Model subiect olimpiada de Istorie, clasa a 12-a, faza nationala

SUBIECTUL I         (40 de puncte) 
Citiți, cu atenție, sursele de mai jos: 
A. „Sfârșitul strălucitelor domnii ale lui Mircea cel Bătrân și Alexandru cel Bun au arătat că în 
secolul al XV-lea principala grijă a românilor va fi apărarea în fața pericolului otoman. Campania din 
1420 […] a demonstrat că multă vreme în viitor destinul românilor va fi marcat de relațiile lor cu turcii. 
Pentru români complicat era nu numai faptul că aveau de înfruntat un inamic foarte puternic, în fața 
căruia au căzut, rând pe rând, toate țările de la sud de Dunăre, dar și lipsa lor de unitate politică. […] 
 Moartea lui Dan al II-lea a deschis o luptă aprigă între moldoveni și unguri pentru tronul Țării 
Românești. Regele Sigismund îl declarase domn pe Vlad Dracul, pe care l-a onorat cu unele favoruri, 
între care și ordinul Dragonului, care i-a adus și porecla de Dracul. Alexandru cel Bun s-a grăbit să 
înscăuneze pe Alexandru Aldea. În acelaș i an (1431) sultanul a trimis o oaste împotriva Țării 
Românești. Noul domn a avut sprijin de nădejde din partea moldovenilor, dar nu a putut rezista multă 
vreme în fața puterii superioare a turcilor. A trebuit să se prezinte la Poartă cu capul plecat pentru a 
lăsa acolo ostatici și a relua plata tributului. Soarta sa însă era pecetluită: susț inându-i pe turci și-i 
făcuse dușmani pe unguri și chiar pe moldoveni. După ce participase în 14 36 la o expedi ție 
devastatoare a turcilor în Transilvania, rămăsese izolat și ungurilor nu le-a fost greu să-l înlocuiască cu 
Vlad Dracul (1436-1447).“      (I. Țurcanu, Istoria ilustrată a românilor ) 
 
B. „Cu susținerea regelui și cu propriile mijloace, Iancu de Hunedoara și-a creat o armată 
puternică cu care intenționa să ducă o luptă victorioasă împotriva turcilor. Rezultate nu au întârziat 
să apară. În primăvara anului 1442, el dădea la Sibiu o lovitură distrugătoare trupelor turcești, care 
invadaseră Transilvania. Urmărindu -i pe turci, el a pătruns în Țara Românească, unde l -a impus 
domn pe Basarab al II-lea. Noile trupe turce ști sosite în grabă pentru a restaura autoritatea 
sultanului în Țara Românească au fost înfrânte în valea Ialomiței. “  
 (I. Țurcanu, Istoria ilustrată a românilor ) 
 
C. „În anii 1443- 1444 marele comandant desfășoară o campanie pe teritoriul Serbiei  și al 
Bulgariei, eliberează Niș ul și Sofia și amenință chiar centrul Imperiului otoman.  Înspăimântați de 
această „campanie lungă”, turcii cer pace, care se încheie, gra ție lui Iancu, în 1444 pe 10 ani. […] 
După alegerea ca guvernator al Ungariei, Iancu de Hunedoara a închegat un sistem militar cre știn 
comun, alcătuit din toate cele trei țări române, din albanezii lui Gheorghe Kastriota (poreclit 
Skanderbeg) și din for țele sârbești. S-a intitulat chiar voievod al Țării Româneș ti (1447) și a lua t 
sub tutelă Moldova, de la al cărui domn a primit cetatea Chilia.” 
    (I. A. Pop, I. Bolovan, Marea istorie ilustrată a României și a Republicii Moldova) 
 
D. Un eveniment important […] a fost bătălia de la Kossovopolje, din 17-19 octombrie 1448. O 
armată creștină din 22000 de oameni […] a trebuit să lupte împotriva unei oști otomane de 50 000 de 
oameni. Iancu de Hunedoara nu a reușit să facă joncțiunea cu trupele albaneze ale lui Skanderbeg. 
Creștinii au suferit o înfrângere grea. În urma acestui  e șec, Iancu pierde func ția de guvernator al 
Ungariei, dar și-a păstrat rolul de principal responsabil pentru arm ată și pentru veniturile coroanei 
ungare. Noul sultan, Mehmed al II-lea, a impus Ungariei […] o pace pe trei ani. [...] 
În a doua și principala sa domnie (1456-1462), Vlad Țepeș a avut de înfruntat greutăți foarte 
mari. La început el nu avea susținerea Ungariei și a Transilvaniei, unde se aflau câțiva pretendenți la 
tronul muntean, iar Moldova era istovită de lupte îndelung ate pentru domnie ș i devenise vasală a 
Turciei. În 1457, l-a susținut pe Ștefan, fiul lui Bogdan al II-lea, să se ridice în scaunul Moldovei. A putut 
apoi să întreprindă razii în Transilvania împotriva pretendenților la tronul muntean. Treptat ardelenii au 
trebuit să-și schimbe atitudinea față de el. [...] 
 La începutul anului 1462 Vlad trecea Dunărea atacând cu succes trupele turcești și devastând 
teritoriul stăpânit de sultan. Știa însă că trupele sale erau cu mult inferioare, ca număr, față de cele 
otomane, de aceea a cerut, cu insistență, ajutor de la regele Ungariei, Matias Corvin.“ 
     (I. Țurcanu, Istoria ilustrată a românilor)