Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 12-a, faza nationala

SUBIECTUL I (40 de puncte) 
Citiţi cu atenţie textele de mai jos: 
A.„Regele [Ungariei, Carol Robert de Anjou] şi -a adunat o mare oaste (...) şi la îndemnul 
voievodului ardelean Toma şi a lui Dionisie (...) s -a dus în persoană, în luna lui septembrie, 
prin Severin în ţara voievodului românilor, Basarab, (...) ca  să alunge din această ţară pe 
Basarab, sau cel puţin să dea în posesiune ţara aceluia unuia dintre curtenii săi, cu toate că 
voievodul plătise întotdeauna cu credinţă darea cuvenită maiestăţii sale regelui. (...) 
Regele a ajuns pe o cale oarecare cu toată  oastea sa [la Posada, în 1330], dar calea 
aceasta era cotită şi închisă de amândouă părţile de râpe foarte înalte de jur împrejur (...). Iar 
regele şi toţi ai săi, negândindu -se în adevăr la aşa ceva, mulţimea nemăsurată a românilor 
sus pe râpe a alergat din toate părţile şi a aruncat săgeţi asupra oastei regelui care se găsea 
în fundul unei căi adânci, ce nici nu se putea numi cale, ci mai curând un fel de corabie 
strâmtă, unde din pricina înghesuielii cei mai sprinteni cai şi ostaşi cădeau din toate părţile în 
luptă. (…) Cădeau tineri şi bătrâni, principi şi nobili, fără nicio deosebire (…) . Şi însuşi regele 
abia a scăpat cu câţiva inşi.”       
(Cronica pictată de la Viena) 
 
B.„Asupra acestui Mircea [Mircea cel Bătrân] care a început mai înainte război,  plecând cu 
armata asupra barbarilor împreună cu împăratul Sigismund [de Luxemburg], Baiazid [sultanul 
Imperiului Otoman] (...), găsindu-i vină, a pornit cu război şi trecând peste Istru [Dunăre] 
mergea înainte robind ţara. Dar Mircea, strângând cu grijă oastea ţării, nu şi -a făcut planul să 
vină asupra lui să dea lupta (...) însă, se ţinea şi el cu armata pe urma lui Baiazid prin pădurile 
de stejar ale ţării, (...). Şi ţinându-se pe urma lui, săvârşea isprăvi vrednice de amintit, dând 
lupte, când vreo unitate duşmană rupându -se, se îndrepta uneori prin ţară după hrană sau la 
prădat vite; (…). Ţinându-se de urma lui Baiazid, se lupta într -una cu el, în chip strălucit şi se 
zice că armata fiind în cale se ţinea strâns în urma ei, punând -o la mare suferinţă şi o aducea 
în situaţii grele şi nu înceta să -i facă stricăciune. De aceea, slujitorul [sultanului] a dat cu 
părerea să-şi aşeze oastea în tabără. (...) Aşadar, Baiazid s -a adăpostit acolo în tabără; a doua 
zi, însă a trecut armata peste Istru.”         
                                                   (L. Chalcocondil, Expuneri istorice) 
 
C. „I s-a adus aminte că (...) dacă vor să rămână în pace din partea [otomanilor] şi nesupăraţi, 
trebuie (...), să-i întreţină cu multe provizii, să -i îndestuleze cu mari sume de bani. (...) [Mihai 
Viteazul] începu să cugete ce ar fi de făcut pentru întărirea demnităţii şi a autorităţii sale, 
considerând că nu e onorabil a lăsa supuşii încredinţaţi apărării sale pradă atâtor nefericiri; [de 
aceea], el adună pe cei mai mari şi mai de frunte [boieri] ai ţării ca să ţină sfat asupra felului în 
care va putea să scape ţara de atâtea rele ce suferă şi de altele mai mari, care o ameninţă în 
tot ceasul. Acea adunare se încheie, cu învoirea tuturor, că este mai bine să se unească cu 
principii creştini decât să poarte mai departe, jugul cel nesuferit al tiranului turc.” 
(Balthazar Walter, Scurtă şi adevărată descriere a faptelor săvârşite de Mihai, domnul Ţării 
Româneşti, prea strălucitul şi prea viteazul conducător de oşti împotriva duşmanilor creştinătăţii)