Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 11-a, faza judeteana

SUBIECTUL I         (40 de puncte) 
Citiţi, cu atenţie, sursele de mai jos: 
A „ În linii mari schimbările indicau faptul că în anii 1950 guvernele vest europene de dreapta au 
urmărit aceleași obiective-redresarea economică, asigurarea serviciilor de asistență socială și 
integrarea vest- europeană în chestiunile practice.  Pasul hotărâtor a fost făcut în 1957: 
Comunitatea Economică Europeană (CEE) a fost creată în urma semnării de către Franța, RFG, 
Belgia, Țările de Jos, Luxemburg și Italia a Tratatului de la Roma. În afară de crearea unei piețe 
comune pentru statele membre prin eliminarea obstacolelor din calea liberei circulații a 
mărfurilor, serviciilor și forței de muncă și prin armo nizarea politicilor tarifare, tratatul stipula și 
crearea unei autorități de decizie, a unei birocrații și a unui parlament european cu pute ri 
consultative..[….]. Mult timp, Franța s-a opus, hotărât, integrării politice, spre deosebire de 
integrarea economică. Opoziția a fost exprimată cu tărie de generalul de Gaulle […].Părerea lui 
de Gaulle cu privire la consolidarea europeană se limita la cooperarea dintre sta te națiuni 
independente; el considera CEE mai presus de toate o modalitate de protejare a intereselor 
economice franceze. Era pregătit  să exercite mari presiuni asupra noii organizații, pentru a 
obține ceea ce voia. Mai mult, a respins de două ori cererea de aderare a Marii Britanii”.       
 ( J.M. Roberts, Odd Arne Westad, Istoria lumii din preistorie până în prezent) 
B. „Regatul Unit nu se putea hotărî să se  alăture noilor instituții politice  europene. Manifesta 
aceeași aversiune față de aventurile continentale pe care le manifestaseră de-a lungul secolelor  
conducătorii britanici. Marea Britanie se vedea ca o națiune europeană , dar nu ca una în interiorul 
Europei. Londra a reacționat la crearea CEE alăturându-se în 1960 scandinavilor și nu numai, cu 
care au format Asociația Europeană a Liberului Schimb (AELS), alcătuită din șapte state membre, 
cu o componență mai limitată de comerț liber. Însă un an mai târziu, prim ministrul Harold 
Macmillan a schimbat brusc politica și a hotărât, până la urmă să adere la CEE [...]. Spre uimirea 
Marii Britanii, președintele francez de Gaulle, bătrân și anglofob a respins cererea lui Macmillan. 
Marea Britanie, spunea el era Calul Troian al Americii în Europa.“ 
 (Simon Jenkins, Scurtă istorie a Europei.De la Pericle la Putin) 
 
C. „În cele din urmă, moneda euro a înlocuit monedele naționale, anulând vechile simboluri ale 
mândriei naționale, precum francul, lira, drahma, peseta și escudo. 
Importanta zonei euro a fost mai mult decât simbolică. Ea presupunea sincronizarea  treptată 
a economiilor statelor membre UE, inclusiv a politicilor monetare, a investițiilor naționale și a 
transferurilor dintre regiunile bogate și cele sărace. Pentru Europa de Nord  moneda euro a 
însemnat o integrare  tot mai puternică a Germaniei. Pentru Spania, Italia și Grecia, ea a  fost 
sabie cu două tăișuri.  A însemnat fuziunea cu cele mai sofisticate economii europene, dar și 
ajustări economice  pentru care aceste țări nu erau deloc pregătite.“ 
 (Simon Jenkins, Scurtă istorie a Europei. De la Pericle la Putin) 
 
D. „Acționarii bancari germani dirijau regimul financiar al zonei euro, având deplină stăpânire 
asupra condițiilor comerțului european.  Nemții păreau  să accepte noua lor hegemonie 
economică. Și au invitat, cu nerăbdare, fostele națiuni din blocul sovietic să adere la UE. Primele 
de pe listă au fost Polonia, Ungaria și Republica Cehă, căci Cehoslovacia fusese împă rțită în 
Republica Cehă și Slovacia. 
Din punctul de vedere al Germaniei, aceste state, care erau acum și membre NATO, aveau 
să formeze o zonă tampon între ea și o Rusie emergentă, în continuare sub protecț ia scutului  
oferit de puterea americană cu rol intimidant.  UE a insistat ca aceste stat e să îndeplinească 
condițiile politice și economice impuse de uniune , printre care se numărau libertatea polit ică și 
lupta împotriva corupției.“    (Simon Jenkins, Scurtă istorie a Europei.De la Pericle la Putin)