Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 11-a, faza judeteana

SUBIECTUL I         (40 de puncte) 
Citiți, cu atenție, sursele de mai jos: 
A. „În perioada interbelică, literatura a parcurs [în România] o etapă dintre cele mai 
înfloritoare […]. 
Avangardismul a fost practicat de Tristan Tzara  (1896-1963) care, în 1916, a lansat 
„dadaismul”. El scria: „Luați un jurnal, luați o pereche de foarfeci, alegeți un articol, tăiați-l, tăiați 
pe urmă fiecare cuvânt, puneți-l într-un sac, mișcați”, ceea ce rezultă fiind poezie. „Metoda”  sa 
era o reacție față de acad emism, de arbitrar. În realitate, Tristan Tzara și adepții săi nu au 
aplicat niciodată această metodă, ci au simulat-o doar, nu fără a scrie și poezii autentice, într-o 
manieră nonconformistă. […] 
În domeniul prozei, faptul cel mai caracteristic pe rioadei interbelice este proliferarea 
romanului, care devine specia dominantă. [… ] O masivă construcție epopeică a realizat Liviu 
Rebreanu (1885-1944). […] Prețuit cu moderație, înainte de război, ca nuvelist, scriitorul s -a 
impus ca prozator de întâia mărime cu Ion (1920), roman de tip tolstoian, după Eugen Lovinescu 
[…]. O capodoperă este și Pădurea spânzuraților (1922), care, cu mijloace realiste, dezvăluie 
drama de conștiință a unui ofițer român din armata austro-ungară, care, în Primul Război 
Mondial, nu acceptă să lupte împotriva propriului neam.”  (Academia Română, Istoria Românilor) 
 
B. „Războiul va oferi femeilor un loc în societate. Femeile constituie, la sfârșitul r ăzboiului, 
până la 35% din personalul industrial din Germania și Marea Britanie. Munca femeilor, car e 
înainte caracteriza doar lumea agricolă și muncitorească, caracterizează de acum și burghezia. 
Birourile, profesiunile liberale se deschid femeilor care vor accede în posturile de  răspundere. 
Condiția femeii se schimbă, feminismul înregistrează progrese. […] 
Războiul a dat o lovitură puternică valorilor morale ce constituiau fundamentul civilizației 
occidentale. Literatura evocă dramele generate de război, familiile destrămate (crește numărul 
divorțurilor), degenerarea moravurilor și a cadrelor sociale. […] 
Sentimentul crizei civilizației dă un elan sporit unui curent intelectual născut înainte de 
război: mișcarea Dada exprimă cât se poate de bine această „malaise” morală și i ntelectuală, 
atunci când, în căutarea frumosului în stare pură, vine să respingă orice discipli nă, atacând 
însăși sursa gândirii și a limbajului : „Eu disting sertarele creierului și pe cele ale organizării 
sociale: demoralizând pretutindeni și aruncând mâna cerului în infern, ochii infernului în cer 
(...)” scrie Tristan Tzara în Manifestul Dada (1918).”    (P.Milza, S.Berstein, Istoria secolului XX) 
 
C. „Războiul a provocat o schimbare majoră în țările industrializate înlesnind intrarea femeilor 
pe piața mâinii de lucru, situație care nu a mai re venit la „normal” nici după demobilizare, căci 
pierderile umane au mărit diferența de număr între cele două sexe. […] După război, ele [femeile] 
ocupă locurile de muncă în domeniul comerțului, al serviciilor și al funcțiilor publice. […] 
Triumful iraționalului și refuzul de a accepta prezen tul se exprimă mai ales prin intermediul 
curentelor de avangardă artistică, continuatoare ale mișcărilor care încă din primii ani ai secolului 
douăzeci au repus în discuție esența manierelor tradiționale de reprezentare a realității. […] 
Din această atitudine de refuz a realității, în plin război (1916), la Zürich, în mediile exilaților 
politici din diferite țări adunați în jurul scriitorului Tristan Tzara și a pictorilor Marcel Duchamp și 
Francis Picabia, ia naștere mișcarea de revoltă cu numele „dada”  […]. Ideea de bază a 
acesteia este că arta și literatura ar trebui să ajute omul să -și regăsească spontaneitatea 
primitivă, strivită sau pervertită de civilizația industrială.  […] După război, nucleul dadaist 
părăsește Elveția pentru a se instala la Berlin, de unde se va extinde spre Köln, Amsterdam, 
New York, dar mai ales Paris, locul de în tâlnire al scriitorilor și artiștilor care au suferit ei înșiși, 
spiritual și fizic, traumatismul războiului și care împărtășesc furia nihilistă a fondatorului 
<dada>.”         (S.Berstein, P.Milza, Istoria Europei)