Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 10-a, faza judeteana

SUBIECTUL I                  (40 de puncte) 
Citiţi, cu atenţie, sursele de mai jos: 
 
 A. „Totuşi, a existat la sfârşitul secolului al XVIII-lea o mişcare ce a făcut ca reformele să pară nu numai 
dezirabile, ci şi necesare: Iluminismul. Les philosophes , mai mult scriitori decât filosofi, ca Voltaire, 
Montesquieu şi Rousseau, au scris despre problemele la ordinea zilei şi au atacat prejudecăţile şi superstiţiile 
pe care le observau în jurul lor. Mulţi dintre ei au contribuit la cea mai importantă operă a Iluminismului,  
Enciclopedia (primul volum a apărut în 1752, ultimul din cele  35 în 1780). Ţelul lor era aplicarea analizei 
raţionale în toate domeniile. Nu erau dispuşi să accepte tradiţia sau revelaţia ca raţiune suficientă pentru a 
întreprinde ceva.  […] Principalele ţinte ale atacului lor erau biserica şi guvernarea despotică. Nu acceptau 
interpretarea literală a Bibliei şi respingeau tot ce nu putea fi explicat de raţiune - miracolele, de exemplu - ca 
superstiţii. Condamnau biserica catolică pentru că era bogată, coruptă şi intolerantă şi au preluat exclamaţia lui 
Voltaire „Ecrasez l’infame!" („Zdrobiţi-o pe infamă!", adică biserica). 
 Atacul împotriva despotismului a fost declanşat în principal de Montesquieu. Cartea sa, Spiritul legilor, 
una dintre cele mai influente în secolul al XVIII -lea, a apărut în 1748. Monarhia, spunea el, înseamnă 
guvernare de către un singur om conform legii, despotism înseamnă guvernare de către un singur om, 
neîngrădit de nici o lege, şi este arbitrar.   […] Deşi filosofii criticau unele instituţii ale Vechiului Regim, ei nu se 
opuneau regimului în sine şi nu erau revoluţionari. Mulţi dintre ei, inclusiv Montesquieu, erau nobili, iar ceilalţi, 
ca Voltaire şi Rousseau, erau acceptaţi în înalta societate.”   (Duncan Townson, Franţa în Revoluţie) 
 
 
 
 B. „Asupra unor astfel de subiecte istoricii au puncte de vedere extrem de diferite. Unii cred că, deşi 
filosofii n-au fost revoluţionari, efectul doctrinei învăţăturii lor a fost, întrucât ei au atacat toate elementele pe 
care se baza Vechiul Regim. Pe la 1780, o mare parte a Franţei, la toate nivelurile sociale, era pregătită pentru 
ample schimbări si nerăbdătoare să le înfăptuiască. Contele de Segur nota: „Acordăm un sprijin entuziast 
doctrinelor filosofice profesate de scriitoraşi îndrăzneţi şi plini de spirit. Voltaire ne -a cucerit, Rousseau ne -a 
înduioşat şi am simţit o plăcere secretă văzându -i cum atacă vechea structură, care ne apare barbară şi 
ridicolă. Ideile lui Montesquieu se reflectau în protestele parlamentelor. Istoricul francez Chau ssinand-Nogaret 
a constatat că în 1789 aşa-numitele cahiers de doleances (caiete de doleanţe) ale nobililor erau impregnate de 
ideile Iluminismului. Autorii lor erau profund ostili Vechiului Regim şi dornici să creeze un stat liberal şi 
reprezentativ. 
 Pe de altă parte, istoricul american G.V. Taylor n -a descoperit prea multe influenţe ale Iluminismului în 
caietele stării a treia, care erau foarte conservatoare. „Singura concluzie posibilă”, scria el, „este că programul 
revoluţionar şi ideologia sa au fost concepute şi definitivate după ce reprezentanţii s -au întrunit în primăvara 
[lui 1789] şi că majoritatea lor nu prevăzuseră şi nici nu urmăriseră ceea ce avea să se întâmple.” Alţi istorici 
au adoptat această părere susţinând că influenţa Iluminismului a intervenit după ce revoluţia începuse şi nu 
înainte. Numai după ce Vechiul regim a căzut şi trebuiau să fie edificate noi instituţii, ideile Iluminismului au 
produs o ideologie revoluţionară. Joan Mc  Donald pretinde că lucrarea Contractul social a lui Rousseau „nu a 
jucat un rol important în formarea opiniilor celor care au participat la evenimentele din 1789. Numai după 1789 
a început să crească interesul pentru Contractul social.”    (Duncan Townson, Franţa în Revoluţie