Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 10-a, faza judeteana

SUBIECTUL I ____________________________________________________(40 de puncte)  
Citiţi, cu atenţie, sursele de mai jos: 
A. „În cadrul Epocii moderne, Revoluția franceză reprezintă un autentic moment de cotitură. [...] 
falimentul monarhiei absolute va impune convocarea Stărilor Generale, ignorate aproa pe 175 de 
ani. Însă, în noile condiții sociale și politice, acestea nu au mai acceptat să fi e folosite ca simplu 
instrument în slujba intereselor Coroanei. Printr- un act revoluționar, reprezentanții celei de a treia 
stări se vor constitui într -o Adunare Națională, (17. VI. 1789), afirmându- și suveranitatea în fața 
Coroanei. Prin amenințarea cu lovitura de stat împotriva Adunării Naționale, Ludovic al XVI -lea va 
provoca lupte de stradă în Paris, fondarea unei gărzi publice, retragerea trupel or din Parisul 
cuprins de revoltă, căderea Bastiliei, în contextul vidului de putere, răscoale ale  țăranilor în 
provincie și emigrarea nobilimii. Pas cu pas, vor urma demontarea vechiului sistem și reconstruirea 
sa pe baze revoluționare, la început în cadrul unei monarhii constituționale, instituț ionalizate prin 
Constituția din 3 IX.1791.“        (I. Geiss, Istoria lumii) 
 
B. „Chiar în ziua victoriei de la Valmy, 20 septembrie 1792, are loc reunirea Convenției 
Naționale. Cei 749 de deputați care o compun au fost aleși prin sufragiu universal, da r cetățenii 
‹moderați›, înspăimântați de masacrele din septembrie, s-au abținut de la vot în proporție de 90 %, 
astfel încât nu au fost aleși decât deputații revoluționari. [...] 
Deputații sunt deci, cu toții, patrioți hotărâți, dar divizați: o treime sunt g irondini și o pătrime 
montagnarzi. La dreapta se află  girondinii, burghezi liberali, apărători ai ordinii sociale, ai 
proprietății, ai libertății economice, în consecință ostili față de  rechiziții și care, [...] condamnă toate 
măsurile de excepție și doresc menținerea și chiar întărirea autonomiei locale [...]. 
La stânga se află montagnarzii, tot atât de burghezi ca și cei dintâi. Ei sun t atașați la ordine, la 
proprietate și la libertatea economică și se opun, aproape la fel de mult ca și g irondinii, presiunilor 
exercitate de Paris asupra Adunării. Dar, patrioți înainte de toate, ei vor să salveze revoluția și 
patria amenințate. [...] 
În afara granițelor, armata franceză își continuă ofensiva. Dumouriez îi învinge pe au strieci la 
Jemmapes (6 noiembrie 1792) și se instalează în Belgia, în timp ce Custine pătrunde în Renania și 
pune stăpânire pe Mainz, la sfârșitul lunii octombrie 1792. [...] Convenția decide cruciada libertății, 
introducerea sistemului francez în noile teritorii și proclamă politica granițelor natur ale, ceea ce 
conduce la anexarea Savoiei , a Nisei și a Belgiei. Numai că în Belgia și în Renania partizanii 
anexării la Franța nu reprezintă decât o mică minoritate de intelectuali. În copleșitoare majoritate, 
opiniile publice renană și belgiană sunt ostile anexării. De altfel puterile europene se indignează 
față de o astfel de politică.“              (F.G. Dreyfus, Istoria universală) 
 
C. „Directoratul (Constituția Anului III,1794) aduce la putere pe partizanii îndârjiți ai expansiunii 
revoluționare. [...] Victoriile armatei franceze extind granițele republicii. Din 1795, Belgia este din 
nou anexată. Continuându -și victoriile, trupele franceze îi oblig ă pe majoritatea celor din coaliție 
[alcătuită din statele europene adversare Franței revoluționare] să semneze, conform p rocedurilor 
diplomatice tradiționale, niște tratate care să consfințească destrămarea coaliției . Merlin de Douai, 
Sieyès și mai ales alsacianul Reubell  sunt principalii negociatori ai acestor tratate din 1795, care 
fac ca Toscana, Prusia, Olanda și Spania să recunoască victoria Franței. 
Faptul însuși că a căzut la înțelegere cu regii Europei arată că Franța revoluționară a 
abandonat partea de ideologie plină de noblețe care a stat la baza decretelor din 1792. Acceptând 
să trateze cu ‹tiranii›, Convenția încalcă dreptul popoarelor, pe care ea însăși îl proclamase. Apare 
clară realitatea cuceririi și a raportului de forță: Franța obține frontiera Rhinului, în timp ce ‹patrioții› 
olandezi, [...], constituie o ‹Republică -soră›. Dar Republica batavă nu este decât un satelit, căruia 
Franța îi impune o despăgubire de război de 10 milioane de florini și cedarea teritoriilor de pe malul 
stâng al Rhinului.‟       (S. Berstein, P. Milza, Istoria Europei)