Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 10-a, faza judeteana

SUBIECTUL I ____________________________________________________(40 de puncte)  
Citiţi, cu atenţie, sursele de mai jos: 
A. „Pentru români [...] deschiderea lucrărilor Congresului  [de pace de la Paris, 1856] 
coincidea cu momentul maxim al propagandei unioniste în Occident, al amplificării legăt urilor cu 
personalități de seamă ale vieții politice  și culturale din Occident; coincidea cu un moment de  
viguroasă afirmare a solidarității opiniei publice europene cu cauza Unirii Principatelor (manifestată 
prin gazetele franceze, belgiene, engleze, ș.a., precum și pe alte căi). 
Problema Unirii Principatelor este ridicată în dezbateri din nou de către reprezentantul Franței 
– de data aceasta, ministrul de externe francez, Alexandre Walewski – în ședința din 25 februarie/8 
martie, când s- au afirmat pozițiile diferite ale marilor puteri (p ropunerea viza, de data aceasta, 
formula Unirii sub un principe străin). Rusia se de clară favorabilă Unirii, interesată în dezbinarea 
foștilor aliați, Prusia și Sardinia sprijină Unirea ca unele care erau interesate în realizarea propriilor 
unități statale; cu unele ezitări, s -a pronunțat, în această fază a evoluției diplomație i europene, și 
Anglia. Pe o p oziție hotărât potrivnică s -au afirmat Turcia și Austria, prima, alarmată că Unirea 
Principatelor urma să fie un pas spre independență; a  doua, alarmată că înfăptuirea  unui stat 
național român putea să ofere un model de urmat pentru alte popoare aflate sub stăpânire austriacă 
și, în primul rând, un pol de atracție pentru românii aflați sub această stăpânire. Pretextul invocat de 
aceste două puteri, în susținerea poziției lor, a fost acela că românii nu doresc Unirea.”  
         (Nicolae Isar, Istoria modernă a românilor 1774/1784-1918) 
 
B. „Regele Danemarcei poseda cu titlul de proprietate personală, trei ducate în sudul 
peninsulei Iutlanda: Schleswig, Holstein și Laue nburg. Toate trei sunt populate de germani, cu 
excepția ducatului Schleswig. În plus, celelalte două fac parte din Confederația germanică. [...] 
Folosind drept pretext un eventual conflict succesorial la moartea regelui Dane marcei, 
Bismarck reușește să atragă Austria într -un război la sfârșitul căruia statul scandinav renunță la 
cele trei ducate. După care [...] cancelarul discută cu guvernul de la Viena despre succesiun e. 
Discuție dificilă, întreruptă de amenințări, care se termină prin Convenția de la Gastein di n 1865. 
Austria anexează Holsteinul, iar Prusia păstrează ducatele S chleswig și Lauenburg. În plus, ea își 
rezervă administrarea portului Kiel din Holstein, cu dreptul de a construi un canal  care să lege 
Baltica de Marea Nordului.“       (S. Berstein, P. Milza, Istoria Europei) 
 
C. „Prusia [...] adresează permanent guvernului de la Viena reproșuri legate de administrarea 
Holsteinului, acuzându-l chiar că întreține aici o atmosferă revoluționară. [...] În atmosfera tensionată 
pe care a creat- o în mod intenționat, singura soluție posibilă este mersul înainte: la 7 iunie 1866, 
trupele prusace invadează Holsteinul, iar Bismarck propune o restaurare a Confederației germanice 
care să excludă Austria. În afară de statele Germani ei de nord, majoritatea Dietei este de partea 
Austriei, și la 11 iunie ia hotărârea să ordone mobilizarea generală împotriva Prusiei. [...] În războiul 
care începe, rezultatul nu poate fi decât unul: ori Prusia unif ică Germania sub tutela sa, ori va fi 
eliminată. [...] Zdrobite de armata prusacă, trupele austriece se împrăștie în dezordine, lăsând liber 
drumul spre Viena. [...]  
Pacea de la Praga consfințește victoria prusacă, modificată de intervenția Franței. [...] Austria 
[...] cedează Prusiei ducatul de Holstein, care nu prezintă pentru ea decât un mic interes și dă Veneția 
Franței, care o retrocedează imediat Italiei. [...] Noile teritorii anexate (Hanovra, Hesse-Kassel, Nassau, 
Frankfurt) îi sporesc populația cu 4 milioane de locuitori. [...] 
Sigur de promisiunile lui Bismarck după semnarea pă cii, Napoleon al III -lea își cere 
«recompensa». El este presat de opinia publică franceză, neliniștită de apariția la granița hexagonului 
a unui stat puternic și ambițios, și indignată să -l vadă pe împărat preocupat mai mult de soarta 
națiunilor decât de propriul interes național. Napoleon al III lea cere mai întâi malul stâng al Rhinului 
împreună cu teritoriile care se află sub autoritatea Hessenului și a Bavariei.”   
 (S. Berstein, P. Milza, Istoria Europei)