. He saivat kolme poikaa, joista vanhimmasta Jacques de Saussuresta (1892–1969) tuli diplomaatti ja poliitikko, keskimmäisestä Raymond de Saussuresta (1894–1971) tuli huomattava psykoanalyytikko, nuorin André kuoli vain kolmen kuukauden ikäisenä vuonna 1895.


title: Ferdinand de Saussure

text: Geneveen paluunsa jälkeen Saussure ei enää juurikaan julkaissut. Ainoat laajempaa huomiota herättäneet tutkimukset olivat kaksi 1890-luvun puolivälin paikkeilla julkaistua liettuan aksentuaatiota käsittelevää artikkelia. Artikkeleissa muotoillaan säännönmukaisuus, josta on sittemmin käytetty myös nimeä "Saussuren laki".


title: Ferdinand de Saussure

text: Mutta jos Saussure ei enää julkaissutkaan, niin hän opetti sitäkin enemmän: tärkein opetusala oli sanskrit, jonka kursseja hän opetti joka vuosi kuolemaansa saakka, muita keskeisiä olivat latina, klassinen kreikka, germaaniset kielet sekä nykyranska.


title: Ferdinand de Saussure

text: Lisäksi Saussure opetti koko joukon kursseja satunnaisemmista aiheista. Näistä tärkeimmät ovat kuuluisat yleisen kielitieteen kurssit. Vuonna 1906 Geneven yliopiston kielitieteen ja vertailevan filologian professori Joseph Wertheimer (1833–1908) jäi eläkkeelle ja hänen virkansa opetusvelvoitteisiin kuulunut kielitieteen kurssi ("Linguistique") määrättiin Saussuren opetettavaksi.


title: Ferdinand de Saussure

text: Kaikkiaan Saussure opetti kurssia kolmeen otteeseen, vuosina 1907, 1908–1909 ja 1910–1911. Kaikki kolme kurssia olivat sisällöltään erilaisia ja sikäli kuin Saussure käsitteli samoja aiheita, hänen eri kursseilla esittämänsä näkemykset monesti vaihtelivat.


title: Ferdinand de Saussure

text: Kesällä 1912 Saussure sairastui ja joutui anomaan virkavapautta koko seuraavaksi lukuvuodeksi. Syksyn mittaan sairaus vain paheni ja 22. helmikuuta 1913 hän kuoli. Kuolinsyynä oli todennäköisesti valtimokovettumatauti yhdistyneenä influenssaaan.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure itse ei julkaissut mitään yleisestä kielitieteestä. Hänen omien säilyneiden muistiinpanojen ja kirjeenvaihdon perusteella on kuitenkin ilmeistä, että hän oli suunnitellut 1890-luvulla kirjoittavansa kirjan kielentutkimukseen liittyvistä yleisistä ongelmista. Vuosisadan vaihteeseen mennessä hän kuitenkin oli mitä ilmeisimmin lopullisesti luopunut näistä haaveista ja suunnannut huomionsa toisiin aiheisiin. Kun hänet sitten vuonna 1906 määrättiin opettamaan kielitieteen kurssia, kyse oli pikemminkin siitä, että hän joutui palaamaan aiheisiin, jotka oli jo jättänyt taakseen, kuin siitä että hän olisi saanut tervetulleen mahdollisuuden esittää itselleen tärkeitä ajatuksia, kuten Bally ja Sechehaye antavat ymmärtää "Yleisen kielitieteen kurssin" esipuheessa.


title: Ferdinand de Saussure

text: Kirjan keskeisiksi teoreettisiksi oivalluksiksi nostettiin jo ensimmäisistä arvosteluista lähtien tietyt uudet teoreettiset käsitteet sekä vastakkainasettelut. Valitettavan usein Saussuresta puhuttaessa nämä vastakkainasettelut on tulkittu kategorisina ja kärjistetymmin kuin mihin kirja oikeastaan antaa aihetta. Vastakkainasetteluiden keskinäisiä suhteita ei ole myöskään aina osattu nähdä kovin selkeästi. Historiallisesti tärkeimmät Saussuren nimeen yhdistettävistä käsitteistä ja erotteluista ovat seuraavat: "kielenkäytön", "kielen" ja "puheen" erottaminen sekä käsitys kielestä merkkien järjestelmänä; "diakronisen" ja "synkronisen" lähestymistavan erottaminen; kielen ja kirjoittamisen erottaminen; ajatus "semiologiasta" eli yleisestä merkkiopista; "merkin", "muodon" ja "merkityksen" erottaminen; kielellisen "merkin arbitraarisuus" ja "merkitsevän yksiulotteisuus"; kielellisen merkin "arvo"; "syntagmaattisten" ja "assosiatiivisten suhteiden" erottaminen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Näitä aiheita käsitellään lähinnä kirjan johdanto-osassa sekä ensimmäisessä ("Yleiset periaatteet") ja toisessa osassa ("Synkroninen kielitiede"). Niiden lisäksi kirjassa käsitellään laajasti myös esimerkiksi historiallis-vertailevaa kielitiedettä (kolmas osa: "Diakroninen kielitiede") ja murremaantiedettä (neljäs osa: "Maantieteellinen kielitiede"). Nämä osuudet ovat laajuudestaan huolimatta monesti ohitettu, eikä niissä esitettyjä ajatuksia ole pidetty mitenkään erityisesti Saussurelle tyypillisinä. Kirjassa on myös Saussuren hahmottama foneettinen teoria, joka on jäänyt varsin vähälle huomiolle (johdanto-osan liitteenä oleva "Fonologian" "periaatteet"). Myöskään Saussuren peräänkuuluttamat metateoreettiset kysymyksenasettelut (esimerkiksi kielitieteen "tutkimuskohteesta" ja sen suhteesta tutkimuksessa käytettyyn "aineistoon") eivät välttämättä ole saaneet kielitieteen sisällä kovin suurta huomiota osakseen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Joskus Saussuren teoriassa esiintyvien erotteluiden ja termienparien yhteydessä on käytetty termejä "antinomia", "dikotomia", "dualismi", ("binaarinen") "oppositio" tai "antiteesi", jotka korostavat kaksijakoisuutta sekä termien keskinäistä vastakkaisuutta ja poissulkevuutta. Varsinkin Saussuren omien muistiinpanojen, mutta myös "Yleisen kielitieteen kurssin" valossa tällaisten termien käyttäminen on usein vähintään kyseenalaista. Kaikissa tapauksissa kyse ei ole vain kahden termin vastakkainasettelusta (esim. "kieli" ja "puhe" ovat ymmärrettävissä vain suhteessa "kielenkäyttöön"), tai ne eivät ole toisiaan poissulkevia vaan päinvastoin edellyttävät toisensa(esim. "merkitty" ja "merkitsevä"), puhumattakaan siitä, että ”saussurelaiset” termiparit eivät suinkaan olen kaikki luonteeltaan samanlaisia.


title: Ferdinand de Saussure

text: Eräs keskeisimpiä erotteluita Saussuren kieliteoriassa tehdään käsitteen "kielenkäyttö" sisällä. Kielenkäyttö ("le langage") on Saussurella tekninen termi, jolla hän tarkoittaa kaikkia mahdollisia kielen ilmenemismuotoja, eli sitä kokonaisuutta, johon usein viitataan arkisemmissa yhteyksissä sanalla "kieli". Pohdittaessa kysymystä siitä mitä kielitiede tutkii, tai mikä on sen tutkimuskohde, tullaan Saussuren mukaan nopeasti huomaamaan, ettei kielenkäyttö voi olla vastaus tähän kysymykseen. Se on luonteeltaan yksinkertaisesti liian monimuotoinen ja häilyvä, jotta se voisi toimia tieteellisen tutkimuksen kohteena. Tämän ongelmallisen tilanteen Saussure katsoo voivansa ratkaista esittämällä kielitieteen tutkimuskohteeksi selkeästi määriteltävissä olevan asian, josta hän käyttää termiä kieli ("la langue"). Kieli on Saussurelle osa kielenkäyttöä, se on ”yhtä aikaa sekä kielikyvyn sosiaalinen tuote että joukko välttämättömiä konventioita, jotka sosiaalinen yhteisö omaksuu, jotta yksilöt voisivat käyttää tuota kykyä”. Saussurelle kieli on siis nimitys sille järjestelmällisyydelle ja säännönmukaisuudelle, joka kieltä käytettäessä ilmenee. Toisin sanoen se on luonteeltaan sosiaalinen konventio.


title: Ferdinand de Saussure

text: Mutta jos kielenkäyttö ja kieli eivät tarkoita Saussurelle samaa, niin mikä ne erottaa toisistaan? Saussuren muistiinpanoissa olevan kuuluisan kaavan mukaan "kielenkäyttö" = "kieli" + "puhe". Puheella ("la parole") Saussure tarkoittaa kaikkea sitä, mikä kielenkäytössä on luonteeltaan yksilöllistä ja satunnaista. "Puhe" on toisin sanoen kielenkäytön se osa, jota kielen järjestelmä eli kieli ei määrää. On kuitenkin syytä huomata, että kielen ja puheen erottelussa on kyse ennen kaikkea käsitteellisestä erottelusta, jonka Saussure tekee taatakseen kielitieteelle legitiimin tutkimuskohteen, joka voidaan määritellä riippumatta kielenkäytön todellisuuteen liittyvästä monimuotoisuudesta. Vaikka voitaisiin ajatella, että kieli näin määriteltynä olisi vain abstraktio kielenkäytöstä, Saussure kuitenkin vakuuttaa että ”kieli on luonteeltaan konkreettinen” ja että jopa kielelliset merkit ovat luonteeltaan konkreettisia koska ne ovat kollektiivisen kokemuksen vahvistamia.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussuren teoriassa kieli on merkkien järjestelmä. Tämä ei tarkoita, että kielen voisi ajatella rakentuvan yksittäisistä kielellisistä merkeistä ikään kuin niiden summana, vaan kieli on päinvastoin aina lähtökohtana, koska viime kädessä kielelliset merkit saavat "arvonsa" pelkästään suhteessa toisiin merkkeihin eli ne voidaan käsittää vain kielen kautta. Tällä tavoin saussurelaiseen käsitys kielestä merkkien järjestelmänä nivoutuu tiiviisti tiettyyn hänen teoriaansa merkistä ja merkin arvosta. Kielellisen merkin "arvo"-käsitteen kautta käsitys kielestä merkkien järjestelmänä liittyy edelleen kiinteästi esimerkiksi Saussuren tekemään erotteluun "synkronisen" ja "diakronisen" näkökulman välillä.


title: Ferdinand de Saussure

text: Toinen keskeinen jako, jonka merkitys kirjan myötä vakiintui kielitieteelliseen keskusteluun, oli diakronisen ja synkronisen näkökulman välinen erottelu. Usein tämä erottelu on samaistettu erontekoon "historiallisen" ja "kuvailevan" tutkimuksen välillä niin, että sanaa "diakroninen" on toisinaan jopa käytetty "historiallisen" synonyyminä. Saussurelle asia ei ollut aivan näin yksinkertainen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure esitti "diakronisen" ja "synkronisen" välisen eron nimenomaan "näkökulmaerona", siis kahtena erilaisena tapana tarkastella kielenkäyttöä. Erottelua hän havainnollisti yksinkertaisella kuviolla, jossa "synkroniaa" kuvaavan vaakasuoran janan läpi kulkee 90 asteen kulmassa nuoli, joka puolestaan kuvaa "diakroniaa". Vaakasuora, samanaikaisuutta hahmottava akseli kuvaa kielessä tietyllä hetkellä olemassa olevien asioiden keskistä suhdeverkostoa, josta aika on suljettu pois; kun taas pystysuora, eli perättäisyyden akseli kuvaa vaakasuoran akselin yksittäisen yksikön muuttumista suhteessa aikaan. Synkronisesta kielitieteestä puhuttaessa kyse on aina monien merkkien suhteista toisiinsa "kielen" – eli merkkien järjestelmän – sisällä, kun taas diakronisesta näkökulmasta asioita tarkasteltaessa kyse on aina yhden yksikön suhteesta itseensä – eli identiteetistä – ajan tarjoaman viitekehyksen sisällä. Asioita synkronisesta näkökulmasta tarkasteltaessa, abstrahoidaan kielenkäytön todellisuuden kuvauksesta ajan välttämättä mukanaan tuomat muutokset, jolloin kielenkäyttöä voidaan tarkastella kieltä käyttävän subjektin olennaisesti "ahistoriallisesta" näkökulmasta. Diakronisesta näkökulmasta asioita tarkasteltaessa taas joudutaan uhraamaan kielen käyttäjän näkökulmalle olennainen kielen järjestelmällisyys – ja sitä myöten myös "merkityksellisyys" – jotta kielen historiallisen muuttumisen prosessi voidaan tehdä näkyväksi.


title: Ferdinand de Saussure

text: 1800-luvun kielentutkimusta oli hallinnut luonnontieteistä omaksuttu "alkuperän" ja "kausaalisten muutosten" merkitystä korostava käsitys tieteellisestä selittämisestä, jonka seurauksena ”tieteellisenä” pidetty kielentutkimus keskittyi hyvin pitkälle juuri kielen historiallisten muutosketjujen rekonstruoimiseen. Saussuren yhtenä tavoitteena koko erottelun esittelemisessä epäilemättä olikin juuri yritys tehdä myös ei-historiallisesta kielentutkimuksesta tieteellisesti kunniallista. Implisiittisesti erottelu oli tietysti ollut olemassa viimeistään siitä lähtien, kun kielen historiallista muutosta oli alettu tutkia. Vaikka 1800-luvun kielitiedettä hallinnut historiallis-vertaileva suuntaus saattaakin ensi näkemältä vaikuttaa läpikotaisin "diakroniselta", niin esimerkiksi "kantakielen" käsitteen kautta myös synkronisesti kielentila oli kuin olikin läsnä myös tuon ajan tutkimuksessa. Tämä seikka ei vain ollut tuolloin yhtä ilmeinen kuin myöhemmästä näkökulmasta asioita tarkasteltaessa.


title: Ferdinand de Saussure

text: "Yleisen kielitieteen kurssin" johdanto-osassa omistetaan koko kuudes luku "kielen" ja "kirjoituksen" suhteen käsittelylle. Nykyisestä näkökulmasta katsottuna se vaikuttaa hiukan yllättävältä. Erottelu "kielen" ja "kirjoituksen" välillä ei kuitenkaan ole niin itsestään selvä, kuin helposti ajatellaan. Vaikka tieteellinen kielentutkimus oli periaatteessa jo 1800-luvun alkupuolelta lähtien – epäilemättä ainakin osittain romantiikan vaikutuksesta – korostanut puhutun kielen merkitystä, esimerkiksi kansanrunouteen kohdistetun kiinnostuksen myötä, ei erottelu puheen ja kirjoituksen välillä ollut mitenkään itsestään selvä. Kiinnostus kielten historian rekonstruointiin pakotti usein turvautumaan kirjallisiin lähteisiin, jolloin oli suuri kiusaus tulkita "kirjainten" ja "äänteiden" suhde yksiselitteisenä ja vakaana. Viime kädessä vasta "fonetiikan" synnyn myötä saatiin selkeät teoreettiset välineet äänteiden identifioimiseksi neutraalilla tavalla ja siten myös keinon erottaa ne yksiselitteisesti kirjaimista.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure ottaa kirjassa asiaan hyvin yksiselitteisen kannan: kirjoitus ja kieli ovat kaksi erillistä merkkien järjestelmää ja kirjoituksen olemassaolon ainoa oikeutus on kielen kuvaaminen Koska esimerkiksi tiede on hyvin pitkälle nojautunut juuri kirjoitettuun kieleen, on kirjoituksen merkitys kulttuurissamme jo hyvin kauan ollut keskeinen. Saussuren mukaan kuitenkin juuri tämä kirjoituksen ja sen kautta kirjoitetun kielen arvovalta puhuttuun kieleen nähden saattaa saada meidät toisinaan unohtamaan, että puhuttu kieli on kuitenkin näistä kahdesta alkuperäinen ja ensisijainen. Tästä unohduksesta johtuva kirjoituksen ylenmääräinen arvostus, sekä kyvyttömyys pitää näitä kahta järjestelmää selvästi erillisinä on puolestaan tuottanut paljon väärinkäsityksiä myös kielentutkijoiden piirissä.


title: Ferdinand de Saussure

text: Kirjoituksen "Yleisen kielitieteen kurssissa" saama suuri huomio vaikutti käytännössä myös siihen, että kielentutkijoiden piirissä kirjoituksen huomio väheni 1900-luvun mittaan entisestäänkin. Kirjoituksen tulkitsemista sekundaarisena puhuttuun kieleen nähden on usein pidetty nimenomaan yhtenä saussurelaisen kieliteorian leimallisena piirteenä. Niinpä esimerkiksi Jacques Derrida hyökkäsikin jyrkästi esimerkiksi Saussurea vastaan teoksessaan "De la grammatologie" (1967) syyttäen tätä kirjoittamisen marginalisoimisesta.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussurelaisen merkkikäsityksen mukaan merkin ("signe") voidaan tulkita muodostuvan kahdesta osatekijästä, jotka ovat merkitsijä "(signifiant)" ja merkitty ("signifié"). Sanalla "merkitsijä" viitataan merkin akustiseen puoleen ("image acoustique" tai "image verbale"), kun taas "merkitty" viittaa sen käsitteelliseen puoleen ("concept" ("verbal")). Nämä puoliskot määrittävät toisiaan vastavuoroisesti, eikä niiden siis voi sanoa olevan edes olemassa muuten kuin merkin elementteinä ja suhteessa merkin "merkityksellisyyteen" ("signification"). Merkin molemmat puoliskot ovat luonteeltaan psyykkisiä, ja ne määrittyvät tai rajautuvat paitsi suhteessa toiseen puoliskoon – eli merkitty suhteessa merkitsijään ja merkitsijä suhteessa merkittyyn – niin myös suhteessa muiden merkkien elementteihin – eli merkitty suhteessa ympärillä oleviin toisiin merkittyihin ja merkitsijä suhteessa toisiin merkitsijöihin.


title: Ferdinand de Saussure

text: Toisinaan niitä on verrattu stoalaisten filosofien esittelemiin käsitteisiin "sēmaĩnon" ja "sēmainómenon". Tämä vertaus ei kuitenkaan ole osuva, sillä stoalaiselle merkkiteoriassa on keskeisenä elementtinä merkkijärjestelmän ulkopuolella olevan "tarkoitteen" käsite ("tugkhánon"), joka puolestaan on saussurelaisen merkkiteorian kannalta toisarvoinen. Sen sijaan Saussuren ajattelussa korostuu ajatus elementtien yhdessä muodostamasta kokonaisuudesta, eli merkistä, sekä edelleen merkkien "järjestelmästä" ("système"), eli "kielestä" ("langue"). Aivan samoin kuin merkitty ja merkitsijä vastavuoroisesti määrittävät toisiaan ja muodostavat tällä tavoin merkin, voidaan myös merkkien ajatella määrittävän toisiaan ja muodostavan tällä tavoin merkkien järjestelmän eli kielen.


title: Ferdinand de Saussure

text: Louis Hjelmslevin terminologiassa "ilmauksen muoto" ("form of expression") vastaa merkitsijää ja "sisällön muoto" ("form of content") taas merkittyä.


title: Ferdinand de Saussure

text: "Yleisen kielitieteen kurssin" mukaan kielessä on kaksi keskeistä periaatetta, joilla on lukuisia pitkälle meneviä seurauksia, mutta joita kielentutkijat eivät kuitenkaan ole osanneet ottaa tarpeeksi hyvin huomioon. Nämä periaatteet ovat merkin arbitraarisuus ("arbitraire du signe") sekä merkitsevän lineaarinen luonne ("caractère linéaire du signifiant").


title: Ferdinand de Saussure

text: Aina kirjan ilmestymisestä saakka on käyty vilkasta keskustelua, siitä kuinka arbitraarisuus tulisi ymmärtää. Kirjassa esitetyn määritelmän mukaan ”Merkitsevän ja merkityn yhdistävä side on arbitraarinen, tai – koska ymmärrämme merkin merkitsevän ja merkityn yhteenliittymänä – voimme jopa sanoa yksinkertaisemmin, että "kielellinen merkki on arbitraarinen".” Kielellisen merkin arbitraarisuus ei siis Saussuren teoriassa tarkoita sanan – tai sen äänteellisen ilmiasun – ja sanan tarkoitteen välistä satunnaisuutta, kuten usein ajatellaan, vaan kyse paljon syvemmällä tasolla vaikuttavasta ilmiöstä. Toki merkin sisällä toteutuvan perustavanlaatuisen motivoitumattomuuden seurauksena myös sanan ja sen mahdollisen kielenulkoisen tarkoitteen välinen suhde näyttäytyy kielenkäyttäjälle motivoitumattomana, mutta kyse on pikemminkin arbitraarisuuden seurauksesta kuin arbitraarisuudesta itsestään.


title: Ferdinand de Saussure

text: Arbitraarisuuskäsityksensä vuoksi Saussure ei myöskään halunnut käyttää kielellisestä merkistä termiä "symboli"; hänen näkemyksensä mukaan "Symbolin luonteeseen kuuluu, ettei se ole koskaan täysin arbitraarinen; se ei ole tyhjä, siinä on aina säilyneenä jäänne merkitsevän ja merkityn välisestä luonnollisesta suhteesta."


title: Ferdinand de Saussure

text: Arbitraarisuutta ei kuitenkaan tule tulkita niin, että kyse olisi puhujan vapaasta valinnasta; siitä että olisi jotenkin mahdollista päättää, mitä esimerkiksi sanat merkitsevät. Kielen muokkautuminen tietynlaiseksi tapahtuu kielenkäyttämisen sosiaalisissa käytännöissä, jotka puolestaan muovautuvat hyvin pitkälle ulkopuolisesta ohjailusta riippumatta. Lopulta ihmiset kuitenkin puhuvat niin kuin haluavat, varsin pitkälle riippumatta siitä miten esimerkiksi kielenhuollossa kieltä haluttaisiin muokata. Paradoksaalista kyllä, paitsi että kielen arbitraarisuus estää muuttamasta kieltä tietoisilla päätöksillä, se samalla aiheuttaa ajan mittaan tapahtuvan kielen muuttumisen: koska jonkun tietyn merkitsevän suhde vastaavaan merkittyyn ei ole yhtään ”luonnollisempi” kuin johonkin muuhun merkittyy, ei myöskään ole mitään estettä sille, että merkityn ja merkitsevän välisessä suhteessa tapahtuu siirtymiä.


title: Ferdinand de Saussure

text: Tämän yllä kuvatun ns. "radikaalin" tai absoluuttisen arbitraarisuuden ohella kirjassa puhutaan myös toisenlaisesta, suhteellisesta arbitraarisuudesta. Tällä termillä kuvataan sitä hyvin tunnettua ilmiötä, että osa kielen merkeistä rakentuu toisten merkkien yhdistelmistä, jolloin näiden voidaan ajatella olevan "suhteellisesti motivoituneita". Usein mainittuja esimerkkejä ovat erityyppiset lukusanat: "kolme" vs. "kaksikymmentäyksi", joista ensin edellinen on absoluuttisesti arbitraarinen, mutta jälkimmäinen vain suhteellisesti, koska se voidaan tulkita rakentuneeksi kolmesta absoluuttisesti arbitraarisesta merkistä ("kaksi" + "kymmentä" + "yksi"). Myös suhteellinen arbitraarisuus on kuitenkin arbitraarisuutta, sillä vaikka kompleksisen merkin voidaan tulkita muodostuneen yksinkertaisten merkkien pohjalta, ei vastaavasti rakentumisen logiikka ole tyypillisesti yhtään "luonnollisempi" kuin radikaalisti arbitraarisen merkin sisäinen rakenne; kompleksisen merkin merkitystä ei esimerkiksi voi päätellä varmasti sen osina toimivien merkkien merkityksistä.


title: Ferdinand de Saussure

text: Merkitsevän lineaarisuus puolestaan on jäänyt paljon vähäisemmälle huomiolle, vaikka sillä Saussuren mukaan on yhä paljon seurauksia kuin arbitraarisuudella. Hän itsekin huomauttaa, että vaikka tämä periaate on ilmeinen, jätetään yleensä aina mainitsematta ”epäilemättä koska se on liian yksinkertainen”. Puhutun kielen merkkien merkitsevä nojaa kuuloaistimukseen ja siksi sillä on tiettyjä aikaan liittyviä ominaisuuksia: a) ensinnäkin se voidaan esittää "ulottuvuutena" ("étendue") ja b) tämä ulottuvuus on mitattavissa yhdellä dimensiolla, joka on jana. Toisin kuin siis esimerkiksi näköön perustuvien merkkien ollessa kyseessä, puhutun kielen merkitsevät ovat välttämättä toisiinsa nähden seuraamissuhteessa; kahden merkin merkitsevät eivät voi koskaan esiintyä yhtä aikaa, vaan ne muodostavat aina ketjun, jossa yksi edeltää toista. Tätä periaatetta vastaan on joskus hyökätty esittämällä esimerkiksi äänenlaatuun liittyvien ilmiöiden osoittavan sen vääräksi, toteutuuhan niissä varsinaisen äänteen kanssa yhtäaikaisesti ikään kuin useampia merkityksellisiä ilmiöitä. Saussure kuitenkin vastasi tähän kritiikkiin jo esitellessään periaatteen, esittäessään vaikkapa tavun ja sille lankeavan sanapainon muodostavan yhden, eikä kahta toisistaan erillistä ääntämistapahtumaa. Painollisessa tavussa ei siis ole kahta erillistä asiaa päällekkäin, vaan se kontrastoi muiden tavujen aivan samalla tavalla kuin painottomatkin tavut kontrastoivat keskenään.


title: Ferdinand de Saussure

text: Saussure tarkasteli kieltä tapahtumana ("parole") ja merkkijärjestelmänä ("langue"). Sanan ”langue” voidaan katsoa tarkoittavan kieltä myös abstraktina järjestelmänä, joka koostuu normeista ja säännöistä. ”Parole” (= puhe, puhetapahtuma) taas kuvaa kielen käyttöä kommunikaatiossa. Lisäksi de Saussure jaotteli kielen "diakroniseen" (historialliseen) ja ”synkroniseen” tasoon, jossa kieltä tarkastellaan simultaanina systeeminä tiettynä aikajaksona.


title: Ferdinand de Saussure

text:
Saussuren teoria perustuu binaarisille käsitepareille, kuten "langue/parole". Kieli on merkki, joka koostuu kahdesta osasta: "signifiant/signifié" (englanniksi: "signifier/signified"). Ferdinand de Saussure osoitti, ettei sanan ja asia välillä ole välttämättä suoranaista yhteyttä, vaan merkki on mielivaltainen
Amerikkalainen kirjallisuustieteilijä Jonathan Culler julkaisi vuonna 1976 teoksen "Saussure" (suom. "Ferdinand de Saussure", 1994), jonka loppusanoissa ylistetään ”uuden tieteen” syntymistä, joka mullisti monia muitakin erikoisaloja kuin kielitiedettä fysiikasta maalaustaiteeseen. ”Tavallisia kohteita tukeva kolmiulotteinen avaruus murtuu yrityksessä representoida perspektiivien ja suhteiden moninaisuutta samanaikaisesti. Vastaavasti modernissa kirjallisuudessa voidaan havaita siirtymä, jonka myötä sekä runous että romaani menettävät suoraviivaista mimeettisyyttään ja kiinnostustaan representoida tunnistettavissa olevia kohteita ja kohtauksia. Sen sijaan ne kiinnostuvat yhä enemmän yhteyteen asettamisen vaikutuksista. Niinpä suhteelliset arvot – sanojen ja eri diskurssityyppien suhteet - muodostuvat taideteoksen ensisijaisiksi rakenneosiksi.”


title: Ferdinand de Saussure

text: Lingvistiikasta alkanut strukturalismi keskittyy kielen, varsinkin kielen rakenteen tutkimiseen, kuten jo nimikin (struktuuri = rakenne) sanoo. Kieli on kuitenkin vain yksi ihmisen käyttämistä monista eri merkkijärjestelmistä, vaikkakin yksi keskeisimmistä. Strukturalismiin liittyy läheisesti yleinen merkkitiede, semiologia tai semiotiikka, jossa tarkastellaan mitä tahansa merkkejä, olivatpa ne sitten mainoksia, maalauksia tai myyttejä. Strukturalismiin lukeutuu monenlaisia teoreetikkoja, kuten Roland Barthes, Gérard Genette, Julia Kristeva, Jacques Lacan ja Tzvetan Todorov. Myös Claude Lévi-Strauss ja hänen kehittämänsä strukturalistinen antropologia, jonka vaikutus myös muihin tieteen aloihin oli huomattava 1950-luvulla, lasketaan usein strukturalismiin, vaikka hän onkin kiistänyt yhteyden.


title: Helsingin Sanomat

text: Helsingin Sanomat, lyh. HS, on levikiltään Suomen suurin tilattava sanomalehti. Sen omistaa Sanoma-konserniin kuuluva Sanoma Media Finland. Vuonna 2017 painetun lehden levikki oli 234 258 ja kokonaislevikki 324 997. Päivittäisiä lukijoita sillä on keskimäärin 688 000.


title: Helsingin Sanomat

text: "Helsingin Sanomat" on Pohjoismaiden laajalevikkisin sanomalehti. Levikkien laskiessa ruotsalainen "Aftonbladet" ohitti sen muutaman vuoden ajaksi 2000-luvun alkuvuosina. Tammikuussa 2013 "Helsingin Sanomat" siirtyi broadsheet-koosta puolta pienempään tabloidikokoon. "HS":n liitteenä ilmestyy aikakauslehtimäinen "Kuukausiliite" sekä perjantaisin ilmestyvä "Nyt"-liite. Levikintarkastuksen mukaan Kuukausiliitteellä on keskimäärin 867 000 lukijaa eli enemmän kuin varsinaisella lehdellä.


title: Helsingin Sanomat

text: "Helsingin Sanomien" vastaava päätoimittaja on 15. syyskuuta 2013 alkaen ollut Kaius Niemi.


title: Helsingin Sanomat

text: Lehti perustettiin nimellä "Päivälehti" vuonna 1889 alun perin nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi. Lehden perustajia olivat muun muassa Eero Erkko, Juhani Aho ja Arvid Järnefelt. Ensimmäinen näytenumero ilmestyi 16. marraskuuta 1889, mutta säännöllinen ilmestyminen kuusi kertaa viikossa alkoi vasta vuoden 1890 alkupuolella. Vuonna 1894 päivälehteläisten ”nuorten” piirissä perustettiin nuorsuomalainen puolue.


title: Helsingin Sanomat

text: Viranomaiset lakkauttivat "Päivälehden" 3. heinäkuuta 1904 sen viitattua epäsuorasti mutta hyväksyvästi kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murhaan. Jo keväällä 1903 Bobrikov oli karkottanut lehden perustajan Eero Erkon maasta yhdessä muiden johtavien perustuslaillisten kanssa. "Päivälehden" tilalle perustettiin kuitenkin saman tien "Helsingin Sanomat", jonka ensimmäinen numero ilmestyi 7. heinäkuuta 1904. Samalla perustettiin myös kustannusyhtiö Sanoma Osakeyhtiö (sittemmin Sanoma News, nyk. Sanoma Media Finland), joka kuuluu nykyisin Sanoma-yhtymään.


title: Helsingin Sanomat

text: Valtiollisen tilanteen muututtua Bobrikovin murhan jälkeen Eero Erkko saattoi palata Suomeen 1905, ja hän astui seuraavana vuonna "Helsingin Sanomien" johtoon. Suomen suurin lehti "Helsingin Sanomista" tuli vuonna 1914, jolloin se alkoi ilmestyä seitsenpäiväisenä.


title: Helsingin Sanomat

text: Lehti oli ensimmäisinä vuosikymmeninään suomenkielinen liberalismin lippulaiva. Se oli 1904–1918 Nuorsuomalaisen puolueen ja 1918–1932 Kansallisen Edistyspuolueen pää-äänenkannattaja. Lehteen kirjoitti aktiivisesti useita tunnettuja Edistyspuolueen poliitikkoja, kuten K. J. Ståhlberg, Rudolf Holsti ja Heikki Ritavuori.


title: Helsingin Sanomat

text: Eero Erkon kuoltua vuonna 1927 hänen pojastaan Eljas Erkosta tuli sekä "Helsingin Sanomien" päätoimittaja että Sanoma Osakeyhtiön toimitusjohtaja. Eljas Erkon aikana "Helsingin Sanomat" julistautui puolueettomaksi lehdeksi 1932, joskin sen linja säilyi lähellä Edistyspuoluetta aina puolueen hajoamiseen vuonna 1951 saakka.


title: Helsingin Sanomat

text: Helmikuussa 1932, Mäntsälän kapinan sytyttyä, lehdelle luotiin nopeasti oma iltapainos "Ilta-Sanomat". Erkko arvioi kapinan olevan niin suuri ja tärkeä uutinen, että vanhanaikaiset kaupungilla kiertävät sähkösanomat eivät riittäisi sen raportoimiseen. Kapinauutisoinnissaan lehti esiintyi laillisuusrintaman ja hallituksen tukijana. "Ilta-Sanomat" ilmestyi "Helsingin Sanomien" iltapainoksena vuoteen 1949, jolloin se irtautui omaksi lehdekseen. Eljas Erkko luopui päätoimittajuudesta 1938 noustessaan Cajanderin hallituksen ulkoministeriksi, ja uudeksi päätoimittajaksi valittiin ulkomaantoimittaja Yrjö Niiniluoto.


title: Helsingin Sanomat

text: Toisen maailmansodan jälkeiset vuosikymmenet olivat "Helsingin Sanomille" pitkän kasvun aikaa. Vuonna 1954 siitä tuli Pohjoismaiden suurin tilauslehti yli 236 000 kappaleen arkilevikillä ja lähes 260 000 kappaleen sunnuntailevikillä. Lehteä yli kaksi vuosikymmentä johtaneen Yrjö Niiniluodon kuoltua 1961 päätoimitus uudistettiin: entisen yhden päätoimittajan tilalle tulivat vastaava päätoimittaja sekä yhdestä kolmeen alempaa päätoimittajaa. Vuonna 1967 Sanomain ammattikoulun yhteyteen perustettiin oma toimittajakoulu. Lehteä painettiin toimituksen vieressä Ludviginkadulla vuoteen 1977 asti. Tuolloin painatus koki teknisen vallankumouksen, kun Sanomalan painolaitos vihittiin käyttöön Vantaan Martinlaaksossa. Lehden sivut siirrettiin Ludviginkadulta Sanomalaan sähköisesti radiolinkin kautta.


title: Helsingin Sanomat

text: "Helsingin Sanomista" tuli Pohjoismaiden suurin aamulehti vuonna 1981, kun sen arkilevikki ylitti 400 000 kappaleen rajan. Ajanjakson tunnettuihin toimittajiin kuuluivat muiden muassa teatteriarvostelija Jukka Kajava ja musiikkiarvostelija Seppo Heikinheimo sekä lehden pitkäaikainen pilapiirtäjä Kari Suomalainen. Seuraavien vuosikymmenten aikana lehteen perustettiin kaksi liitettä. Vuonna 1983 aloitti ilmestymisensä pitkiä aikakauslehtimäisiä artikkeleita sisältävä, kiiltävälle paperille painettu "Kuukausiliite". Viihteellisempi, nuorekkaalle lukijakunnalle tarkoitettu viikkoliite "Nyt" alkoi ilmestyä 1995. Lehden internet-versio avattiin vuonna 1996 nimellä Verkkoliite. Verkkopalvelun nimi ja verkko-osoite ("www.helsinginsanomat.fi") muuttuivat muotoon "HS.fi" vuonna 2006.


title: Helsingin Sanomat

text: Vuonna 2005 perustettiin Helsingin Sanomat Oy, joka sulautui takaisin emoyhtiöönsä Sanoma News Oy:hyn 2009. Vuonna 2005 "Helsingin Sanomat" osti Radio Helsingin.


title: Helsingin Sanomat

text: Sunnuntain 8. lokakuuta 2006 pääkirjoituksessa päätoimittaja Janne Virkkunen ilmoitti lehden tukevan Suomen NATO-jäsenyyttä.


title: Helsingin Sanomat

text: Vuonna 2007 Aatos Erkko toivoi "Helsingin Sanomien" jatkavan "liberaalilla linjallaan". Samalla hän ilmoitti, ettei puutu lehden toimitukseen.


title: Helsingin Sanomat

text: Marraskuussa 2011 "Helsingin Sanomien" ja "Nelosen" uutistoimitoimitukset yhdistyivät.


title: Helsingin Sanomat

text: Huhtikuussa 2012 "Helsingin Sanomat" otti ensimmäisenä suomalaisena mediatalona tarjontaan mukaan lehden ja tablettitietokoneen yhteistilauksen. Marraskuussa 2012 lehden internet-sivuille pystytettiin maksumuuri. Ilmaiseksi saa lukea viisi uutista viikossa ja etusivua.


title: Helsingin Sanomat

text: Sanoman hallitus päätti 31. heinäkuuta 2012, että lehti siirtyy tabloidikokoon tiistaista 8. tammikuuta 2013 alkaen. Tuotantoteknisistä syistä muutosta edeltävänä maanantaina lehteä ei julkaistu, joten sunnuntain, loppiaisen 6. tammikuuta lehti jäi viimeiseksi broadsheet-kokoiseksi.


title: Helsingin Sanomat

text: Toukokuussa 2013 Mikael Pentikäinen erotettiin vastaavan päätoimittajan tehtävästä. Potkuja perusteltiin luottamuspulalla. Väliaikaiseksi vastaavaksi päätoimittajaksi valittiin Riikka Venäläinen. Syyskuussa 2013 Kaius Niemi aloitti lehden vastaavana päätoimittajana. Syksyllä 2013 "Helsingin Sanomat" myi "Radio Helsingin". Vuonna 2013 lehden levikki oli 313 062 ja sunnuntailevikki 352 541.


title: Helsingin Sanomat

text: Elokuussa 2014 "Helsingin Sanomat" alkoi julkaista vain internetissä ilmestyvää iltapainosta. Painos ilmestyy kello 16.30 ja on nimeltään "HS Ilta".


title: Helsingin Sanomat

text: Vuoteen 1961 asti "Helsingin Sanomilla" oli yksi päätoimittaja, poikkeuksena 1920–1930-luvun vaihde, jolloin Eljas Erkko ja W. W. Tuomioja jakoivat päätoimittajuuden neljän vuoden ajan. Vuodesta 1961 eteenpäin lehdellä on ollut vastaava päätoimittaja sekä yhdestä kolmeen alempaa päätoimittajaa.


title: Helsingin Sanomat

text: "Helsingin Sanomien" lehden levikki vuosina 2001–2017:


title: Heraldiikka

text: Heraldiikka eli vaakunaoppi on oppi vaakunoista ja lipuista. Heraldiikka jakautuu kahteen päähaaraan: historialliseen ja taiteelliseen heraldiikkaan. Historiantutkimuksena vaakunaoppi käsittää genealogisen ulottuvuuden, taiteena kuvataiteen ja erityisen heraldisen selitystaidon. Lisäksi vaakunoilla on perinteinen yhteisölliseen asemaan liittyvä merkitys. Sillä on oma keskitetty sääntöjärjestelmänsä ja käsitteistönsä. Nimitys heraldiikka tulee ranskan kielen airutta tarkoittavasta sanasta "hérault". Englannin kielessä sama sana on "herald".


title: Heraldiikka

text: Liput ja joukko-osastotunnukset ovat olleet tärkeä osa historiallisen sodankäynnin johtamisjärjestelmässä. Tästä syystä oli tärkeää, että tunnukset näkyivät kauas ja erottuivat toisistaan. Antiikin Rooman asevoimat käyttivät taistellessaan kuvallisia tunnuksia ("vexillum") ja näistä on saanut nimensä erityisesti lippuihin keskittynyt heraldiikan haara veksillologia.


title: Heraldiikka

text: Varhaiskeskiajalta lähtien suuret armeijat olivat kadonneet ja Euroopassa sotiminen oli ritareiden heiniä. Myöhemmin Euroopan vauraus mahdollisti jälleen isompia armeijoita, ja tällöin tunnusten merkitys alkoi kasvaa. Heraldiikan juuret ovatkin sydänkeskiajalla. Nykyiseen muotoonsa eurooppalainen heraldiikka tuli noin 1000–1100-lukujen taitteessa, jolloin ritarilaitoksen ja turnajaisten myötä se saavutti suurimman kukoistuksensa niin määrällisesti kuin taiteellisestikin. Ritarilla oli yksilöivä, periytyvä sukuvaakuna.


title: Heraldiikka

text: Heraldiikka nykymuodossaan syntyi noin vuoden 1150 tienoilla. Haarniskan kehitys oli johtanut koko pään ja kasvot peittävään patakypärään, jota käytettäessä ei enää voitu erottaa omia vihollisista. Niinpä ainoa tapa erottaa taistelijat toisistaan olivat kilpi ja sen kuviointi, sekä samaan aikaan yleistynyt, haarniskan päällä pidettävä hihaton asetakki, "surcot". Sekä kilpeen että asetakkiin alettiin kirjailla kuvioita heraldisten sääntöjen mukaisesti. Tämän asetakin englanninkielisestä nimestä "coat of arms" on saanut alkunsa englannin vaakunaa tarkoittava sana.


title: Heraldiikka

text: Heraldiikan säännöt ovat peräisin taistelukentältä, ja ne ovat taistelukentän käytännön sanelemia. Tämä heraldiikan säännöt keskiajalla luonut käytäntö pakotti tunnukset ja kilpikuviot selkeiksi, yhdellä vilkaisulla erottuviksi ja näyttäviksi – patakypärä peittää käyttäjänsä kasvot, ja vaakunan oli erotuttava tunnistettavasti yhdellä vilkaisulla nuolenkantaman päähän.


title: Heraldiikka

text: Heraldiikan kulta-aika kesti kolme vuosisataa, 1200-luvun alusta 1400-luvun loppuun. Tuona aikana heraldinen suunnittelu ja sommittelu oli saavuttanut huippunsa: kuviot olivat yksinkertaisia, selkeitä ja näyttäviä. Suurin osa nykypäivän valtakunnan- ja kaupunginvaakunoista ovat tuolta ajalta. Suosituimpia kuvioita olivat erilaisten kilven jakojen ja airutkuvioiden ohella leijona, kotka, lilja, risti, miekka ja monet helposti tunnistettavat esineet tai olennot.


title: Heraldiikka

text: Tuliaseiden kehittymisen myötä myös ritarit hävisivät taistelukentiltä, mutta kukoistava ritarikulttuuri ylläpiti vielä turnajaisperinnettä jonkin aikaa. Tällöin heraldiikka lähti rappeutumaan. Renessanssi ja barokki vaikuttivat myös heraldiikkaan, ja 1800-luvulle tultaessa heraldiikka oli rapautunut tasolle, jota nykypäivänä pidetään pohjanoteerauksena.


title: Heraldiikka

text: Aikaa tuliaseiden yleistymisen jälkeen on kutsuttu heraldiikan rappioksi. Ritarien merkitys taistelukentillä väheni ja heraldiikka siirtyi turnajaisiin. Taistelukäytännöllisyys ei ollut enää tärkeää.


title: Heraldiikka

text: Renessanssin ja barokin aikana vaakunoihin alkoi ilmestyä erilaisia lisukkeita ja kilven paikka takan yläpuolella näkyi myös jalustan ja kilvenkannattajien mukaantulona. 1700-luvulla kilpi ei muistuttanut taistelukenttien suojavarustetta lainkaan, vaan enemmänkin koristeellisia peilin kehyksiä. Tällöin myös kilpeen alkoi ilmestyä epäheraldisia osia.


title: Heraldiikka

text: 1800-luvun heraldiikkaa on pidetty myöhemmin heraldikkojen keskuudessa huonona aikana. Vaakunoissa oli usein kirjoitusta ja hyvinkin yksityiskohtaisesti piirrettyjä tunnuksia. Vaakunoihin liittyvä sosiaalisen statuksen merkitys oli synnyttänyt koostevaakunoita, joissa saattoi olla jopa kymmeniä alkuperäisen vaakunan kilpiä yhdessä kolmasti nelijakoisessa kilvessä. 1900-luvun alkupuolella heraldiikkaa ei arvostettu kovinkaan laajalti.


title: Heraldiikka

text: Uusien kansallisvaltioiden syntyminen 1900-luvulla synnytti tarpeen suunnitella uusia vaakunoita. Vaakunasuunnittelijat alkoivat pyrkiä alkuperäisiin sääntöihin. Suomessa heraldiikka koki äkillisen nousun, kun kunnille asetettiin mahdollisuus hankkia oma vaakuna. Suomessa 1900-luvun heraldiikka omaksui tyylipuhtaan linjan, ja 1960-luvulla kuntien saadessa omia vaakunoita luotiinkin heraldisissa piireissä arvostettu selkeä puhdas tyylisuunta. Samalla lähes kaikkien jo olemassa olleiden kaupungin- ja kunnanvaakunoiden asu uudistettiin heraldiikan sääntöjen mukaiseksi. Maailman vaakunaoppineiden keskuudessa Suomen nykyheraldiikkaa onkin pidetty maailman parhaimpien joukossa olevana.


title: Heraldiikka

text: Elävän historian toiminta sekä liveroolipelit ovat nykypäivänä omalta osaltaan vaikuttaneet heraldiikan tuntemuksen uudelleenelpymiseen. Heraldiikan säännöt ja suunnittelu on nopeasti opittu uudelleen taistelukentän ja sen asettamien vaatimusten kautta.


title: Heraldiikka

text: Vaikka vaakunat ovat kuvallisia tunnuksia, on heraldiikassa ratkaisevassa osassa sanallinen vaakunaselitys. Siinä tunnus kuvataan heraldiikan kieltä käyttäen siten, että heraldiikkaan perehtynyt taiteilija voi alkuperäistä kuvaa näkemättä piirtää vaakunan oikein.


title: Heraldiikka

text: Heraldiset värit eli tinktuurit jaetaan kolmeen ryhmään. Jokaisella värillä on lisäksi normanniranskaan perustuva nimi, jota usein käytetään vaakunaselityksessä eli blasonoinnissa ("blazon") varsinkin anglosaksisissa maissa. Mustavalkoisessa kuvallisessa esityksessä jokaiselle värille on varattu vakiintunut viivakuvaus eli skraffeeraus.


title: Heraldiikka

text: Värisävyjä ei ole tarkasti määrätty, mutta heraldiikassa käytettäväksi väriksi sopii parhaiten kylläinen värin kirkas keskisävy.


title: Heraldiikka

text: "Damaskointia" ei tule sekoittaa skraffeeraukseen.


title: Heraldiikka

text: Vaakunaa suunniteltaessa tavoitteena on selkeys ja näkyvyys. Nyrkkisäännön mukaan vaakunan on oltava sellainen, että se on tunnistettavissa nuolenkantaman (200 m) päästä. Heraldiikan säännöt ovat syntyneet taistelukentän vaatimuksista, ja ne on opittu nopeasti elävän historian toiminnan kautta uudelleen - umpinaista, kasvot peittävää patakypärää käytettäessä on tärkeää kyetä erottamaan oma ja vastustaja yhdellä ainoalla vilkaisulla. Tärkein sääntö on tinktuurisääntö: ei väriä värin eikä metallia metallin viereen. Tämä siksi, että kaksi väriä muodostaa tumman ja yhtenäisen pinnan, ja tinktuureja on vaikeaa erottaa toisistaan; samoin kaksi metallia yhdessä muodostavat voimakkaasti heijastavan pinnan - tästä syystä liikennemerkeissä ei käytetä valkoista ja keltaista yhtäaikaisesti. Samoin voimakkaasti naturalistinen ja realistinen kuvaus on huonoa heraldiikkaa - naturalistisesti suunniteltua vaakunaa on mahdotonta hahmottaa yhdellä vilkaisulla, mikä voi taistelukentällä koitua kohtalokkaaksi.


title: Heraldiikka

text: Vaakunassa tulee olla ainakin yksitai mikä tahansa näiden yhdistelmä. On kuitenkin pyrittävä välttämään liian täyteen ahdettua vaakunaa: pelkistäminen merkitsee selkeyttä. Kuvioiden tulee olla sellaisia, että ne erottuvat kaksiulotteisina pintakuvioina. Kolmiulotteisuus ei kuulu heraldiikkaan, ja myös käyttögrafiikassa ja semiotiikassa kolmiulotteisuutta pidetään ei-toivottavana.


title: Heraldiikka

text: Vaakunaselitys eli blasonointi tarkoittaa vaakunan kuvaamista sanallisessa muodossa. Vakiintuneen suomalaisen käytännön mukaan ensimmäisenä kuvataan kilven tinktuuri ja mahdolliset kilven jaot, tämän jälkeen kuviot ja niiden tinktuurit ja viimeisenä saatekuviot sekä varukset ja niiden tinktuurit. Tarkoituksena on aikaansaada yksiselitteinen kuvaus vaakunasta niin, että kuvauksen pohjalta on mahdollista piirtää vaakuna tinktuureineen ilman lisätietoja tai näkemättä itse vaakunaa.


title: Heraldiikka

text: Pääkaupunkiseudun kunnanvaakunoiden vaakunaselitykset ovat seuraavat:


title: Heraldiikka

text: Heraldisten värisääntöjen mukaisesti kuviot, joiden tinktuurina on metalli, sijaitsevat oletusarvoisesti värikentässä, ja kuviot, joiden tinktuurina on väri, sijaitsevat metallikentässä.Nämä 'käskyt' on laatinut Jukka Suvisaari ja korjannut ja muutoksin varustanut Suomen Heraldisen Seuran johtokunnan asettama työryhmä, johon kuuluivat Kimmo Kara, Juhani Vepsäläinen ja Jukka Suvisaari, huhtikuussa 1990.


title: Heraldiikka

text: Vaikka heraldiikka on yleiseurooppalainen ilmiö, on siinä kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä. Perusperiaatteet ja heraldiikan keskiaikaiset perinteet ovat kaikkialla yhteiset, mutta vuosisatojen aikana maiden välille on muodostunut eroja. Ranskaa pidetään heraldiikan kehtona, ja sen sekä Keski-Euroopan läntisten maiden muodostamaa aluetta sanotaan leijona-alueeksi, koska leijona on alueen vaakunoissa yleinen tunnus. Lisäksi Ranskan vaakunoissa suositaan kultaa ja sinistä sekä etenkin liljakylvöisiä kenttiä. Airutkuvioiden valikoima alueella on runsas, ja siellä on käytössä myös sellaisia kuvioita, joita muiden alueiden vaakunoissa ei juuri näe. Vaakunakokonaisuuksissa arvokruunuja ja vaakunatelttoja käytetään melko usein. Vaakunaselitykset ovat hyvin täsmällisiä johtuen osin siitä, että niissä käytetty terminologia on alun perin juuri ranskankielistä.


title: Heraldiikka

text: Britteinsaarilla heraldiikka on yleispiirteiltään ranskalaisen kaltaista. Yksi selkeä ero on kuitenkin kypäränkoristeen käyttö: se voi olla irtonaisena kilven yläpuolella ilman kypärää nousten lakipunoksesta tai koristekruunusta. Sitä voidaan käyttää jopa pelkältään eräänlaisena tunnuksena. Kilpi on yleensä muodoltaan kolmiomainen, ja kypärän muoto ja sijoitus ilmoittavat suvun tai henkilön arvoasteen. Suosituimpia tunnuskuvioita ovat polviorret, ruusut, turkiskuvioinnit ja merenkulkuun liittyvät tunnukset. Lisäksi pääkuvioina käytetään paljon naturalistisia kuvia, jotka eivät sovi kovin hyvin heraldiikkaan. Skotlannissa on käytössä klaanipohjainen vaakunajärjestelmä, joka poikkeaa englantilaisesta. Sekä Englannissa että Skotlannissa heraldiikan perinteitä ja vaakunakulttuuria on valvottu julkisesti katkeamatta keskiajalta lähtien.


title: Heraldiikka

text: Myös Italian heraldiikka juontuu Ranskasta. Siellä on kuitenkin käytössä kilpien muotoja, jotka muualla ovat harvinaisia. Tällaisia ovat muun muassa hevosenpääkilpi, suorakaiteen muotoinen Pavese-kilpi ja tarssi eli turnajaiskilpi, jonka oikeassa laidassa on kolo turnajaispeistä varten. Kypäränkoristetta ei juuri käytetä. Italian heraldiikalle erityistä ovat vaakunoissa esiintyvät guelfien ja ghibelliinien poliittiset tunnukset. Iberian niemimaalla puolestaan on yleistä, että vaakunoihin yhdistetään sekä isän että äidin puolelta periytyvät tunnukset. Niinpä alueen vaakunat ovat usein monikenttäisiä, jopa kirjavia. Reunus, jota muualla käytetään usein saman suvun jäsenten vaakunoiden erotteluun, toimiikin Iberian niemimaalla vaakunoiden yhdistämiskeinona. Sitä käytetään paljon esimerkiksi äidin puolen suvun vaakunatunnusten sijoituspaikkana. Vaakunoiden monikenttäisyyden vuoksi kilpi on usein muodoltaan leveätyvinen.


title: Heraldiikka

text: Saksalaiseen heraldiseen kulttuurialueeseen kuuluvat Saksan lisäksi vanha Böömi ja Unkari, Pohjoismaat ja Baltian maat sekä osin Puola ja Balkanin alue. Saksalaisen alueen erityispiirteet ovat lähinnä kilven ulkopuolella. Kypäränkoristetta käytetään erottelukeinona osoittamaan eri sukuhaaroja, joten se kuuluu kiinteästi vaakunakokonaisuuteen. Vaakunoita yhdistettäessä kilven reunoille nostetaan kantavaakunoiden kypärät koristeineen. Arvoastetta kypärä ei silti ilmaise. Kotka on alueelle tyypillinen tunnus. Alueen muista tunnuskuvioista osa on muualla harvinaisia, eikä niille välttämättä ole edes luontevia nimiä muilla kielillä. Punamustia väriyhdistelmiä, jotka monella alueella ovat heraldiikan värisääntöjen vastaisia, käytetään suhteellisen paljon.


title: Heraldiikka

text: Pohjoismaisten vaakunoiden erityispiirteenä on kapeiden ristien ja vinoristien käyttö vaakunakenttien rajana ilman, että ristillä itsellään olisi erityistä tunnustehtävää. Pohjoismaissa puhuvat vaakunat ovat usein syntyneet niin, että aateloitu on saanut nimensä vaakunansa tunnuskuvan mukaan eikä päinvastoin, kuten yleensä. Kypärien lukumäärä ilmaisee Pohjoismaiden heraldiikassa arvoastetta. Kreivien vaakunoissa kypäriä on kolme ja paroneilla kaksi. Pohjoismaiden ja erityisesti Suomen heraldiikassa korot ovat suosittuja kuviointikeinoja. Suomen heraldiikkaan onkin hyväksytty 35 erilaista koroa, kun esimerkiksi Englannissa niitä on vain toistakymmentä.


title: Heraldiikka

text:
Puolassa vaakunajärjestelmä ja itse vaakunatkin poikkevat muista. Sama vaakuna on siellä käytössä jopa 200 suvulla, joilla ei muuten ole yhteyksiä. Vaakunoiden tunnuskuviot ovat puumerkkimäisiä tai puumerkkejä, ja niiden selittäminen tavallisella heraldisella sanastolla on vaikeaa. Puumerkkikuvioiden lisäksi suosittuja ovat hevosenkenkä, kuu ja tähdet.
Heraldiikkaa koskeva lainsäädäntö Suomessa:


title: Heraldiikka

text: 1990-luvulla tehdyt muutokset


title: Nollavoimakanta

text: Nollavoimakanta (engl. "Zero Insertion Force", "ZIF") on suoritinkanta, johon suoritin asetetaan paikalleen ja lukitaan se vivulla.


title: Nollavoimakanta

text: Useita satoja nastoja sisältävissä suorittimissa tämä on välttämätöntä, koska piiriä kantaan työnnettäessä tarvittaisiin voima, joka voisi helposti halkaista koko piirin ja vahingoittaa sen nastoja. Lukitusmekanismilla piiri saadaan lukittua ja vapautettua nopeasti ja helposti ilman vaurioitumisen riskiä.


title: Nollavoimakanta

text: Nollavoimakantaa käytetään myös erilaisissa muisti-, logiikka- ja suoritinpiirien ohjelmointilaitteissa.


title: Alfa Centauri

text: Alfa Centauri ("α Cen" tai "α Centauri", suom. myös Alfa Kentauri) on Kentaurin tähdistön kirkkain ja yötaivaan kolmanneksi kirkkain tähti ja samalla aurinkokuntaa lähimpänä, 4,36 valovuoden (1,34 pc) päässä, oleva vieras tähtijärjestelmä. Alfa Centauri ei ole yksittäinen tähti, vaan kaksoistähti, joka koostuu auringonkaltaisesta, keltaisesta Alfa Centauri A:sta ja pienemmästä, oranssista Alfa Centauri B:stä. Alfa Centauri A:n näennäinen kirkkaus on −0,01 ja B:n 1,33.


title: Alfa Centauri

text: Tähtijärjestelmässä on myös mahdollinen kolmas komponentti, punainen kääpiötähti Proxima Centauri, joka ei välttämättä ole gravitaationaalisesti sitoutunut kiertämään kahta muuta tähteä. Sen näennäinen kirkkaus on vain 11,01. Proxima Centauri on aurinkokuntaa lähin yksittäinen tähti: sen etäisyys Auringosta on 4,22 valovuotta.


title: Alfa Centauri

text: Alfa Centauri A ja B kiertävät toisiaan 3,6 miljardin kilometrin etäisyydellä. Tämä vastaa planeetta Uranuksen etäisyyttä Auringosta. Tähtien kiertoaika on lähes tasan 80 vuotta. Proxima Centaurin etäisyys pariin on huomattavasti suurempi, 1 892 miljardia kilometriä. Mikäli se kiertää paria, sen kiertoaika olisi noin 500 000 vuotta.